PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- CXVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Víctima ya de su holocausto sea
a la del niño dios deidad gigante,
el corazón del más feliz amante
que envidia con sus lágrimas granjea.
No rico incienso y llama no sabea
gloria opima te dé, gloria abundante,
mas entre afectos mil arda constante,
nuevo Adonis por nueva Citerea.
Tiña de envidia y no de sangre ahora
celoso Marte el espumoso diente
que arco es de paz el arco de Cupido.
Rosas prestando el tálamo de Flora
al sujeto que más gloriosamente
en la dulce de amor red está asido.

Meter: polymetric
A una mujer afeitada
by Quevedo

«Perrazo, ¿a un español noble y cristiano,
insolente, presumes hacer cara?
¡Y quieres (¿puede ser cosa tan rara?)
que te bese un Mahoma en cada mano!
»Arrebozas en ángel castellano
el zancarrón que Meca despreciara.
Líquido galgo, huye como jara,
y éntrate en la botica de un marrano.
»A hermosura que está en algarabía,
el Alcorán se llegue a requebralla:
tez otomana es asco y herejía.
»Invocaré al besar, como a batalla,
a Santiago.» Así trató Pernía
al solimán con que se afeita Olalla.

Meter: polymetric
VIGILIE. (I.)
by Jan Vrba

Pach ostrý arniky se schoulil v květů žlutích –
jen vůně plavuní se v tlení trouchu mísí,
šum stromů ponurý se zpěvy ptáků utich’
a těžce v korunách teď nad hlavou mi visí...
Bdím vážně zadumán a setrvám tak k ránu
ve hloubce pralesa, kde nic mne nevyruší. –
Je půlnoc hluboká, nebe má samou ránu
a ticho hovoří s mou duší.
Vím. – Bratři, sestry spí. – V hvězd nekonečné dráze
zář dne se ztratila, by nový brzo vyvstal
a marným touhám všem a úsilovné snaze
za hudby vteřin zas jen bludný tanec schystal...
A nevědoucí spí! – Strach sedí v nohou loží,
by v jitra rozbřesku se znovu k vládě vypial,
a dřív, než slunce síly procitnuvších zmnoží,
jim koule galejníků připial.
Jsou marny modlitby. Přes jejich vzlyk se valí
proud nepřátelské tmy, v níž světlo marně sněží...
Zapadly hory v ni, v ní ztratily se skály,
a umřel výkřik měst na hrotech lehkých věží...
Nadarmo čekal jsem na náhlý požár slávy,
až bleskem protne tmu, vyšlehnuv ze všech domů...
Je ticho, temno kol. V snu tiše dýší trávy
a hučí větve rozložitých stromů.
V můj smutek mísí se bázlivých osyk chvění,
a s nářkem větrným vod tiché štkání splývá,
a jedlí kmeny bledé vynikají z tmění,
jak němých svědků řad, jenž na bolest se dívá.
Nic není vzdáleno – i nebes výš je nízko,
a do tmy vnořena, má země hrůzy nádech –
ze všeho čiší chlad, a všemu smrt je blízko
jak v mrazem praskajících sadech...

Meter: polymetric
Aglaja an die Nacht
by Nicolaus Götz

Auf einer Bank von Moos, an eines Hügels Fuß
Saß ich, und Athamas, o Nacht in deinem Schatten,
Und seufzten unsre Pein dem nahen Wasserfluß,
Der stillen Einsamkeit und den geweihten Matten,
Da rief von einem Ast ein Vögelchen dem Gatten,
Lern, holder Gatte, hier, wie man recht lieben muß.

Meter: iambic
INFINITUS EST NUMERUS STULTORUM.
by Karel Dostál-Lutinov

„Bez počtu jsou bloudi,“
mnohý člověk soudí,
ale neuznává,
že jest jejich hlava.

Meter: trochaic
- CXVIII - En el sepulcro del Gran Cortés
by Pedro Soto de Rojas

Detén el paso, oh caminante, mira
cortés si tierno este peñasco duro,
en torno vierte tras incienso puro,
lágrimas turbias, con dolor suspira.
Urna, si estrecha (alcázares admira)
o adornes de laurel contra el futuro
tiempo; desgreña a Cipariso oscuro,
y en giros tristes sus cabellos tira.
Y si sediento a maravillas vienes,
si a cosas dignas de mirar, si a encanto
de aquí podrás sin más cuidar volverte.
Que de este polvo en los pequeños bienes
está la maravilla, está el espanto,
está el pomposo triunfo de la muerte.

Meter: iambic
The Valley of Unrest
by Edgar Allan Poe

Once it smiled a silent dell
Where the people did not dwell;
They had gone unto the wars,
Trusting to the mild-eyed stars,
Nightly, from their azure towers,
To keep watch above the flowers,
In the midst of which all day
The red sun-light lazily lay.
Now each visitor shall confess
The sad valley’s restlessness.
Nothing there is motionless—
Nothing save the airs that brood
Over the magic solitude.
Ah, by no wind are stirred those trees
That palpitate like the chill seas
Around the misty Hebrides!
Ah, by no wind those clouds are driven
That rustle through the unquiet Heaven
Uneasily, from morn till even,
Over the violets there that lie
In myriad types of the human eye—
Over the lilies there that wave
And weep above a nameless grave!
They wave:—from out their fragrant tops
External dews come down in drops.
They weep:—from off their delicate stems
Perennial tears descend in gems.

Meter: polymetric
Crónica
by Manuel José Othón

Nació el príncipe Fueron sus
                  glorias vislumbradas
por astrólogos sabios en las altas regiones,
y al borde de su cuna los más
                  preciados dones
de la vida pusieron complacientes las hadas
Mas, envidiosa, luego una vieja
                     hechicera
maléfico conjuro lanzó sobre su frente,
y anuló las virtudes del mágico presente
haciendo que el cuitado usarlos no supiera
Y aunque tuvo los medios de alcanzar la victoria,
no supo conseguirla; luchó triste y vencido,
toda su vida esclavo de la atroz maldición.
Como él soy yo Su historia es mi doliente historia;
la dicha que era mía conquistar no he sabido,
víctima de esa extraña, fatal condenación.

Meter: polymetric
DĚTSKÉ SNY. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Do oken šedé můry bijí
a z kamen plamen šlehá ven,
cos šeptá si Puk s Titanií,
od stropu stíny jdou, se síjí
do oken.
Svět proměnil se v poesii,
v ráj jizba, a to všecko jen,
že víčka děcka snové kryjí.
Jdou po špičkách, se honí, míjí,
a každý z nich jest vyzlacen
tou láskou matky, jež se zpíjí,
sny budoucna – Pst, můry bijí
do oken.

Meter: iambic
TY BYS MNE CHTĚL...
by Růžena Jesenská

Ty bys mne chtěl na tom světě
zasaditi do zlata,
bych byla, jak královny jsou,
bohatá.
Stalo se: jsem v záři věčné
nejšťastnější, bohatá –
královnou jsem ve tvém srdci
ze zlata.

Meter: trochaic
A Rojana
by Juan Valera

Es mi anhelo vivir siempre contigo,
oír tu dulce y regalado acento,
mirar tus ojos, respirar tu aliento,
sin rival de mi dicha, ni testigo.
Yo tanto bien, Rojana, no consigo,
mátame, pues, y acabe mi tormento;
mas al verme morir, por un momento
une tu labio al labio de tu amigo.
Pensando en esta dicha que me espera,
si mi llanto y mis ruegos no son vanos,
con la esperanza de morir me alegro
¡Cuán supremo deleite yo sintiera
si me amarrasen al morir, las manos
con una trenza de tu pelo negro!

Meter: iambic
1L: Wie lieblich fließt durch grüne Tannen
by Emanuel Geibel

Wie lieblich fließt durch grüne Tannen
Auf Böhmens Höhn der Sonne Strahl!
Durchs Dickicht rauscht das Reh von dannen,
Durch Felsen blinkt der Quell ins Tal,
Und fern zu blauen Bergeswarten
Verliert sich träumend Aug' und Sinn,
Du aber wandelst durch den Garten
In stiller Anmut lächelnd hin.
Und wie dein Blick mit leiser Frage
Sich freundlich zu dem meinen neigt,
Da muß ich denken jener Tage,
Die mir zuerst dein Herz gezeigt;
Da ich, ein ungestümer Knabe,
Von dunklem Jugenddrang bewegt
Der ersten Lieder frühe Gabe
Schamrot in deine Hand gelegt.
Ach, damals klang's mir leise wider,
Was ich voll Sehnsucht vorgefühlt,
Und flatternd irrten meine Lieder,
Wie wenn der Wind in Saiten wühlt.
Noch schwankte vor dem jungen Herzen
Die Welt mir wie ein goldner Traum;
Allein den Abgrund aller Schmerzen,
Der Freuden Gipfel ahnt' ich kaum.
Doch anders ward es. Leid und Wonne,
Nun hab' ich sie zum Grund erprobt;
Mich hat versengt des Südens Sonne,
Mich hat des Nordens Sturm umtobt.
Ich trank der Liebe vollsten Sprudel,
Ich weint' um die verlorne Lust;
Doch in des Lebens wildem Strudel
Ward ich des Zieles mir bewußt.
Wenn draußen der verworrne Reigen
Des Tages laut und lauter scholl,
Lernt' ich zum Born hinabzusteigen,
Aus dem mir ew'ge Klarheit quoll.
Mir spielte wie mit kühler Schwinge
Ums Haupt der Odem der Natur,
Und einsam den Gesang der Dinge
Vernahm mein Ohr aus Wald und Flur.
Da ward es hell mir im Gemüte,
Ich sah durch
Der Zeiten Schritt, der Blumen Blüte
In heil'ger Ordnung wechselnd gehn;
Ich sah den Tod das Sein gebären,
Den Einklang hört' ich durch im Zwist,
Und ahnend lernt' ich tief verehren
Das Wunder dessen, was da ist.
Was so im Busen ich getragen,
Was ich gekämpft, verfehlt, ersiegt,
Das laß dir nun dies Büchlein sagen,
Drin meine Seele vor dir liegt.
So nimm es hin! Und wuchert munter
Manch buntes Unkraut auch noch heut:
Schon sind die Erstlingshalme drunter
Der Ernte, die mein Leben beut.

Meter: iambic
NEVĚŘÍM.
by Jaroslav Vrchlický

Nevěřím, že Hesperidek rajský sad je pustý,
že duch silný zmizel, který proroků hřměl ústy;
nevěřím, že troubadurů zpěv zní prázdně, cize,
že dnes poesie světem chodí v sdrané říze,
že jí nehne Faunů syrinx, ni antické tance,
ani Pana výkřik „Žiju!“ v hymnách renaissance!
Nevěřím, že zbledl krokus, růže nemá vůni,
v duhách že nehrají vážky více na výsluní,
že je všední píseň ptáků a šumění lesů,
všední hlahol oceanů, všední ticho tesů,
všední jitra zlatá zoře a západu sláva,
i noc s hvězdným zrakem snivá, dojemná a smavá!
Nevěřím, že lidská duše žitím sevšedněla,
ráje svit že nelíbal by více dětská čela,
že je stará píseň lásky, všední ženy tělo,
všední, co kdy ve mladosti ňadrech silou vřelo,
že je všední hlahol slávy i soucitu rosa,
nevěřím, že přestala být láska světa osa!
Nikoli! Jest poesie jako od jakživa,
usmívá se, plá a hoří, modlí se a zpívá
stejně vždycky! – Dnes jen člověk není, jak byl svěží,
na čele prach a na srdci balvan jemu leží,
v poutech nohou třese, ústa zisku jed co píjí,
a kde viniti má sebe – viní poesii.

Meter: trochaic
Dívčí zvuky. (I.)
by Filip Hyšman

Jeníčku, Jeníčku,
šeptají klásky –
pěkná tvá pohádka,
pohádka lásky.
Sladké tvé šeptání;
kytička klásků;
zní to jak modlitby
zpěvavých ptáčků.
Jeníčku, Jeníčku,
ztichly již hlásky; –
zdali pak umírá
též život lásky?

Meter: polymetric
Primavera
by Manuel José Othón

Es la suprema floración del año
Ya la niebla no oculta los bohíos
y los nidos del bosque, ayer vacíos,
están llenos de pájaros hogaño.
Los vernales deshielos como un
                     baño
el valle inundan en raudales fríos,
donde llenan sus ánforas los ríos
y beben las bandadas y el rebaño
Ya de la sierra en el crestón gigante
desbaratóse el gélido turbante
que el invierno formó con sus neblinas,
y sobre el cielo azul, cuando atardece,
la sarta de las grallas desparece
y flotan las primeras golondrinas.

Meter: polymetric
NAD VYSCHLÝM ZDROJEM.
by Jaroslav Kvapil

Zde z útrob země tryskal pramen kdysi,
byl chladný, čistý, průhledný jak křišťál,
pomněnky kolem tiše šeptaly si.
Já mnohou chvíli nad ním v snění vystál,
květ luční trhal, poslouchal, jak z dáli
zní kosa zpěv a z polí zvuky píšťal,
a hleděl v hloub, kde bílé mušle plály,
kde drobné rybky honily se chvatem
a pod kámen brouk vodní kryl se malý.
A západ až pak hořel slunce zlatem
a lesů stíny lučinou se táhly,
já domů kráčel v klidu velkém, svatém
v své duši nesa mír si neobsáhlý.
V úpalu slunce vyschl chladný pramen,
kol zeleň sítí svadla v žáru léta
a květ svou hlavu kloní vedrem zmámen.
Po čilých rybkách, mušlích, je už veta,
kořenů spleť se na dně studny plazí,
prach polní cesty dolů do ní slétá
a slunce do ní svoje šípy hází.
Jen žáby teď se kryjí pod kamení,
v kořenů směsi hnízdí, syčí plazi.
A pouze nebem když snad v hromném pění
uhání bouře planouc v blesků jase,
na čas se studna kalnou vodou zpění,
leč žárem slunce vyschne brzy zase.
Ó moje duše, v dětství vonném čase
tys byla čistá, klidná jak ta studna,
pramenem míru ty jsi plnila se.
Jak mušlí lesk sny zlaté plály u dna
a život šťastný, plný poesie
tvým vířil nitrem. – Přešla vesna bludná,
žár života tvůj chladný pramen pije,
sarkasmu žába sedí ve tvém skrytu
a na dně syčí děsná pochyb zmije.
Bez víry jsi, bez lásky, bez soucitu,
a jen když blesky v nebe zatažené
bouř vášní metá, letí po blankytu,
na krátký čas ti tužby pokalené
života vírem v hloubi prázdna schová,
ty vyschnou brzy, bouře dál se žene –
a ty jsi pustou, opuštěnou znova.

Meter: iambic
FATUM.
by Adolf Červinka

My nesejdem se nikdy v žití,
sám osud tomu chtěl,
daleko naše hvězdy svítí
jak mléčné dráhy běl...
A navždy bude nevyřčeno,
čím hořel kdys můj ret,
cizího muže cizí ženo,
já neutrh’ tvůj květ!
Když listí zvolna opadává,
mou duší bloudí žal,
tak náměsíčník v noci vstává,
ač nikdo nevolal...
... Jde za tím, co jen v duši zraje,
co v tomto světě zemřelo,
v nesmírném tichu v spící kraje
pro políbení na čelo...

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Jacinta Baca

Llegó ya a las montañas de Apenino,
llegó a la Libia ardiente y
                  Seythia helada
la fama por justicia acreditada
de este varón de tanto laurel
                     digno.
Y así del más remoto al más vecino
con himnos de dolor será llorada,
su falta, y la memoria venerada
del que en el velo humano fue divino
Hasta en el campo de zafir hermoso
la noche, que dio término a su vida,
mostraron sus lumbreras sentimiento.
Y con afecto triste y amoroso,
cuando Delio llegó a su luz cumplida,
le formó en sombras sacro monumento.

Meter: iambic
Preocupación
by Julián del Casal

Cual labrador que, con pujante brío,
del sol naciente a los fulgores rojos,
devastando del campo los abrojos,
granos siembre en el surco a su albedrío.
Y en la noche, al oír el viento frío,
se le llenan de lágrimas los ojos,
porque teme encontrar sólo rastrojos
donde soñó la mies en el estío;
así yo, que en mis verdes primaveras
siembro por mis caminos las quimeras
engendradas en días halagüeños,
al sentir los rigores de la suerte,
temo que el soplo de temprana muerte
destruya la cosecha de mis sueños

Meter: anapestic
12. Nevím kady.
by Jan Karafiát

Ach, mám jít, a nevím kady,
Nikdo nemá pro mne rady,
A ti naši proroci
Nevědí mi pomoci.
Přispěj s výše,
Hospodine,
Dřív než zhyne,
Co zde vzdýše.
Bezcestné Ty
Cestíš světy,
Mořskou tůni chláchole:
S Tebou skolí
Třeba holí
Reka slabé pachole.
Ach, viz, jak se k Tobě vine,
To Tvé dítě, Hospodine,
Dokonej moc v nemoci,
Jak řkou Tvoji proroci.

Meter: trochaic
Christnacht.
by August von Platen

Laßt Eigentriebe schweigen,
Die Liebe ward geboren!

Meter: iambic
A una rosa antes de abrir
by Jacinto Polo de Medina

Si en verde oriente, ya luz encarnada
es de tu sol -oh flor- seña olorosa,
no crezcas hasta el día de ser rosa,
que son las horas muerte disfrazada.
No más beldad aspires engañada,
que estás si creces, en llegando a hermosa,
del achaque de un día peligrosa,
de enfermedad de un sol amenazada.
Arrepentida en balde, flor vecina,
pues a tu error no sirve su experiencia,
aproveche a tu riesgo documento.
Baste ya de otras rosas la ruina,
no te prosigas, que en mortal dolencia,
ninguno de sí mismo es escarmiento.

Meter: iambic
DVĚ KVĚTINY
by Karel Dostál-Lutinov

Dvě květiny znám vábné,
jež otvírává den,
jak ze zrcadel jasných
z nich duše hledí ven.
Hledí z nich láska, štěstí
a soucit k trpícím,
kdo zahledí se do nich,
ten přestane být zlým.
Dvě oči jsou ta kvítka,
tak sladký jest jich hled,
že ret můj jako včelka
v ně slétá, píti med.
A jestliže z nich někdy
vyšlehne hněvu plam,
tu rychle obě kvítka
polibkem zamykám.

Meter: iambic
Žiji tiše, blaze,
by Jiljí Vratislav Jahn

Žiji tiše, blaze,
jako něžné květy,
jimž v krůpěji rosy
zrcadlí se světy.
Žiji tiše, blaze,
prost divokých přání,
v srdci citů chovám
víc než klasů v pláni.
Z nich mi každý šepce
zprávy svoje tiše
z pozemského ráje
a s nebeské výše.
Nade mnou pak peruť
andělova šumí,
a mé žaly, touhy
blahem lásky tlumí.

Meter: trochaic
- 1342 - Acto III, REY DE HUNGRÍA De Pedro de Urdemalas
by Lope de Vega

Amor con qué te curas? Con olvido.
Y dónde está el olvido? En resolverse.
Quién se ha de resolver? Quien quiere verse
libre de la prisión en que ha vivido.
Yo quiero no querer. Principio ha sido.
En qué está ejecutarlo? En atreverse.
Cómo será? Queriendo disponerse.
Dispuesto estoy. Pues quedarás vencido.
Puesto que amor la voluntad incline
a la parte del gusto donde quiere,
no puede ser, por más que desarine.
Que quien quiso querer, y amando muere,
como el entendimiento determine,
no pueda no querer cuando quisiere.

Meter: iambic
Jugendweisheit
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Nehmen wir
haben wir's nicht recht verstanden:
Menschenleben ist das Leben
so nur, wie wir es
Ja, so schwärmt' ich seelentrunken!
Wie mir Alles wohlbehagte,
was ich fühlte, was ich sagte:
in mein Spiegelbild versunken!
Doch
mit den Wegen sich beraten!
Zwar den Jüngling ehrt sein Fühlen,
doch dem Manne ziemen Thaten!

Meter: trochaic
10.
by Friedrich Rückert

Erhebe dich, mein Herz, mit Wogenschlag, und gleiche
Dem Meere, das bei sich nicht leidet eine Leiche.
Es wirft die Leichen aus; so du mit heil'gem Braus
Erhebe dich und wirf fort allen Todesgraus.
Wie Föbos Eiland, wo kein Todter ward begraben,
So soll in dir der Tod auch keine Stätte haben.
Und war's ein theuerstes, was todt ist das ist ab;
Im Himmel fliegt der Geist, der Moder liegt im Grab.
Du sei die Grube nicht, worin Verwesung liegt;
Sei du der Himmel, drin der reine Geist sich wiegt.

Meter: iambic
La fuente del paraíso
by Jerónimo Ossa

De una colina en la gentil ladera,
al fin de una quebrada primorosa,
hay una oculta fuente misteriosa
bajo un bosque de crespa enredadera.
Feliz vive el amor en su ribera,
el genio del placer allí reposa
y en su linfa escondida y milagrosa
calma su sed la humanidad entera
Desde su fondo de pulida grama
en vivida corriente inagotable
la ardiente savia de los goces mana.
Produce una embriaguez inexplicable
Y aunque suele dar muerte su bebida
en ella está el principio de la vida.

Meter: polymetric
Pivo vždycky k pití,
by Jaroslav Kvapil

Pivo vždycky k pití,
vodu jenom k mytí,
pro přítele srdce půl,
nepřátelům na hřbet hůl –
provázej tě Pánbůh
v tohle živobytí!

Meter: trochaic
En el álbum de la señora Baronesa de Fuente Rubio
by Antonio F. Grilo

Cuando en velos de sombras se
                     perdían
del rojo sol los últimos colores,
en un verde pensil, cuna de amores,
vuestros hijos, señora, sonreían
Mis ojos con ternura les veían
cual leves mariposas entre flores,
y al mirar sus hechizos seductores
así mis labios con afán decían:
¡Quién os dio la pureza que rebosa
por vuestro rostro cándido, inocente!
¡Quién la modestia, la virtud preciosa!
Y el eco murmuraba dulcemente:
«Vuelve los ojos a su madre hermosa
y de esas prendas hallarás la fuente »

Meter: iambic
Před učením.
by Karel Alois Vinařický

Mám oči zdravé i sluh:
Buď za to veleben Bůh.
Sluchem i zrakem učím se znáti,
Co je mi potřebí, a oč mám dbáti.

Meter: dactylic
V noci.
by Jan Červenka

Noc v červenci nás našla bdící
ve klínu zřídlých borovic:
My pohlíželi ku měsíci
a nemluvili slova víc.
Noc byla jasná, jak již bývá,
když milenci jdou v ztichlý kraj:
My zřeli jen, jak snět se kývá
a slyšeli, jak šumí háj.
Stín větví kolébal se zvolna
u šeré paty strmých skal
a lesem, jako píseň bolná,
na chvíli výstřel echem lkal.
Kdes v pláni světlo zakmitlo se,
však sotva zplálo, zhaslo zas:
My dleli v slzách, květy v rose,
a v líce strom nám perly střás’.
Až pak já přec děl v rozechvění:
Ó viď, že naše láska jest
tak vroucí, jak mé políbení?
– Ba věčná jest, jak záře hvězd,
jež prokmitá sem noci šerem,
věř!... Ona řekla v pohnutí.
A hvězdy zhasly nad jezerem,
kde hrálo si dvé labutí.

Meter: iambic
- XCVIII - A un amigo
by Fernando de Herrera

Rompió la prora en dura roca abierta
mi frágil nave, que con viento lleno
veloz cortaba el piélago sereno
y a pena escapo de la muerte cierta.
Afirme el pie yo en tierra, que la incierta
onda del mar no me tendrá en su seno,
ni de mí me podrá traer ajeno
vana esperanza de salud desierta.
Si la sombra del daño padecido
puede mover, Filipo, vuestro pecho,
huid surcar del Ponto la llanura,
y creed que en el golfo de Cupido
ninguno navegó, que al fin, deshecho,
no se perdiese falto de ventura.

Meter: iambic
A Madrid en la entrada victoriosa de Su Majestad A
by Mariano Zacarías Cazurro

Ya del bronce triunfal el ronco
                     trueno
te anuncia a ti, la villa coronada,
que su hijo augusto, con la sien
                     orlada
de lauros, torna de su madre al seno
El, que fue a tus desdichas nunca ajeno;
él, que es de tu esperanza la alborada
de paz, por la victoria hoy alcanzada,
palmas viene a pedirte como bueno
Eco de la de Dios llena el ambiente
de tu pueblo la voz, y ejecutoria
presta nueva a su trono, que es su cuna;
ciñendo tres coronas a su frente,
de oro, el Derecho; de laurel la Gloria;
de pacífica oliva, la Fortuna.

Meter: iambic
- XCV - Tormenta de ausencia laberinto
by Pedro Soto de Rojas

Paso la vida ausente de tus ojos,
bien podrás conocer como la paso;
aunque es tu gran conocimiento escaso,
para medir mis pródigos enojos.
No es mi dolor común, no rayos rojos
con los que ausente el corazón abraso;
nuevo en mudo de fuego, nuevo saco,
nuevo sentir, en ásperos abrojos.
Porque el dolor extraño, me desvío;
más cuando más me aparto, más me llego,
que es laberinto este tormento mío;
y si no es laberinto, yo soy ciego,
y como de la vista desconfío,
temo el andar, y a su rigor me entrego.

Meter: polymetric
La gracia
by José Selgas y Carrasco

Dame, Señor, el poderoso don
en que el prodigio de tu gracia esté:
venda mis ojos, y al luz veré
que atribulada busca mi razón
Derrama en mi ulcerado corazón
el bálsamo divino de la Fe;
disipa las tinieblas, y saldré
del abismo de tanta confusión
Y brillando en continua claridad
este arroyo de amor que siento en mí,
reconozca y confiese la verdad,
y pueda el alma enamorada así,
al comprender tu excelsa eternidad,
perpetuamente complacerse en ti.

Meter: iambic
Elige el morir amando, por no dar muerte a la amante o a la amada, hallándose en peligro de morir alguno
by Quevedo

La que me quiere y aborrezco quiero
librar, porque acompañe mi ventura;
pues me aborrece en Floris la hermosura,
por quien amante y despreciado muero.
Mas ¿cómo? ¿Del amor en que ardo, espero
contra mi propia vida tal locura?
La que yo adoro pasará segura:
obligarála ver que la prefiero.
Mas si por no vivir desesperado
soy ingrato, mi propio amor desprecio,
y contra mí aconsejo mi cuidado.
Si el uno por los dos ha de ser precio,
más quiero ser amante y ahogado,
que al favor o al desdén ingrato o necio.

Meter: iambic
Mittel gefällig zu werden.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie viel ein schön Gesicht vermag; und was in wol-
formirten Zügen,
Nicht für geheime Kräfte stecken, wie sie, den Seelen selbst
Und Gunst und Neigung zu erwecken,
Geschickt und fähig sind; ist klar:
Nun aber ist auch dieses wahr,
Daß unsre Seelen zu besiegen,
In der beliebten Freundlichkeit
Die süss- und stärcksten Kräfte liegen.
Derselben Sitz nun sind die Augen,
Auch unser Mund; drey rege Glieder, von denen wir ihr
Und ihr uns nimmer wiederspenstig, nie ungehorsames,
Zu leiten, zu regieren, taugen.
Es sind ja, wie bekannt, die Augen in unsrer Stirne
Wodurch die Seelen sich einander am allermeisten sichtbar
Wodurch, wie unsre gegen sie gesinnt, sie glauben zu
Und folglich, durch dergleichen Minen erregt- und aufge-
Uns eingepflantzter Eigen-Liebe,
Dergleichen Leidenschaft in ihr so dann erregen und er-
Als wie sie in der andern Seele, durchs Auge, meinen
Dahero folgt nun überzeuglich, wie sehr sie wehrt sind
Daß man mit mehrer’ Achtsamkeit, zu unserm Nutzen, sie
Und sie, mit mehrer Müh und Sorgfalt, zu diesem End-
Wir selbst seynd Herrn von unsern Minen.
Wann nun daran so viel gelegen, da wir ja gerne
Daß andre Seelen unsrer Seele geneigt seyn, und sie lie-
Daß sie durchs Aug’ in unsrer Seel’ ein’ Achtung gegen
Um sie dadurch zur Gegen-Gunst für uns hinwieder zu
So müssen wir, durch Freundlichkeit in unsern Augen,
Von unsrer Achtung gegen sie ein Merckmahl ihnen abzu-
Zu diesen Zweck nun zu gelangen, ist leichter als mans
Wenn man nur so viel Acht auf sich, zum eignem Nutzen,
Daß wir die Züge des Gesichts, wovon wir Meister seyn,
Und Augen-Lieder, Augen-Branen und Lippen so in Ord-
Daß wir, an statt ein grämlich, bitter und schwartz Ge-
Sie zu der holden Freundlichkeit bemühet wären oft zu

Meter: iambic