PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Park im Vorfrühling
by Maria Luise Weissmann

O halte dich, aus dir nicht zu entgleiten
Ins Grenzenlose! Folg der Hunde Spiel
Nicht mit dem Blick, wies weiß in dunkeln Weiten
Der Büsche schwindet. Lausch nicht auf ein Ziel
Im unruhvollen Trab der schnellen Pferde,
Von fern her klopfend. Achte, daß die Sohle
Der Füße dir nicht, schwindelnde Geberde,
Der Hügel Fall und Anstieg wiederhole,
Schmeck nicht zu tief den bittern Knospenduft!..
Und doch zuletzt, ein Trunkener und schwer
Brichst taumelnd du durch trügerische Luft
Tief in des Himmels schwarz beschäumtes Meer.

Meter: iambic
2
by Gottfried Keller

Ich sehe dich mit lässig sichrer Hand
Die Schulterlinien einer Göttin schreiben,
Dazu den Hohn um deine Lippen treiben:
»'s ist nichts dahinter!« oder: »eitler Tand!«
Seh dich zuhinterst an der Schenke Wand
Bis Mitternacht bei den Gesellen bleiben;
Dein Schwarzaug sucht des Witzes breite Scheiben,
Jedoch dein schöner Mund des Bechers Rand.
Du schlenderst heim, ein leichtes Liedchen pfeifend,
Drückst in die Kissen deine dunklen Locken,
Bald steigt im Traum dir neuer Schwank empor.
Zeigt er dir mich, in wachen Träumen schweifend,
Begeistert über hundert Büchern hocken?
Schon schwirrt dein Traumgelächter mir im Ohr!

Meter: iambic
1L: Heut
by Klabund

Heut
In der Frühe
Heulte der grosse Hund
Und
Der Himmel dampfte wie Brühe.
Geläut
Ging durch die Ähren
Ein Magd
Erbrach ein Kind.
Das klagt:
Wir wissen nicht, was wir wären
Nur:
Ruhr
Schwären
Geburt Geboren Gebären –
Was wir sind.

Meter: iambic
An die Kritik
by Frank Wedekind

Mir muß die Kritik sich wahrlich
Von den schönsten Seiten zeigen;
Zwanzig Jahr war sie beharrlich
Drauf erpicht, mich totzuschweigen.
Jetzt, nachdem ich, totgeschwiegen,
Mich zum Trotz ans Licht gerungen,
Speit sie rastlos
Unversieglich haßdurchdrungen.
Einmal wird sie doch verzichten
Und die klügere Richtung wählen:
Hilft ihr nichts, mich zu vernichten,
Wie wird sie mich dann – bestehlen!

Meter: trochaic
Totes Feuer
by Max Dauthendey

Blaß schweigt der Mohn.
Noch ein fernes Schwingenrauschen,
Hohle Stille dann ...
Und die leeren Kelche lauschen.
Klaffend geöffnet
Hungernde Grüfte.
Steine klagen.
Schneidend im Dunkel
Weiße Sensen.
Darbend pfeifen die Lüfte.

Meter: polymetric
PANDOŘINA SKŘÍNKA
by Tereza Dubrovská

Tak bohatá jsem byla jako král
a korunu jsem na své hlavě měla,
již láska svila, že se ukrýval
had pod růžemi, já jsem nevěděla.
A poklad měla jsem, jenž jasně plál,
jej v schránce srdce jsem si uzavřela:
zrak – safír, srdce – rubín, jenž se vzňal,
a kadeř bílá se jak stříbro skvěla.
Leč jednou, štěstí důvěřujíc zcela –
kdo tušit moh’, že vše je pouhý klam?
Jsem poklad vzácný z blízka shlédnout chtěla.
Jak Pandora jsem skřínku otevřela:
v trn květ se změnil, v kámen drahokam –
a pod kamením zmije zasyčela.

Meter: iambic
MŮJ BŮH.
by Otakar Auředníček

Nech kleknout mne tvých ňader ku oltáři
a z poháru tvých úst pít víno štěstí,
nech hostie tvých rukou k rtům mým vznésti.
Tvé oči jsou mi věčné lampy září.
Nech blouditi mne v kostele tvé krásy,
kadidla vůni dech tvůj v sobě chová...
Jak noc, jež hvězdná všechno skryje znova,
ty na mne spusť své tmavé, husté vlasy.
Tvé tělo, po němž v žhoucí touze kvílím,
jež prochvívá tvé duše velké božství,
se zdá mi chrámem mramorovým, bílým.
A jako fanatik svou hlavu slože
do klína tvého, divou láskou zšílím
pro tě, má touho, jediný můj bože!...

Meter: iambic
Von der Sonne, den Planeten,
 und vom Firmament.
by Barthold Heinrich Brockes

Die Cörper, deren Glantz und funckelnde Figur,
Jhr’ unbekannte Quell und zweifelhaffte Spur,
Bey denen, welche weise seyn,
Viel wichtige Vermuthungen erwecken;
Die würcken, durch den neuen Strahl und Schein,
Den Unvernünfftigen offt ein fatales Schrecken:
Da man sie, für die Grossen dieser Welt,
Vor ein gefährlich Zeichen hält.
Welch eine Zahl so eiteler Gedichte
Erzählen uns hievon doch die Geschichte!
Allein,
Weswegen sollen sie doch so gefährlich seyn?
Die Sonne macht sie hell, auf eine kurtze Weile.
Indem sie nun von uns so ferne;
So sind die grausen Schrecken Pfeile
Der fremden Sterne,
Ein albern eingebildet Dräuen,
Das keine kluge Geister schenen.

Meter: iambic
KRÁSNÁ UTOPÍNA (III.)
by Karel Sabina

Slečno, proč je vám tak ouzko
V naší krásné, staré Praze?
Tretka věru nepatrná
Odstranila by nesnáze.
Na sta módních mladých pánů
O vaši se lásku snaží,
Tisíce obstárlých srdcí
Po úsměvu vašem baží;
Jen nebuďte tak ukrutná
A dejte si přece říci,
Odložte aspoň před lidmi
Tu nemódní karkulici!
Jeden z pánů těch má panství,
Druhý peněz v přehojnosti,
Jiný tanečník výborný –
Tam – muž slavné výmluvnosti,
Nadějným je praktikantem
Ten – onen vysoko slouží,
Ten zas bude jenerálem,
Pro vás-li se neusouží.
Tamhle ten zas verše píše
Velmi draze oceněné,
Onen druhý zas do novin
Články slavně odměněné; –
Studenti a kavalíři,
Umělci a oficíři,
Všickni tajně po vás míří,
Každý žádá vás pro sebe,
Tuší, že jen s vámi nebe!
Než poslechněte jen rady,
Odložte jediné vady –
A nenoste na ulici
Tu šerednou karkulici!
Ani jeden z těch všech pánů,
Již před lidmi na vás lají
Milujíce vás potají,
Odložíte-li tu skvrnu,
Nedopustí na vás hanu!
Jenom pomněte, že módy
Panují teď zcela jiné,
A kdo se jich v davu mine,
Dojde na světě jen škody.
Co pařížští velkokrejčí
V módním světě ustanoví,
To malým krejčíkům světa
Módní monitér hned poví;
A jak ti tam přistřihují,
Podle toho po Evropě
Krejčův cechy se spravují.
Jsou to krásné, vkusné módy,
Odtamtud co přicházejí,
Škoda, že po krátkém žití
Brzo zase zacházejí!
Hleďte na sličné kloboučky
Bibi, Paré, Li, Pamela,
Na ty rozmilé obloučky
Fébus, Barcelon, Adéla,
Na vlásenky à la Bourbon,
Na vrkoče orleánské,
Na kadeře á la Sand,
Na turbany l’orientské!
Jedna nosí to, ta ono,
A každá se v jiném líbí,
Leč té vaší karkulice
Žádnému se nechce více!

Meter: trochaic
Soneto
by Julia Pérez Montes de Oca

Se agita el hombre en la mundana vida
mezquino y ambicioso y altanero;
maligno el corazón, el labio artero,
donde no tiene la verdad cabida.
En él encuentra fácil acogida
la envidia y el desdén su compañero,
y aunque el semblante muestre lisonjero
su amor es falso y su virtud mentida
Del campo en las sombrosas espesuras
¡qué distinto espectáculo se ofrece!
allí al impulso de las brisas puras
y a la sombra del árbol que florece,
sin odios, ni zozobras, ni amarguras,
el alma se transporta y engrandece.

Meter: iambic
[Prolog]
by Karel Kučera

Na pouti lesem v temných snětí krytu
o plece dubu tělem opřená,
vzplanula vstříc mi v červánkovém svitu
bez hlavy, rukou socha kamenná.
Z vypuklých boků trávu vzešlou, býlí
měnilo slunce v zlatoplavý vlas,
a kalich zvonků, jahody květ bílý
se mechem táh’ jak vlasem perlí pás.
Z dutiny sochy v stínu kapradiny
žlutavá vzhlédla na mne písklata,
a k pramenu, kde pomněnky květ siný,
laň z mlází vedla svoje kůzlata.
Již v dáli skuhrá výr a v spěchu náhlém
mih’ netopýr se sochy nad hlavou,
kukačky žaluji ve zvuku táhlém,
zní praskot bičů šerou doubravou.
Blažená socho němá, bezúčastná!
v přírody tluku, proudu živoucím,
co láska tobě, chvíle žití šťastná,
naděje lidská s blahem vadnoucím?
Co myšlének ti nepokojných roje,
co bol neb láva vášní plamenná?! – –
ó, což bych vyměnil to nitro svoje
rád za tvá, socho, ňadra kamenná!

Meter: iambic
- VI - A un devoto
by Diego Hurtado de Mendoza

Dentro de un santo templo un hombre honrado
con grave devoción rezando estaba;
sus ojos hechos fuentes enviaba
mil suspiros del pecho apasionado.
Después que por gran rato hubo besado
las religiosas cuentas que llevaba,
con ella el buen hombre se tocaba
los ojos, boca, sienes y costado.
Creció la devoción, y pretendiendo
besar el suelo al fin, porque creía
que mayor humildad en esto encierra,
lugar pide a una vieja; ella volviendo,
el «salvo honor» le muestra, y le decía:
«Besar aquí, señor, que todo es tierra».

Meter: iambic
7.
by Friedrich Rückert

Warum hat Gott gemacht so ungleich arm und reich?
Daß Gab' und Dank erst recht sie mach' einander gleich.

Meter: iambic
Ein Anders.
by Martin Opitz

Morgens eh's tages schein anbricht
Mit Purpurfarbem hellem licht/
So glentzt herfür deins mundes röt/
Wie vor der Sonn die Morgenröt/
Mit Rosinfarben Wangen
Hübsch/ lustig klar auffgangen.
Ein schön Karfuncklet hübsch gestirn
Dein’ Euglin seind an demer Stirn:
Dein güldnes Haupt ist wohl formirt/
Wies Himmels runde schön geziert.
Von deiner Euglein glitzen
Fewerflammen rausher spritzen.
Recht wie die Straln vnd schnelle Pfeil
Dieselben schiessen her in eil:
Han mir versehrt mein junges Hertz/
Doch lindert sich der brünstig schmertz/
Wan ich dein Antlitz schawe/
Huldseligste Jungfrawe.
Grunest vnd blüest aller ding/
Gleich wie ein Lorbaum im Früling/
Wie eine Tanne/ wechst gerad
Dein werther leib in gleicher wad:
Dein’ Arme beid seint eben
Wie zwo newer Weinreben.
Ach daß/ was anrürn deine Hend/
In rote Röslein sein gewend/
Vnd weisse Lilglein wachsen fein/
Wo deine füß’ hin gangen sein:
Von deins Munds athem süsse
Braun Violblüt entsprisse.
Ruhm/ Preiß ehr vnd lob ich dir gib
Für andern alln/ hertzlibstes lieb/
Dein Tugent leucht an allem end/
Wie der vollmond am firmament:
Bist aller Jungfrawn zirde/
Meins Hertzes inre Girde.
Edler ich schätz dein gunst vnd hold/
Dan Silber vnd das beste Gold:
Dein Freundligkeit vnd schön geberd
Ist mehr dan alle Perlen werth:
Es gilt dein zucht vil reine
Mehr dan all’ Edle Steine.
Trewhertzig sein ohn arge list/
Der Rechtenlieb warzeichen ist:
Wan gleicher maß nit liebest mich/
Laß zu/ daß ich nur liebe dich.
Mein Hertz geb dir zu eigen/
All’ Augenblick dein indenck bin
In meim gemüt vnd in meim sin.
Deß tag’s bist mir ein helle Son/
Deß nachts ein klarscheinender Mon:
Thust (liebstes M.) mir geben
Von deinem glantz mein leben.

Meter: iambic
JSEM DOSUD SVĚT...
by Antonín Sova

Jsem dosud svět, jenž sílu má
sám ze sebe se obnovit.
Má oblohu, bouř zvichřenou,
má vzduch a tmu, má blesk i svit.
Já cítím stále, tvůrčí síla
i v zimním přespaní že žila
v rozpuku náhlém, bolestném,
že odpoutá se žhnoucím snem.
Zas ve mně klíčení a zrod
jar vlhkých, žhavých srpnů vzrůst,
ukolébavek doprovod
nad zrozením v lyšajů šust,
vždy vzkříšen novým zapláním
můj svět je hustě zabydlený
zámysly muže, city ženy
i dětským, zpěvným žvatláním.
I pohřbů slavných slyšívám
strašlivé tuby kovové,
průvodů dlouhých vidívám
mizeti zpěvy duchové,
neb za živoucí každý blesk
já něčím mrtvým zaplatil,
s vítáním štěstí pohřbil stesk
a k mrtvým svým se obrátil.
Když mnohé ve mně vymřelé,
jsem hroby z dávna obydlen,
zřím s klidem sopky vyvřelé,
vždyť svět můj nově osídlen.
Zas žárovištěm citů je,
je v stálé obnově a varu,
vždy v novém vývoji a žáru
zrozeným tvorstvem vibruje.
I když sta promarněno jest
zhynulých světů, spadlých hvězd,
a v jedné říši spočívá:
zas na všem svěží myšlenkou
se divočiny růží pnou.
Je tvůrce šlechtit přichází,
je u cest lásek vysází,
i hroby jimi přikrývá.

Meter: iambic
SVĚTLÁ NOC
by Antonín Sova

Hvězdnatý obzor – vše v noc mizí pouhou,
zpěv ptáků stich’ i cvrčků tenký hlas.
Dva blouzniví si sedli v letní čas
pod růží keř noc celou prosnít’ dlouhou.
Nejasnou, sladkou chvěli se tu touhou;
pln polibků vláh’ její bujný vlas,
jak jantar žlutý byl, jak zlatý klas,
a lichotně jej šlehal zlatou prouhou.
Jak čínský kejklíř, vějířem jenž mává,
by motýle dva dohromady sved’,
v snů ether Láska unesla je smavá.
A jak noc po špičkách jde, zmlkající,
motýli, v divý jen se dejte let,
a vy se líbejte, vy milující!

Meter: iambic
V ŘÍMSKÉ ARENĚ VE VERONĚ.
by Adolf Bohuslav Dostal

Má žena se mnou, sami spolu,
a s námi mrtvých tisíc let!
Jdem po zvětralých schodech dolů
kamennou stavbou naposled.
Velikost zašlá, rozkoš stichlá,
a vášní kdysi horký proud –
jak zřícenina by si vzdychla:
let tisíc nezapomenout!
Dnů umlčených neslyšně tu
se ohlas budí mezi zdivem,
kamenným, velkolepým divem
jak dech by vanul mrtvých květů...
A zvolna vracíme se zpět.
Zněl výsměch to z té hrobky let?

Meter: iambic
Selbstgenügsamkeit des Zechers
by Wilhelm Müller

Wenn ich trinke guten Wein,
Fällt es mir mit nichten ein,
Über dieser Erde Schranken
Aufzuschwingen die Gedanken,
Und zu schaun in blaue Fernen
Nach des ew'gen Ruhmes Sternen.
Wenn ich trinke guten Wein,
Will ich nicht im Himmel sein.
Wißt ihr von dem Phaeton,
Phöbus naseweisem Sohn,
Der auf seines Vaters Wagen
Wollte durch den Himmel jagen?
Jupiter mit seinem Blitze
Schmettert' ihn vom Kutschersitze
Häuptlings in den Po hinab,
Und das
Anders ging es nicht dem Kind,
Das aus Kreta's Labyrinth
Wollt' auf seinen eitlen Schwingen
Grad' empor zur Sonne dringen.
Bald zerschmolz das Wachsgefieder,
Und der Vogel stürzte nieder:
In des
Büßt' er seinen tollen Muth.
Phaeton und Ikarus,
Du im Meer, und du im Fluß,
Hättet ihr hübsch Wein getrunken,
Nimmer wäret ihr gesunken
Von dem hohen Himmelsbogen
In die tiefen Wasserwogen:
Die da trinken guten Wein,
Wollen nicht im Himmel sein.
Wenn ich trinke guten Wein,
Fällt mir oft eur Schicksal ein,
Und ich blick' als frommer Zecher
Nieder in den engen Becher,
Nicht empor nach Ehrensternen,
Nicht hinaus in blaue Fernen:
Wenn ich trinke guten Wein,
Mein' ich, was ich will, zu sein.

Meter: trochaic
- CIX - Melancolía querellosa
by Pedro Soto de Rojas

Musa por vos a no vivir asida
el alma a pobre (aunque mortal) flaqueza,
levantará a los cielos la cabeza,
y en ellos se escuchara divertida.
Pero está entre temores recogida,
cual liso tronco, entre áspera corteza;
que es máscara del alma la pobreza,
y disfraza los actos de la vida.
No vio mi patria luz de vuestro día,
mal rompe un flaco sol, tiniebla fuerte,
mude, sucede oscura una Alma fría.
Luciréis (consolaos) allá en la muerte,
que como todo el suelo es patria mía,
todo me trata de una misma suerte.

Meter: iambic
Virtud de la música honesta y devota con abominación de la lascivia
by Quevedo

Músico rey y médica armonía,
exorcismo canoro sacrosanto,
y en angélica voz tutelar canto,
bien acompañan cetro y monarquía.
La negra Majestad con tiranía
de Saúl en las iras y en el llanto
reinaba, y fue provincia suya, en tanto
que de David a la arpa no atendía.
Decente es santo coro al Rey sagrado;
útil es el concento religioso
al rey que de Luzbel yace habitado.
¡Oh, no embaraces, Fabio, el generoso
oído con los tonos del pecado,
porque halle el salmo tránsito espacioso!

Meter: iambic
Como quiero morir
by José de Carvajal y Hue

Quiero morir tranquila mi conciencia
de no haber hecho daño voluntario,
con lágrimas bañando el relicario
del alma, en el altar de mi creencia
Labro en sufrir y amar mística esencia,
que redime la culpa en el calvario;
yo pequé, mas sufrí viento contrario
y amé a Dios, a mi patria y a la ciencia.
Quiero morir en brazos de mi hijo
y hallar mi sepultura en el sendero
de la fe y el honor con rumbo fijo
Quiero morir cristiano y caballero,
quiero morir besando un crucifijo
¡y sé que no es morir esto que quiero!

Meter: polymetric
Die gebundne Andromeda in einer
 schilderey.
 R.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Vor mir der drach: an mir die ketten: unten meer:
Und oben blitz: Ach! sagt, wo kommt mein Perseus her!

Meter: iambic
Aus dem frantzösischen des   Passeratii.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Du angenehmes heer, das in den lüfften schwirrt,
Und das des voglers hand mit süßen körnern kirrt,
Jhr vogel, die ihr fast nicht sicher singen könnet!
Ach springt mir doch zu lieb’ in meinem vorsatz bey,
Daß mir, so wol als euch, einmal geholffen sey!
Jhr kennt den vogel wohl, den man die liebe nennet;
Der ist es, der uns nicht zu ruh und frieden läst,
Der so viel klagen uns aus hertz und munde prest,
Dem passet fleißig auf und last euch nicht betrügen:
Wenn ihr ihn nun ertappt, so gebt ihm zwar qvartier;
Doch bringt ihn wohl gefaßt und abgepflückt zu mir:
So soll der vogel uns nicht mehr ins hertze fliegen.

Meter: iambic
VII Měla prý už třicet hochů,
by Josef Mach

Měla prý už třicet hochů,
žádného však jako já,
ve mně vidí více trochu,
prý i záblesk genia.
Řekla mi to zrovna dneska:
„Ty jsi vskutku genius.“
Já jsem řekl: „Ty jsi hezká,“
Ona řekla: „Ty máš vkus.“
Za mne také modlívá se,
ač prý v Boha nevěří,
vždycky u večerním čase,
když se Praha sešeří,
nad tím směšným malicherným
efemerním lidským já
šumí kamsi v klenbu nebes
její Ave Maria!
Pro Machara hoří celá,
říká: „To je genius!“
Ráda by ho poznat chtěla,
vídeňského milce Mus.
Dívko moje nad vše sladší,
ty máš vskutku zvláštní vkus.
Což pak ti už nepostačí
pouze jeden genius?

Meter: trochaic
XxVI .
 Rondeau/ Ringelgedichte.
 von gemeinen versen.
by Philipp von Zesen

Du bist nicht blind/ du Gott der süßen schmertzẽ/
Ich gleub es nicht weil du so nah zum hertzen
die pfeile schießt/ und weil du so geschwind
die straße triffst; fürwar
Der Mahier treugt; kanstu so grade zielen/
und auf der See mit deinen pfeilen spielen?
Hastu den Mars mit Liebes gluth entzündt?
So sag’ ich noch/ fürwar

Meter: iambic
PAVEL MICHNA.
by Adolf Heyduk

Z Budyně byl Pavel Michna,
řeznický jen kluk,
po loupežích duší vodil
Jezuitův shluk,
od táty jim nosil maso
do odlehlých míst,
za to hocha toulavého
naučili číst!
Vděčně se k nim Michna plazil,
jako slizký had,
až honáka na studie
vzali v Ingolstadt;
zdařil se jim podle chutí,
do Čech přišel zpět,
pak o vlasti zahynutí
přičinil se hned.
Pavel v Němcích vyškolený,
dnem i nocí čil,
za peníze jezuitské
mečem řezničil;
chytal české uprchlíky,
jezuitův zvěd,
hvizdli jen a hned jim Pavel
na vějičku sed’.
Pacholků si najal záhy
a honáků sbor,
chodil chytat rebelanty
do moravských hor;
dostalť dukát za prostého,
za šlechtice pět,
do Prahy je na provaze
k jisté smrti ved’.
Bratrského chyt-li kněze,
dostal zlata hrst,
kudy vedl ubožáky,
krví sákla prsť;
vraždil otce, vraždil matky,
děti bral a v spěch
v jezuitských odchovávat
dal je klášterech!
Pilně Pavel reformoval
po vsech, po městech,
pálil chyše, trýznil matky,
až se tají dech,
tak lid týrat nedovedl
ani mistr kat;
učil děti rodiče své
děsně proklínat!
Starý Michna z Vacinova
ženě pro radost,
z volů, telat porážení
na šlechtice vzrost’,
Pavlovi však, jeho synu,
více padlo v plen,
z jezuitské vůle pánem
včas byl uroben.
Pavel Michna z Vacinova
říšské hrabství lap’,
avšak v podlé duši, v srdci
vždy byl stejný chlap;
půl zajíce v erb mu dali,
hrdě hlavu nes’,
ale Češi, již ho znali,
říkali mu pes.
Psal se hrabě z Weizenhofu,
Němcem být jen chtěl,
by se snad zaň český člověk
někdy nestyděl;
ale Čech se stydí přece,
třebas dávno shnil;
i tu hlínu svého hrobu
lotřík zohyzdil!
Tak se ondy honák Michna
darebáctvím vznes’,
až konečně podlou duší
ďáblům v náruč kles’;
klet byl lidem vším, zlá pověst
po něm zbyla jen,
div, že nebyl Jezuity
svatým prohlášen!
To byla ta šlechta nová,
jež plnila zem’,
heslem měla: „Nemáme-li,
tož si nakradem’!“
To byla ta nová šlechta,
to byl vlasti pel;
a ten posud v rodných polích
bují nad plevel!
Kandidáti nové šlechty,
pohlédněte sem,
kterak člověk psem se stává
a pes hrabětem;
honákujte, padělejte,
byť byl táta švec,
snad do erbu jakous botu
dostanete přec!
A vy černí zakuklenci
tyčte hlavy zas,
však on na vás jistě vzroste
nový Klement v čas;
za útrapy naše hrozné,
za vír běsných zlob
zaplatí vám po zásluze
lidstvo nových dob!

Meter: trochaic
[o Düsterniß, o Trauerflor!]
by Georg Friedrich Daumer

»o Düsterniß, o Trauerflor!
Der ist fürwahr der größte Thor,
Der sich für heller Sonne Strahl
Solch eine tiefe Nacht erkor.«
So rief ich aus, geradewegs
Gekommen aus der Schenke Thor;
Da kam dem Auge Klosterraum
Und Schule gar so dunkel vor.

Meter: iambic
50. Jungmannův slovník.
by František Ladislav Čelakovský

Všecky naše potoky i řeky
– Věčné buďte jemu za to děky! –
V moře jedno snahou svedl ohromnou.
Směle prozopisci již se potápějte,
Perly a korály z něho vynášejte;
A vy zpěvní Argonautové,
Šťastným větrem po něm dále plujte,
Vlasti zlaté rouno vybojujte.

Meter: trochaic
A San Isidro
by Jerónimo Núñez de León

Los campos de Madrid, Isidro santo,
arados de esas plantas soberanas
tristes pasaban noches y mañanas,
que vuestra devoción lograba tanto.
Movió al cielo la causa y justo llanto,
y no quiso suplirlo con humanas,
ni que sus esperanzas fuesen vanas,
por modo que en los siglos causa espanto.
Por Ángeles se araron los barbechos,
que en vuestra ausencia lágrimas vertían,
rindiendo a los sembrados su tributo.
Y hasta ahora nos duran los provechos
de lo que por entonces producían,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto

Meter: iambic
Siempre tú
by Carolina Coronado

La niebla del diciembre quebrantaba
del sol los melancólicos fulgores
cuando en mi corazón de tus amores
el acento primero resonaba
El segundo diciembre se acercaba
trayendo para mí nieblas mayores,
que a merced de los vientos bramadores
tu nave en el Atlántico bogaba
Y el tercero diciembre aparecía
templado, alegre como el mayo hermoso
y eras tú mi suspiro todavía
El cuarto arrebatado, tempestuoso,
vino a robarme la ventura mía,
¡ay!, mas no a dar a mi pasión reposo.

Meter: polymetric
September
by Helen Hunt Jackson

O golden month! How high thy gold is heaped!
The yellow birch-leaves shine like bright coins strung
On wands; the chestnut's yellow pennons tongue
To every wind its harvest challenge. Steeped
In yellow, still lie fields where wheat was reaped;
And yellow still the corn sheaves, stacked among
The yellow gourds, which from the earth have wrung
Her utmost gold. To highest boughs have leaped
The purple grape,—last thing to ripen, late
By very reason of its precious cost.
O Heart, remember, vintages are lost
If grapes do not for freezing night-dews wait.
Think, while thou sunnest thyself in Joy's estate,
Mayhap thou canst not ripen without frost!

Meter: iambic
Tak jsem to přived k výši života,
by Jaroslav Vrchlický

Tak jsem to přived k výši života,
však na té stojím náhle sám,
Ty jak bys byla někde za horami...
Cos tajemného leží mezi námi,
oč úsilí se každé ztroskotá,
sám cítím, patřím skoro tmám.
Či vskutku pravdu starý Dante měl,
když děl: Chce láska býti živena,
ať oka pohledem či ruky dotekem!?
Co platno – my se rádi máme oba,
leč duše víc chce, čím je větší zloba,
jež útočí – tu plným lékem zcela
by mohla být jen silná láska vřelá,
ne odříkání úsměv, jenž jest snem.
Tys nechala mne v půli cesty stát,
to cítí s bolem hruď...
Šlas za tím, jenž Ti kynul z dálné výše,
jenž pít Ti dává z jiné, plné číše,
jenž víc Ti může blaženosti dát...
Však proto neuzříš mne na ústupu
a neuslyšíš z rtů mých: „Sbohem buď!“
Nechť v lásce sám – stát budu u Tebe,
ten úsměv mdlý ať za mne všecko poví,
ó, jen se povznášej... však nepohrdej slovy,
jež šepcí Ti, i z odříkání síly
se jistá těcha samotáři schýlí...

Meter: iambic
POHLED
by Marie Calma

Dál chcete jít? Jen zůstaňte!
Jak před chvílí tam chci vás mít
v pozadí, v šeru salonu
a v zraku vašem touhu zřít.
Přijdete zas? Vše slibuje
váš pohled, který v duši pad'.
Já v sklonu víček, v obrví,
zahlédla odlesk něhy vzplát.
Kdo jste, se neptám. Zůstaňte!
Váš pohled, když se usměje,
tak milý je a láká mne,
že v citu klesám závěje.

Meter: iambic
Eines Studentens.
  D.  V. A.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ein allzufrüher tod verkürtzt sein junges leben,
Und raubt uns unsre lust an seiner frömmigkeit,
An sanfftmuth, kunst und fleiß. GOtt aber trifft die zeit
Und nimmt auf ewig hin, was er so kurtz gegeben.

Meter: iambic
A Ronconi
by Pedro Antonio de Alarcón

Errante nube al africano suelo
llega en alas del viento adormecida;
rómpese al fin, y en lluvia convertida,
templa la sed del abrasado suelo.
Al alma estéril que agostara el duelo,
tú eres, Ronconi, lluvia bendecida,
que le das con tus lágrimas la vida
y flores al dolor para consuelo.
Hoy, al verte partir, sigo esas flores
y recojo esas perlas de rocío,
con ramos de laurel para tejerlas.
Si, pues, al son de públicos honores,
una corona con mi adiós te envío,
tuyas sus flores son tuyas sus perlas.

Meter: polymetric
- 981 - Acto II, LAUDOMIA De El triunfo de la Iglesia
by Lope de Vega

Al que roba en el monte, y en poblado
la hacienda quita, y el vivir falsea;
al que el mar como pirata pasea;
al blasfemo o sacrílego en sagrado;
al traidor a su rey, al deslenguado,
aunque en las honras más guardadas sea,
al adúltero amante, al que desea
por malos medios el ajeno estado;
a los malos maestros y jueces,
a los que tienen la lealtad perdida
al cruel, al avaro, y al que miente;
a todos suele el cielo muchas veces
reservar el castigo en la otra vida,
y en esta siempre al hijo inobediente.

Meter: polymetric