PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto VIII
by Esteban Manuel de Villegas

En este vaso, que forjó Vulcano,
obra por cierto de mi buen deseo,
brindis, Anacreón, que ya te veo
abrir la boca y extender la mano.
Que mucho pues que del cabello cano
trueques en rojo el venerable aseo,
lozano viejo estás; sin duda creo,
que sólo el brindis te volvió lozano.
Pues ola, en tanto que esta breve vida
del carro imita las veloces ruedas
tú de Bathylo; yo de Philigrave.
Al dulce dueño de esta vid florida
encomendemos la pasión suave:
que todo es sueño cuando amar no puedas.

Meter: iambic
- XIV -
by Lope de Vega

Vierte racimos la gloriosa palma,
y sin amor se pone estéril luto,
Dafne se queja en su laurel sin fruto,
Narciso en blancas hojas se desalma.
Está la tierra sin la lluvia en calma,
viles hierbas produce el campo enjuto;
porque nunca el amor pagó tributo,
gime en su piedra de Anaxarte el alma.
Oro engendra el amor de agua y de arenas;
porque las conchas aman el rocío
quedan de perlas orientales llenas.
No desprecies, Lucinda hermosa, el mío,
que, al trasponer del sol, las azucenas
pierden el lustre y nuestra edad el brío.

Meter: polymetric
Kantor zkouší (šedou kývá kšticí)
by Josef Holý

Kantor zkouší (šedou kývá kšticí)
dlouhé, dějepisné termíny.
Z ústavu je vidět na ulici
řady domů, tmavé komíny.
Srdce řeklo: „Hleď ven!“ Já hled v mžiku.
Domů brala se kol po chodníku. –
Já měl oči v tílko její vpité,
v tom vzkřik kantor na mě jako v lesy,
já ho neslyšel: „Nic neumíte!“,
já nevěděl, kdy řek: „Sedněte si!“

Meter: trochaic
Sv. Václav.
by Karel Dostál-Lutinov

Modlil se a pracoval,
s vrahem sám se utkal v poli,
mnoho chudým daroval,
stavěl chrámy, stavěl školy,
k Němcům vozil české voly,
(a to nejvíc naše pokrokáře bolí.)

Meter: trochaic
Mudrlant.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Odbila už půlnoc.
Sedlák seděl v krčmě
s hlavou v tvrdé dlani –
s myšlenkami svými.
Zbyl dnes u židáka,
zapíjel dnes trudy,
a v té šedé hlavě
myšlenky se pletly.
Za pecí židovka
srdečně chrápala,
a do svíčky hledě
sedlák takto dumal:
„Hloupý jest ten život,
nestojí za slovo;
člověk když se zrodí,
hned nad sebou zpláče!
A což ještě plakat.
Lépe jest se smáti,
kdyby jenom člověk
neměl srdce v těle.
To prožluklé srdce
nechce dáti pokoj
a ty jeho smutky
nedají se zapit! –
Odvedli mně chlapce:
však byl jako svíčka
a měl sílu v těle
jako v mlází doubec.
Srdce upřímné měl
jako holubička
a pro rozum věru!
nemusil do světa.
Ale páni vzkřiknou:
,Jenom dej, sedláče!( –
a když dá peníze,
vezmou ještě dítě!
Což ti dbají na to;
nevědí co práce,
jak na tvrdých dlaních
pálí mozolové;
nevědí, co dítě,
duše papírové!
nevědí, že člověk
má to srdce v těle.
Více nežli pálí
mozoly na dlaních:
pálí v selském srdci
bolesti pro dítě;
a když trefí koule
dítě nám na vojně,
pohodí je v jámu,
pošlou kus papíru!
Stará proplakala
skoro rok pro chlapce,
já neplakal v očích,
ale slzel v srdci;
a každá ta slza,
co mi v něm ukápla,
byla kapkou jedu
v otevřenou ránu.
Dal jsem do pití se
a propil jsem štěstí,
starou zakopal jsem
a okradl děti.
A když vše propiju,
adié, ty světe –
jenom jestli v hrobě
budu míti pokoj?!
V prach se rozpadneme,
to je pravda jistá,
ale často v prachu
vrtá červ života;
a z červa se někdy
divné tvory rodí
a ti vedou život,
to je pravda jistá.
A proto má hlava
záhy zšedivěla,
že musela myslet
a nemohla spáti!“ –
Za humny svítalo.
Sedlák seděl ještě
za stolem ve krčmě
s myšlenkami svými.
Hlavu v dlaň složenou
před sebe se díval,
svíčka dohořela –
rozum nedohoří...

Meter: trochaic
- CXIV -
by Lope de Vega

Océano mar, que desde el frío Arturo
las antárticas márgenes combates,
así con vientos prósperos dilates
las ondas de tu campo crespo y puro,
que a la Armada Católica seguro
una laguna de cristal retrates;
vuelve a don Félix que dejó su Acates
salvo a lo menos a su patrio muro.
Y tú, que con la espada en el Piamonte,
Castilla, Portugal, Italia y Flandes,
Girón, que entre los rayos del sol vive;
y con la pluma en el Castalio monte
has hecho hazañas de valor tan grandes,
sé César español, vence y escribe.

Meter: iambic
194. Weißheit ohne Liebe ist nichts.
by Angelus Silesius

Mensch wo du weise bist/ uñ liebst nicht Gott darbey:
So sag ich daß ein Narr dir vorzuziehen sey.

Meter: iambic
Ples studentský.
by Hugo Václav Wunsch

Jak nadejde ta krásná chvíle,
tu student v plesu všecek žije,
však v náhradu dá knihy svoje
den vterý někde na studie.

Meter: iambic
Pomsta gnomů. (VIII.)
by Jaroslav Vrchlický

Však přísloví zde moc svou osvědčilo,
že mezi rty a mezi číší zbylo
vždy místa ještě pro neštěstí dost:
než pohár k retu dal a mohl píti,
roh hlásný slyšel s hradní věže zníti,
snad bouří zavát nějaký to host!
Však v tom než dál moh’ o tom přemýšleti,
na chodbě kroky, dvéře z kořán letí
a hlásný sám tu stojí zděšený;
chce mluviti, však strach mu váže ústa,
a venku vichr, liják i hrom zrůstá
a blesků sirné plameny.

Meter: iambic
- XXXVIII - A las tres edades del hombre
by Antonio Enriquez Gomez

Lachesis tuerce el hilo de mi vida,
Cloto dio la materia diligente,
y Átropos, cuando venga, fácilmente
cortará la maraña retorcida.
Tela que vino al mundo ya tejida
y se deshizo en sí tan brevemente,
fábrica errante fue y es evidente
que, cuando vino, vino ya perdida.
Torced parcas, torced este atrevido
aliento firmemente pues excusa
segunda vez el corte desunido.
No el devanarme como veis rehúso
porque polvo que quiso ser tejido
aún no merece ser torcido al uso.

Meter: iambic
*** Na velké svaté těším se již lesy,
by Věra Vášová

Na velké svaté těším se již lesy,
na svatou přírodu, jíž porozumí
jen srdce čisté jako ona sama,
tak plné zázraků a tajemství, jak ona.
Tam zase sama bude žít má duše,
ne jako tady, kde se všecko tísní
a jeden druhých dýchat musí dechem
a tisíc názorů se o tvoji rve duši.
Ta svatá příroda!
Ne oloupená o samoty krásu
a poskvrněná velkoměsta dechem!
Já nechci potkávat se s protivnými zjevy
strašidel městských, karrikatur z korsa!
Dost zábavy mám, duchaplných rozmluv,
prázdného flirtu, divadel a všeho!
Má duše žít chce zase jenom sama,
svůj život cítit, jak se zvolna řine,
jak pramen prýštící se z věkověké skály
v střed lesů tajemných, v nichž skrývají se kouzla;
chce slunce cítit každý paprsek,
jenž v jeho čistých ve vlnách se láme,
tajemství chvíle, letící když mraky
svítící úsměv duše náhle zkalí.
A všecky Duše, jež jsem milovala,
ty půjdou se mnou, která ve své hloubi
„nostalgii po tom, co zde není,“ cítím,
jak řekl miláček můj, velký básník.*)
Je miluji pro jejich sny a lásku,
jíž zbožňují tajemství Krásy.
Jak oni čistým zrakem chci se dívat
a vidět všecko jako ti,
jimž Pán otevřel oči, aby zřeli,
co málo smrtelných jen vidí zraků.

Meter: iambic
Rosmarien .
by Clemens Brentano

Es wollt die Jungfrau früh aufstehn,
Wollt in des Vaters Garten gehn,
Roth Röslein wollt sie brechen ab,
Davon wollt sie sich machen,
Ein Kränzelein wohl schön.
Es sollt ihr Hochzeitskränzlein seyn:
„dem feinen Knab, dem Knaben mein,
„ihr Röslein roth, ich brech euch ab,
„davon will ich mir winden,
„ein Kränzelein so schön.“
Sie gieng im Grünen her und hin,
Statt Röslein fand sie Rosmarien:
„so bist du, mein Getreuer hin!
„kein Röslein ist zu finden,
„kein Kränzelein so schön.“
Sie gieng im Garten her und hin,
Statt Röslein brach sie Rosmarien:
„das nimm du, mein Getreuer, hin!
„lieg bei dir unter Linden,
„mein Todtenkränzlein schön.“

Meter: iambic
- XX -
by Bocangel y Unzueta

Lloras, Filis, que el pueblo te murmura
la vida, la opinión y el ejercicio,
y que da, temerario, a todo indicio,
como a delito, su mordaz censura.
Y es que llega tu audaz desenvoltura
a querer que se llame el mismo vicio
indicio de él, y tomas por oficio,
y no por privilegio, la hermosura.
Tal vez te ríes de los maldicientes,
no por ver su calumnia mal fundada,
que tal engaño te desmiente el pecho.
Su género de culpa sólo sientes,
que, como el fruto de pecar te agrada,
ríes de los que pecan sin provecho.

Meter: polymetric
Sonnet VII [O Solitude! if I must with thee dwell]
by John Keats

O Solitude! if I must with thee dwell,
Let it not be among the jumbled heap
Of murky buildings; climb with me the steep,—
Nature’s observatory—whence the dell,
Its flowery slopes, its river’s crystal swell,
May seem a span; let me thy vigils keep
’Mongst boughs pavillion’d, where the deer’s swift leap
Startles the wild bee from the fox-glove bell.
But though I’ll gladly trace these scenes with thee,
Yet the sweet converse of an innocent mind,
Whose words are images of thoughts refin’d,
Is my soul’s pleasure; and it sure must be
Almost the highest bliss of human-kind,
When to thy haunts two kindred spirits flee.

Meter: iambic
BOŽENĚ VLACHOVÉ (I. listopad)
by Jan Neruda

A kdybych našel slovo to,
po němž má mysl touží,
v němž září myriády hvězd
a všechna slunce krouží;
v němž všechna sladkost večerní
a všechna sladkost ranní
se s touhou, co jí po světě,
ve chvějný křišťál hraní;
v němž zvuky všech se blahých jar,
zpěv slavíků všech roní,
a tlukot lidských srdcí všech
co jeden chorál zvoní:
já vím, že přec by nežilo,
co teď v mých ňadrech žive,
když duši moji ověje
a srdcem mojím zachvěje
to tvoje jmeno tklivé!

Meter: iambic
- X - A un esqueleto
by Lope de Zarate

Tú, tú, eres este mismo, tú, si adviertes
a la fraterna unión que te apercibe;
que si no para sí, para ti vive,
pues en él te hallarás, si te diviertes.
Que una, aunque varia, son todas las suertes,
en el compuesto polvo el tiempo escribe;
ni ser rey ni plebeyo, se percibe:
menos o más, en eso te conviertes.
No huyas de temor, que no das paso
que no te lleve a ser lo que te espanta
y desprecias el bien de la memoria.
Humano sol, aquí tienes ocaso;
docto este bronce el tiempo te levanta;
monarca, esto es lo cierto de tu historia.

Meter: iambic
Jasné, žárné odpoledne:
by H. Uden

Jasné, žárné odpoledne:
slunce žhavým ohněm hoří,
do mořské se tůně noří;
kdekoliv se vlna zvedne,
zlatá záře již ji shlédne,
v bílých pěnách jiskry tvoří,
s čeřenem se láme, boří
ve hře živé, neposedné.
Vzduch se chvěje, lehce vlní,
obloha se modří plní,
až se v azur sytý změní;
štěstí, jež se z moře rodí,
se sluncem a s teplem chodí,
báchorou a klamem není.

Meter: trochaic
OČI.
by Adolf Červinka

Jen duši tvou chtěl bych si vzít,
jež očima tvýma se dívá,
a pak zase svou cestou jít,
jež ve smutnou nížinu splývá...
Snad rety tvé žhavé jsou dost
a k polibkům rády se nahnou...
Já z jiného světa jsem host,
jen po duši ruce mé prahnou!
A všecko, co dosud jsem žil,
je najednou nicotnou tříští,
když z hlubin tvé duše jsem pil,
mně lásky se zjevilo Příští!

Meter: amphibrachic
Alle
by Conrad Ferdinand Meyer

Es sprach der Geist: Sieh auf! Es war im Traume.
Ich hob den Blick. In lichtem Wolkenraume
Sah ich den Herrn das Brot den Zwölfen brechen
Und ahnungsvolle Liebesworte sprechen.
Weit über ihre Häupter lud die Erde
Er ein mit allumarmender Gebärde.
Es sprach der Geist: Sieh auf! Ein Linnen schweben
Sah ich und vielen schon das Mahl gegeben,
Da breiteten sich unter tausend Händen
Die Tische, doch verdämmerten die Enden
In grauen Nebel, drin auf bleichen Stufen
Kummergestalten saßen ungerufen.
Es sprach der Geist: Sieh auf! Die Luft umblaute
Ein unermeßlich Mahl, so weit ich schaute,
Da sprangen reich die Brunnen auf des Lebens,
Da streckte keine Schale sich vergebens,
Da lag das ganze Volk auf vollen Garben,
Kein Platz war leer und keiner durfte darben.

Meter: iambic
HYMNA LAZAROVA. (X.)
by Jaroslav Vrchlický

Ta báseň kosmu, s tajným srdce tlukem
jíž naslouchám a před níž chvím se v děsu,
ta epopej, v niž všecko ústí v plesu,
ta nesmí skončit drsným nesouzvukem
před dílem boha, na něž slunce vlídný
svit rozlévá se strhanými mračny,
v hod tvorstva nesmím křičet: „Já jsem lačný!“
ve choral radosti: „Jen já jsem bídný!“
Já musím vstáti z potupy a prachu
jak obr skalný, jenž má patu v moři,
po těle jemuž hvězdy šperkem hoří
a jehož skráň prasvětlo koupá v nachu.
A čas ten přijde, rosa padne k zemi,
má duše vzplane veliká a čistá
se silou Herakla a láskou Krista,
a oděn budu celý liliemi!
Co bylo žlučí, medem svlaží rety,
mé pohanění bude aureolou,
jež snad mých útrap dlouhou pláň a holou
se rozletí, až vytrysknou z nich květy!
Já roven synům světla, dědic jejich,
vstříc půjdu nebi, svaté odpuštění
jak hlasatel můj padne v duchů pění
a nepočetných světů po peřejích
před sebou věčnost naplním cíl světa,
neb nemožno, by v tmu a zmatek děsný
se zřítil vesmír, duchů žalář těsný.
Ráj musí být mučírna tato kletá!
Vstát musím, fatum, stařenu tu slepou,
by mého světla jas šleh’ v důlky oční,
bych vesmíru řek’: Nyní teprv počni,
jsa očištěn, svou báji velkolepou!
Teď teprv nastane ti doba pravá,
jas, vzkvět, ruch, síla, dobra s krásou sňatek,
jichž prostředkem nad sporných živlů zmatek
plát bude věčná bratrství všech sláva!

Meter: iambic
BALADA DĚTSKÁ
by Jan Neruda

Matka zdřimla na úsvitě.
Dítko vyjeveně hledí –
v nožičkách mu Smrtka sedí.
Malá Smrtka, sama dítě,
na hlavičce věnec bílý,
ve košilce drobné tílko,
v ručkách drží hravé sítě
jako k honbě na motýly.
A ty ruce jako hůlky,
žluté jako z vosku čílko,
místo oček modré důlky.
„Pojď děťátko, pojď holátko,
na chvílečku, jen nakrátko!
Zahrajem si na Hélice
andělíčkův při muzice
co dvě bílé holubice.“
„„Matička mně nedovolí,
a mne tělíčko tak bolí!““
„Pojď děťátko, holoubátko!
Přišla jsem ti ku pomoci,
nemoc nemá více moci,
venku ve andílkův kůru
poletíš až k nebi vzhůru.“
„„Matička mně jíti nedá –
myslím, že už hlavu zvedá.““
„Pojď děťátko, pojď babátko!
Posílá mne Jezulátko,
posílá královna nebe,
abych přivedla jim tebe,
posílá mne ta tvá svatá:
‚Ať už jde má dcerka zlatá!’“
„„Pojďme, pojďme – ale zticha,
ať se matička nevzbudí!
Něco těžkého ji trudí,
i když dřímá, těžce vzdychá,
ňadro bolestně jí skáče,
a když vzhlédne, ihned pláče.““

Meter: trochaic
101.  Die geheime Uberschattung.
by Angelus Silesius

Ich muß GOtts Schwanger seyn: sein Geist muß ob
mir schweben/
Und GOtt in meiner Seel wahrhafftig machen leben.

Meter: iambic
81.
by Friedrich von Logau

Hofegunst und ewig Leben
Wird nicht auß Verdienst gegeben.

Meter: trochaic
dritter Aufftritt.
by Johann Beer

Soll ich denn der schnöden Liebe
Nun noch länger dienstbar seyn?
Nein/ nein/ nein/ ach nein;
Dieser Feindin ihre Triebe
Bringen nichts als Qvahl und Pein:
Drum will ich der schnöden Liebe
Nun nicht länger dienstbar seyn.

Meter: trochaic
En Don Quijote de La Mancha, Segunda parte, capítulo XII, el Caballero del Bosque a don Quijote y Sancho
by Cervantes

«Dadme, señora, un término que siga,
conforme a vuestra voluntad cortado;
que será de la mía así estimado,
que por jamás un punto de él desdiga.
Si gustáis que callando mi fatiga
muera, contadme ya por acabado;
si queréis que os la cuente en desusado
modo, haré que el mismo Amor la diga.
A prueba de contrarios estoy hecho
de blanda cera y de diamante duro,
y a leyes del Amor el alma ajusto.
Blando cual es, o fuerte, ofrezco el pecho;
entallad o imprimid lo que os dé gusto;
que de guardarlo eternamente juro.»

Meter: polymetric
176. Beständig muß man sein
by Angelus Silesius

Verstockt ist halb verlorn; doch wer im Guten kann
Ein Stock und Eisen sein, steht auf des Lebens Bahn.

Meter: iambic
Valdštýn v Jičíně. (Výjev VI.)
by Irma Geisslová

Ha, Seni! Nech ho, nemluv pro boha
s tím hrozným mužem! bojím se ho vždy,
on jest jak démon, jako smrtonoš,
rád zvěstuje pád jasných božích hvězd...
nemluv s ním.
Dnes musím – dovol mi.
Dnes opravdu i zítra – pozejtří!
Jeť Seni mistr velmi učený.
Nuž, Seni? Byla čarokrásná noc.
Mně zdálo se v ní, že jsem králem byl –
co říkáš tomu, Seni? V pořádku.
Jak, vskutku? Byla čarokrásná noc,
lem Krkonoš plál ohněm safírů,
a nad mohutnou věží kumburskou
tvá velká stála hvězda severní,
a v třpytné přízi jejích paprsků,
jak divukrásný zázrak osud tvůj
tkal těžký brokát řízy královské...
Kol vyvstávaly zámky ze země,
jež oděla se zlatou úrodou,
a svěžích sadů pestrá kytice
v nich zaplnila každý kouteček;
lid, odchovaný štědrou dobrotou
byl osvícen, a hrd a věren ti;
tak zasypán tvé lásky růžemi
zas z růží jen ti slavobránu tkal,
jež v oslavený Jičín ústila
a plnila svou vůní celou zem;
i podrobil se ti sám Ferdinand
a Valdštýn césarem byl celých Čech...
Ty šílíš, Seni, toť je pouhý sen!
O ne, já jenom slovy pověděl,
co četl jsem dnes v noci ve hvězdách;
toť jisto, Jičín hlavou říše tvé,
v ní kotví velká tvoje úloha,
a ústí každý pramen práce tvé;
nuž, dovol starci, by ti blahopřál:
ty šťasten, slavný budeš v Jičíně,
je dobře, sem že jsi se obrátil,
teď pozná Praha mocnou soupeřku!...
Ó víro – blaho – vášní záchvate!

Meter: iambic
V hlubině.
by Otokar Mokrý

Kdo okem báje hledne
hluboko do moře,
ten uzří život lepší,
než tady nahoře.
Tam vodních panen sbory
ve vlnách šplounají
a zlatých rybek roje
je v ústa líbají.
Tam vodník starý dřímá,
má bradu zelenou,
a zlaté slunko dívá
se klenbou skleněnou.
Tam vodní panna na klín
cizince přivine,
když vlhké jeho tělo
jí k nohám připlyne.
Až vrak můj v moři žití
se zvolna potopí,
snad vodní panny v náruč
mne také uchopí!

Meter: iambic
NA ŠVESTKÁCH (25)
by Bohdan Kaminský

S tou fajfčičkou to byl jen úskok zjevný,
vždyť včera odstonal ji v mukách zlých –
však ať mne jak chtěl sváděl, skálopevný
já zůstal jsem, jen kamínkem jsem švih’,
jenž těsně vedle jeho hlavy pronik’
a na štěstí mu nevlít do hlavy.
Pak měl jsem pokoj. Někde v dálce Toník
si hulákal, kluk jeden zrzavý!

Meter: iambic
Der Zwang
by Gotthold Ephraim Lessing

Ich habe keinen Stoff zum Lachen,
Und soll ein Sinngedichte machen.
Doch wahrlich, Stoffs genug zum Lachen,
Ich soll ein Sinngedichte machen.

Meter: iambic
Kariéry
by Jaroslav Kvapil

Stejnou ctižádostí veden
každý cpe se jinam:
per rectum to dělá jeden,
druhý per vaginam.

Meter: trochaic
- 1214 - HOMBRE De Las cuentas del Gran Capitán
by Lope de Vega

Si lo puedo decir, a mi malicia
debéis la gloria que tendréis triunfando,
pues perdonando, más que castigando.
satisfacéis, Señor, vuestra justicia.
Si fue morir vuestra mayor delicia,
más consigue su afecto perdonando,
y así me vuelvo a Vos, considerando
vuestra piedad a mi perdón propicia.
Si a tanto padecer para valerme
no podéis igualar con castigarme,
perdonarme debéis, agradecerme.
Perdonadme, Señor, para ganarme;
que perderéis la gloria con perderme
que os ha de resultar de perdonarme.

Meter: polymetric
Však znám ten lid, jenž nožem pitvy hnusné
by Jan Neruda

Však znám ten lid, jenž nožem pitvy hnusné
si chleb a slávu potem dobývá,
snad zpěv můj klada na své váhy nuzné,
juž znak mu svého soudu v čelo vyrývá.
On z pýlu motýlův si vápno pálí,
kdy trámů třeba, les si cizí skotí,
kdy písek váží, jasný pramen kalí,
kdy kámen láme, sousedův dům zhrotí.

Meter: iambic
Kretische Artemis
by Rainer Maria Rilke

Wind der Vorgebirge: war nicht ihre
Stirne wie ein lichter Gegenstand?
Glatter Gegenwind der leichten Tiere,
formtest du sie: ihr Gewand
bildend an die unbewußten Brüste
wie ein wechselvolles Vorgefühl?
Während sie, als ob sie alles wüßte,
auf das Fernste zu, geschürzt und kühl,
stürmte mit den Nymphen und den Hunden,
ihren Bogen probend, eingebunden
in den harten hohen Gurt;
manchmal nur aus fremden Siedelungen
angerufen und erzürnt bezwungen
von dem Schreien um Geburt.

Meter: trochaic
Al dolor – II
by Gaspar Núñez de Arce

¿Quién escapa de ti? ¿Quién
                     tu castigo
evita? ¿Quién se esconde a tu mirada?
Desde que el hombre emprende
                     su jornada
de la cuna al sepulcro, va contigo
Mas no con torpe lengua te maldigo
¡oh Dolor!, cuya fuerza incontrastada,
como Dios sacó un mundo de la nada,
sacas del mal la luz que adoro y sigo.
Fuerte artista que labras tu escultura,
el bloque humano sin piedad golpeas
y el bien arrancas de su entraña dura.
Chispas de tu cincel son las ideas
con que iluminas nuestra noche oscura,
cuando tus obras inmortales creas.

Meter: polymetric
Die unmündigen Aufgeklärten.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

„unmündig seid ihr allesamt,
Dazu hat euch der Staat verdammt,
Und wer einmal unmündig ist,
Wird aufgeklärt zu keiner Frist.“
Wahr mag nun wohl das eine sein,
Das andre leuchtet uns nicht ein:
Sagt an, wo's uns an Licht gebricht?
Wir sehn oft nicht vor lauter Licht.

Meter: iambic
- LXXXV -
by Fernando de Herrera

Alma, que ya en la luz del puro cielo
ardes de santo fuego, a quien suspira
tu ausencia, con suaves ojos mira
y alienta a levantar el flaco vuelo.
Ceñida en torno tú de rojo velo,
la llama en mi lloroso pecho inspira,
porque sin odio, sin temor, sin ira
desprecié el vano amor y error del suelo.
Lloré yo tu partida, amé tu gloria,
y en tu último dolor creció mi pena
para seguir contigo el mismo hado.
Si la fe te renueva la memoria,
en esta sombra ven con faz serena
a consolar el corazón cuitado.

Meter: iambic
7. Košatých stinnou šel jsem cestou klenů,
by Vojtěch Pakosta

Košatých stinnou šel jsem cestou klenů,
větvemi plálo světlo růžové,
a stromořadí přítemnělou stěnu
zdobily kaple cesty křižové.
Obtížná chůze! Větřík nezavanul,
do vrchu cesta, parný leta čas...
U jedné sotva že jsem kaple stanul,
již druhá v dálce se mně mihá zas.
Za sebe hledím, co již překonáno,
a co mi cesty ještě zbývá jít,
než dojdu tam, kde v líci Krista psáno:
„Zde jenom pravý najde člověk klid!“ –
Tak v dráhu žití člověk nazpět zírá,
v před naděje ho vábí růžová,
cíl hledá, kde se splní tužeb míra,
a život – jak ta cesta křižová.

Meter: iambic
„ Καϑ' ὅλην τὴν γῆν !“
by Arno Holz

Ueber die Papus und Zulukaffern,
Die liebe Fetischdienerei
Legt auch bei uns ihr faules Ei!
Immer noch brennen in unsern Herzen
Blutig die Aschermittwochskerzen
Und nächtlich durchwittern die stille Luft
Orgelhymnen und Weihrauchduft!

Meter: iambic
- XIV - Pondera con el suceso de Balán cuanto antes es Dios obedecido de una mala bestia, que de un mal ministro
by Quevedo

A maldecir el pueblo, en un jumento,
parte Balán profeta, acelerado;
que a maldecir cualquiera va alentado:
tal es el natural nuestro violento.
Dios, que mira del pueblo el detrimento,
rey en guardar su pueblo desvelado,
clemente, opone a su camino, armado
de su milicia, espléndido portento.
Obedece el jumento, no el profeta;
y cuando mereció premio y regalo,
más obstinado a caminar le aprieta.
Teme la asnilla al ángel, sufre el palo:
y halló el cielo obediencia más perfecta
en mala bestia que en ministro malo.

Meter: iambic
La muerte
by Rosario de Acuña

¿Es dormir sin ensueños y en la
                     hundida
fosa quedar en eternal reposo?
O ¿es despertar del sueño pavoroso
que el hombre llama, en sus delirios, vida?
La obra del alma ¿quedará perdida,
deshecha, en el abismo tenebroso?
O ¿tendrá su empezar esplendoroso
cuando sintamos la postrera herida?
¡Qué importa lo que fuere! Si es
                  el sueño
sin ensueño, el no ser, dormir sin tasa
¡Es posible lograr mayor ventura!
Y si es el despertar del triste
                     ensueño
del vivir terrenal, que al alma abrasa
¡Hay dicha más gloriosa y más segura!

Meter: iambic
OSUD.
by Jaroslav Havlíček

Jde Osud tiše tak, že neslyšíš ho ani –
tak jako zákeřník se v temnu noci plíží:
nejméně čekáš ho – on přijde z nenadání
rychlejší než-li blesk, že postřehneš ho s tíží.
V tvé cestě zvedne se, kol zavíří ti hlavy,
do tváře zblednuvší ti s chechtem mávne pěstí –
a pak se rozplyne jak přízrak do záplavy,
jež mračným obzorem ti blízkou bouři věstí –
Ty dál se potácíš jak' omráčen tou ranou
do mlhy houstnoucí, kde úder nový čeká –
a v dálce naříká cos' žalostivou hranou.
To Osud číhá tam na konci na člověka.

Meter: polymetric
11.
by Georg Heym

Nun stirbt auch er, vom bittren Los bezwungen.
Auf seine Beute stürzt ihn Todes Macht.
Verliebten gleich in süßer Liebesnacht,
Im Tode halten sie sich eng umschlungen.
Unzählge Geier schweben auf der Schlacht,
Auf jeden Fels der Berge hingeschwungen.
Sie spähen sorgsam in die Niederungen.
Des Schauspiels Wächter halten stumm sie Wacht.
Wie sich die Menge drängt in die Arenen,
So fliegen neue stets von Meer und Land.
Schon grau von ihnen sind der Berge Lehnen.
Von Asiens Küste kamen sie zum Feste,
Da sie den Blutgeruch im Wind erkannt,
Der großen Tafeln fürchterliche Gäste.

Meter: iambic
1L: Was ist denn dein Geschäft, das süsser ist, als in die Spiele froher Nymphen sich zu mischen?
by Salomon Gessner

Was ist denn dein Geschäft, das süsser ist, als in die Spiele froher Nymphen sich zu mischen?

Meter: iambic
Erklärung
by Franz Grillparzer

Fragt ihr mich, was das
Seht zu, ob ichs verfehle!
Ein Gleichnis beut die
Es geht vom Körper aus, gleich ihr,
Und endigt in der Seele.

Meter: iambic