PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
IV. Jak viděl jsem vás v kolečku
by Petr Bezruč

Jak viděl jsem vás v kolečku
na patnáctého září plesat,
tak srdečné vám vzdávám díky.
Však dojdu-li na sedmdesát,
nevzpomínejte starečků,
vy milí lidé republiky.

Meter: iambic
An Frau Luise Walther, geb. v. Breitschwert
by Eduard Mörike

Wie manchen Morgen, frisch und wohlgemut,
Im lichten Sommerkleid, Feldblumen auf dem Hut,
Trat sie bei uns, die edle Freundin, ein,
Und wie sie kam, da war es Sonnenschein!
Als ob sie weiter gar nicht wollte oder wüßte,
Nur daß sie jedermann zur Freude dasein müßte,
So lebte sie in klarer Gegenwart,
Neidlos bei andrer Glück, die Lachende, die Feine;
Doch heimlich sah ich's oft in ahnungsvollem Scheine
Hoch über dieses Scheitels Reine
Wie einen sel'gen Stern, der seiner Stunde harrt.
Nun ist's geschehn! und mit verklärtem Blicke
Von ihres Lebens Gipfel lächelt sie;
Es war geschehn, kaum weiß sie selber wie,
Denn jäh erfüllen sich die himmlischen Geschicke.

Meter: iambic
- LXXXVIII - Al sepulcro del apóstol San Pedro Sonetos gongorinos
by Juan de Tassis y Peralta

Este ahora al primero dedicado
de los senos de Dios sacro piloto,
no sólo es templo, afecto si devoto
de vivo altar, de túmulo animado.
Cuyo sublime culto hoy ve logrado
al más heroico y religioso voto
que la común ejecución de Cloto
con dos eternidades ha violado.
Alta no construcción, no fuerza de arte
en virtud puede dar, de muertos vivos,
voces a piedras, a metales ojos,
cuando colosos sacramente altivos
humildes son, y aun no con digna parte,
para depositar tales despojos.

Meter: iambic
V tmách ticha půlnocí jsem slyšel moudrost hrobů:
by Adolf Racek

V tmách ticha půlnocí jsem slyšel moudrost hrobů:
Co vyšlo z hlubin, padne do propastí.

Meter: iambic
53.
by Friedrich Rückert

Von keinem Trost wird ein Betrübter mehr erquickt,
Als wenn er einen noch Betrübteren erblickt.

Meter: iambic
MODLITBY
by Antonín Sova

V knih starých směsici; jež na dně skříně hnily,
po matce modlitby nacházím po letech,
jich listy prožloutlé, tak ohmatané byly,
a z domova z nich sálal dech.
I desky hovoří svou zvláštní poesií,
kde bratrů zemřelých zapsána jména jsou,
ten inkoust vybledlý se každou řádkou vpijí
v mou duši znova vzrušenou.
Tu jména každého je historie krátká,
as tak: můj nejdražší, má těcha jediná,
mé zlato, miláček! jak jenom umí matka,
když na mrtvé si vzpomíná.
Teď z let těch minulých jen zbyly mezi listy
zahnědlé otisky pár květů našich luk,
luk sluncem zalitých, kde potok šplíchá čistý,
kol mlýnských ozývá se zvuk,
dech doušky mateří kde mrtvým splývá vzduchem
s tou prvou teskností zvadlého podzimu,
kde žloutne rákosí, žab oživeno ruchem,
vydáno létu pozdnímu,
v ten čas ty modlitby do drobných rukou brala,
navštívit přítelku v myslivny tichý dům,
by její bojácné vždy děti zulíbala
a jako své je tiskla k rtům.

Meter: polymetric
- XXI -
by Gutierre de Cetina

Con aquel poco espíritu cansado
que queda al que el vivir le va dejando,
en brazos de Amarílida llorando
Vandalio, de salud desconfiado:
«No me duele el morir desesperado
-dijo-, pues con mi mal se va acabando,
mas duéleme que parto y no sé cuándo.
Señora, habrás dolor de mi cuidado?»
La ninfa que con lágrimas el pecho
del mísero pastor todo bañaba:
«Sin premio no será tu amor», decía.
Mas él, puesto en el paso más estrecho,
mucho más que el morir, pena le daba
no poder ya gozar del bien que oía.

Meter: iambic
6.
by Heinrich Heine

Dem einen die Perle, dem andern die Truhe,
O Wilhelm Wisetzki, du starbest so fruhe –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.
Der Balken brach, worauf er geklommen,
Da ist er im Wasser umgekommen –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.
Wir folgten der Leiche, dem lieblichen Knaben,
Sie haben ihn unter Maiblumen begraben –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.
Bist klug gewesen, du bist entronnen
Den Stürmen, hast früh ein Obdach gewonnen –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.
Bist früh entronnen, bist klug gewesen,
Noch eh' du erkranktest, bist du genesen –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.
Seit langen Jahren, wie oft, o Kleiner,
Mit Neid und Wehmut gedenk ich deiner –
Doch die Katze, die Katz' ist gerettet.

Meter: polymetric
TEXT K HARMONII SFÉR
by Karel Havlíček Borovský

Slyším jak Pythagoras
hvězdy zpívat takto zas:
„Kolem, kolem vždy letíme,
proč, kam, kudy, dobře víme,
astronomům nepovíme!“

Meter: trochaic
Poesías morales Salmo IX
by Quevedo

¿Cómo De entre mis manos te resbalas.
o cómo te deslizas, vida mía?
¡qué mudos pasos trae la muerte fría,
con pisar vanidad, soberbia, y galas!
Ya cuelgan de mi muro sus escalas,
y es su fuerza mayor mi cobardía;
por nueva vida tengo cada día
que al cano tiempo nace entre la salas.
¡O mortal condición de los humanos!
que no puedo querer ver a mañana,
sin temor de si quiero ver mi muerte.
Cualquier instante de esta vida humana
es un nuevo argumento, que me advierte
cuán frágil es, cuán mísera, y cuán vana.

Meter: polymetric
Koráby.
by Emanuel Lešehrad

Bílé koráby se noří
na obzorech velkých moří.
Na obzorech zanikají,
na palubách poklad mají.
A mé srdce touhou hoří
po korábech cizích moří...

Meter: trochaic
ZÁPAD A VÝCHOD
by Otokar Fischer

Ó zahrady, jak měl bych rád
tu přesnost vaší krásy,
jen kdybych neslyšel z alejí vašich lkát,
že schází cos, že cos vám věčně schází;
jen kdyby neštval mne trs květů: „Putuj v dál!
Putuj tam, kde se vrch zvedá z pouští.
Hledej – a nenajdeš – hlas, po němž sluch tvůj touží,
tam, ohnivý kde sloup v trnitém keři vzplál.“

Meter: polymetric
by Stefan George

Lose geschmeide ·
Frauen dirnen
Schlanke schenken
Müde sich senken
Ledig die lende
Busen und hüfte
Um die stirnen
Der kränze rest
Schläfernder broden
Traufender düfte
Weinkönig scheide!
Aller ende
Endet das fest
Rosen regnen
Purpurne satte
Die liebkosen?
Weisse matte
Euch zu laben?
Malvenrote
Gelbe tote:
Manen-küsse
Euch zu segnen
Auf die schleusen!
Und aus reusen
Regnen rosen
Güsse flüsse
Die begraben

Meter: trochaic
13
by Gottfried Keller

Du willst dich freventlich emanzipieren
Und aufstehn wider mich mit keckem Sinn,
Aufs eigne Fäustchen deine Wirtschaft führen,
Du schöne kleine Jakobinerin?
Zur Politik nun auch dein Wörtlein sagen,
Aus trauter Kammer in den Ratsaal fliehn?
Wohl gar mit weicher Hand die Trommel schlagen,
Wann einst wir gegen die Tyrannen ziehn?
Berufest dich auf meine eignen Lehren
Von Freiheit, Gleichheit und von Menschenrecht?
O laß, mein Kind, mit Küssen dich bekehren,
Dies eine Mal errietest du mich schlecht!
Mir, mir, mein Schatz! mußt du dich nun verpflichten,
Dein Liebster und dein Herr ist für dich frei!
Auf
Daß er allein dein siegreich Banner sei!
Die Ketten all, von denen ich entbinden
Die Völker möchte, o Geliebte mein!
Als Blumenketten eng dir umzuwinden
Soll einzig dann mein Tun und Trachten sein!
Ein fest Gefängnis will ich dir erbauen
Von Rosen, Lilien, Myrten, duftend, weich;
Draus sollst du nur des Himmels Sterne schauen
Und mich, den Kerkermeister, froh und reich.
Ich will zur Kurzweil süße Lieder singen,
Darinnen du dich lachend spiegeln magst;
In Liedern dir die Welt zu Füßen bringen,
Wenn über Einsamkeit du dich beklagst.
Doch wann die lieben Nachtigallen schlagen
Und wann das Abendrot verglommen ist:
Sollst du als Königin die Krone tragen,
Solange Luna ihre Bahn durchmißt!

Meter: iambic
Soneto
by Pedro Malón de Chaide

¡Oh paciencia infinita en esperarme!
¡Oh duro corazón en no querernos!
¿Qué esté yo cansado de ofenderos,
y no lo estéis Vos en perdonarme?
¡Cuántas veces volvisteis a mirarme
esos divinos ojos, y a doleros,
al tiempo que os rompía vuestro fueros,
y Vos, mi Dios, callar, sufrir y amarme?
¡Oh guarda de los hombres! Vuestra saña
no mostréis contra mí, que soy de tierra;
mirad a lo que es vuestro, y levantadle;
que no es deleite ya lo que me engaña,
sino costumbre que me vence en guerra,
pues por sólo pecar, peco de balde.

Meter: polymetric
- 883 - Jornada II, LAURO
by Lope de Vega

Inés, sin verte. el alma te adoraba,
que quien te vio, por fuerza te quería,
pues fue animoso, a ver cómo sería
amor que de otro amor me despojaba.
Creció mi amor en viéndote, que estaba
declarando su misma profecía
en esos ojos, donde vi que había
la luz de la verdad que imaginaba.
Pienso que pagarás haberte amado,
cuando de tanto amor la verdad pruebes
en el gusto, en la fe y en el cuidado.
Esto resuelvo en dos palabras breves,
que cuando no me pagues, me has pagado,
pues has de conocer lo que me debes.

Meter: iambic
CESTOU Z EGYPTA.
by František Kyselý

Šli z Egypta jak vězni propuštění,
hruď jejich rozvlňoval vroucný ples;
z úst Mariiných znělo tiché pění
a Josef směle hlavu vzhůru nes’.
I s osla nesoucího zavazadla,
ač nebyl blízek vody prameni,
jak zdálo se, tíž vyhnanectví spadla,
klus jeho podobal se křepčení.
Než nejčileji božský pacholíček,
jda napřed, nožky v sypký písek ryl;
žár nadšení mu sálal z růžných líček,
„Již domů, domů!“ zpěvně šveholil.
„Co tvého syna,“ Josef k panně pravil,
„tak mocně láká v našich předků zem,
kde byl by jej snad života vrah zbavil
a strádání mu bude údělem?
Jak spěchem luzná tvářička mu plaje
a touhou hlásek jeho rokotá!
Co láká jej tak v našich otců kraje?“
A zvážnělá máť šeptla: „Golgota.“

Meter: iambic
13.
by Paul Heyse

Und doch, das ist der Dinge Lauf; auch du
Erlebst es noch: ein jedes Leid am Ende,
So furchtbar es gewütet, kommt zur Ruh'.
Dem Schmerz, so lang er jung ist, sind die Wände
Des Leibes viel zu eng, ihn einzuschließen.
Er tobt umher, daß er den Ausweg fände.
In Strömen muß er aus den Augen fließen,
Dir von den Lippen ächzen, auf die Stirn
In kalten Tropfen perlend sich ergießen.
Am liebsten möcht' er seiner Haft entschwirrn,
Zusamt der Seele, und dem Geier gleich
Mit freiem Flügelschlag das All durchirrn.
Ermattet herrscht er dann in seinem Reich
Gelaßner, bricht nur selten aus den Augen
Und hüllt sich in Erinnern dumpf und weich.
Nun mag ihm nur die tiefste Stille taugen;
Er haust im dunkelsten Verließ der Brust,
Begnügt, dein Herzblut tropfenweis zu saugen.
Die Mond' und Jahre fliehn ihm unbewußt;
Er ist gealtert, fühllos wie ein Greis,
Den kein Gewinn mehr kümmert, noch Verlust.
Doch wenn die Seele kaum noch von ihm weiß,
Kaum des verschollnen Gastes Näh' empfindet,
Tritt plötzlich er aus dem verborgnen Kreis,
Erschrickt, daß er die Welt verwandelt findet,
Und schilt die Seele, daß sie ihn verachtet,
Und schilt sich selbst, daß er verwelkt und schwindet.
Dann in die Kammer, drin er lang geschmachtet,
Schleicht er zurück und sargt sich selber ein
Und stirbt, von tiefster Einsamkeit umnachtet.
Du aber, kannst du auch noch fröhlich sein
Und wieder ausgefüllt von neuem Glücke:
In
Und Moderduft bleibt stets darin zurücke.

Meter: iambic
- LXX - Soneto en respuesta del pasado
by Hernandode Acunya

Bien os puedo decir, considerando
lo que pruebo del mundo y lo que siento,
que, siendo los trabajos de él sin cuento,
se pueden los descansos ir contando;
mas el fuerte varón, no desmayando,
esfuerza con valor el sufrimiento,
y al sabio da el saber un nuevo aliento
con quien puesto que teme, va esperando.
Y si hay fortuna en el humano estado,
no es justo que ninguno desespere,
pues todo a su mudanza está sujeto;
mas de remedio estar desconfiado
no se sufre, señor, en el que fuere,
cual sabemos que sois, fuerte y discreto.

Meter: polymetric
- 976 - Acto III, SUFRIDO De El testigo contra sí
by Lope de Vega

Ea, instrumentos rotos y civiles
contra afrentas y menguas criminales,
veniales heridas de mortales,
golpes de flacas fuerzas mujeriles.
¿Do está la fuerza y filos tan viriles
que dio muerte a mil hombres inmortales?
¿O quien ha sido tal que os hizo tales,
do no bastaban fuerzas de serviles?
Mas dejoos con tal temple el que os hizo,
que el perdido dolor más os abona,
pues parecéis en todo al dueño vuestro.
Yo en el color parezco un muerto rizo;
mas, viviendo mi honor, seré tizona
cuando levante aqueste brazo diestro.

Meter: polymetric
127.  Das Liebst’ auf dieser Erden.
by Angelus Silesius

Fragstu was meine Seel am Liebsten hat auf Erden?
So wisse daß es heist: mit nichts bestekket werden.

Meter: iambic
- X - Una dama que celebró con el nombre de Celia
by Luis de Ulloa y Pereira

Estos que Apolo quieren que te igualen,
a sus alientos, y en la causa exceden,
conceptos, que a los fuertes se conceden,
para que en su firmeza se señalen,
estos suspiros, que a mis penas valen,
cuando el anhelo de mis ansias pueden,
que de mi ardiente corazón proceden,
y de la fragua de mi pecho salen;
exhalaciones son de una centella,
que resulta de Angélica hermosura,
con luz de resplandores inmortales,
no lleguen los profanos a entendella,
quede suspensa la ignorancia oscura,
lejos de los misterios celestiales.

Meter: polymetric
5.
by Emanuel Geibel

In diesen Frühlingstagen, da genesen
Das Herz nicht will vom süßen Sehnsuchtsleid,
Wie spricht, was einst bei Platon ich gelesen,
Vertraut mich an aus dunkler Fabel Kleid!
Geschaffen, schreibt er, ward als Doppelwesen
Der Mensch dereinst im Anbeginn der Zeit,
Bis ihn ein Gott, weil er nicht Schuld gemieden,
In seine Teile, Mann und Weib, geschieden.
Ein heilig Rätsel deutet mir dies Wort;
Wer fühlt' es nie, daß Bruchstück nur sein Leben,
Ein Ton, nur angeschlagen, zum Akkord
Mit seinem Gegenton sich zu verweben?
Wir all' sind Hälften, ach, die fort und fort
Nach den verlornen Zwillingshälften streben,
Und dieses Suchens Leid im Weltgetriebe –
Wir heißen's Sehnsucht und das Finden Liebe.

Meter: iambic
SONET O STARÉM LÍCI A RUBU
by Josef Svatopluk Machar

„Při našem vzkříšení, tom nevídaném skvělém,
při našich bojích o život a skon
náš spisovatel byl nám spasitelem
a čím jsme dnes, tím udělal nás on.
On ještě dnes je našich srdcí zvon,
krev čistá našich žil, jež proudí v tepu vřelém
a našich duší duch a hlasů našich ton
a zraků zornice, jež bdí nad naším tělem.
A jeho sláva jest – – –“ atd. atd.
Och, bible praví sic, můj vděčný národe,
že ne chleb hamižný, však taktéž slova sytí –
svou chloubu přecpal jsi už slovy citelně –
své zastav uznání, hleď na ni reelně:
dej slušný kabát jí, pár grošů, jíst a píti!

Meter: iambic
- XCV -
by Gutierre de Cetina

Tanto espacio de tierra y tan gran seno
de mar, tantas naciones tan extrañas,
tantos tormentos y ásperas montañas,
ni el Alpe de terror y fieras lleno;
ni tanta soledad, ni el verme ajeno
de aquel bien que me rasga las entrañas,
ni los males, las iras, ni las sañas
de amor, ni el no tener un rato bueno;
ni el temor de la muerte que presente
traigo de cada hora, diferencia
harán en mí de aquél que ser solía.
Era mi fe, señora, indiferente,
¿pero quién me asegura en tanta ausencia
que la vuestra será cual es la mía?

Meter: polymetric
V SUDĚ DIOGENA.
by Eliška Krásnohorská

Tma, déšť a vítr, slota zlá, že do ní
psa nevyhnal bys. Drnčí lucerna,
jak cvakala by zuby; z ní se roní
svit žloutenkově žlutý do černa,
a v blíkání tom na plakátu zmoklém
čtu z okna nápis: „V sudě Diogena“. –
– Dnes do divadla? Na kus antický?
Žel! Marně zve tam půvab klasický,
neb musel by být Horaciem Koklem,
tím hrdinou i plavcem zároveň,
kdo by se pustil dnes v tu povodeň.
Mně zbraňuje v tom svatá Hygiena;
ach, odpusť, odpusť, mistře Vrchlický!
Hm, z kamen svítí se, mám hezky teplo!
Svou paměť ke hře dnešní upínám,
neb znám ji z četby; též si vzpomínám,
zač autoru hry „V sudě Diogena“
kdys kriticky se přes prsty již kleplo;
nu – arciť nejdřív za genitiv jména
hned v názvu; že to chyba, ví se dávno;
i zkumně rozvažovat počínám,
zdaž bývá v kritikách přec něco správno, –
i v soukromých. – Mně dobří lidé řekli,
že Diogenes byl sic filosof,
však divný rek; čin žádný, mnoho slov,
a přec jen drsný, neurvalý cynik.
Nu, z hlíny sud si zvolit za domov –
to prý že mohl chtít jen mozek změklý;
a jest prý názor doktorů všech klinik,
že bydlit bídně v blátivé jen díře
jest pro člověka: žíti hůř než zvíře.
To, lidem kulturním, se hnusí nám.
Tak soudili. Dál se mi paměť pletla,
až pocítila jsem, že usínám,
a sen mi rozžehl svá svůdná světla.
Nuž, zdálo se mi o bytové nouzi.
Jen ať nám nikdo Prahy neostouzí,
že lidé k necti jejímu prý jménu
by záviděti mohli Diogenu! –
Hle – v snu se něco valí odněkud,
i přivalil se přenáramný sud.
Ač duněl prázdnotou, přec lidí houf
se velikánu vstříc hnal, neucouf’,
však zadržel jej, křikem pozdravil
a na stojato na dno postavil.
Sud prázdný – všichni se však oblízli!
I snesli seker, kladiv, šroubů, pružin
a pilovali do dubových dužin,
až dvířka do nich pěkně vyřízli,
též okénka; ba z těch i veteš skla
se usmívavě k slunci zablýskla.
A pak se losovalo, která z družin
těch, kdo se přičinili při práci,
si nejdřív pohoví v tom paláci.
V tom slyším zpěv se blížit velebný,
jenž vážnou notou blaho lidstvu hlásí;
i vystupuje průvod malebný
jak z jiných světů, – armáda to spásy,
a vážným hlasem volá vůdkyně:
„Buď vaše dílo požehnáno s výše!
Sud plný sloužil ďáblům k hostině,
sud prázdný záchranná buď ctnostných skrýše.
Pryč s hříšným sudů mokem do řek proudu!
Lid očištěn buď z kletby alkoholu!
Však z prázdných sudů stav si každý boudu;
tam žijte v bázni boží všichni spolu!“
Dál v modlitbách se průvod odebíral.
Lid poslušný se v pivovary vdíral,
kdež zabavil a rázně prázdnil sudy;
a pivo teklo, ale nevím kudy...
Hle, sudy, soudky valí se a rojí
tam, kde sud obrovský již první stojí;
tu jedny stojmo, druhé na ležato
se řadí, až je radost hledět na to,
jak bere konec nouze bytová
a vzrůstá kolonie sudová!
Jí čestně stanoveno zákonem,
žeť Diogenes jejím patronem.
Kéž v pravdě, jak v tom snu, se dočká Praha
též po své těžké krisi téhož blaha!
Kéž, jako v snu tom, najde ve svém trudu
dost moudrých Diogenů a dost sudů!

Meter: iambic
Seelen-Ermunterung.
by Hans Assmann von Abschatz

Herr/ die Stund ist angebrochen/
Da dein Kind im Friede fährt.
Wie dein theures Wort versprochen/
Wo es längsten hinbegehrt/
Da mein schwacher Lebens-Kahn
Langt am stillen Hafen an.
Meine Glaubens-Augen haben
Deinen Heyland angeschaut/
Dem du deiner Weißheit-Gaben
Und der Völcker Heyl vertraut/
Welcher Jacobs Sonnen-Schein
Und der Heyden Licht soll seyn.
Ach mit was vor tausend Freuden
Scheid’ ich aus der bösen Welt/
Da uns Angst und Noth bekleiden/
Sorg’ und Furcht gefangen hält/
Da man/ wenns am besten geht/
In Gefahr der Seelen steht.
Ach/ mit was vor tausend Freuden/
Schlüß ich meiner Augen Licht/
Das sich ewig dort soll weiden
An des Höchsten Angesicht/
An der Sonne/ deren Schein
Keine Wolcken hüllen ein.
Ach mit was vor tausend Freuden
Zieh ich heim ins Vaterland/
Da mein abgekürztes Leyden
Wird in ewge Lust gewand/
Da man JEsu für und für
Redet/ denckt und singt von mir.
Arm und Hertze steht dir offen/
Gieb mir einen Liebes-Kuß/
Hör mein mattes Hertze ruffen
Wenn der Mund verstummen muß:
Du mein Alles/ du mein Ich/
Jesu/ komm und hole mich!

Meter: trochaic
Blanco marfil, en ébano entallado
by Francisco de Figueroa

Blanco marfil, en ébano entallado,
suave voz indignamente oída;
dulce mira - por quien larga herida
traigo en el corazón - mal ocupado.
Blanco pie por ajeno pie guiado,
oreja sorda a remediar mi vida
y atenta al son de la razón perdida,
lado - no sé por qué - junto a tal lado:
raras, altas fortunas: ¿no me diera
la Fortuna cortés durar una hora
de alto bien que desde vos reparte,
o el sol, que cuanto mira, orna y colora
no me faltará aquí, porque no viera
un sol más claro en tan oscura parte?

Meter: polymetric
JEHO DOPOLEDNE Z R. 1805 (VI.)
by Josef Svatopluk Machar

Sire, Vaše Veličenstvo poručilo,
bych dostavil se – Bratře, moh jsem doufat,
když jsem vás všechny, rodinu svou celou,
z dna světa toho vynes na výsluní
– jak pohádka by se to mohlo zdáti –
já doufat moh, že budete stát u mne
s pocitem vděčné věrné odanosti –
a zatím neznám po Evropě lidí,
kdož tak by házeli mi klacky v cestu
a tak se měli ke mně bezohledně,
jak vy, má rodina – Sire, já – Vy. Všichni.
Jak dohromady, tak i jednotlivě.
Vy, Josef, Elisa i Karolina,
– o Lucianu nechci mluvit ani –
i Pauletta i Jeronym – já nevím,
v té řadě komu přiřknout místo prvé.
Sire, mně jste právě přiřknouti je ráčil.
Zdá se, že ten ho vždycky zasluhuje,
s kým právě mluvím. Sire – pak vroucí díky.
Nech špičatostí. Nemám zrovna času
let tvého vtipu stíhat. Chci ti říci,
že k Hortensii chováš se jak sedlák
a žalářník. A že to musí přestat.
Sire, vím já nejlíp, kde mě střevíc tlačí.
Tos vypůjčil si z Aemilia Paula.
On, šťastný, však se zbavil ženy svojí.
Louis, bratře, hleďte, tolik málo stačí
udělat spokojenou mladou ženu:
za každý pohled, každé vlídné slovo
už vděčna je ti. Dopřeješ-li ještě
jí trochu šperků, toalet a zábav –
ráj na zemi má. Je to těžké, bratře?
Vy nakázal jste, bratře, bych se ženil –
já oženil se. Nakázal jste s Hortense –
já vzal si Hortense. To jsem ještě doved –
víc nedovedu. Mluvíš jako dítě.
Máš ženu krásnou, milou, duchaplnou,
máš syna – Ano, otcem jsem dle jmena.
Že nestydíš se vyslovit věc takou!
Sám nejlíp víte, jak je oprávněna.
Louis, kdybych v líc teď udeřil tě pěstí,
nebylo rány, jež by kdy víc měla
pro sebe práva. Tohle je tvůj důvod?
Anglický žurnál by tak mohl psáti –
A psal tak – – – potom podpatkem své boty
bych po něm šlápl místo odpovědi.
Též sestra Karolina – Víš, že ona
víc, než své hříchy, Hortense nenávidí?
Jsem bědný člověk. Odpusťte mi, bratře.
Má nemoc, které nelze vyléčiti,
jakoby černým povlakem mou duši
potáhla navždy – trpím, bratře, trpím.
Bah, přemáhej se! Vůli měj – a všecko
hned bude jinak. Slovo „nelze“ vyvrz
z seznamu slov svých. Záporů rád nemám
a slyšet nechci. Na shledanou, bratře!

Meter: iambic
Triumph
by August von Platen

Einer Lawine vergleich ich den Dichter, es wälzt ja der Feind selbst
Rasch ihn weiter, es kommt eine gerechtere Zeit.

Meter: polymetric
MEDITACE.
by Jaroslav Vrchlický

Nad jakou propasť zavěsil’s, ó bože,
to naše krátké, malicherné žití!
Ctnosť položil’s na kopřivové lože
a růže rozkoše jen z hříchů svítí.
A ctnosť jest jméno, prázdné nic a pojem
a rozkoš požitek a smyslů kvasy.
Ctnosť, duha rozepjata nad vodojem
jen v slunci stroucí barev luzné krásy.
A slunce zhasne, vodomet dál tryská...
Kde tvoje duha? – Stíny svět kol plní.
Ctnosť jako hvězda na blankytu blýská
a srdce, fontan, vře a dál se vlní.
A v tichou noc dál žaluje svou tíseň;
mně rožněm Vavřince jest tvrdé lože.
Což neslyšíš fontanu, lkavou píseň?
Nad jakou propasť zavěsil’s nás, bože!

Meter: iambic
V STARÉ JHO.
by Jaroslav Vrchlický

Když vzplane západ purpurový
při chvění buků, habrů, bříz,
jichž tmavé promění se krovy
na rubín, topas na tyrkyz;
co s druhé strany temnem listů
ve plné kráse bledý vzplál
jak perla v poli amethystu
jasnější měsíc nad opál;
kdy boru zeď se v temno ztrácí
a v stříbro vlny pramene,
kdy ztichnou v měkkých hnízdech ptáci
a cvrček v trávě zrosené:
Tu člověk, jenž pot stírá s čela,
se vrhne v propast snů a dum,
na světlo nezapomněl zcela
a zadívá se k nebesům.
A myslí: „Jistě svět je krásný,
ať jitrem kmitá Orion,
ať noc v plášť halí hvězdořasný
můj vzdech a jásot, pláč a ston.“
A myslí: „Umění jest věčné
a srdce lidské křídla má,
a přec to žití málo vděčné
jak příliš často oklamá.
Čí vinou? Navraťme se zpátky,
jen pohled v les a na nivy!
a pijme opět z prsů matky
lék smíru, štěstí blaživý!
Ta pouta my jsme ukovali,
ať slují zákon, mrav neb čest,
jest čas, bychom je sami rvali!
Nuž vzhůru, člověk volný jest!
Ať zří to luna temnem stromů,
která se kmitá, nad opál! –“
a nadšený se vrací domů...
a zítra – v starém jhu jde dál!

Meter: iambic
Žák u včelníka.
by Martin Alexander Přibil

O včelinko!
Má družinko!
Nepopíchej mne.
Nejdu oul tvůj kazit;
Jen se chci vyrazit
S tebou, zlatá, upřímě.
Drahý přítel,
Pan učitel
Mě sem posílá;
Bych zde viděl pilnost,
Pořádek a mírnost
U tebe, má rozmilá!
S ochotností
Vše žádosti
Plníš paní tvé;
Já pak s uctivostí
Neposlouchám dosti
Milé roditele své.
Jak se vlídně
A poklidně
Chováš k sestřičkám!
Kde já jiné soužím,
Nelaskavě bouřím
Proti žákům a žáčkám.
Kvítky čítáš,
Na ně lítáš
Pro med slaďounký!
Kde já v lenivosti
Trávím bez radosti
Zlatý věk svůj mlaďounký.
Ach proč vahám,
Nepřisahám
Tobě, družinko? –
Teď máš také vědět,
Že chci svatě hledět,
Tě sledovat, včelinko!!

Meter: trochaic
Na milence.*
by Josef Košín z Radostova

O nic nedbáš, ani o sebe,
nébrž myslíš pouze na nebe.
Proč? Že zaujat jsi docela
vděky domnělého anděla.

Meter: trochaic
MĚSÍČNÍ RŮŽE.
by Adolf Brabec

V zeleň keřů růže bledé
juž padly dolů měsíce,
v zátiší když stesk mne vede
a trpkých klamů směsice.
V pláči zrak se dolů klopí,
co bolí nevím duši mou,
tvá vzpomínka mně slzou topí –
je tichou mojí modlitbou.
Ach, růže bledé, růže snivé,
z vás není má ni jediná,
vždyť pro mé dítě, dítě divé,
růž’ není bílá nevinná!

Meter: iambic