PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Schnauz
by Wilhelm Busch

Derweil sein Herr Besuche macht,
Hält Schnauz bei Hut und Schirm die Wacht.

Meter: iambic
- CI - A la incertidumbre de la vida humana
by Joseph de Litala y Castelvi

No es el morir aprisa desventura,
Clito, el vivir deprisa es duro hado,
pues cautivo en negocios el cuidado,
olvida lo mejor, y lo aventura.
¡O cuánta ceguedad, cuánta locura,
posee el corazón del que olvidado,
de lo mortal, en ansias anegado,
ni cuida de su fin, ni su ser cura.
Clito vive despacio, y el camino
que hace la vida, mide con pereza,
a los ojos presente tu destino.
Contempla (o Clito) la divina Alteza,
mira que el día que postrero vino,
puede el víctima ser de tu grandeza.

Meter: polymetric
1L: Weltgepriesener Homer,
by Benjamin Neukirch

Weltgepriesener Homer,
Dessen Kunst mit dir verschwunden,
Warum warst du doch so sehr
An Achilles Zeit gebunden?
Heute sollt'st du lebend sein,
Da die ungestimmten Flöten
Soviel hungriger Poeten
Fast auf allen Gassen schrei'n
Und dennoch mit ihrem Klingen
Kaum ein hartes Lied erzwingen!
»o wie kommt es« – dünket mich,
Würdest du voll Eifers fragen –,
»da die muntern Brennen sich
Durch die halbe Welt geschlagen,
Da der Barbar sich gescheut,
Da die Römer, da die Griechen
Ihrer strengen Faust gewichen,
Daß doch ihre Tapferkeit,
Die sich ja noch nie verloren,
Keinen Dichter hat geboren?«
»mich empfing ein solches Land,
Wo die Helden Menschen waren;
Gleichwohl wußt' ich mit Verstand
Sie den Göttern beizupaaren;
Hätt' ich in der Mark gelebt,
Wo man mehr von einem Helden,
Als von Göttern, weiß zu melden,
Ach, wo hätt' ich hingestrebt!
Ach, was hätten unsre Zungen
Nicht für Thaten abgesungen!« –
O Homer, du klagest recht;
Denn wo
Ist die Poesie zu schlecht,
Daß sie nichts, als Schüler, zeiget.
Friedrich pflanzt ein Königreich;
Wir vergessen unsre Reimen,
Oder, so wir ja Was träumen,
Ist's kaum seiner Jugend gleich,
Weil er längst vorbeigegangen,
Wo wir denken anzufangen.
Doch du konntest mehr, als wir:
Du schriebst tausend schöne Lügen;
Deine Helden mußten dir,
Wie und wann du wolltest, siegen.
Friedrich aber glaubt es nicht;
Er geht fort und läßt uns sitzen.
Was fragt er, wie sehr wir schwitzen,
Und wie viel uns Zeit gebricht!
Was wir ganze Jahre dichten,
Kann er einen Tag verrichten.
Eh' man einen Vers erzwingt,
Weiß er Schlösser aufzubauen;
Eh' man seine Chur besingt,
Läßt er sich als König schauen.
Würde, Glück und
Sind bei ihm vereinte Sachen.
Was sonst Kriege pflegt zu machen,
Fällt ihm von sich selber zu;
Was Viel' mit Geschenken heben,
Hat ihm Gott und Recht gegeben.
Andre erben ihren Thron;
Er wollt' ihn vorher verdienen;
Darum hat sein Wesen schon
Längst uns königlich geschienen.
Was er nicht im Titul war,
War er doch in aller Herzen;
Denn wir wünschten es mit Schmerzen,
Und es spricht ein Jeder klar,
Daß er, was jetzund geschehen,
Lange schon vorher gesehen.
O ihr Musen, wachet auf!
Friedrich duldet kein Verweilen.
Fördert unsern späten Lauf,
Um ihm schneller nachzueilen!
Nun er Preußens König heißt,
Wird er auch bald Thaten üben,
Die uns Maro schon beschrieben,
Aber auch in Fabeln schleußt.
Uns wird Müh' genug verbleiben,
Wenn wir nur die Wahrheit schreiben.
Vormals pflegte, wie bewußt,
Kaisern dies gewünscht zu werden:
»herrsche länger
Besser, als Trajan, auf Erden!«
Zeit und Wunsch verändert sich,
Und man wird in Zukunft
»wer will Kron' und Zepter tragen,
Herrsche so, wie Friederich!« –
Himmel, lass' es, wie wir flehen,
Unserm König wohl ergehen!

Meter: trochaic
Tres cruces – Leónidas
by Justo Sierra

Murieron, su deber quedó cumplido;
mas del paso del bárbaro monarca
guardaron las Termópilas la marca
clavando en una cruz al gran vencido
Cadáver que bien pronto ha repartido
a jirones el viento en la comarca
y en cuy pecho roto por la Parca
el águila del Etna hace su nido
La sangre de Leonidas gotea
en la urna de bronce de la historia,
a todo pueblo en lucha por su idea
ungirá con el crisma de la gloria,
como a Esparta en el día de Platea
al compás del pedal de la victoria.

Meter: polymetric
El juicio de Phryne
by Emilio de la Cerda

De adusto tribunal en la presencia
gime y llora la bella cortesana,
que acusada de impía y de liviana
deber perder en breve la existencia
El ruego y el ardor de la elocuencia
al defenderla Hipérides, hermana,
mas, ¡ay!, en vano, que la ley tirana
no concede al impío la clemencia
Desesperado al fin, con mano ruda
desgarra de Phryné la vaporosa
toga y la ostenta al tribunal desnuda
¿Condenaréis, ¡oh, Jueces!, a esta hermosa?
Exclama Y la Asamblea absorta
                  y muda
que a la impía juzgó, salva a la Diosa

Meter: iambic
My neumíme ještě umírat
by Jan Neruda

My neumíme ještě umírat
pro vlast, pro národ, zlatou pro svobodu
a proti všemu vlasti prospěchu,
kramářsky vážíme svou vlastní škodu.
My neumíme ještě umírat,
a neumíme ještě býti mužem;
však umře-li ta naše krásná vlast,
zdaž my pak ještě dále žíti můžem?

Meter: iambic
SNOUBENCI.
by Adolf Heyduk

Pod oravským zámkem pěkné orání,
tam se děvče objímání nebrání.
Zastavím se prostřed brázdy kdykoli,
objímám je v odpočinku na poli.
Objímám je, poboskám je po třikrát,
má mne rádo a já mám je také rád.
Praví: „Můj jsi, šohajíčku, a já tvou,
snoubenci jsme pod tou boží oblohou.
Zasnoubil ta srdce naše Pánbůh sám,
příroda je nejkrásnější jeho chrám.“

Meter: trochaic
ZA BOCHNÍČKEM TENOREM. (I.)
by František Serafínský Procházka

Měl tenké C, míň štaturu
a cikánskou víc náturu,
měl na jevišti dojem,
než o cti divný pojem.
Prásk do bot z české práce,
requiescat in pace.

Meter: iambic
III. Panna co jest? Nejoutlejší
by František Ladislav Čelakovský

Panna co jest? Nejoutlejší
Květ v pozemském oudělu;
Od člověka nejdivnější
K jasnému skok andělu.
Ambra vonná, sladká manna,
Svit nebeské od zoře;
Nejpyšnější tvor jest panna
V nejhlubší své pokoře.
Chybil-li jsem, ty panenský,
Milý pěvče, můj Chmelenský!
Z bohatého citu sám,
Co jest panna, objev nám.

Meter: trochaic
BUDOUCÍ ŽENA.
by Josef Rosenzweig-Moir

Panenko bílá, uhlazená,
máš ještě oči nevinné,
až jednou z tebe bude žena,
najednou vše to pomine.
Máš ještě čistou, tichou duši,
není v ní klam a není lež,
jí neznečistí hříchu tuší,
však jednou jej v ní nalezneš.
Tvá duše milovat ti velí.
Uplyne roků nemnoho,
svět budeš nenávidět celý
a nemilovat nikoho.
Pak povadneš v kuchyně kouři
a při románech Carlénky.
A netknou se tě, které bouří
dušemi nové myšlénky.
Též budeš chodit na kázání
a jádrem budeš processí – –
Ó dítě, netušíš to ani,
co z tebe osud zpřede si.
Spi, tvore maličký a mladý,
nevíš, kam jdeš a proč jsi tady –

Meter: iambic
Abend-Lied.
by Hans Assmann von Abschatz

Die Sonne birgt nunmehr ihr angenehmes Licht/
Der Abend will die Welt der Arbeit überheben/
Es fordert meine Pflicht/
Dem Höchsten für den Schutz des Tages Danck zu geben.
Was mein Beruff erheischt/ ist wohl zu Ende bracht/
Leib und Vermögen sind noch frey von allem Schaden/
Ich kan mich mit der Nacht
Ohn Unglück und Beschwer der Sorgen-Last entladen.
Viel/ leyder/ klagen sich verlezt durch Feind und Glutt/
Und andre fühlen sich bekränckt durch alle Glieder/
Durch GOttes Engel-Hutt
Leg ich mich unversehrt zur sanfften Ruhe nieder.
Wie werd ich dir/ O GOtt/ dafür nun danckbar seyn?
Mein schnödes Hertz ist voll von leeren Eitelkeiten:
Stell ichs zum Opffer ein/
So kan ich solches doch nicht nach Gebühr bereiten.
Mein Auge scheuet sich den Himmel anzusehn/
Der Abend-Röthe Glantz beschämet meine Wangen/
Was diesen Tag geschehn/
Hat Straffe nur verdient (nicht Segen) zu erlangen.
Doch denck ich an die Nacht/ da JEsus mich vertrat
Für deinem Richter-Stul in tuncklem Oelbergs-Schatten/
Was er da thät und bat/
Kömmt mir und aller Welt noch heilsamlich zu statten.
Die schwere Nacht verbirgt und decket meine Schuld/
Mein Heyland hat sie selbst gebüsset und begraben/
Erworben deine Huld/
Läst mich zu dir in Buß und Glauben Zutritt haben.
Drum klag ich mich zwar selbst mit Neue bey dir an/
Glaub aber auch durch dich Verzeihung zu erwerben/
Wenn meiner Hoffnung Kahn
Den starcken Ancker fast/ so kan ich nicht verderben.
Ich dancke für die Gnad entwichner Tages-Zeit/
Und kan ich diese Nacht derselben auch genüssen/
Werd ich aus Schuldigkeit/
Dir neuen Morgen-Danck zu bringen seyn beflissen.

Meter: iambic
NÁPIS NA STROM BLESKEM ZACHVÁCENÝ.
by Jaroslav Vrchlický

Hněv bohů stih’ mne. Vysoko jsem rost’
umělcům k obdivu, všem pro radost:
Tak prokaž komukoliv ústupek jen malý,
a ucítíš hned, jak to žhne a pálí.

Meter: iambic
- VI - Las piedras a Dios con el lugar cuando, Moisés, quebró las piedras en que estaba escrita la Ley
by Quevedo

Cuando escribiste en el sagrado cerro,
con tu dedo, la ley en la dureza
que nos comunicó Naturaleza,
y enternece piedad de tu destierro,
bajó Moisés, y, viendo en el becerro
la adoración debida a su grandeza,
celoso nos rompió y, en su fiereza,
con los castigos advirtió su yerro.
Dividionos en piezas enojado;
mas como desde entonces ley tenemos,
contigo nos preciamos de tenella.
Y así, nosotras mismo nos rompemos
sin el profeta: que es dolor doblado
ver despreciar la ley y al dador de ella.

Meter: iambic
- XXX - Consideración de la palabra: «Perdónalos que no saben lo que hacen» y que dijo Jesucristo en la Cruz
by Quevedo

Vinagre y hiel para sus labios pide,
y perdón para el pueblo que le hiere:
que como sólo por que viva, muere,
con su inmensa piedad sus culpas mide.
Señor que al que le deja no despide,
que al siervo vil que le aborrece quiere,
que porque su traidor no desespere,
a llamarle su amigo se comide,
ya no deja ignorancia al pueblo hebreo
de que es Hijo de Dios, si, agonizando,
hace de amor, por su dureza, empleo.
Quien por sus enemigos, expirando,
pide perdón, mejor en tal deseo
mostró ser Dios, que el sol y el mar bramando.

Meter: polymetric
Tys poznala mé srdce.
by František Chládek

Tys poznala mé srdce, dívko drahá,
a moje touha, neukojná snaha
tak došla svého splnění.
Já přivinul Tě na svá prsa mroucí
a srdce k srdci – políbení vroucí
ztišilo bolů zbouření.
Já četl v očích Tvých mou touhu vlastní
a splněni jsou snové moji krásní,
má duše v blahém rozchvění
zas nově počla lásce žíti nové,
zas blaha na mne usmáli se dnové
a prchly doby kvílení.

Meter: iambic
Pravda.
by Jaroslav Vrchlický

Dlel velký Djemjid v těžkém zadumání,
za ňadry chvatně ryla jeho ruka,
na tygří kůži klesla žhoucí huka,
stín myšlenky let’ vrásčitou mu skrání.
Zrak upíral se jako bodnut pevně
na protější zeď, obrovskými rysy
kde lidé, potvory se v boji mísí,
ve kámen vytesáni. Zřely hněvně
ty postavy, jež od podlahy k stropu
zeď kryly. Lev tu býka v kusy trhal,
tam velký král se v chumáč vojska vrhal,
jak velké slunce mračen ve potopu.
Leč děsné boje hrozných jeho dědů
jej nebavily, ani jejich lovy;
výš obraz jiný zraky despotovy
jak magnet poutal. V dvora svého středu
muž stojí, z lopatek mu rostou hadi;
hlad mají, lidskými je krmí mozky
ten dobrý muž, kol šer a poušť a trosky.
Kat v koutě ve otroků davu řádí
a stěží lidem hlavy srážet stačí,
a hadi rostou, rostou neustále.
Před obrazem tím Djemjid nenadále
se zadumal. – Co obraz ten as značí?
Zde tvoří leta stěnu síně jeho
a posud nevšim’ si ho. Tlesknul v dlaně,
a sotva otrok před ním sklonil skráně,
dal zavolat si Jehu šedivého.
Ten prorokem byl ctěn a vážen všemi,
on mluvil k lidu ve své řeči prosté,
leč směle; že mu přes hlavu juž roste,
to cítil Djemjid, ač byl k tomu němý.
Za chvíli velký stařec před ním stanul
na šíji provaz, tělo vetché v cárech,
leč oko plálo ve mystických žárech,
vlas kosmatý do divých vousů kanul.
– Tys mudrc, Jehu, nuže vysvětli mi,
co obraz tento značí (kynem hlavy
jej ukázal); mně symbol jeho tmavý
zlých předtuch mluví slovy tajemnými.
– To výklad krátký, pravil Jehu s šklebem:
muž, to je král, a hadi, to jsou kněží!
teď chápeš, mrtvoly proč kolem leží,
proč nekrmil by hady ty král chlebem
tím nejvzácnějším, mozky svého lidu?
– Co stalo by se, kdyby svoje hady
král přestal krmit? – Děl kmet šedobradý:
– Pak jeho sežrali by hadi v klidu.
Dlel chvíli velký Djemjid v zadumání,
za ňadry chvatně ryla jeho ruka,
na tygří kůži dávno shasla huka,
stín myšlenky let’ vrásčitou mu skrání.
A v dlaně zatleskal a kynul k věžím
velkého chrámu: Pravdu děls a směle,
jsou hadi hladoví, to vím juž déle!
a na stráž zahřměl: Vydejte ho kněžím!

Meter: iambic
Soneto
by Diego Pellicer Abarca

No el orgullo triunfante al Laurel fuera,
si no irritara el ímpetu del rayo;
ni a su tronco Real eterno Mayo
las ramas inmortales floreciera
Penetra altivo la mayor esfera,
(negado siempre el ceño del desmayo)
y aunque su pompa de su muerte ensayo,
nunca consiente, que su pompa muera.
Laurel sagrado, así bella Mariana,
a los riesgos del rayo floreciente,
Su Majestad expone Soberana.
Y a mayores impulsos de valiente,
o Laura bien, o Águila Alemana,
invencible corona su Real frente.

Meter: polymetric
IX. Kde‘s blaho mé, kde‘s děvo má?!
by Jan Vlk

Kde‘s blaho mé, kde‘s děvo má?!
V chrámu Páně kdyžtě dlívám,
v líce zbožné světic zírám,
zjevuje se známá tvář,
stopená v nebeskou zář,
věncem slávy ozdobená –
děva drahá, milá má.
Kde‘s děvo má, kde‘s děvo má?
Vánek lupením když šumí,
zdá se mi, že ke mně mluví,
z růží na mne vyhlídá,
nebe očí vzpomíná,
každý ptáček o ní pěje, –
v srdci vroucím děva má!

Meter: trochaic
1L: In meinen Adern brennt der stramme Grog;
by Paul Scheerbart

In meinen Adern brennt der stramme Grog;
Pompöser Kohl durchrast mein Eingeweide.
Die kalte Nase steckt im Weltgehirn;
Die heißen Hengste führ ich auf die Weide.
Jetzt, Erdenbürger: Leide! Leide! Leide!

Meter: iambic
A mi Caramillo
by Juan Nicasio Gallego

Rómpase ya la mísera flautilla,
que entonando de amor tiernos cantares,
si no aplacó su voz soberbios mares,
supo alegrar los campos de Castilla.
En son festivo el Tormes a su orilla
sonar la oyó sin sustos ni pesares,
y hora escucha sus quejas Manzanares,
y el llanto ve correr por mi mejilla
Mas si cantar de aquélla sólo sabe,
que ya no osa nombrar el labio mío,
la belleza gentil, los garzos ojos;
como mi dicha y mi esperanza, acabe
y envueltos con mis lágrimas el río
lance al Tajo profundo sus despojos.

Meter: iambic
PŘEDPOKLAD LIBUŠINY VĚŠTBY
by František Zavřel

„Však nechť se stane cokoli,
to cítím v nejhlubší mých ňader hloubi:
Můj drahý národ český neskoná,
on pekla hrůzy slavně překoná!“
Nebudou-li ho vésti trouby.

Meter: iambic
1L: Prinz, dessen verdienst doch noch größer dan dein preis,
by Georg Rodolf Weckherlin

Prinz, dessen verdienst doch noch größer dan dein preis,
wiewol dein wahres lob die himmel selbs kaum gränzen,
fahr fort, o großer held, und unserm feind beweis,
daß die blitz deines schwerts mehr dan des adlers glänzen.
Jemehr der dolle feind auf alle grobe weis
will seinen sig und pracht durch unsern fall ergänzen,
jemehr lehr du ihn, held, gerecht, stark, from und weis,
daß nur dein haupt allein wert seiner lorberkränzen.
Jedoch weil unsre forcht, wie dein mut, billich groß,
so hör auch unsern rat, dich und uns zu bewahren,
und förcht mit uns dein herz, vil zu groß, vil zu bloß;
Dan wer erkennet nicht, wan du stets mit gefahren
erquickest deinen mut, daß du an mut gleichlos
kanst keinen größern feind, dan dein herz selbs, erfahren.

Meter: iambic
Die Unberufenen
by Friedrich Schiller

Wissen wollt ihr und handeln, und keiner fragt sich, was bin ich
Für ein Gefäß zum Gehalt? Was für ein Werkzeug zur Tat?

Meter: polymetric
DIALOG MEZI ČLOVĚKEM SE SVĚŠENOU HLAVOU A MNOU
by Josef Svatopluk Machar

„Svou duši celou zájmům lidu, přátel,
lepšímu příští, já jsem cele dával
a –„ Blázne z bláznů, jsi přec světa znatel –
co jiného jsi vlastně očekával?

Meter: iambic
TU MALOU, DROBNOU PÍSNIČKU.
by Josef Václav Sládek

TU malou, drobnou písničku
mi zazpívejte dnes,
jak drozd ji večer zazpívá,
než ztichne pustý les.
Tu malou, drobnou písničku,
již slýchal jsem tak rád,
když na večer jste, matičko,
mne ukládala spát.
V mých prsou už tak ticho jest,
jak tich ten pustý les –
Ó zpívejte! – já bych tak rád
už na vždy usnul dnes.

Meter: iambic
4. Blaženost lásky.
by Václav Věnceslav Ráb

Když mně po boku k své harfě pěje,
Ssaji do se lásky sladký med;
Kouzlo, jenžto z písní outlých věje,
Vynáší mne v idealů svět.
Její líce – na nich sněžný květ
Vábně mezi růžemi se chvěje;
Její k nebi pozdvižený vzhled –
V něm se zřetel hvězdojasný směje!
Jak to citné moje srdce jímá,
Všecko budí, co v něm skryto dřímá,
Jako slunko kvítka v podletí!
Přeji zlaté rouno knížeti,
Ať mu hlučné k slávě dělo hřímá:
Mně jen blaze v jejím objetí.

Meter: trochaic
Soneto
by Diego Ramírez Pagan

Los ojos bellos, la amorosa frente,
los brazos, manos, pies, el claro viso,
que me han hecho de mí mismo diviso,
y en todo singular de la otra gente;
los crespados cabellos de oro ardiente,
el cuerdo resonar del dulce riso,
que en tierra hacer solía un paraíso,
ya es un poco de polvo que no siente.
Y yo, en dolor y desdeñado, vivo
a oscuras, sin la lumbre que amé tanto
como sin remos barco en mar esquivo.
Fenezca aquí mi enamorado canto,
seca es la vena del ingenio vivo
y la cítara mía vuelta en llanto.

Meter: iambic
- XCI -
by Juan de Tassis y Peralta

Son tus claras virtudes, gran Fernando,
más que tu fama, y sólo tú más que ellas,
y vencida la envidia en gloria de ellas
a ti mismo tú mismo estás premiando.
De fin caduco, pues, fin despreciando,
tu dictamen pisando las estrellas,
el gran progreso de tus obras sellas
a inmortal luz tu nombre trasladando.
Claro por sangre y por virtud famoso,
a tus mismos efectos semejante,
como en celo, en talento prodigioso.
Del tiempo vencedor sólo bastante
a sustentar el peso peligroso
que teme Alcides, y que gime Atlante.

Meter: polymetric
246. Epilog, von der muthwilligsten Schauspielerinn zu sprechen, die dabey am stolzesten aussehen kann
by Abraham Gotthelf Kästner

Daß bey den Spielen, die ihr saht,
Kein Jüngling auf den Schauplatz trat,
Das kann Euch Herren dort belehren,
Wie leicht wir Damen Euch entbehren.

Meter: iambic
Triebkrieg
by August Stramm

Augen blitzen
Dein Blick knallt auf
Heiß
Läuft das Bluten über mich
Und
Tränket
Rinnen See.
Du blitzst und blitzest.
Lebenskräfte
Lodern
Moder wahnet um
Und
Stickt
Und
Stickt.

Meter: polymetric
Schneeballen
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Ist wieder frischer Schnee gefallen,
Und läßt er sich wieder trefflich ballen,
Dann ziehen wir, wenn die Schule vorbei,
Hinaus mit Trommeln, mit Sang und Juchhei
Das Schneefeld wird zum Schlachtfeld dann,
Wir kämpfen muthig Mann gegen Mann,
Wie Freunde wider Feinde streiten,
Und werfen die Bälle nach allen Seiten.
Wir rücken vor, wir zieh'n uns zurück;
Es schwankt herüber, hinüber das Glück.
Und wer zuletzt behauptet das Feld,
Der hat gesiegt, der ist der Held!

Meter: iambic
1L: O stillen Fleißes rührend schöner Reigen,
by Anastasius Grün

O stillen Fleißes rührend schöner Reigen,
Wenn zarte Frauen hier mit schweren Lasten
Hinan, hinab die Inseltreppe hasten,
Wie ab und auf am Bronn die Eimer steigen!
Der Hochsinn ging in Dienstbarkeit sich neigen,
Thatkraft und Schwäche sich so hold umfaßten,
Herkulisch Tagwerk übend ohne Rasten
Und magdlich fromm es bergend tief in Schweigen.
Sinnvoll, ihr Frauen, sprecht ihr's aus im Kleide:
Des Hauptes schwarze Hülle sagt von Leide,
Das euch in Dunkelheit die Tage spinnen;
Doch fürstlich schwebt der Fuß hinan die Treppe
Im schönverbrämten Roth der Purpurschleppe:
Demüth'ge Mägde, hohe Königinnen!

Meter: iambic
An einen Freund
by Friedrich Hebbel

Was dir Schlimmes oder Gutes
Auch das Leben bringen kann,
Nimmst du stets gelaßnen Muthes
Und zufried'nen Sinnes an.
Nur das Ganze macht dir Sorgen,
Nur, was nie ein Mensch ermißt,
Ob ein Räthsel d'rin verborgen,
Und ob dieß zu lösen ist.
Kann der Buchstab' denn ergründen,
Was das Wort bedeuten soll?
Wenn sich Alle treu verbünden,
Wird es ja von selber voll.
Nimm die Traube, wie die Beere,
Nimm das Leben, wie den Tag!
Was es auch zuletzt bescheere,
Immer bleibt's ein Lustgelag!

Meter: trochaic
CESTA.
by Růžena Jesenská

Silnice se bílá točí
stromořadím nízkých stromů,
slzy kanou z jeho očí: – –
Patnáct roků dnes je tomu,
kdy šel šťasten do města,
a když k večeru se vracel,
jeho milá nevěsta
naproti mu přišla tudy.
Již se za lesinou ztrácel
odlesk slunce zlatorudý,
nebe jak ty oči její
bylo modré, skřivan zpíval,
a on – jen se díval, díval
do těch zraků. Tesklivěji
srdce se mu v těle svírá,
když tu smutnou cestu dnešní
s onou dávnou porovnává:
zase nad ním široširá
obloha se do modrava
klene, v květu řada třešní
jako před patnácti roky,
ale dnes mu váznou kroky,
chvěje se jak v prudké zimě,
ránu cítí rozevřenu – –
nevidí než smutné břímě:
veze rakev pro svou ženu!
Jak se to jen státi mohlo,
že jí pranic nepomohlo,
že se s nimi neloučila,
že je bledá, chladná, ztuhlá,
už jen rubáš, kříž a truhla
na ni čeká, země černá. – – –
Patnáct let ji tisknul k hrudi,
patnáct let mu byla věrná,
měli děti, byli chudí,
děti! Málo myslí na ně,
ochraniž je anděl Páně;
vidí jen, co náhle ztratil,
ne co na světě mu zbylo,
bol ho zdrtil, bol ho schvátil,
štěstí, jež mu nebe svilo,
cítí, jakou mělo cenu,
když se v dumách vzpomínání
potácí pod svěží strání:
veze rakev pro svou ženu.
Ptáci pějí, potok zvoní,
větev květy v cestu hází,
jeho jen ta rána mrazí,
štká a pláče pro ni, pro ni!
Nedávno si povídali,
jak jim hezky bude v stáří,
až jim vzroste i ten malý
roční chlapec, nedočkali
se těch snů – on na trakaři
křížem k nebi obrácenu
voze rakev pro svou ženu. – – –

Meter: trochaic
1L: Seines Lebens und der Welt kan am besten der genissen,
by Friedrich von Logau

Seines Lebens und der Welt kan am besten der genissen,
Der das Grosse dieser Welt ihm begehret nicht zu wissen.

Meter: trochaic
Liebe und Tugend
by Johann Wolfgang Goethe

Wenn einem Mädchen, das uns liebt,
Die Mutter strenge Lehren gibt
Von Tugend, Keuschheit und von Pflicht,
Und unser Mädchen folgt ihr nicht
Und fliegt mit neuverstärktem Triebe
Zu unsern heißen Küssen hin,
Da hat daran der Eigensinn
So vielen Anteil als die Liebe.
Doch wenn die Mutter es erreicht,
Daß sie das gute Herz erweicht,
Voll Stolz auf ihre Lehren sieht,
Daß uns das Mädchen spröde flieht,
So kennt sie nicht das Herz der Jugend;
Denn wenn das je ein Mädchen tut,
So hat daran der Wankelmut
Gewiß mehr Anteil als die Tugend.

Meter: iambic
- CLXXXVII -
by Gutierre de Cetina

Gran señal es el ver que me arrepiento
para pensar que ya conozco el daño;
pues me quiero apartar de un mal tamaño,
señal es que lo entiendo y que lo siento.
Mas ¿quién me dará, Amor, atrevimiento?
¿Quién me dará un esfuerzo tan extraño
que aquel gesto sabroso del engaño
pueda desarraigar del sentimiento?
Tanta luz de razón, razón me ha dado,
que conozco el error y el desvarío
del que pretende amando se amando;
mas tiene tanta fuerza el ardor mío
que aunque conozco bien que voy errado,
del camino que voy no me desvío.

Meter: polymetric
CXLVII Nedobytná pevnost je můj bůh,
by František Zavřel

Nedobytná pevnost je můj bůh,
bezmezná vůle, síly duch.
Nad pevností tou mocný kruh:
obrovská duha nad ní plane,
tvá láska, dítě milované.
Hrozivá pevnost je můj bůh.
Chcete ji rozbíti, můj pane?
Chcete ji zničit, Nadsatane,
který jste zla a děsu duch?
Mohutná pevnost je můj bůh.
Nedobude ji stádo much.

Meter: iambic
Das Bildnis der Geliebten
by Eduard Mörike

Maler, du zweifelst mit Recht, indem du den seltenen Umriß
Meiner Geliebten bedenkst, wie du beginnest dein Werk.
Ob von vorn das Gesichtchen, ob du's von der Seite mir zeigest?
Viel hat beides für sich und mich beklemmet die Wahl.
»nun, dreiviertel?« Ich möchte das reine Profil nicht entbehren,
Wo sie, so eigen, so neu, kaum nur sich wiedererkennt.
Sinnen wir lang? Schon weiß ich, vernimm, die natürlichste Auskunft:
Male die doppelte mir kühn auf dasselbige Tuch.
Denn was wagst du dabei? Man wird zwei Schwestern erblicken,
Ähnlich einander, doch hat jede das Ihre voraus.
Und mich stell in die Mitte! Den Arm auf die Achsel der einen
Leg ich, aber den Blick feßle die andere mir,
Die mit hängenden Flechten im häuslichen Kleide dabeisteht,
Nieder zum Boden die lang schattende Wimper gesenkt,
Indes jene, geschmückt, und die fleißig geordneten Zöpfe
Unter dem griechischen Netz, offenen Auges mir lacht.
– Eifersucht quälte dich öfter umsonst: wie gefällt dir, Helene,
Dein zweideutiger Freund zwischen dies Pärchen gestellt?

Meter: polymetric