PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
3. Wie die Schwabenstädte Abt Kuno Hilfe senden
by Gustav Schwab

Wandrer mögen gerne spähen
Von dem Vögliseck in's Land,
Sich den blauen See besehen
Und die Städte längs dem Strand:
Bregenz unter düstern Fichten,
Helles Lindau, Inselstadt,
Mörsburg zwischen Wein und Früchten,
Kostnitz, das den Rheinstrom hat;
Aber das ist nicht, was heute
Sieht der Appenzeller Hirt,
Dessen Blick die offne Weite,
Finstrer Sorgen voll, durchirrt:
Er zählt nur die Männerscharen,
Die aus Schwabens Städten ziehn,
Er sieht nur die Schiffe fahren,
Alle
Wie von giftigen Gewürmen
Wimmelt das Gestade schon,
Fröhlich von Sankt Gallens Thürmen
Lädt sie ein der Glocken Ton.
Und ein Wiehern steigt von Pferden
Aus dem tiefen Thal herauf;
Nach der Heimat mit den Heerden
Eilt der Hirt in schnellem Lauf.
Drunten meldet er die Kunde;
Und, die Panzer angethan,
Fängt in seinem Wiesengrunde
Appenzell zu tagen an.
Doch wer soll dir Kundschaft bringen
Aus der feindevollen Stadt,
Völklein, das zu solchen Dingen
Wenig Witz und Gabe hat?
Greif' nur mutig zu den Wehren,
Küre deinen Landshauptmann;
Wirst du doch die Welt bald lehren,
Was die kluge Unschuld kann:
Deine Töchter werden Boten,
Ziehen zu dem Feind mit Lust;
In den Miedern bebt, den roten,
Mutig eine treue Brust!
Durch die Thore von Sankt Gallen,
Wo der Wächter stehn genug,
Läßt man doch die Mägde wallen
Mit der Milch im schmucken Krug.
Denn die Städter in dem Saale
Mit des See's bejahrtem Most
Tränkt der Abt, doch zu dem Mahle
Taugt der Alpen fette Kost.
Und die Jungfraun stehen drinnen
Zierlich in des Klosters Flur,
Spähn mit klugen Weibersinnen,
Kommen vielem auf die Spur:
Wo Herr Kuno mit den Schwaben
Hält beim Becher lauten Rat;
Wenn sie g'nug erlauschet haben,
Gehn sie heim auf steilem Pfad. –
Jene tagten auf der Wiese,
Bis die Schar der Töchter kam,
Und zum Vater eilet diese,
Die zum rüst'gen Bräutigam:
»männer! weiter nicht gesäumet,
Auf, gen Speicher diese Nacht!
Wenn sie meinen, daß ihr träumet,
Haltet vor dem Lande Wacht!«
Und zweihundert sind gerüstet,
Eh' der Mond am Himmel scheint,
Die nach kühnem Kampf gelüstet
Gegen zehnmal stärkern Feind.
Einen klugen Scharenmeister
Hat das treue Schwyz gesandt;
Stille ziehen sie wie Geister,
Nächtlich auf des Berges Rand.
Ueber ihren Häuptern gehet
Trüb und rot ein seltner Stern,
Wie den Scheitel Haar umwehet,
Wallt ein Schweif um seinen Kern.
Wohl ist er ein finster Zeichen,
Wo er scheint, da fließet Blut;
Fließ' es denn von unsern Streichen!
Denken sie im hohen Mut.

Meter: trochaic
- CVI -
by Gutierre de Cetina

Como en cera imprimir sello podría
lo mismo que en aquel fuese esculpido,
de aquel anillo, que en señal ha sido
dado de la fe vuestra a la fe mía,
el nombre me quedó que en él tenía,
desde el dedo en el alma así imprimido
que en el mismo metal fue convertido
el corazón, que mal se defendía.
Bien fue que fuese así, porque mudado
en oro el corazón siempre se vea
mientras se abrasa más, más afinado.
Vencerme otra beldad ninguno crea:
que nadie compra esclavo señalado
do el nombre del señor escrito sea.

Meter: iambic
- XLIII - Retrato a la hermosura de Celia
by Luis Carrilloy Sotomayor

De esas rojas mejillas, envidioso,
más sangriento el rubí, de más corrido,
afrenta, que del hurto ha convencido
el nácar, Celia, de tu rostro hermoso.
El cristal desatado, de lloroso,
tu blanca frente aqueja, que ha podido
robar -lo dice él- de lo escondido
de sus senos espejo tan lustroso.
Más blanca de enojada, blanca nieve,
hurtos gime en tu cuello; de esos ojos
el sol se queja o pide su hermosura.
Mas no cesan aquí, no, tus enojos,
que, si esto negar puedes, que me debe
tu rostro un alma que robó, es locura.

Meter: iambic
Ein Kranz
by Gustav Schwab

Aus des Ufers Maiengrün
Pflückt das Kind Vergißmeinnicht.
Fröhlich sieht der Bach es blühn,
Wie's die Frühlingskrone flicht.
Kommt die Krankheit, färbt es bleich,
Legt es auf die Todtenbahr,
Führt die Seel' ins Schattenreich,
Die voll Blumentraumes war.
Die Vergißmeinnicht' im Kranz
Hatten Zeit nicht zu verblühn,
Thauen auf dem Sarg in Glanz,
Den man senkt ins Maiengrün.

Meter: trochaic
12. Hudebníkovo nebe.
by Matěj Josef Sychra

Z čeho se as nebešťané těšit budou?
Mním, že často prozpěvují, jak též hudou.

Meter: trochaic
- 1 - Desordenados, con alusión a la fábula de Acteón
by Lope de Vega

Ingratos canes, para mí dañosos
que sustento del alma vuestra vida,
si es vuestra rabia en mí de sí homicida,
¿para qué en perseguirme tan furiosos?
Mas ¡ay! en vano os volverá piadosos
quien por naturaleza así os convida,
que os tiene mi razón embrutecida
hartos, hambrientos, y sin sed rabiosos.
Si os di sustento, yo la causa he dado
para ser de vosotros perseguido,
pues en bruto merezco ser mudado.
Que no acoséis el alma tanto os pido,
bástale al cuerpo ser el desdichado,
no tome ella la forma del vestido.

Meter: polymetric
3. Selige Grüße
by Peter Hille

Bläulicher Flieder.
Ist das ein Grüßen!
Wirbelnde Lieder
Wehen herüber, –
Stürben lieber.
Seligsein – und das heißt büßen.

Meter: polymetric
Soneto
by Ignacio María Acosta

No luce el sol en el oriente un día
sin que nazca en mi pecho una esperanza;
mas ese bien de la ilusión no
                     alcanza
a dar consuelo a mi desgracia impía
El prisma hermoso de la infancia
                     mía
hízome ver la dicha en lontananza,
y soñar ese bien que no se alcanza
y con delirio el corazón ansía
Pasaron mis risueñas mocedades:
el cabello se encuentra encanecido,
sin fuerza ni vigor mis facultades.
Despierto del letargo en que he dormido;
quiero gozar al fin las realidades,
y encuentro sólo que ilusión ha sido.

Meter: iambic
[laßt, Freunde, das Superne]
by Georg Friedrich Daumer

Laßt, Freunde, das Superne,
Das Hohe, Tiefe, Ferne!
Kommt zu Verstande, pilgert
In eine Weintaberne!
Da funkeln in den Bechern
Die schönsten Himmelssterne;
Da leuchtet auf den Tischen
Die klarste Denklucerne;
Da webt ihr in des Lebens
Tiefinnerlichem Kerne;
Drum kecklich in den Winkel
Stellt eure Nachtlaterne!

Meter: iambic
Již shasl den...
by Josef L. Trkal

Již shasl den!
„Ach, sečkej jen,
až na líčko,
mé srdíčko,
Ti vlíbám sen. –
Nuž blahý sen
měj, perlo žen!
a zase přijď,
až soumrak v síť
svou vláká den!“

Meter: iambic
- XXIX -
by Juan de Tassis y Peralta

¡Oh cuánto dice en su favor quien calla,
porque de amar sufrir es cierto indicio,
y el silencio el más puro sacrificio
y adonde siempre amor mérito halla!
Morir en su pasión sin declaralla
es de quien ama el verdadero oficio,
que un callado llorar por ejercicio
da más razón por sí, no osando dalla.
Quien calla amando, sólo amando muere,
que el que acierta a decirse no es cuidado;
menos dice y más ama quien más quiere.
Porque si mi silencio no ha hablado,
no sé deciros más que, si muriese,
otro os ha dicho lo que yo he callado.

Meter: polymetric
El minero
by Luis Augusto Méndez

Conozco ese trabajo sin reposo,
donde tu pobre cuerpo se destruye
en busca del metal, que prostituye
la conciencia, al magnate poderoso
En mis manos también el pico odioso
y el hierro que la roca disminuye,
han dejado su huella, que no arguye,
cual quieren hacer ver, vivir honroso.
Yo sé, por experiencia, que tu vida,
está perpetuamente suspendida
sobre el oscuro abismo de la muerte;
que tarde y mal se abona tu trabajo,
y que eres de los hombres el más
                     bajo
pudiendo ser el más altivo y fuerte

Meter: polymetric
Remedio contra los celos de Filis
by Vicente García de la Huerta

Si más me pides celos, Filis mía,
que te burlas creeré de mi fineza,
o que mal satisfecha tu belleza
de su merecimiento desconfía
¿Quién goza de la luz del
                  claro día
que busque de la noche la torpeza?
¿Y quién en la abundancia y la
                     riqueza
que padece escasez persuadiría?
¿Será posible abrigues en tu idea
caprichos tan extraños o infundados
cuando te atreves a pedirme celos?
¿Quién habrá, Filis, que tus celos crea,
cuando en ti vea la copia de los cielos
y en mi el original del amor vea?

Meter: polymetric
- 786 - POETA
by Lope de Vega

Hermosa cara, no os vendáis barat,
ni vuestra linda estrella lo permit,
ni recibáis de balde la visit,
ni os troquéis niña de oro sino en plat.
No queráis mal a quien verdad os trat,
porque es indicio de mujer maldit,
mirad que la hermosura es una dit
que no se cobra bien si se dilat.
No os mostréis liberal ni manirrot,
sino coged de vuestras flores frut,
y guardaréis a vuestro honor respet.
Este es mi parecer, este mi vot,
y porque en otros gustos no hay disput,
yo cumplo con haceros un sonet.

Meter: iambic
- XXIII - Al capitán don César de Ávalos y Aragón
by Diego Ximenez Ayllon

Si fueron vuestro Padre y Tío en guerra
muy fuerte cada uno y belicoso
y a Francia en mil empresas espantoso
sus huestes destrozando en llano y sierra.
Aquella gran virtud de armas se encierra
en vos que de alta fama codicioso
con ánimo y esfuerzo valeroso
a Dios y al Rey servir en esta tierra.
En Frisa contra el campo Luterano
mostró vuestra persona fortaleza
del Conde de Nassao la espada en mano.
Y con magnificencia y gentileza
en corte del felice Duque Albano
gozáis de más renombre y más grandeza.

Meter: iambic
A la niña M.
by Eusebio Lillo

Hay algo en ti del serafín que mora
en la mansión eterna y esplendente;
en tu serena faz, niña inocente,
y en el azul que tu mirar colora.
Fresco botón que al despertar la Aurora
y al casto beso del fugaz ambiente,
alza su pura y delicada frente,
tal eres tú, Matilde encantadora.
De aquesta vida en el camino estrecho
se abra a tu paso florecida senda
y paz respire y bienestar tu pecho
Un alma halles que te ame y te comprenda;
y grato abrigo del paterno techo
sé de feliz unión, hermosa prenda

Meter: polymetric
Soneto de los esposos aldeanos
by Francisco de Rojas Zorrilla

No quiere el segador el aura fría,
ni por abril el agua mis sembrados,
ni yerba ni dehesa mis ganados,
ni los pastores la estación umbría;
ni el enfermo la alegre luz del día,
la noche los gañanes fatigados,
blandas corrientes los amenos prados,
más que te quiero, dulce esposa mía:
que si hasta hoy su amor desde el
                     primero
hombres juntaron, cuando así te ofreces
en un sujeto a todos los prefiero,
y aunque sé, Blanca, que mi fe agradeces
y no puedo querer más que te quiero,
aun no te quiero como tú mereces.
No quieren más las flores al
                     rocío
que en los fragantes vasos el sol bebe,
las arboledas la deshecha nieve,
que es cima de cristal y después río;
el índice de piedra del Norte frío,
el caminante al iris cuando llueve,
la oscura noche la traición aleve,
más que te quiero, dulce esposo mío;
porque es mi amor tan grande que a tu nombre
como a cosa divina construyera
aras donde adorarte; y no te asombre,
porque si el ser de Dios no conociera,
dejara de adorarte como hombre
y por Dios te adorara y te tuviera

Meter: iambic
- X - A la ambición humana
by Antonio Enriquez Gomez

¿Qué incendio sin espíritu se sube
a la eminencia del discurso, cuando
ser presumí Lucero, derribando
el muro denso de esta hinchada nube?
¿En qué volcán me abraso si yo anduve
en mi primera edad siempre vagando
simples Regiones, dócil alentando
la infancia alegre que en mis años tuve?
¡Oh hidrópica ambición! Sin duda alguna,
tú eres la llama que me abrasa el pecho,
sedienta de los bienes de fortuna.
Déjame ya con el agravio hecho,
vuélveme a la inocencia de la cuna,
pues por hacerme grande me has desecho.

Meter: polymetric
- 919 - Acto III, OTÓN De El mejor mozo de España
by Lope de Vega

Árboles haced fiesta a mi esperanza,
que andaba por los aires fugitiva;
cubrí sus hojas de menuda oliva,
adonde tanta paz el alma alcanza.
Venid, aves, a ver mi confianza;
corred, arroyos mansos, plata viva,
cuyo papel bruñido el tiempo escriba
con historias de amor en mi mudanza;
que antes que muestre enero blanca barba
veré con dulce fin a mis congojas,
que el tiempo de mi amor el tierno adarva,
pues antes que veáis las tiernas hojas
de vuestro labrador verá la parva
campo de plata con espigas rojas.

Meter: iambic
Poslední cigareta.
by Jaroslav Vrchlický

Říkám vždy, ty’s poslední!
Která to as bude v skutku?
V konec setby, v konec žní,
v konec radosti a smutku?
Kouřím dál a duše sní.
Všecky raní – poslední
zabíjí prý... V těžkou půtku
kdy jen se mi rozední
v konec radosti i smutku?
Člověk vždy to horší mní.
Ale onu poslední,
Smrt až v nápovědy budku
vleze místo Nadšení,
kouřit chtěl bych beze smutku,
život-dým by roztál v ní.

Meter: trochaic
26.
by Friedrich von Logau

Sieben Tage lebet nur, wer gleich lebet hundert Jahr;
Weil in sieben Tagen stets ieder Tag ja wieder war.

Meter: trochaic
A mi amada
by Gabriel de la Concepción (Plácido) Valdés

Mira, mi bien, cuán mustia y deshojada
está con el color aquella rosa
que ayer brillante, fresca y olorosa,
puse en tu blanca mano perfumada
Dentro de poco tornárase en nada:
No verás en el mundo alguna cosa
que a mudanza feliz o dolorosa
no se encuentre sujeta u obligada
Sigue a las tempestades la bonanza,
siguen al gusto el tedio y las tristeza;
mas perdona que tenga desconfianza
y dude de tu amor y tu terneza,
que habiendo en todo el mundo tal mudanza
¿Sólo en tu corazón habrá firmeza?

Meter: polymetric
- XL -
by Lope de Vega

Mis pasos engañados hasta ahora
por jardines hibleos y pensiles,
por pensamientos y esperanzas viles,
infancia noche, juventud aurora;
razón esclava, voluntad señora,
vistiendo mi virtud como a otro Aquiles,
me han traído caballos y sutiles,
a donde el alma sus engaños llora.
¡Oh pasos ciegos de mi edad perdida,
que en polvo, en humo, en sombra se convierte,
entrada triste y mísera salida!
El primero que di, ¡qué triste suerte!
ése me descontaron de la vida,
y le puso en sus límites la muerte.

Meter: iambic
Mirando el túmulo del doctor don Juan Pérez de Montalbán
by Doctor Gutiérrez

Ecos, a su clarín el más sonoro
acumule la Fama, en alabanza
del que en ti yace con igual bonanza,
por ser del Alba su mayor decoro
Tú Clío hermosa, en repetido coro,
dulce duplica anhelo a su esperanza,
pues hoy el timbre más heroico alcanza,
con letras de su escudo en campo de oro.
Que si en el cielo lo contemplo honrado,
y entre alados espíritus unido,
de su hermosura todo enamorado:
Templo tendrá de asientos construido
contra el orden del tiempo, reservado
de los oscuros fueros del olvido

Meter: iambic
Smích.
by Ferdinand Písecký

Já smával jsem se vždycky rád.
Už dětské bolesti a drobné hněvy,
o kterých dávno, dávno nikdo neví,
jsem hojil tím, že začal jsem se smát.
A když mě vichr v propast svál
a vůkol zhaslo každé dobré světlo,
ba i když svědomí mne krutě hnětlo,
já přece jsem se občas rozesmál.
A když pak všechen zmatek ztich’,
když přivinul jsem k srdci svoji ženu
a v dětech našel novou žití cenu,
tu zplna zajásal můj šťastný smích.
A kdož ví, co se ještě může stát...
Ba jistě přijde mnohá hořká chvíle.
Vždyť teď už podlomen jsem ve své síle –
leč vždycky chci se aspoň usmívat.

Meter: iambic
27.
by Friedrich Rückert

Das Land der Kindheit ließ ich hinterm Rücken liegen,
Und vorwärts wie der Schritt begann der Blick zu fliegen.
Ich hatte Muth und Trieb allein, bergan zu gehn,
Und keine Lust noch Zeit, einmal zurück zu sehn.
Dann als ich umschaun wollt' auf halber Höhe droben,
Da hatt' ein Hügelland dazwischen sich geschoben.
Doch als ich angelangt nun auf dem Gipfel war,
Da lag das schöne Thal in Fernen dämmerklar.
Was mir im Reisedrang verschwunden war, vergessen,
Mit sanfter Wehmuth nun erinnr' ich all mich dessen.
Die Sehnsucht trüge gern zum stillen Thal mich wieder,
Allein mein Weg geht dort den andern Abhang nieder.

Meter: iambic
VIOLETA.
by Otakar Auředníček

V podzimní večer, kdy lkal usedavě
mrazivý vichr pustém po nábřeží,
šel v divadlo jsem. Traviata právě
se hrála. Cítil jsem, jak bolesť leží
v tom srdci mém, a rozervání divné,
a smutná jedna melodie živne.
Mne neschvátila tklivá hudba v snění;
do hlediště se vnořilo mé oko,
kde jeden zjev mne nutil k přemýšlení
a vryl se do mé duše přehluboko.
Byl to jen dívčí zjev, květ, který stůně,
v němž trochu bolu a hřbitovní vůně!
Ji viděl jsem, jak zrakem zoufajícím
na Violety zírá utrpení,
a kukátko zas tiskne k bledým lícím,
by zakryla slzu a rozčilení,
a jak se chví, jak růže lístky bílé,
ty ruce vyhublé, jež zasmušile
uvadlou růži drtí mimovolně.
A při dusivém každém zakašlání
se sevřely ty suché rety bolně,
a kalné oko v divném zadumání
zří v prázdno děsné, v hroznou propasť, která
před její duší otvírá se šerá.
A přec jí sotva šestnáct májů celých
přelétlo přes květ mladé hlavy snivé,
a kráčí juž v jeseně osamělých
kolejích dál, a v poušť jí zádumčivé
se stele listí chrastící a žluté,
té růži, rosou lásky nedotknuté.
Když poslední tón zachvěl domem táhle,
tu smutné její oko divě vzhledlo.
Své myšlénky a hoře neobsáhlé
to choré dítě ztajit nedovedlo.
Pak jako stín se ku východu kradla;
na místě jejím zbyla růže zvadlá.
Já tehda vzal tu růži umačkanou
a zamyslil se nad ní dlouho doma,
já viděl ještě, truchlivě jak planou
těch očí hvězdy hasnoucí, já rtoma
jak rosou vlažil, k životu ji lákal
a blázen nad ní po celou noc plakal.

Meter: iambic
Alliance.
by Hynek Grunert

Já zvítězil, neb osa – ach,
je slabá ku obraně –
vždyť v boji tomto proti ní
byl Amor při mé straně! –

Meter: iambic
IV
by Julio Flores Roa

En las tardes brumosas del invierno,
cuando el sol taciturno, paso a
                     paso
va cayendo en las sombras del ocaso
como envuelto en las llamas de un infierno,
abro las mustias alas y me cierno
por la infinita bóveda al acaso,
falto de luz y de vigor escaso,
presa de las nostalgias de lo eterno.
Y subo, subo, y cuando el ojo mío
descubre entre los velos de la
                     noche
mi supremo ideal, en el vacío
una mano brutal mis olas cierra
y caigo sin una ¡ay! sin un reproche,
sobre el fangal inmundo de la tierra.

Meter: polymetric
PRAŽSKÉ ZÁTIŠÍ
by Josef Svatopluk Machar

Mám okno na střechy a na komíny vzhůru
na střechy taškové, jež v šedo prokvetají,
den celý z komínů zřím stoupat šerou chmuru,
a na střechách mi vrabci štěbetají.
A zdola vystoupá ve šumném víru ke mně
žen hlas, zpěv kanárů a dětské nářky lkavé,
křik bab a drátařů i žid v to volá temně,
a kolovrátky tam vřískají pronikavé.
Pak zpěv se ozývá, jejž hnedle kašel dusí
– to šička naproti – hned začíná pět znova,
ta souchotiny má, zrak modrý a vlas rusý,
hoch vzat jí na podzim k hulánům do Krakova –
Kus nebe čtvercem střech se zvědavě sem dívá
a západ naproti zřím plát v dvou oken lesku;
za noci hvězdný třpyt mi přímo v okno splývá
při vánku šumění a při kočičím vřesku...

Meter: polymetric
1948 Gratulují tutti-quanti:
by Petr Bezruč

Gratulují tutti-quanti:
Čert vem všecky gratulanty!

Meter: trochaic
První naše všeobecné volby.
by Ladislav Quis

Lid k volbám v páté kurii se sbíhal,
že boje byly celé Čechy plny;
než, jak když Hloupý Honza prase stříhal,
tu bylo křiku moc, však málo vlny.

Meter: iambic
Kurzes Erwachen .
by Justinus Kerner

Ich bin im May gegangen
Und hab es nicht gewußt,
Also von Schmerz befangen
Ist die erkrankte Brust.
Ein Vogel hat gesungen
Im jungbelaubten Wald,
Da ist in's Herz gedrungen
Mir seine Stimme bald.
Vom Aug' ist mir gefallen
Ein schwerer Thränen-Thau,
Drauf sah den May ich wallen
Durch Erd' und Himmel blau.
Als Vogel ausgesungen
Flog er in's weite Land,
Und wie sein Lied verklungen
Um mich der May verschwand.

Meter: iambic
Za hvězdných nocí.
by Jaroslav Vrchlický

Za hvězdných nocí my jsme sedávali,
já s bábou svojí na dvoře blíž studny;
za námi akacie zachvívaly
se větrem, v snětích paprslek hvězd bludný.
Pod námi chaty vesnické juž spaly,
jen spousta střech se neurčitě tměla,
psi štěkali jen chvílemi a v dáli.
Noc tichým krokem ku půlnoci spěla.
Juž nevím, co tu znělo z úst mé báby,
zda minulosti vzpomínky, zda tuchy
do budoucna? Svit vzpomínky je slabý,
a beztoho by kles’ v svět bájím hluchý.
Já pouze vím, že tenkrát jsem cos cítil,
to bylo velké, svaté; tajuplný
bol třásl mnou, jakby se náhle řítil
strop nebes a mne stopil v světla vlny.
Já šatu báby chyt’ se; strach můj dětský
mi nedal prohlednouti k hvězdné záři,
mně zdálo se, že nebes hvězdy všecky
jak horké slzy hrají na mé tváři.
Ó slzy nebes, co krok žitím chabý
provázel svit váš dojemný a bludný,
na velký myslím dvůr a na rov báby
a na večery blíž té staré studny...

Meter: iambic
Al aplaudido en Europa doctor Juan Pérez de Montalbán
by Juan Herencia Pintado

Respete el paso aquesta Losa fría;
no humano pie profane este Sagrado;
depósito fiel del que ha dejado
gloria a su Patria, y lástima en un día
Fénix que con modesta valentía
tanto sobre su pluma se ha elevado,
que aqueste vuelo nadie le ha igualado,
con que se hace eterno el que moría
Sino está por la señas conocido
infórmete esta Piedra de su nombre,
que el de Montano en sí tiene grabado.
Testigo contra el tiempo, y el olvido,
que ya no pudo sepultar tal hombre,
no puede sepultar tal nombre el Hado.

Meter: polymetric
1.
by Clara Müller-Jahnke

Und spinnt des Südens Hexerei
die purpurblauen Spinneweben
um deine Stirn, dann ist's vorbei:
zu eigen bist du ihr gegeben.
Das Stumme in dir wacht und spricht
und singt die unerhörten Prächte,
und siedend küßt das Sonnenlicht
die tiefsten Saaten deiner Nächte.
Vom Felsgestein im Klippenmeer –
horch du! wie die Sirenen locken!
Bang – wie den Opfern des Tiber –
fliegen die Pulse dir erschrocken.
Und meine Hand liegt schwer und heiß
auf deiner Stirn und bricht mit Beben
für dich das blühende Lorbeerreis,
für dich das wundervolle Leben.
Aus toter Tempel Trümmern sprießt
die knospenschwere Geisblattranke –
und schimmernd um Amalfi fließt
des Lichtes göttlicher Gedanke.
Das ist des Südens Hexerei
die dich mit Seel und Leib entrückte:
das Ewige in dir macht sie frei,
das deines Nordens Nacht erdrückte.

Meter: iambic
- XX - Dice, que el sol templa la nieve de los alpes, y los ojos de Lisi no templan el hielo de sus desdenes
by Quevedo

Miro este monte que envejece enero,
y cana miro caducar con nieve
su cumbre que, aterido, oscuro y breve,
la mira el sol, que la pintó primero.
Veo que en muchas partes, lisonjero,
o regala sus hielos, o los bebe;
que, agradecido a su piedad, se mueve
el músico cristal libre y parlero.
Mas en los Alpes de tu pecho airado,
no miro que tus ojos a los míos
regalen, siendo fuego, el hielo amado.
Mi propia llama multiplica fríos,
y en mis cenizas mismas ardo helado,
envidiando la dicha de estos ríos.

Meter: iambic
Blümlein Vergißmein.
by Wilhelm Müller

So tief in's Holz hinein?
Was frommt mir, mich zu bergen
Im unbelauschten Hain?
Es blüht auf allen Fluren
Blümlein
Es schaut vom heitern Himmel
Herab in blauem Licht.
Und soll ich's niedertreten,
Bebt mir der Fuß zurück,
Es fleht aus jedem Kelche
Ein wohlbekannter Blick.
Weißt du, in welchem Garten
Blümlein
Das Blümlein muß ich suchen,
Wie auch die Straße geht.
's ist nicht für Mädchenbusen,
So schön sieht es nicht aus:
Schwarz, schwarz ist seine Farbe,
Es paßt in keinen Strauß.
Hat keine grüne Blätter,
Hat keinen Blüthenduft,
Es windet sich am Boden
In nächtig dumpfer Luft.
Wächst auch an einem Ufer,
Doch unten fließt kein Bach,
Und willst das Blümlein pflücken,
Dich zieht der Abgrund nach.
Das ist der rechte Garten,
Ein schwarzer, schwarzer Flor:
Darauf magst du dich betten —
Schleuß zu das Gartenthor!

Meter: iambic
Jueves Santo
by Joaquín Arcadio Pagaza

Bestia cruel, Satán: ¿en un bocado?
¿en un bocado -¡ah, pérfido!- aseguras
a estas dulces y cándidas criaturas
que todo un Dios se encierra? ¡Mal pecado!
¡Ay, que perdieron su feliz estado
por darte oído! ¡Cuántas desventuras!
¡En vez del néctar, liban amarguras!
¡En vez del cetro, empuñan un cayado!
¿Y esto por siempre? ¡No! La hora suena
y asoma Aquel que, Fruto de la fruta,
del caído hombre la mejilla bese;
quien, al cenar la postrimera cena,
«Este es mi cuerpo», dice: el pan trasmuta
¡Y dioses somos aunque mal te pese!

Meter: iambic
Víno písní.
by Jaroslav Vrchlický

Když vinař révy kmen ořezá v jaře,
tu trysknou z něho perly přebohaté
a chvějí se jak vzácné slzy zlaté,
kmen bolem pláče v chladné jitra páře.
Však brzy přijde slunce teplá záře,
v smaragdech listů ránu nepoznáte,
a mine léto a juž hrozny máte,
bol ve smích změněn z číše stoupá v tváře.
Tak, básníku, čím v jaře tvého žití
víc ran zděl tobě těžký osud krutý,
tvých písní hrozny plněji se vznítí!
Jen s kmene ducha dolů všecky pruty,
ať slují přelud, sny a city, klamy,
vždyť ze všech slz tvých budou drahokamy!

Meter: iambic