PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Z dílny.
by Matěj Anastázia Šimáček

Již blízko ku večeru.
Jen plamen výhně výše šlehne v šeru
a oblouk kladiv bleskne z dýmu, z páry;
a v rámci jisker, v lesku rudé záře
se časem kmitnou pracovníků tváře,
ty bledé, choré. – Leč dnes smíchem planou,
jenž rozléhá se za každičkou ranou,
a pustý řev a drsné tóny písní
se k radosti dnes v pestrý nápěv tísní.
Jen dělník jeden nahrbený, starý,
dál tiše jako stroj v prut žhavý buší,
jak osud od kolébky v lidskou duši.
Leč co jim po něm? Džbánek nad hlavy
a k zemi s kladivy! Ženichu na zdraví
ať cvaknou těžká víka,
a bílá pěna nechť až k výhni stříká! –
„Tak šťasten buď“ a druh na čapce s květem
všem potřás rukou zmozolenou:
„„Já připíjím zas vašim dětem!““
„A ty buď šťasten se svou ženou!“
Leč kmet ten bušil dál, když všichni výskli,
jen v tváři zrud’, jak pohled na ně,
až šediny mu padly v skráně
a pěstě pevněj’ nástroj stiskly.
V tom přistoup’ k němu jeden z chasy,
ten ženicha za ruku ved’:
„Nuž promiňte...“ a hladil starci vlasy, –
leč ten – k nim nepohled’. –
„Tak aspoň popatřte mu do tváří,
když nechcete mu dát již požehnání,
ať klidně klekne zítra k oltáři.“
Však stařec nehnul svalem ani,
jen ze všech sil jak o překot
tyč prodlužoval v hrot
a kladivem takt k slovům dával:
„„Již tomu dlouho, co jsem požehnával,
a dosud mne to na šedinách pálí,
když ty a dcera má jste v chatrči mé stáli.
Noc před tím lkal a klnul jsem ti skrytě,
leč ráno děl jsem: ‚Milujte své dítě!‘
Tys přísahal. – Nu, byl jsem také mlád,
a prominul ti rád...
Byl květem bílým ten váš diblík malý,
ten skrovný růvek dávno zavátý,
v nějž andílka jste toho pochovali...
Tys’ dceři mé pak koupil – dukáty
a odešel’s když jsme tak chudi byli...
Já sám pak proplakal s ní mnohou chvíli,
až postál jsem nad její lící sinou...
Však ty’s – již hýřil s jinou!““
Tu mladík neztajil víc cit.
Byl bled a žehlo ho to v skráni:
„Já musím mít tvé požehnání,
chci nahradit, chci zaplatit!“
Však stařec potřás hlavou bílou
a v tváři zrud’. Pak vší svou silou
tyč žhavou pozved’ druha přeměřiv.
Však pustil ji jak by se znavil
a k ženichovi temně pravil:
„„Buď dále živ!
A s kytkou ze hřbitova za vestou
jdi za svou nevěstou! –
Na synka tvého hrobě bez kvítí,
by mohly děti tvé se za tě modliti!““

Meter: iambic
XiI.  Der streit der Vögel u. der Thiere.
by Johann Jacob Bodmer

Vor diesem ist ein schwerer Streit gewesen,
Darinnen kaum der zehnde Mann genesen.
Die Thiere foderten für sich und ihr Geschlecht
Das Land, als ihr gebührend Recht.
Gott, sagten sie, hat uns das Land gegeben,
Auf dem wir sollten gehn und leben;
Und was es bringt und trägt gehöret uns zur Speise.
Die Vögel sprachen gleicherweise
Das Erdreich an; die Erde nebst der Luft;
Die beyde wären nur für sie gemacht.
Für diese wollten sie in einer strengen Schlacht
Jhr Leben an die Thiere wagen.
Daher erhub sich nun ein tödlich-schwerer Krieg.
Man stritt mit Heldenmuth um Ehr, Besitz und Rechte,
Mit Schilde, Spieß u. Schwerdt, so Rittersleut als Knechte.
Man jagt und ward gejagt, mit ungewissem Sieg;
Bis daß ein grosser Riß im Vogelheer geschah.
Sobald als dieß die Fledermaus ersah,
Verließ sie heimlich ihre Schaaren.
Sie mischt sich unter die, die ihre Feinde waren.
Sie folgt des feigen Hertzens Rath,
Und flieht da man sie nöthig hat.
Inzwischen steht mit stürmendem Gefieder
Der Adler vor den Riß, ergäntzt die Lücke wieder.
Er schrie die Vögel an, gab ihnen Hertz und Muth,
Wie Ajax that, und noch ein kühner thut.
Sie würgten ihm mit scharffen Schnäbeln nach.
Dadurch verkehret sich des Krieges Glücke,
Es wendet sich der Sieg von seiner Flucht.
Mit ihm fliegt auch die Fledermaus zurücke.
Sie kam zu der verdienten Straffe,
Die Vögel machten sie gantz nackt und bloß;
Sie gaben ihr manch harten Puff und Stoß.
Dazu ward ihr zur Busse das gegeben,
Sie sollte Nachts ihr schändlich Leben
Mit Speise zu versorgen fliegen;
Des Tages sollte sie im Finstern liegen.

Meter: iambic
- XVII - Vístela a Pablo...
by Francisco de La Torre

Vístela a Pablo, palma generosa,
que fiel triunfó de sí, aun en vestido,
a su vista, el Cambray quede encogido,
y la Púrpura regia, vergonzosa.
De Túnica, de prenda tan preciosa,
fue el heredero Antonio esclarecido,
en cuya anciana tierra ha renacido,
más de una vez, la palma victoriosa.
Ser el adorno Palma, es gran concierto,
porque en la cumbre el fruto brinda al alma,
y recto el tronco, al cuerpo instruye acierto.
Y darla Pablo, a Antonio en final calma,
es exprimir, que Antonio en el desierto,
después de Pablo, se llevó la palma.

Meter: polymetric
LXXX. V dobytém od Čechů Gnězdně postí
by František Jaroslav Vacek Kamenický

V dobytém od Čechů Gnězdně postí
Se a kaje tři dni vojsko celé,
Dřív než dotknout smí se rakve skvělé,
Posvátné jenž kryje v sobě kosti.
„Hospodine!“ zní pak v prostrannosti
Chrámu hlas při mučedníka těle;
Vojsko táhne zpět, a v jeho čele
Břetislav u zbožné nadšenosti.
Svatováclavská tu korouhev
Skrze podmaněné Polsky kraje
Dlouhém na kopí před rakví vlaje.
Slavně rozléhá se vojska zpěv:
„Svatý Vojtěše! ty České země
Zpomocníku, pros za její plémě!“

Meter: trochaic
Das Kaninchen.
by Barthold Heinrich Brockes

Dieses Thier gleicht fast den Hasen; aber wohnt in
Gruben meist,
Wie es denn fast jeden Boden theilt, zerwühlet und zer-
reißt.
Sie bereiten gleichfalls künstlich ihren unterirdschen Bau,
Jhr Farb ist weiß entweder, oder sprenklicht, oder grau.
Sie sind mehr als andre Thiere von so großer Frucht-
barkeit,
Daß sie zwölfmal Junge hecken nur in eines Jahres Zeit,
Und fast immer fünf bis sechs. Es giebt ihrer zweyer-
ley,
Wilde nämlich, und auch zahme. Doch ein großer Un-
terscheid
Ist an ihrem Fleisch zu finden. An Geschmack und Nied-
lichkeit
Kömmet der gezähmten Fleisch nie dem Fleisch der wil-
den bey.
Von den wilden wissen Köche, wenn sie sie kunstmäßig
mischen,
Uns so mancherley Gerichte, die sehr niedlich, aufzuti-
schen,
Und von ihrem Fell die Kürschner uns im Frost verschied-
ne Sachen
So zur Wärm’ als auch zur Zierde, zur Bequemlichkeit
zu machen.
Daß demnach auch dieses Thier, wie auch Gott in ihm,
uns liebt,
Da es uns erwärmt und nähret, eine klare Probe giebt.

Meter: polymetric
6.
by Friedrich von Bodenstedt

Gelb rollt mir zu Füßen der brausende Kur
Im tanzenden Wellengetriebe;
Hell lächelt die Sonne, mein Herz und die Flur –
Oh, wenn es doch immer so bliebe!
Rot funkelt im Glas der kachetische Wein,
Es füllt mir das Glas meine Liebe –
Und ich saug' mit dem Wein ihre Blicke ein –
Oh, wenn es doch immer so bliebe!
Die Sonne geht unter, schon dunkelt die Nacht,
Doch mein Herz gleicht dem Sterne der Liebe,
Flammt im tiefsten Dunkel in hellster Pracht –
Oh, wenn es doch immer so bliebe!
In das schwarze Meer deiner Augen rauscht
Der reißende Strom meiner Liebe;
Komm, Mädchen! Es dunkelt und niemand lauscht –
Oh, wenn es doch immer so bliebe!

Meter: polymetric
- XVII -
by Franciscode Aldana

Junto a su Venus, tierna y bella, estaba
todo orgulloso Marte, horrible y fiero,
cubierto de un templado y fino acero
que un claro espejo al sol de sí formaba;
y, mientras ella atenta en él notaba
sangre y furor, con rostro lastimero,
un beso encarecido al gran guerrero
fijó en la frente y de él toda colgaba.
Del precioso coral tan blando efeto
salió que al fiero dios del duro asunto
hizo olvidar con nuevo, ardiente celo.
¡Oh, fuerza extraña!, ¡oh, gran poder secreto,
que puede un solo beso en solo un punto
los dioses aplacar, dar ley al cielo!

Meter: iambic
XII.
by Gustav Pfleger Moravský

Neb pro zábavu nevyhnutelný je
Ten masopust zimního za času;
Anť mnohých rozmluv látku v sobě kryje
A nalézá vždy u dám ohlasu,
A proti dlouhé chvíli lék v něm žije.
Tu dámy mluví o přípravách k bálu,
O příhodnosti těch a oněch sálů,
O šatech růžových a modrých, bílých
A o ozdobách k bálům způsobilých,
O tanečnících dobrých aneb nudných
A o mazurkách, o kadrillách svůdných.

Meter: iambic
Hymna andělů v noci před vzkříšením Vykupitele.
by Jaroslav Vrchlický

Jak s větví svadlé listí padá valem,
tak stíny sypají se v Jerusalem,
jenž pod nimi jak vdova
tvář halí v závoj šera noci letní.
Ó míre, míre, míre, s nebe sletni,
ať okřeje zem znova!
Je ticho v ulicích, je ticho sady,
i na vinicích, ticho všady, všady
u kraje cest, nad cisternami;
i kroky hlídačů jak ze sna duní,
vzduch prosycený ospalou je vůní,
vše spí, kéž bůh bdí s námi!
I Kidron vleče vlny své jak v snění.
Od Sionu ku hoře Pohoršení
cos táhne se jak páry:
To duchové tvých žen jsou, Šalamone,
jenž bloudí kolem, co svět ve snách tone,
je honí hřích tvůj starý.
Chrám nedostavěn jako Babel k nebi
se tyčí, trámů pozlacené hřeby
jak hvězdy temnem hoří;
na věži Antonii oheň strážný
se chví a hasne, nad ním Říman vážný
o kopí opřen v sny se noří.
Teď chvíle, kdy se hroby otvírají,
tož hroby soudců, hroby králů, v taji
kdy mrtvý v ucho šeptá druhu:
Svět starý hasne a se řítí v trosky;
kdy vstane asi velký prorok božský
v ten národ tyranů a sluhů?
Spí Moria i Gihon, Sion zlatý.
Noc táhne přes ně stínů černé šaty,
spí kamenité pláně,
spí dobrý, zlý i Satan přivřel oči...
jen Sirius a Orion se točí
v kruh kolem boží skráně.
Ó zněte harfy k Nejvyššího chvále,
dne vřavou zněte, tichem noci, stále
nad zemí, pod oblohou;
on velký jest a věčný, světů osy
v své dlani třímá, jako krůpěj rosy
zem drží pod svou nohou!

Meter: iambic
Der Türke
by Alfred Lichtenstein

Ein ganz und gar perverser Türke kaufte sich
Aus Trauer über den erst jüngst erfolgten Tod
Der fetten Fatme, seines Lieblingsweibes,
Bei seinem Mädchenhändler zwei noch ziemlich gut erhaltne –
Man kann fast sagen: beinah nagelneue –
Und eben frisch aus Frankreich importierte,
Ehemalge Mannequins.
Als er sie hatte, sang er, sich zur Feier:
Setzt euch doch auf meine Schenkel.
Fasset mich um meine Lenden.
Streichelt mit den süßen Zungen
Mir die weinerlichen Wangen.
Ach, ihr habt so schön geschmückte
Augen und so helle Hände,
Müdeste von meinen Frauen,
Und so lange, laue Beine.
Morgen kauf ich sechs Paar neue
Strümpfe euch aus dünnster Seide
Und dazu ganz kleine schwarze
Sammetschuhchen.
Und am Abend sollt ihr tanzen
Ganz verlogne, weiche Tänze
In den kleinen Sammetschuhchen
Und den neuen seidnen Strümpfen.
In dem Garten. Vor der Sonne.
Dicht am Wasser.
Doch zur Nacht laß ich euch peitschen
Von vier lächelnden Eunuchen.

Meter: trochaic
U Albrechtic.
by Adolf Heyduk

Malá víska nízkých krovů,
kolem množství předkův rovů;
v předkův rovech předkův zbraně,
a my máme holé dlaně!
Bez odvahy jsme a vzdoru,
bez mlatů a bez toporů;
chabých svalů, stydných hledů,
polostíny chrabrých dědů.
Ó můj Bože svrchovaný,
ušlechti náš rozum planý,
změň nás vyšlé z pravé míry
v reky zas a bohatýry!
Zaměň v kmeny slabé klestí,
učiň mlaty z našich pěstí,
z prsou valy, činy z řečí,
jiné juž nás nevyléčí! –

Meter: trochaic
1L: Jambe nennt man das Tier mit einem kurzen und langen
by Friedrich Schiller

Jambe nennt man das Tier mit einem kurzen und langen
Fuß, und so nennst du mit Recht Jamben das hinkende Werk.

Meter: polymetric
Lied
by Friedrich Schlegel

Da nun tot der Herr des Lebens,
Der mein Sohn,
Sei der Tod das Ziel des Strebens,
Und mein Lohn.
Mutter ward ich wie noch keine,
Ohne Sorg' und ohne Schmerzen,
Die ich jetzo erst beweine,
Seit sie doppelt mir im Herzen,
Doppelt Leiden mir gegeben
Um den Sohn,
Daß im Tod der Herr des Lebens
Ist entflohn.
Weil viel Tod ist überwunden
Durch des Einen bittres Sterben;
Drum muß billig für die Wunden
Viele Tod' ich Eine sterben,
Und es schickt den Trost vergebens
Von dem Thron,
Zu mir her das Licht des Lebens,
Für den Sohn.
Vöglein, die ihr fliegt in Reihen,
Tiere, wandelnd auf den Weiden:
Sagt, warum wollt ihr nicht schreien,
Mich zu trösten in den Leiden?
Der allein kein Trost gegeben,
Weil entflohn
In den Tod der Herr des Lebens,
Der mein Sohn.

Meter: trochaic
- LXXV -
by Juan Boscan

Cuando el volar del corazón levanto
y miro aquella que muerto me tiene,
allí un derretimiento se me viene
que enternece y extiende más mi llanto.
Allí hace mi mal dulce su canto;
allí mi vida tanto bien sostiene
que se me antoja, puesto que más pene,
que aún no me cubre amor bien con su manto.
En mi querer sospecho flojedad,
mas hallo que es la fuerza del objeto,
y así descanso con esta verdad.
Todavía temiendo mi defecto,
si no puedo acusar mi voluntad,
me vuelvo a mí, y acuso a mi sujeto.

Meter: polymetric
Xv.
by August von Platen

Haus dich aufgenommen?
Bist du je des Zweifels
Ungethüm entkommen?
Bist du je des Sehnens
Meere durchgeschwommen?
Hat dir je den Busen
Liebesschmerz beklommen?
Hast du je des Todes
Tiefen Sinn vernommen?
Bist du, hinzuopfern
Irdisches, entglommen?
Offen stehn die Thore,
Bist du's, magst du kommen!

Meter: trochaic
16. An Luther
by Johann Heinrich Voß

Entschwebe, wie ein goldner Duft,
Mann Gottes, deiner stillen Gruft,
Und schaure Graun durch ihr Gebein,
Die deine stille Gruft entweihn!
Ermattet von dem Drachenkampf
Mit Priestern in der Höllen Dampf,
Sogst du an Katharinens Brust
Dir junge Kraft und Heldenlust.
Sie tränkte dich mit Rebentrank;
Und freudig tönte dein Gesang:
»dem Papst und allen Teufeln Spott!
Ein' feste Burg ist unser Gott!«
Da zischelt nun die Afterbrut:
»weh, Brüder, weh! wir sind sein Blut!
Schleicht rücklings hin zu seiner Ruh,
Und deckt die Scham des Vaters zu!«
Ihr Männer Deutschlands, kühn und frei
Durch ihn von Pfaffentyrannei!
Ihr laßt mit lästerndem Gestöhn
Die Heuchler Luthers Asche schmähn?
Wer ist, der nicht beim Kraftgesang
Des Weisen auf zu Thaten sprang,
Dem nicht die Seele sonnenhoch,
Ein Adler mit dem Adler, flog?
Wem schafft nicht Gottes edler Wein
Aus Donnerwolken Sonnenschein,
Und reißt der Lebensgeister Tanz
Zum Tugendkampf und Siegeskranz?
Was labt den Frommen in der Zeit
Mit Ahndung höhrer Seligkeit,
Als Mädchenblick und Mädchenkuß,
Des Weibes heiliger Genuß?
Schweig, Gleißner, dich befrag' ich nicht!
Dir bleibt dies ewig ein Gedicht,
Wie dem, der Lastern Lieder zollt,
Dem Hurer, und dem Trunkenbold!
Doch jeder Christ und gute Mann
Stimmt laut mit dir, o Vater, an:
»wer nicht liebt Weib, Wein und Gesang,
Der bleibt ein Narr sein Lebelang!«

Meter: iambic
En la roca de Leucades – I
by Mercedes Matamoros

Fue una mañana en que el
                     Amor cantaba
del sol de Agosto entre el dorado velo,
y la campiña con ardiente anhelo
al ritmo de su acento despertaba
El sauce en la onda pura se miraba,
las nubes se buscaban en el cielo,
y hacia el árbol la brisa en
                     raudo vuelo
el fecundante polen impulsaba
Entonces, el hermoso adolescente
que con la virgen de modesta
                        frente
vagaba por la selva rumorosa,
fue con ella a sentarse junto a un nido,
le dijo dulces frases al oído,
y besaron los dos la misma rosa!

Meter: iambic
- XXV -
by Bocangel y Unzueta

Hoy, Fabio, te casaste con Lisena,
que ayer te dio de amor dulces venenos;
en vasos viles de ponzoña llenos
mal la abeja de amor su miel ordena.
No te aseguro yo la mar serena,
ni que con tal bajel midas sus senos:
a quien de caña aun dio flaquezas, menos
la debiste fiar riesgos de entena.
Pediste (y lo consigues) que Himeneo
te purifique el lecho, y decorosa
a tu lado inculpable Lisi asista.
Mas con la misma condición que a Orfeo
la esposa se volvió, te dan la esposa,
Fabio: no has de volver atrás la vista.

Meter: iambic
De Persiles y Sigismunda, Libro VI, capítulo III
by Cervantes

¡Oh grande, oh poderosa, oh sacrosanta,
alma ciudad de Roma! A ti me inclino,
devoto, humilde y nuevo peregrino,
a quien admira ver belleza tanta.
Tu vista, que a tu fama se adelanta,
al ingenio suspende, aunque divino,
de aquél que a verte y adorarte vino
con tierno afecto y con desnuda planta.
La tierra de tu suelo, que contemplo
con la sangre de mártires mezclada,
es la reliquia universal del suelo.
No hay parte en ti que no sirva de ejemplo
de santidad, así como trazada
de la ciudad de Dios al gran modelo.

Meter: iambic
SENTIMENTALITA
by Karel Toman

Frivolní láska, kterou vítr hnal
jak babí léto v jeseni,
ulpěla na mém srdci. Pad’ v ně žal
a žádostivé tesknění.
A když pak chladné větry zavály
ve zrádně sešeřelý den,
odlétla s lehkým smíchem do dáli,
a mně zbyl ironický sen
o polibcích, jež krutou vášní žhnou
a o hře očí stmívavých.
A bolest rostla vlnou tajemnou,
a na rtech povad’ zpěv a smích.
Mé smutné srdce zádumčivě lká,
v tmu jeho slunce nesvítí.
Hlas lásky frivolní zní z daleka.
A se srdce ji nelze, nelze setříti.

Meter: iambic
Bajo tu influjo
by Francisco Lles

Qué bueno estar aquí, siempre a tu lado,
en un estrecho abrazo confundidos,
sintiendo de tu sangre los latidos
junto a mi corazón enamorado
Gustar la gloria de tu cuerpo amado,
al temblor de tus senos oprimidos,
y tenerte con todos los sentidos
en inmortal amor, nunca gozado
Morder el fruto de tus labios rojos;
irme hundiendo en las sombras de tus ojos;
ver cual te vas quedando exangüe y yerta;
ir bebiendo tu vida, gota a gota;
y al quebrarse del vals la última nota,
de ese abrazo de amor, dejarte muerta.

Meter: polymetric
NAŠIM ŽENÁM
by Marie Calma

Matky, sestry, ženy,
což i vy jste za svobodu netrpěly,
nedaly jste vše, co drahého jste měly,
v bolest pohříženy?
Matky, sestry, ženy,
opuštěné vdovy –
i vy plnily jste rovy
svými životy a nadějemi.
Krev vám v žilách tuhla,
srdce usedala,
duše žily v stínu.
Smrt však dále brala
žeň těch vašich klínů,
osud ničil v spěchu
radost loktů vašich,
očí těchu.
Krásu vaši slzy zorávaly,
v úzkostech jste denně umíraly,
o útěchu připraveny,
matky, sestry, ženy.
Vždyť i vy jste hrdinkami byly,
ruce nečinně jste nesložily,
mozoly jste si je pokrývaly,
pole svá jste samy zorávaly,
dál jste žily
prací přetíženy,
matky, sestry, ženy.
A když mír se snesl vymodlený,
na práh domků svých jste usedaly,
mrtvé a své rány počítaly.
A pak šly jste ozdobit své stěny
vším, co drahého jste schovávaly
pro ten jejich návrat vytoužený,
dobré matky, sestry, věrné ženy!

Meter: trochaic
1L: Der funkelnden Säle goldig flimmernden Schächte
by Ernst Stadler

Der funkelnden Säle goldig flimmernden Schächte
und Pfeiler und Wände mit rieselnden Steinen behängt
ward ich nun müde. Und der fiebernden Nächte
in klingenden Grotten von lauen Lichten getränkt.
Zu lange lauscht ich in den smaragdenen Grüften
schwebenden Schatten sickernder Tropfen Fall –
Zu lange lag ich umschwankt von betörenden Düften
lüstern gewiegt von schläfernder Geigen Schwall.
Vom Söller den die eisernen Zinnen hüten
sah ich hinab aus dämmringem Traum erwacht:
Glitzernd brannten die Wiesen die Wasser glühten
silbern durch die schwellende Sommernacht.
Süßer als aus Rubin und Demant die Hallen
wiegt mich der funkelnde Himmel das dampfende Ried –
Durch die taumelnden Tannen will ich wallen
weinend lauschen der kleinen Amseln Lied.

Meter: polymetric
Der weinende Amor,
 bey Betrachtung einer Bildsäule zu Char-
 lottenburg im Garten.
by Anna Luise Karsch

Ihm einen Kelch voll Mutterzorn zu schmecken:
Sie nahm ihm Pfeile. Was empfand
Sein Stolz? Wie schaamvoll steht er sich das Auge decken,
Mit seiner linken Hand?

Meter: iambic
SEN TEPLÉ NOCI.
by Antonín Klášterský

Teď v starém parku bloudil bych tak rád,
jak jsem tam chodil šerem nastokrát,
v ten večer plný měsíčního lesku,
jenž se stromů by kanul na mou stezku.
I v staré loubí, které leží v tmách,
by spletí větví šleh’ a prutem vtáh’,
jak v chrámové když lodi chladné, stinné
proud záře oknem v modrý dým se řine.
A bylo by tak ticho, ticho kol,
a nehnul by se list ni trávy stvol,
já cítil bych jen vlhkou vůni země
a slyšel plískat vodotrysk jen temně.
A v duši mou by vrátilo se zas,
co nebylo tam dlouhý, dlouhý čas,
ta touha po čems, co ti plní snění,
co hledáš, hledáš a co tady není.
Ta touha po čems, pro co není slov,
co nemá život, co snad nedá rov,
ta touha po čems nad hvězd třpytným zlatem,
po čemsi velkém, vznešeném a svatém.
A duši plnou bezejmenných tuch,
bych bloudil šerem i skrz záře pruh,
co ze zámku by houslí lkaly vděky
jakýsi nápěv nevýslovně měkký!

Meter: iambic
1L: Alles, wo ich weil' und gehe,
by Ernst Schulze

Alles, wo ich weil' und gehe,
Muß Verlangen mir erregen,
Ewig ist von süßem Wehe
Mir die volle Brust erfüllt,
Und du kömmst auf allen Wegen
Mir entgegen,
Holdes Bild!
Flieh' ich dich, so muß ich leiden;
Leiden, wenn ich dich erblicke;
Immer zwischen Sehn und Meiden
Schwankt mein Herz im raschen Streit,
Und mir naht, wohin ich blicke,
Leid im Glücke,
Glück im Leid.
Wenn ich still auf Lieder sinne,
Scheinst du hold mit mir zu scherzen,
Und ich ruh' im Wahn der Minne
Selig dann an deiner Brust.
Flieh, o Traum, du bringst dem Herzen
Lange Schmerzen,
Kurze Lust!
Wogend zwischen Freud' und Kummer
Schweb' ich, wie im Meer der Nachen,
Und ich wünsche nun den Schlummer,
Und zu wachen wünsch' ich nun.
Soll ich weinen, soll ich lachen?
Soll ich wachen
Oder ruhn?
Wollt' ich aus dem Leben scheiden,
Schwiegen wohl die wilden Triebe:
Doch zu missen Lust und Leiden,
Ist dem Herzen kein Gewinn.
Sey du freundlich oder trübe,
Süße Liebe,
Nimm mich hin!

Meter: trochaic
180.
by Friedrich Rückert

Das Bild der Ewigkeit, die Schlange die im Reif
Sich krümmt, und mit dem Kopf sich beißet in den Schweif,
Mich wunderts, wie sie nicht erkrankt und stirbt, verwundet
Vom gift'gen Biß, von dem nichts auf der Welt gesundet.
Sie stirbt in Wahrheit auch in jedem Nu davon,
Doch ist in jedem Nu auch neu geboren schon.

Meter: iambic
Al nacimiento de Pradina
by Juan Nicasio Gallego

Cuando al morir el poderoso estío
el Otoño asomó la rubia frente,
frescura dando al congojoso ambiente,
vida a las plantas, movimiento al río,
nació Pradina, y celestial rocío
vivificó las flores de repente;
arrullolas Favonio blandamente,
y el sol brilló con nuevo señorío
Alegre al verla el ruiseñor trinaba,
y de su boca de coral salía
fragante olor que el aire embalsamaba
¡¡Triste de ti, Casinio! (cuando
                     abría
los bellos ojos, el Amor clamaba)
¡Ay, de tu libertad, y aun de la mía!»

Meter: iambic
- 937 - Acto III, MARCELA De El perseguido
by Lope de Vega

¿Qué intentan imposibles mis sentidos,
contra tanto poder determinados?
Que celos poderosos declarados
harán un desatino, resistidos.
Volved, volved atrás, pasos perdidos,
que corréis a mi fin precipitados;
árboles son amores desdichados,
a quien el hielo marchitó floridos.
Alegraron el alma los colores
que el tirano poder cubrió de luto;
que hiela ajeno amor muchos amores.
Y cuando de esperar deba tributo,
¿qué importa la hermosura de las flores,
si se perdieron esperando el fruto?

Meter: polymetric
- XXVIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Domado ya el Oriente, Saladino,
desplegando las bárbaras banderas
por la orilla del Nilo, le convino
asentar su real en las riberas.
Lenguas le rodeaban lisonjeras,
compaña que a los reyes de contino
sola sigue en las burlas y en las veras,
loándoles el bueno y mal camino.
Contaban el Egipto sojuzgado,
Francia rota y el mar Rojo en cadena
mostrábanle su ejército y poder.
Respondioles: «Aquí se puede ver
donde acabó su gloria, en esta arena,
el gran Pompeo, muerto y no enterrado».

Meter: polymetric
Kleine Blumen, kleine Blätter
by Johann Wolfgang Goethe

Kleine Blumen, kleine Blätter
Streuen mir mit leichter Hand
Gute junge Frühlingsgötter
Tandlend auf ein luftig Band.
Zephyr, nimm's auf deine Flügel,
Schling's um meiner Liebsten Kleid;
Und dann tritt sie für den Spiegel
Mit zufriedener Munterkeit.
Sieht mit Rosen sich umgeben,
Sie wie eine Rose jung.
Einen Kuß, geliebtes Leben!
Und ich bin belohnt genu(n)g.
Schicksal, segne diese Trieben,
Laß mich ihr und laß sie mein,
Laß das Leben unsrer Liebe
Doch kein Rosenleben sein!
Mädchen, das wie ich empfindet,
Reich mir deine liebe Hand!
Und das Band, das uns verbindet,
Sei kein schwaches Rosenband!

Meter: trochaic
Má královna přijde!
by František Zelenka

Ať nádherou královskou síně mé svítí!
Má královna přijde.
Ať stěny se zlatem a brokátem třpytí!
Má královna přijde.
Ať nesčíslné řady světel se vznítí!
Má královna přijde.
Ať kadidla vonný kouř síní vzduch sytí!
Má královna přijde.
Ať vzácného opojí vše vůně kvítí!
Má královna přijde.
Ať v čistých jen tonech se zřím síně chvíti!
Má královna přijde.
Má královno, paní má, Světlo a Žití,
nuž vstupte již, touží Vás duše má zříti!
Má královna vchází!...

Meter: amphibrachic