PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXIII - De El conde de Alarcos. Acto tercero, Conde
by Mira de Amescua

Más te aborrezco yo, pues en el prado
donde nacen tal vez hermosas flores
no introducen espinas ni rigores
como en aquél que abrojos ha llevado.
Los dos somos así, tu pecho airado
campaña ha sido que produjo amores,
y mis desprecios han de ser mayores
que estérilmente fui mármol helado.
Forma no se introduce fácilmente
donde otra alguna vez se ha introducido,
tarde el amor aborrecer consiente.
No quise, aborrecí. Tú me has querido.
Ser tuvo lo que fue y es evidente
que nunca tuvo ser lo que no ha sido.

Meter: iambic
48.
by Friedrich Rückert

Ich glaube nicht daß ich im Mittelpunkte stehe,
Und die Unendlichkeit um mich sich dienstbar drehe;
Doch glaub' ich, daß ich darf mir ordnen zum Vergnügen
Bilder der Fantasie aus ew'gen Sternenzügen;
Bald als Verliebter sehn ein Blatt mit goldnen Schriften,
Und bald als Kind ein Dach, besetzt mit goldnen Stiften.
Allein vom Halse soll die Wissenschaft mir bleiben,
Die, was ich treib' im Spiel, als trocknen Ernst will treiben,
Die kindisch wird, wenn ihr aus Selbstsucht es bedunkt,
Im All ihr Pünktchen sei vom All der Mittelpunkt.

Meter: iambic
VĚČNÝ NEPOKOJ
by Antonín Sova

Veliká slova měla vzlet
a drobné srdce něhu, vkus.
Možno se k výším rozletět,
neb zůstat. Srdce štkalo: Zkus’!
A když jsem v nekonečno vzlét,’
tam dole srdce hrozně plakalo.
A k srdci když jsem sed,
mne hnízdo orlí lákalo.

Meter: iambic
NA KONCI MĚSTA...
by Emanuel Lešehrad

Na konci města villa sní,
obzory, stromy kolem...
Tam jsem se z žití uchýlil
se svojí ženou a bolem.
Tu život tiše ubíhá
jak řeky vlny líné...
Do oken listí šumí ti;
a člověk hyne, hyne...
Jen večer z blízkých nádraží
hvizd vlaku zaheleká...
To stará touha rozjíždí
se kamsi do daleka...

Meter: dactylic
1L: Was soll der häßliche Weltriß?
by Karl Henckell

Was soll der häßliche Weltriß?
Das All in Stücke zerschellt!
Gott ist das Liebesverhältnis
Der Teile der ewigen Welt.

Meter: iambic
Lambrusco.
by Jaroslav Vrchlický

Ty víno dělníků, buď požehnáno!
ty víno chudých, jehož barva tmavá
jich osud věští, jaká záře smavá
však z tebe šlehá, co snů v tebe vtkáno!
Ve žáru poledne ty sladká mano!
když slamou opletenou láhev dává
druh druhu mezi prací, jako láva
hned v žilách vřeš! Ty věštíš lidu ráno!
Tys hrobkou jeho lopoty a trudu
a kolébkou, z níž naděj tryská prudce,
Samsona sílu lijíc v tíseň údů.
Jsi rudé jako krev, jež zbarví ruce
pro svobodu! Tys rosa na tu půdu,
v níž klíčí tvůj květ – svatá revoluce!

Meter: iambic
- XXIX - Al Marqués de Pescara
by Hernandode Acunya

Señor, en quien nos vive y ha quedado
el gran nombre del Vasto y, su memoria,
después que de esta breve y transitoria
a al vida inmortal mudó su estado,
donde desprecia nuestro bajo grado
y goza para siempre inmensa gloria,
quedando en todo verso, en toda historia,
del mundo eternamente celebrado;
mirad cuán ancha y espaciosa vía
os muestran sus hazañas inmortales
de haceros inmortal entre la gente,
y seguid su valor, que con tal guía
los más famosos no os serán iguales
del siglo ya pasado o del presente.

Meter: iambic
132. Bewehret muß man seyn.
by Angelus Silesius

Mensch in daß Paradeiß komt man nicht unbewehrt/
Wiltu hinein/ du must durch Feuer uñ durch schwerdt.

Meter: iambic
Ó naděje...
by Bohuslav Květ

Ó naděje, jak sladká a trpká jsi zároveň!
Ty’s jasnou dennicí, jež oznamuje příští den
a hlásá slavnostně budoucí Slunce zář,
však někdy proměníš se ve studený večernice jas...
Ó naděje... Na duše padá hrozná tíž
a se rtů zoufalý nám splývá blábol,
co smavá ty v kouzelném svitu měsíce
milenců štěstí ostříháš a hlupců nadšení...

Meter: iambic
To his Father
by Robinson Jeffers

Christ was your lord and captain all your life,
He fails the world but you he did not fail,
He led you through all forms of grief and strife
Intact, a man full-armed, he let prevail
Nor outward malice nor the worse-fanged snake
That coils in one’s own brain against your calm,
That great rich jewel well guarded for his sake
With coronal age and death like quieting balm.
I Father having followed other guides
And oftener to my hurt no leader at all,
Through years nailed up like dripping panther hides
For trophies on a savage temple wall
Hardly anticipate that reverend stage
Of life, the snow-wreathed honor of extreme age.

Meter: iambic
Der traurige Garten
by Ludwig Achim von Arnim

Ach Gott, wie weh thut Scheiden,
Hat mir mein Herz verwundt,
So trab ich über Heiden,
Und traure zu aller Stund,
Der Stunden der sind alsoviel,
Mein Herz trägt heimlich Leiden,
Wiewohl ich oft fröhlich bin.
Hät mir ein Gärtlein bauet,
Von Veil und grünem Klee,
Ist mir zu früh erfroren,
Thut meinem Herzen weh;
Ist mir erfrorn bei Sonnenschein
Ein Kraut Je länger je lieber,
Ein Blümlein Vergiß nicht mein.
Das Blümlein, das ich meine,
Das ist von edler Art,
Ist alller Tugend reine,
Ihr Mündlein das ist zart,
Ihr Aeuglein die sind hübsch und fein,
Wann ich an sie gedenke,
So wollt ich gern bei ihr seyn.
Mich dünkt in all mein Sinnen,
Und wann ich bei ihr bin,
Sie sey ein Kaiserinne,
Kein lieber ich nimmer gewinn,
Hat mir mein junges Herz erfreut,
Wann ich an sie gedenke,
Verschwunden ist mir mein Leid.

Meter: iambic
NAŠE JARO.
by Irma Geisslová

Pohnulo se křoví listů prosté,
zadul větřík ještě zimavý,
křoví – na pobřeží rudém ještě,
větřík – nad hladinou Vltavy.
Prázdno v koruně té lípy naší,
zrak k ní poutník zvedá skoumavý,
čápi v sever letí – čas je tady –
kdy se české jaro dostaví?!

Meter: trochaic
4. Bodnutý Mílek.
by Josef Wenzig

Mílek neviděl kdys včely,
Jež se v růži tajila;
Na jednou ho nestydatá
Do prstečku ranila.
Aj tu třepal ručičkama,
K matce běžel. „Matinko,“
Hořekoval, „veta po mně,
Umru, umru hnedlinko!
Ach, mě bodl jeden z hadů,
Kteří také lítají!
Rolníkové, jak jsem slyšel,
Včeličky jim říkají.“
Bohyně rce: „Bod-li tento
Tak je příliš bolestný,
Jakou teprv bolesť cítí,
Jež jsi, dítě, bodl ty!“

Meter: trochaic
Ella vino hacia mí...
by J. Goy de Silva

Sonrientes sus ojos me besaron,
mientras su boca apenas sonreía,
porque, sin duda, revelar temía
el sentir que sus ojos expresaron
¿A qué disimular si al fin cantaron
las niñas de los ojos la alegría
de asomarse a la luz de un nuevo día
en que Cupido y Psiquis se encontraron?
Eso ocurrió a la vuelta de un sendero
del jardín de la vida, en el estío
Ella vino hacia mí con pie ligero
Mecíase en su pecho una camelia
Se encendió una ilusión sobre mi hastío
¡Era mi Beatriz, no era mi Ofelia!

Meter: polymetric
A Marta
by Felipe López de Briñas

Crecen dos aves en un bosque unidas
y entonan juntas su cantar sonoro,
y en verdes valles y en florestas de oro
vuelan alegres y del pico asidas.
Hermanas tiernas del amor queridas,
parten gozosas su feliz tesoro,
y se confunde su amoroso lloro
como en un beso de placer dos vidas
Mas sientes ambas saciedad de amores
y buscando otro bien con vago anhelo,
las dos se apartan entre bellas flores
¡Ay! luz de mi alma, del amor recelo,
no con tus rayos mi esperanza dores,
también se aleja el esplendor del cielo.

Meter: iambic
Der wahre Name
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Das ist doch wunderlich! der Reimer Stilpo nennt
Das Mädchen
Und jeder weiß doch, wer sie kennt,
Daß seine Magd

Meter: iambic
Dr. HERBEN.
by Karel Dostál-Lutinov

Doktor Herben? –
Ostrý hřeben:
Česal českému muži
s hlavy s hmyzem i kůži.
Že svatému Janu hvězdy kradl,
sám do světské hanby brzo padl,
a Machar chtěl mu pomoc z ní –
teď oba jsou v ní ztopeni.

Meter: trochaic
Pide al amor que, siquiera ya por inútil, le despida
by Quevedo

Ya que pasó mi verde primavera,
Amor, en tu obediencia la alma mía;
ya que sintió mudada en nieve fría
los robos de la edad mi cabellera;
pues la vejez no puede, aunque yo quiera,
tarda, seguir tu leve fantasía,
permite que mi cuerpo, en algún día,
cuando lástima no, desprecio adquiera.
Si te he servido bien, cuando cansado
ya no puedo, ¡oh Amor!, por lo servido,
dame descanso, y quedaré premiado.
Concédeme algún ocio, persuadido
a que, estando de Lisi enamorado,
no le querré acertar, aunque le pido.

Meter: polymetric
JOSEF V ŽALÁŘI.
by František Odvalil

Jednou jsme tady pospolu,
tak jaké upejpání?
Tady je všecko ty a ty,
chamrať i břichatí páni.
Ó, jen se nestyď, vašnosto!
Máš oči – v sádle čárky,
víš, já jsem taky chodil k vám
s košem od Putifarky –
oh, byl to tuze nóbl krám
za Memnonovou třídou –
však housky – sedm hladných let,
jež teprv, bratře, přijdou!
Svůj čas jsi trochu předhonil
věcí tak delikátní!
To smí si, brachu, dovolit
jen hospodářství státní!
Potom to bude za to stát –
tys dával za pakatel –
vidíš, tak přijde za mříže
i dvorní dodavatel –
No, co je platno! – A ty tam,
co s tebou, smutný muži?
Z tvých číší má přec farao
nos jako jednu růži,
a Putifar, ten taky byl
vždy hezky napařený,
když od vás k ránu přidrdal;
měls vidět pak ty scény!
Tak, co jsi sved? Tys bryndal as,
tys chtěl je odučiti?
Ó, zemězrádce! Nilu kraj
nemůže suchým býti –
No, bez urážky! Kdo má znát
egyptské vaše knify?
Sídlíme zkrátka v paláci
s divnými hieroglyfy.
Ba, tak to světem kolotá,
jak v opojené hlavě,
a v lapáku se shledají
přerůzní lidé hravě:
vy, muži vlasti vážení,
já, ultramontán štvaný,
vy za cosi, já za svou ctnost,
celibát zneuznaný;
vy žití v tvář jste hleděli,
já v sny se hvězdné stápěl,
pár facek shrábnuv od bratří
i v cisterně jsem lapěl,
a teď zas zde. – Tak vidíte!
Nermuťte se tak, bratří!
Vás trápí sny? – No, to je kumšt!
Můj zrak do dálky patří,
i vyložím vám planetu
až ku podivu bystře –
Hm, hm, tak koše, ptáků houf –
hm, – to je vážné, mistře!
Povídám: tak se točí svět!
Není to na legraci!
Ty uvisneš a závod tvůj
rozberou jinší ptáci.
Čeká jich houf, a jiný houf
se křikem jejich zláká.
Ti budou potom pekařit –
oh, sedm let hladných kráká. –
Však ty, můj pane šenkýři,
ty můžeš býti vesel:
pít, to se bude zas a zas
při světle nových hesel,
a kšeft tvůj zase rozkvete
více než dnes a loni,
a k vyšinám tě povznesou
zas noví faraoni.
Oh, pít se bude, bratře, věř!
Ostatní vše je klamné! –
Mohl bys potom láhvičkou
vzpomenout taky na mne.

Meter: iambic
A Frasco Antonio
by Joaquín G. Losada

Aunque ya te han comido los gusanos,
sobreviven los hechos distinguidos,
¡Oh cristiano modelo de bandidos,
y bandido modelo de cristianos!
Ora lucían tus callosas manos
el rosario, consuelo de afligidos,
o ya por vericuetos escondidos
facturaban al cielo ciudadanos
De medallas y cruces, verdadero
almacén fue tu pecho, y no me explico
tu afición a ejercer de bandolero
Si te da por ser fraile, certifico
que robas sin peligro más dinero,
y mueres en tu cama santo y rico

Meter: anapestic
- CLII -
by Gutierre de Cetina

Huyendo va la trabajosa vida
del cansado vivir, que no lo quiere,
y el alma, de contenta en ver que muere,
en sus males no acierta a dar salida.
La esperanza cansada, embobecida,
tras un bien que será más mal si fuere,
viendo que falta ya fuerza en que espere,
a los pies del dolor queda rendida.
Poco puede tardar el bien que espero:
si el curso natural se ha detenido,
acabará el dolor tantos enojos.
Ya siento yo la muerte, y si no muero,
es que quiere el dolor que me ha vencido
poco a poco gozar de los despojos.

Meter: polymetric
MILENKA.
by Lila Bubelová

Má ruce zvadlé, jako sladké, bílé květy,
a zpřísněly a zbledly úzké dětské rety.
Jak stín se nese světlou nemocniční síní.
Tlí v očích smutek, jak je těžká víčka stíní.
Už z hrůzy vyvázla, smrt už není blízka
a mladým tílkem nezmožený život tryská.
Dost trpěla – vždyť krve půl jí dítě vzalo.
Let osmnáct se z očí před půl letem smálo,
let osmnáct se ve objetí lásky chvělo,
a mladé víno bujně v žilách jejich vřelo,
pak s chvěním vášnivým plod lásky očekáván,
dík prostý, zbožný klínu mladému zaň vzdávám –
a teď je po všem. Odešlo, než mohlo žíti,
ty, kdož mu život dali, znovu posvětiti.
A přec by šťastně bylo žilo dítě hříchu
kdes v koutku vyhřátém a v jejich lásky tichu –
byť otec po zákonu jinou vzal si ženu,
byť svět chtěl stavět svoji nebetyčnou stěnu,
jež morálkou se zve a bezmocna je všady,
kde prostá láska, život dobude si vlády.
Oh, klidně rost by, kvetl onen strůmek bílý,
vždyť oba by ho láskou svojí zaštítili,
a znovu žili, plněji se milovali
v těch očkách, až by poprve se na ně smály.
Tak šeptávala v sladkém zmatku svému muži.
A dnes jí k lůžku přinesl hrst rudých růží –
teď v zimě, jako ohlas chvílek na výsluní,
jak oddech výhně leta, horkých vášní vůní,
by mlčky pověděl, jak dosud rád že má ji.
Teď v těžkém vzduchu nemocničním uvadají.
A dál? Oh, nejvyšší už rozkoš jistě pila
a kořisť nejdražší už z proudu vychvátila.
Jak rudou růži utrhl ji roztouženou
a na ňadrech ji ukryl, byla jeho ženou,
a na srdce mu směla sladkou hlavu skládat
a v horkých jeho dlaních odevzdaně zvadat.
Však dosud má ji rád – a za to milování
by vděčně zastřela si tváře květnou dlaní
těch jeho rudých, zbožně zmírajících růží –
tak vonně dodýchat by chtěla svému muži.
Snad stýskat si, že polorozvitý květ zvadá?
Vždyť celé jedno leto směla ho mít ráda!

Meter: iambic
Abstracción
by Julio Flores Roa

A veces melancólico me hundo
en mi noche de escombros y miserias,
y caigo en un silencio tan profundo
que escucho hasta el latir de mis arterias.
Más aún: oigo el paso de la vida
por la sorda caverna de mi cráneo
como un rumor de arroyo sin salida,
como un rumor de río subterráneo.
Entonces presa de pavor y yerto
como un cadáver, mudo y pensativo,
en mi abstracción a descifrar no acierto.
Si es que dormido estoy o estoy despierto
si un muerto soy que sueña que está vivo
o un vivo soy que sueña que está muerto.

Meter: iambic
SNY-BALONY.
by Jan z Wojkowicz

V nedělní poledne na jarním slunečnu,
kdy prvé fialky ve světlých šatech svítí,
kdy srdce milenců a dětí sní si o Věčnu –
vidíte v jasných úsměvech je na Slunci se chvíti?
Červené, modré – světle svítící,
tak šťastné, volné, lehčí nežli vzduch,
tak z dálky zdravící vás celou ulicí,
jako by zvěčňovaly onen městský ruch –
jak jaro činily by ještě jarnějším,
bohatším možnostmi, plnějším věčných tuh,
krok každý spěšnějším, zvuk každý jasnějším,
víc opájejícím opilý jarem sluch –
jak všechny naše naděje a sny
by zvaly z ulic v širý, volný vzduch:
Ven z města, ven, tam někam za brány,
kde darů zářících je plný jarní luh!
Ó dětské balony, vy chvící v slunečnu,
jak draze promlouváte k snivé duši mé!
Vždyť vy jste moje snění vtělené,
to nejvíc mé, to nejvíc důvěrné,
to hmotnému, zemskému skutečnu
přes všechnu příbuznost přec nejvíc vzdálené!
Tak svítící v těch jasných barvách všech,
tak úsměv nejvyšší svou dětskou moudrostí,
tak cele setkané z těch nejvzdušnějších něh,
z těch nejslunečněji mystických radostí –
tak lehké, průsvitné, jak nadpozemské nic,
a přec tak slavným činící vše v jaru života –
s takovou láskou vzlétající vstříc
všemu, co v oblacích se šťastně třepotá!
Ať na nitích se chvící v skupinách,
svítící v dálku, hrozny kouzelné,
ať vzdušně vzlétnuvší, a v jarních výšinách
zdravící dolů oči zdivené –
vy věcí zázraku, vy světlé balony,
jak zcela vtělujete moje světlé sny!
Ty nejslavnější, nejtíž k vyslovení,
nejhebčí jas v úsměvném slunečnu –
ty, nad něž nic již více subtilního není,
ty, jimž se stýská nejvíc po Věčnu!

Meter: iambic
Deutschlands Ehre
by Johann Gottfried Herder

Welchen Helden und Mann des Vaterlandes
Willst Du singen, o Saitenspiel, das Orpheus
Einst in Hainen empfing? Ihm lauschten horchend
Felsen und Haine;
Ströme standen im Lauf; die Stürme senkten
Ihre Schwingen; die Eichen und der Eichen
Harte Kinder erstaunten seinem süßen,
Hohen Gesange.
Sing' ich Jenen zuerst, der Rom's gewalt'ge,
Strenge Bande zerriß? O traure, Deutschland!
Siegen konnte Dein Hermann, aber Deine
Siege nicht sichern.
Neid durchbohrte den Retter seines Volkes;
Den kein Römer bezwang, bezwangen Deutschlands
Fürsten. Trauriges Spiel! Sie drängten Heere
Ueber die Welt aus,
Bis von deutschem Gebein die Welt bedeckt lag,
Longobarden, Alanen, Gothen, Sueven;
Großer Dieterich, Du auch liegst begraben
Jenseit der Alpen!
Soll ich singen den Mann, der Deutschland würgte,
Oder taufete; den der Römerbischof,
Der den Bischof in Rom zum Herrn der Welt log?
Leyer, o nenne
Nicht den Franken und seines Stammes Keinen!
Laß die Inful ihn preisen, der sie schmückte.
Heinrich singe mein Lied! vom Vogelherde
Zog er zum Sieg aus,
Deutschlands Mauer und Deutschlands Städtestifter;
Er verachtete Roma's Zauberkrone,
Der sein ganzes Geschlecht erlag. Erliegen
Seh' ich der Kaiser
Mächt'ge Reihen. Der Arno, Po und Tiber
Strömt germanisches Blut; der Jordan wälzet
Deutsche Leichen – und Deutschlands Fürsten rauben
Unter einander.
Keinen nenne, mein Lied! Die Edlen nenne,
Die vom Baume der Weisheit uns einst Zweiglein
Brachten – Friederich, Dich, den Erst- und Zweiten!
Glänzende Sterne,
Warum sanket Ihr? Ach, warum erblaßte
Conradin? Das vergossne Blut der Edlen
Ruft gen Himmel und netzt den Römerpurpur,
Nimmer vertrocknend.
Gute Fürsten (o, wäre Fürstengüte
G'nug, zu retten die Welt!), Ihr
Friedliche Tauben –
Leyer, singe sie nicht! Den Adler preise,
Der mit mächtigen Klau'n die Hyder faßte,
Luther singe der Welt, und vor und mit ihm
Viele verfolgte
Weisen! Süßer Melanchthon, Du vor Allen,
Du, der glühenden Sonne sanfter Folger,
In still wachsendem Glanz; so strahlet Luna
Unter den Sternen.
Eure Namen, die Ihr die Welt umfaßtet,
Eure Namen, Copernikus und Keppler,
Stehn am Himmel; und mit den zwei'n ein dritter
Güldener Name,
Leibnitz. Manche der Edeln möcht' ich nennen,
Lambert, Haller und Kleist und Nathan-Lessing,
Auch den Lebenden, der am Belt den Rand maß
Aller Gedanken.
Aber schweige, mein Lied, bis einst die Sonne
Neu aufglänzet; sie ging mit König Friedrich
Unter; singe Du dann den Mann und Helden
Neuer Geschlechter!
Der, wenn Jupiter hoch am Himmel donnert
Und mit Blitzen die Lüfte reinigt, unten,
Nur ein Hirte, regiert, der Menschenbrüder
Vater und Wächter.

Meter: trochaic
2. Das Lied vom Herrn von Falkenstein
by Johann Gottfried Herder

Es reit der Herr von Falkenstein
Wohl über ein' breite Haide.
Was sieht er an dem Wege stehn?
Ein Maidel mit weissem Kleide.
Wohin, wohinaus, du schöne Magd?
Was machet ihr hier alleine?
Wollt ihr die Nacht mein Schlafbule seyn,
So reitet ihr mit mir heime.
»mit euch heimreiten, das thu ich nicht,
Kann euch doch nicht erkennen.«
»ich bin der Herr von Falkenstein,
Und thu mich selber nennen.«
»seyd ihr der Herr von Falkenstein,
Derselbe edle Herre,
So will ich euch bitten um 'n Gefangnen mein,
Den will ich haben zur Ehe.« –
»den Gefangnen mein, den geb ich dir nicht,
Im Thurn muß er verfaulen!
Zu Falkenstein steht ein tiefer Thurn
Wohl zwischen zwo hohen Mauren.« –
»steht zu Falkenstein ein tiefer Thurn
Wohl zwischen zwey hohen Mauren,
So will ich an die Mauren stehn,
Und will ihm helfen trauren.« –
Sie ging den Thurm wohl um und wieder um:
»feinslieb, bist du darinnen?
Und wenn ich dich nicht sehen kann,
So komm' ich von meinen Sinnen.«
Sie ging den Thurm wohl um und wieder um;
Den Thurm wollt sie aufschliessen:
»und wenn die Nacht ein Jahr lang wär;
Kein Stund thät mich verdriessen!« –
»ei, dörft ich scharfe Messer tragen,
Wie unsers Herrn sein' Knechte;
So thät mit 'm Herrn von Falkenstein
Um meinen Herzliebsten fechten!« –
»mit einer Jungfrau fecht' ich nicht,
Das wär mir immer ein Schande!
Ich will dir deinen Gefangenen geben;
Zieh mit ihm aus dem Lande!« –
»wohl aus dem Land, da zieh ich nicht,
Hab' niemand was gestohlen;
Und wenn ich was hab' liegen lahn,
So darf ich's wiederholen.«

Meter: iambic
- XXX - En alabanza de Noé
by Antonio Enriquez Gomez

Diestro piloto, en el bajel errante
el mundo llevas por región undosa.
Marinero primero, que reposa
en cristalinos golfos de Levante.
¿Con qué aguja gobiernas el triunfante
cisne de pino en fábrica espantosa?
¿Qué Bitácora rara, y poderosa,
descubre el Norte en líneas de diamante?
¿Quién tu velamen rige proceloso?
¡Quién el timón de leño más valiente,
imán de tanto piélago ambicioso?
¡Mas ay! Varón perfecto y excelente,
si te guía impulso poderoso,
¿cómo se ha de alterar ningún tridente?

Meter: polymetric
El mestizo
by Juan Vallejo

Reza cuando lo miran a destajo
al santo a quien despoja del cepillo,
y en la fauna carlista es el
                     cuclillo
que en nido ajeno empolla sin trabajo
Mezcla de hipocresía y desparpajo,
rufián devoto o religioso pillo,
irrítale la merma del bolsillo,
no en la cara la afrenta del gargajo.
De supuestas creencias hace escudo,
y no hay deuda de honor que satisfaga,
vil ante el digno, y ante el reto mudo.
Es su lenguaje pues de inmensa llaga,
y quien su falso celo apreciar pudo,
vio que comulga porque a Dios se traga.

Meter: polymetric
I.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Persia war besiegt. Den hohen Triumph zu feyern
Gab Philipp's Sohn ein königliches Mahl.
Hoch prangt' auf güldnem Stuhl
In hehrer Majestät
Der göttergleiche Held;
Rings um ihn seines Reiches Grosse,
Mit Myrthen die Stirne bekränzt, die Scheitel um-
(also geziemt es den Siegern nach blutiger Müh.)
Neben ihm lehnt' in der Blume der
Im Glanze der Schönheit die freundliche
Mit des Aufgangs köstlichsten Steinen ge-
Preiset die Herrlichen, Heldensöhne.
Ares und Küpris umarmen sich hier.
Tapfrer, nur dir
Tapfrer, nur dir
Tapferer, dir nur gebühret das Schöne
Preiset die Herrlichen, Heldensöhne.
Küpris und Ares umarmen sich hier.
Tapfrer, nur dir,
Tapfrer, nur dir,
Tapferer, dir nur gebühret das Schöne.

Meter: polymetric
Něco na cestu.
by František Jaromír Rubeš

Nuže jděte, moje ubožátka!
Ach, snad nikdo na vás nečeká!
Vaše pout, ta bude daleká,
A pout slabých bývá zlá a vratká.
Netěšte se na přístavy vnadné,
Blesk se jenom v blesku těšívá;
Chudý přítel vítán nebývá,
Kvítko prosté nevídáno vadne.
Nebojte se, nebožátka milé!
Že jste slabé, že jste skrovňounké,
Přijmou-li vás chyžky nizounké;
O, pak blaze, pak ste došly cíle!
Z pahorečku vzrostou Krkonoše,
Zrnko-li se denně přiloží;
Šíré moře krůpěj rozmnoží,
Každý dlábek ducha přidá soše.
Jděte, jděte, dokud jíti jisto,
Nebojte se, nehrozte se nic,
Třebas nullou byly, což je víc?
Vždyť i nulla vyplňuje místo.
Nebojte se, vždyť vás v kraje jisté,
Vždyť vás k bratrům Čechům posílám;
Dobré srdce jejich dobře znám,
I jich duše, plné lásky čisté.
Jenom oheň mysli ještě mladé
Vše dle oučinku jen měřívá;
Časem ale, sil kde nezbývá,
Také vůle na váhu se klade.
Bratří! síly mé jsou mělké sklady;
Již jen touze mé vstříc vejděte;
Mou-li vůlí za vděk vezmete –
Jáť mám vůle na dvě Iliady.
Až pak jednou vlasti Květy nové
Nad našemi hroby zavlají,
Až se Češi k svému přiznají,
V pravdu vzejdou naši krásní snové:
Pak snad uznáte – ó blahé zdání!
Také mnou že zvuků přibylo,
Když se zjitra hlučně zvonilo
Na Slovanů slavné požehnání.

Meter: trochaic
The Unquiet Grave
by Anonymous

I

'The wind doth blow today, my love,
  And a few small drops of rain;
I never had but one true-love;
  In cold grave she was lain.

II

'I'll do as much for my true-love
  As any young man may;
I'll sit and mourn all at her grave
  For a twelvemonth and a day.'

III

The twelvemonth and a day being up,
  The dead began to speak:
'Oh who sits weeping on my grave,
  And will not let me sleep?'—

IV

''Tis I, my love, sits on your grave,
  And will not let you sleep;
For I crave one kiss of your clay-cold lips,
  And that is all I seek.'—

V

'You crave one kiss of my clay-cold lips;
  But my breath smells earthy strong;
If you have one kiss of my clay-cold lips,
  Your time will not be long.

VI

''Tis down in yonder garden green,
  Love, where we used to walk,
The finest flower that ere was seen
  Is wither'd to a stalk.

VII

'The stalk is wither'd dry, my love,
  So will our hearts decay;
So make yourself content, my love,
  Till God calls you away.'

Meter: iambic
- XLVI -
by Argensola

Suelta el cabello al céfiro travieso,
para que recompense, Cintia, un rato
de los muchos que usurpa el aparato
que le añade, no gracia, sino peso.
¡Cuánta más luz que coronado o preso
nos descubre ondeando sin recato!
Y dime si en las leyes del ornato
respondió al arte con tan gran suceso.
A cabellos de mal seguros reyes
ofrezcan ambiciosos resplandores
las ondas y las minas del oriente;
los tuyos ni los crespes ni los dores;
y pues crecieron en tan libre frente,
imiten su altivez, no guarden leyes.

Meter: polymetric