PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Ángel María Dacarrete

¿Te acuerdas, di, cuando al tocar mi mano,
radiante tu mirada, estremecido
tu seno de placer, daba un gemido,
verme temiendo de tu amor lejano?
¿Te acuerdas que en combate sobrehumano,
por tu pena mi amor enaltecido,
en mis brazos llorando, tu encendido
labio los míos abrasaba en vano?
Ciñó tu frente de virtud la palma,
mas ¿qué fue nuestro amor? Inerte, fría,
hoy te contempla, aunque te admire, el alma.
Ayer besos y lágrimas había,
hoy desamor, indiferencia, calma
¡Quién ni en sus propios sentimientos fía!

Meter: polymetric
Sonnet: I Scarcely Grieve
by Henry Timrod

I scarcely grieve, O Nature! at the lot
That pent my life within a city’s bounds,
And shut me from thy sweetest sights and sounds.
Perhaps I had not learned, if some lone cot
Had nursed a dreamy childhood, what the mart
Taught me amid its turmoil; so my youth
Had missed full many a stern but wholesome truth.
Here, too, O Nature! in this haunt of Art,
Thy power is on me, and I own thy thrall.
There is no unimpressive spot on earth!
The beauty of the stars is over all,
And Day and Darkness visit every hearth.
Clouds do not scorn us: yonder factory’s smoke
Looked like a golden mist when morning broke.

Meter: iambic
Ode to the West Wind
by Percy Bysshe Shelley

I
O wild West Wind, thou breath of Autumn's being,
Thou, from whose unseen presence the leaves dead
Are driven, like ghosts from an enchanter fleeing,

Yellow, and black, and pale, and hectic red,
Pestilence-stricken multitudes: O thou,
Who chariotest to their dark wintry bed

The winged seeds, where they lie cold and low,
Each like a corpse within its grave, until
Thine azure sister of the Spring shall blow

Her clarion o'er the dreaming earth, and fill
(Driving sweet buds like flocks to feed in air)
With living hues and odours plain and hill:

Wild Spirit, which art moving everywhere;
Destroyer and preserver; hear, oh hear!

II
Thou on whose stream, mid the steep sky's commotion,
Loose clouds like earth's decaying leaves are shed,
Shook from the tangled boughs of Heaven and Ocean,

Angels of rain and lightning: there are spread
On the blue surface of thine aëry surge,
Like the bright hair uplifted from the head

Of some fierce Maenad, even from the dim verge
Of the horizon to the zenith's height,
The locks of the approaching storm. Thou dirge

Of the dying year, to which this closing night
Will be the dome of a vast sepulchre,
Vaulted with all thy congregated might

Of vapours, from whose solid atmosphere
Black rain, and fire, and hail will burst: oh hear!

III
Thou who didst waken from his summer dreams
The blue Mediterranean, where he lay,
Lull'd by the coil of his crystalline streams,

Beside a pumice isle in Baiae's bay,
And saw in sleep old palaces and towers
Quivering within the wave's intenser day,

All overgrown with azure moss and flowers
So sweet, the sense faints picturing them! Thou
For whose path the Atlantic's level powers

Cleave themselves into chasms, while far below
The sea-blooms and the oozy woods which wear
The sapless foliage of the ocean, know

Thy voice, and suddenly grow gray with fear,
And tremble and despoil themselves: oh hear!

IV
If I were a dead leaf thou mightest bear;
If I were a swift cloud to fly with thee;
A wave to pant beneath thy power, and share

The impulse of thy strength, only less free
Than thou, O uncontrollable! If even
I were as in my boyhood, and could be

The comrade of thy wanderings over Heaven,
As then, when to outstrip thy skiey speed
Scarce seem'd a vision; I would ne'er have striven

As thus with thee in prayer in my sore need.
Oh, lift me as a wave, a leaf, a cloud!
I fall upon the thorns of life! I bleed!

A heavy weight of hours has chain'd and bow'd
One too like thee: tameless, and swift, and proud.

V
Make me thy lyre, even as the forest is:
What if my leaves are falling like its own!
The tumult of thy mighty harmonies

Will take from both a deep, autumnal tone,
Sweet though in sadness. Be thou, Spirit fierce,
My spirit! Be thou me, impetuous one!

Drive my dead thoughts over the universe
Like wither'd leaves to quicken a new birth!
And, by the incantation of this verse,

Scatter, as from an unextinguish'd hearth
Ashes and sparks, my words among mankind!
Be through my lips to unawaken'd earth

The trumpet of a prophecy! O Wind,
If Winter comes, can Spring be far behind?

Meter: iambic
6
by Gottfried Keller

So werd ich manchmal irre an der Stunde,
An Tag und Jahr, ach, an der ganzen Zeit!
Sie gärt, sie tost, doch mitten auf dem Grunde
Ist es so still, so kalt und zugeschneit!
Habt ihr euch auf ein neues Jahr gefreut,
Die Zukunft preisend mit beredtem Munde?
Es rollt heran und schleudert weit, o weit!
Zurück euch, ihr versinkt im alten Schlunde!
O hätt den Hammer ich des starken Thor,
Auf das Jahrhundert einen Schlag zu führen,
Ich schlüg sein morsches Zeigerblatt zu Trümmern!
Tritt denn kein Uhrenmacher kühn hervor,
Die irre Zeit mit Macht zu regulieren?
Soll sie denn ganz in Staub und Rost verkümmern?

Meter: iambic
- XXXV -
by Juan de Almeida

Si en esta clara ausencia he de olvidarte,
olvídese la vida de quererme;
quiero, señora, amándote perderme,
mas no que piense Amor que he de dejarte.
Bien conozco tu fuerza y bien la siente
mi vista que se abrasa en tus centellas,
mas no pueden llegar do suelen ellas
estar, que dentro está quien no consiente.
Aquella ajena sangre corrompida
que al corazón por mismos ojos vino
cuajada en torno de él el paso impide
que si hallarás tú libre el camino
llegarás por donde mi mal se anida
lo que el alma del cuerpo me divide.

Meter: iambic
- - Acto II, BRITO
by Lope de Vega

Cayose un escarpín de la derecha
mano (que de la izquierda importa poco)
a la señora Blanca, y amor loco
a dos fidalgos disparó la flecha.
Éranse dos leones en la estrecha
cárcel, que ya lo fue de África el zoco,
cuando a sus puertas, que temblando toco,
bajan los dos el día de la fecha.
Dijo el amor que fue el amor bastante
para probar amantes corazones,
estando el Rey de Portugal delante.
Y yo digo que en tales ocasiones
oler al ámbar fino pudo el guante,
mas no de los fidalgos los calzones.

Meter: iambic
Unser Storch
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Habt ihr ihn noch nicht vernommen?
Auf dem Dache sitzt er schon.
Unser Storch ist heimgekommen,
Hört doch! hört den frohen Ton!
Klappre du, klappre du klapp klapp klapp!
Klapp klapp klapp!
Klappre du, klappre du immerzu!
Ja, du bist nun eingetroffen
Nach so langer Winternacht,
Hast erfüllet unser Hoffen
Und den Frühling mitgebracht.
Klappre du, klappre du klapp klapp klapp!
Klapp klapp klapp!
Klappre du, klappre du immerzu!
Ach, wie tönt in unsre Ohren
Doch so süß der frohe Ton:
Ja, wir sind wie neugeboren,
Denn der Winter ist entfloh'n.
Klappre du, klappre du klapp klapp klapp!
Klapp klapp klapp!
Klappre du, klappre du immerzu!

Meter: trochaic
- LVIII - A un discurso que hizo la señora Ana Egas de Figueroa, alabando al Señor Felipe III, Nuestro Señor de gloriosa memoria
by Lope de Zarate

La verdad lo escribió, dióle la pluma
unos dicen Apolo, otros la Fama;
Apolo fue el que Scytha, y Belga inflama
que a Felipe veneres como a Numa.
La fama fue; pues en tan breve suma
con tan heroicos títulos le aclama,
que no hay respiración de hierro, y llama
que en sus glorias el tiempo no consuma.
El Panteón más alto, el más sublime
título de inmortal es el que admiras,
milagro a vista y manos reducido.
¿Quién vio contra la edad constante muro?
Aquí donde veneras cuanto miras
está el papel en bronce convertido.

Meter: iambic
DĚTI.
by Josef Václav Sládek

ZE hlubin věčna, v světa rmut a hřích
vás boží ruka posílá, ó děti,
co bílý květ i na trnové sněti,
co čistou bystřeň do vod zkalených.
My ubláceni jdem po cestách zlých,
před sebou bázeň, vinu ve zápětí,
až klesáme svých model do objetí
vždy nový zástup duší ztracených.
My jdem, však za nás přicházíte zas
vy v rouchu labutím: je v krátké době
prach střísní též; – kéž méně nežli nás!
však to, že posílá vás v žití luh
tak čisty, znakem jest, že lidstvo Bůh
chce pozvednout a pozvedne kdys k Sobě.

Meter: iambic
Das gute Gewissen.
by Johann Justus Ebeling

Was kan uns auf dieser Erden,
Alle Leiden, und Beschwerden,
Alle Plagen, alle Noth
Ja! den fürchterlichen Todt,
Alle Bitterkeit versüssen?
Was ist gut in bösen Zeiten,
Bei der Pest von falschen Leuten,
Wenn man unter Mesech wohnt,
Da man Guts mit Bösen lohnt,
Was ist gut vor Judas-Küssen?
Was braucht man vor die Verläumden,
Die uns offenbahr anfeinden,
Oder die uns Nezze stelln,
Um uns heimlich zu beschnelln,
Vor der Neider Schlangen-Bissen?
Wenn man in betrübten Stande;
Wenn der Krankheit harte Bande
Einen siechen Körper quäln,
Was kan man alsdenn erwähln,
Sich zu einen sanften Küssen?
Was kan uns Vergnügen geben,
Wenn wir aus dem eitlen Leben,
Zu der Ewigkeit fortgehn;
Wenn wir Christi Richtstuhl sehn,
Davor wir erscheinen müssen?

Meter: trochaic
CONTRA NATURA
by José Santos Chocano

Adórente los ciegos de la idea;
los que no hallan en ti sino ternura
y amor para tu débil creatura,
que aunque es tu creatura también crea.
¿Quién provoca la lucha gigantea,
si no eres tú, de nuestra vida impura?
¿Quién agrega el hastío a la ventura
y en deshacer lo que hace se recrea?
Madre Natura, como un templo en ruina,
abandonado y sin cimientos fijos
al fondo del desprecio te derrumbas;
¡porque tú eres la eterna Mesalina,
que se revuelca con sus propios hijos
en el lecho incestuoso de las tumbas!

Meter: polymetric
Der Gentleman
by Klabund

Nun ist Ihr Schritt aus diesem Haus entschwunden,
Die Ledersessel stehen leer und stumm.
Ich rufe nach den gelben Rosenstunden
Und nach des Ragtimes zartem Unikum.
Mir ist, als ob ich immer jenen Lord seh,
Der einst vor meiner Eifersucht sich barg.
Sie schweben schon im Dampfer auf der Nordsee,
Und aus den Masten steigt der Hydepark.
Ein Pastor predigt Sonntags früh den Frommen
Und warnt sie vor des Whiskytrinkers Los.
Whitechapel lächelt heiter und verkommen.
Der Mond beträufelt Neger und Matros.
Und während unsere Brüder sich zerfleischen:
Das U-Boot zischt, auf London sinkt der Zepp –
Zerfliessen wir in geigenden Geräuschen
Und wippen leicht im Brasilianerstep.
Mich warf die Leidenschaft an Ihre Küste.
Wär ich Barbar! so wagte ich mich ganz!
O neigen Sie die Aprikosenbrüste
Im Angesicht des doch geliebten Manns.
Ich blute vor den Fliegerpfeilen Ihrer
Entbrannten Augen, braune Marjorie.
Einst siege ich – vielleicht ... im Rennbootvierer
Im Glanz der ewigen Kameraderie ...

Meter: iambic
The Skylark
by John Clare

The rolls and harrows lie at rest beside
The battered road; and spreading far and wide
Above the russet clods, the corn is seen
Sprouting its spiry points of tender green,
Where squats the hare, to terrors wide awake,
Like some brown clod the harrows failed to break.
Opening their golden caskets to the sun,
The buttercups make schoolboys eager run,
To see who shall be first to pluck the prize—
Up from their hurry, see, the skylark flies,
And o'er her half-formed nest, with happy wings
Winnows the air, till in the cloud she sings,
Then hangs a dust-spot in the sunny skies,
And drops, and drops, till in her nest she lies,
Which they unheeded passed—not dreaming then
That birds which flew so high would drop agen
To nests upon the ground, which anything
May come at to destroy. Had they the wing
Like such a bird, themselves would be too proud,
And build on nothing but a passing cloud!
As free from danger as the heavens are free
From pain and toil, there would they build and be,
And sail about the world to scenes unheard
Of and unseen—Oh, were they but a bird!
So think they, while they listen to its song,
And smile and fancy and so pass along;
While its low nest, moist with the dews of morn,
Lies safely, with the leveret, in the corn.

Meter: iambic
Ante la momia del emperador Carlos V
by Manuel del Palacio

¡El es! ¡Lo reconozco! Aún en su mano
la huella se adivina de la espada;
aún fulgura la luz en su mirada,
que impresa en lienzo nos dejó Ticiano.
De su altivez el gesto soberano
aún conserva la boca desdentada
¡Pluguiese al cielo que su
                  diestra armada
de nuevo soterrase al africano!
Quedó su historia en bronces esculpida;
como la sombra al alejarse crece;
quien a verlo llegó nunca le olvida.
La tumba al encerrarle se estremece,
y fue tan grande y poderoso en vida,
que hasta después de muerto lo parece.

Meter: iambic
Besuchung des heiligen Grabes.
by Hans Assmann von Abschatz

Kommt Sterbliche/ die ihr die Gräber scheuet/
Besucht mit mir/ was mich im Geist erfreuet/
Und könt ihr nicht nach Palestina gehn/
So bleibet hier in Andacht stille stehn.
Es prangt die Welt mit ausgeschmückten Zimmern/
Hier blinckt Crystall und dort muß Silber schimmern/
Der HErr der Welt/ den sie gestossen auß/
Entlehnet ihm ein schlechtes Todten-Hauß.
Der Lebens-Fürst/ durch den wir alle leben/
Läst sich verschmacht ins Grab zu ruhen heben:
Die Sonne/ die der Sonne gab den Schein/
Senckt sich erblaßt in finstern Winckel ein.
Weil Adam must aus Schuld vom Garten scheiden/
Fieng Christus auch im Garten an zu leyden.
Im Garten wird er nun zur Ruhe bracht/
Weil diese Schuld ist wieder gutt gemacht.
Im Garten blüht die edle Sarons-Blume/
Das Paradieß wird uns zum Eigenthume.
Den Saamen und die Zwiebel stecken wir/
Doch bricht heraus die schönste Blüth herfür.
Du stille Grufft/ in harten Felß gehauen/
Man wolte dir den Felß des Heyls vertrauen/
Gleichwie ihn nicht mag halten deine Klufft/
So öffnet er auch künfftig unsre Grufft.
Du dunckles Hauß/ in festen Stein gebauet/
Wer ist/ dem noch für solcher Wohnung grauet?
Es hat dich ja der Glantz der Herrligkeit/
Und unser Grab zugleich mit eingeweyht.
Es darff ihn nicht die Schaar der Wächter hütten/
Ich will für mich derselben Stell erbitten/
Ich will bey ihm mein Hertze schliessen ein/
So werd ich auch mit ihm erwecket seyn.

Meter: iambic
Učená Panna.
by Bohuslav Tablic

Vtipný Kestner pěknou dcerku Šlecerovu
V krásných uměních měl zkušovati.
Dobrý otec její, chtě ji Doktorovou
Zpravit, k Kestnerovi přišel s důvěrností
Srdečně ho prose, by se zpytovati
Ráčil dcerky jeho milé,
Coby jen chtěl, v upřímosti,
Nelituje krátké chvíle.
Kestner dobře věda, že se uchýliti
Ženská, byť y byla nejkrásnější,
Starým rodem nejslavnější,
Nemá od určení svého,
Nebem sobě vyznamenaného,
Dceruškám že ne tak učenosti
Marná chvála sluší, domácý jak ctnosti.
Že syn jiné, dcerka jiné vychování
Musý míti bez odporování.
Syn se otcem, měšťanem a hospodářem stane,
Dcerka ženou, matkou, hospodyní, a ne
Professorem; čeled moudře zpravovati
Musý dcerka umět, musý stále pečovati
O dům, o kuchyni, o dobrou a zdravou váři,
Příjemná by byla hospodáři.
V těchto přepotřebných věcech byla
Pěkná Šlecerova dcerka zanedbána.
Moudrý Kestner zkušovat jí maje
Neptá se jí, z kterého byl světa kraje
Přišel Devkalion? odkud přišli Maďarové?
Kteří muži v Ržéksku, máti učenosti
Za starého času kvetli?
Aneb kterým rekům s velkou uctivostí
Ržímští věnce s bobku pletli?
Ne! ne! věděti to mají Doktorové,
Vycvičení Mudroňové,
On se ptá ji něco pro ní více:
Jak se vaří dobrá kmínovice?

Meter: trochaic
Memento homo
by José Velarde

¡Ah, cuánto nombre de grandeza
                     vana
que se creyó inmortal, desvanecido,
al extinguir el último tañido
con que anuncia la muerte la campana!
¡Cuánto magnate de hoy, polvo mañana
que barrerá la mano del olvido,
como barre el Simoun embravecido
la huella de perdida caravana!
¿Qué gloria, qué poder que no sucumba?
Cuanto más alto el muro, menos fuerte
y con mayor estruendo se derrumba.
Todo al fin, en cenizas se convierte
y a todos deja iguales en la tumba
el nivel del olvido y de la muerte

Meter: iambic
Soneto
by Agustín de Rojas Villandrando

Amor de amor nacido y engendrado,
a la fe de tu amor estoy rendido;
amor si en fe de amor fe te he tenido,
¿cómo es posible amor, me hayas dejado?
Amor; donde hay amor siempre hay cuidado;
amor, do no hay amor, siempre hay olvido;
a tu blanda coyunda, amor, asido,
mi indomable cerviz has sujetado.
Amor, sin ti no hay gusto, no hay contento;
amor, contigo hay rabia, hay pena, hay llanto;
amor, por ti hay desgracia y hay castigo.
Si busco amor, amor me da tormento;
si dejo amor, amor me causa espanto;
¿pues a quién seguiré si amor no sigo?

Meter: iambic
The Grave of Keats
by Oscar Wilde

Rid of the world’s injustice, and his pain,
    He rests at last beneath God’s veil of blue:
    Taken from life when life and love were new
The youngest of the martyrs here is lain,
Fair as Sebastian, and as early slain.
    No cypress shades his grave, no funeral yew,
    But gentle violets weeping with the dew
Weave on his bones an ever-blossoming chain.
O proudest heart that broke for misery!
    O sweetest lips since those of Mitylene!
    O poet-painter of our English Land!
Thy name was writ in water—it shall stand:
    And tears like mine will keep thy memory green,
    As Isabella did her Basil-tree.

ROME.

Meter: polymetric
NA HŘBITOVĚ.
by Ferdinand Tomek

Pusto, ticho v mrtvých smutném sadě,
jenom někdy tráva zašelestí,
ve spěchu když cestu si jí klestí
svižná ještěrka neb lesklé hádě;
utaj dech a k rovu skloň se níž,
nebožtíků stony uslyšíš.
Nad čerstvým jsem žlutým stanul rovem.
Zachvěl jsem se náhle; v tichém vzduchu
bujné zvuky zalétly mi k uchu
z městečka, jež leží pod hřbitovem:
od hrobu se svého přítele
s hudbou dědic vrací vesele.
Z oka slza tryskla okamžitě...
K Tobě, Kriste na zetlelém kříži,
v bázni svaté hlava má se níží.
Sestup s dřeva, na něž přibili Té;
bídný tvor, jenž člověkem se zve,
není hoden kapky krve Tvé!

Meter: trochaic
VZPOMÍNKY
by František Odvalil

Jsou vzpomínky jak kytka vřesu,
ji vtknete doma za obraz,
a zdá se vám, i vůně lesů
i zpěv i stín tu kolem vás.
Jsou vzpomínky jak skřivan plesný:
ten sotva zdvih se z mokrých lích,
hned pozdraví vše písní vesny,
i kdyby ležel ještě sníh.
Jsou vzpomínky jak rozčeření
na hladkém duše zrcadle:
kruh za kruhem, a rozechvěni
jdem s nimi v ráje zapadlé.
Jsou vzpomínky – na žití dlouhé
vystačí sen jich vábivý –
a třebas puklé srdce pouhé
a trn v něm zůstal jitřivý.

Meter: iambic
Nur einer?
by Karl May

Es leuchtete in trüber Nacht
Vom Himmel einsam mir ein Stern,
Und ich, auch trüb, ich hab gedacht,
Die andern seien mir so fern.
Da lächelte mit hellem Strahl
Er mir die ganze Wahrheit zu
Und brachte meines Zweifels Qual
Mit seinem Himmelsgruß zur Ruh:
»es glänzen Millionen hier
Ganz in demselben Himmelslicht
Und in derselben Liebe dir,
Dein Auge aber sieht es nicht!«

Meter: iambic
OSTRUHY.
by Viktor Dyk

Ostruhy zvoní: hihi, hihi, hihi...
já musím vážným být a psáti knihy.
Už když mne maman zrodila,
otcova ostruha zvonila.
Má chůva měla vážné sklony
v jízdárnu chodit se dragony.
Můj první výprask vzpomínkou mi bodrou:
já po dragonech měl jsem barvu modrou.
Tradice staré nešly dosud k ďasu:
jak starý dragon jezdím na Pegasu.
Ostruhy zvoní: hihi, hihi, hihi...
Sacrebleu! a já musím psát knihy!

Meter: iambic
PRSTEN
by Rudolf Krupička

Dala jste mi prsten,
sotva zašeptala:
Vezmi si jej, vezmi,
je to jenom z mála.
Dala jste mi prsten
s neslyšnými slovy...
Bůh jen ví, jak je mi
nade všechny kovy.
Dala jste mi prsten,
na památku:
Lásku s utrpením
Velikého pátku.
Dala jste mi prsten,
na památku:
Útěchy světlo
velkonočních svátků.

Meter: trochaic
Vom Berge .
by Joseph von Eichendorff

Da unten wohnte sonst mein Lieb,
Die ist jetzt schon begraben,
Der Baum noch vor der Thüre blieb,
Wo wir gesessen haben.

Meter: iambic
VĚČNÉ DOTAZOVÁNÍ
by Emanuel Lešehrad

Víš-li, milá, co je žena?
Žena, to je bílá růže,
jež však barvou klamat může.
– Nevím, co tvá značí slova,
ptej se, milý, ptej se znova..
Víš-li, milá, co je láska?
Láska, to je osten růže,
který na smrt ranit může.
– Nevím, co tvá značí slova,
ptej se, milý, ptej se znova..
Víš-li, milá, co je srdce?
Srdce, to je plaché ptáče,
jež v snu keři pro sen pláče.
– Nevím, co tvá tají slova,
ptej se, drahý, ptej se znova..
Mrtva ústa milencova

Meter: trochaic
Quieren; ¡oh mi dolor!...
by José Martí

Quieren, ¡oh mi dolor! que a tu
                     hermosura
de su ornamento natural despoje;
que el árbol pode, que la flor deshoje,
que haga al manto viril broche y cintura
Quieren que el verso arrebatado
                  en dura
cárcel sonante y apretada aherroje,
cual la espiga deshecha en la alta troje
o en el tosco lagar la vid madura
No puede ser: La crónica alquilada
el paso ensaye y el sollozo, en
                     donde
llena de untos, fingirá que implora
El gran dolor, el alma desolada,
ni con carmín su lividez esconde,
ni se trenza el cabello cuando llora.

Meter: polymetric
13.
by Friedrich von Logau

Ob gleich die Rebe trägt dem Eber Haß,
Macht dannoch gleichwol ihrer Bere naß,
Daß mancher Mensch deß Ebers Namen erbe,
Toll und voll lebe, Säuisch endlich sterbe.

Meter: iambic
NENÍ SNAD TOLIK...
by Adolf Bogner

Není snad tolik zpěváků
v zeleném lesním háji,
co slaďounkých těch polibků
mé bledé rety znají!
Není snad tolik hvězdiček
tam na nebeské pláni,
co jsem své děvě hubiček
nasel na její skráni!
Že pravdu dím, sám měsíček
mi hlavou pokyn dává,
on svědkem jest těch hubiček,
když večer hlídkou stává!

Meter: iambic
JÁ TAKY VÍM...
by Růžena Jesenská

Já taky vím, jak život někdy tíží,
jak zničí mnoho v chvíli jediné,
já klesala též pod tvrdými kříži,
ó, člověk snese moc, než zahyne.
Já také vím, co je to zápasiti,
boj skřížil se též u mne nejeden,
a proto chci tvé hoře v duši vzíti
a při tobě stát v každý trpký den.
Já také cítím duše rozevření
od země vzhůru někam do nebe,
a srdce mé též bez akkordu není,
jejž slyšela jsem bouřit u tebe.
Já také toužím po nesmírném štěstí,
jež plyne ze dvou duší spojených,
a dovedla bych pro ně všecko snésti,
když našla jsem je v mužných prsou tvých.
A ruce naše spojeny tak záhy,
náš rozuměl si na poprvé zrak,
a proto jsi mi nekonečně drahý,
a v slunce nad námi se mění mrak.
Proto zde odhodlána s tebou stojím,
a zatím těžká mračna přeletí,
já tiše, tiše bolesti tvé zhojím,
jsem zaslíbena tvému objetí.

Meter: iambic
A la distinguida señorita mexicana Laura Mariscal
by Esther Lucila Vázquez

Hay en el palpitar de la enramada,
al suave soplo de la brisa leda,
el deslumbrante brillo de la seda
por los rayos del sol iluminada
Y la luz al filtrarse tamizada
por la tupida red de la arboleda,
sus mallas de oro en el follaje enreda
y tiembla en la sombrosa encrucijada
Es la tarde con cárdenos reflejos
el verde bronce del ramaje enciende
y la corteza de los troncos dora.
Y al ir desvaneciéndose a lo lejos,
la llama por los árboles asciende
y al fin en Occidente se evapora.

Meter: iambic
Bedenken
by Franz Grillparzer

Ob nun das Nibelungenlied
Ein episch wirkliches Gedicht?
Man hört zwar alles, was geschieht,
Allein man sieht es nicht.

Meter: iambic
53.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Erde raubt ihr selbst der Sonnen süsses Licht,
Wann sie den Schatten macht. Die Sonne thut es nicht.

Meter: iambic
49.
by Friedrich Rückert

Der Finke, der am Weg ein trocknes Körnlein hascht,
Hat Kirschen wohl im Lenz, Trauben im Herbst genascht.
Er nimmt es wie es kommt, bleibt frisch an Leib und Seele,
Nur singt er nicht, und blaß ward ihm das Roth der Kehle.
Einst singt er wieder, und sein blasser Hals wird roth,
Wann wieder Kirsch' und Traub' ihm gibt sein täglich Brod.
Auf, schwinge dich, mein Geist, aus diesen Kummerschranken,
Wie mit den Flügeln er, mit muthigen Gedanken.

Meter: iambic
- XLIX - Jocoso, a la rosa
by Juana Ines de La Cruz

Señora Doña Rosa, hermosa amago
de cuantas flores miran Sol y Luna:
¿cómo, si es dama ya, se está en la cuna,
y si es divina, teme humano estrago?
¿Cómo, expuesta del cierzo al rigor vago,
teme humilde el desdén de la fortuna,
mendigando alimentos, importuna,
del turbio humor de un cenagoso lago?
Bien sé que ha de decirte que el respeto
le pierdo con mi mal limada prosa.
Pues a fe que me he visto en harto aprieto;
y advierta vuesarced, señora Rosa,
que le escribo, no más, este soneto
porque todo poeta aquí se roza.

Meter: polymetric
Das Gelübde.
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Wo ich morgen oder heute
Meine Doris wieder finde;
Wo ich etwa dort am Ufer
Ihre Spur und Sie entdekke;
Wo ich sie vieleicht im Schatten
Unter Rosen schlummern sehe;
Wo ich morgen oder heute
Ihren zweiten Kuß empfinde;
Da will ich zum ersten male
Da will ich, vernimms o Liebe!
Da will ich, du solt es sehen!
Dreist nach ihrem Busen schielen.

Meter: trochaic