PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BALVANY A KŘÍŽE
by Jan Opolský

Bezkřídlé ticho zavívá z podsvětních skal a rovin,
nesplyne s jeho nicotou lidský hlas ani sovin.
Slabě jen vrba stříbrná těžkým svým šatem chrastí,
jako by stála vsazena kořeny nad propastí.
Růže, jež parnem zavadly, nemohou toho zmoci,
abych se lačně nezpíjel chladem té vnitřní noci,
ku kteréž smlouva s věčností duši mou trpně víže.
Strmí tu černé jehlance. Balvany strašné. Kříže.
Cherubi v strohých řízách svých, klonící čela chmurná,
zůstatky dávných bytostí zavírá navždy urna.
V laternách se sklem lilkovým paprsek chabý kmitá,
odměřiv léta, jež byla trpěna, ne však žita.
Vtesány moudré sentence, vpáleny starým zlatem
v kameně život drtícím, sivém a mechovatém;
sentence znící pro věčnost, platné však pro pár minut,
statečně kdo smrt vyhlíží, bude jí opominut.
Pod těžkým vezmi mramorem duše tvá v spánku bílá
víc slitování božího, nežli jsi zasloužila.
Sentence tyto provází tak vzácně pokyv chvoje,
že mír, jejž lze tu požívat, je vzácným dílem boje.
Ty nejtajnější naděje tvou duši vlahou živí,
že ze všech divů nejvyšší je opět víra v divy,
vše v jednom dechu splyne zas a zvedne se a vzkřísí
a spravedlnost pravěčná své věrné vyvolí si.
Zde všecka vůně smíšená, ze mnoha zřídel vzatá,
ti zléčí prsa prahnoucí flox, pivoňka a máta
a starozlaté květy lip a kaštan květly hustý.
To bude živé vzdechnutí nad zmrtvělými ústy.

Meter: iambic
XvII.
 Barnefelds.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Es machte sich mein Witz bey West und Ost be-
kand/
Man nennte meinen Kopff Compas von See und
Land/
Verdacht hat mich mit Schimpff in einen Sarg
geleget/ (schläget?
Wer lobt den Steuermann/ der den Compas zu-

Meter: iambic
Soneto
by Cervantes

¡Oh venturosa, levantada pluma
que en la empresa más alta te ocupaste
que el mundo pudo, y que al fin mostraste
al recibo y al gasto igual la suma!,
calle de hoy más el escritor de Numa
que nadie llegará donde llegaste,
pues en tan raros versos celebraste
tan caro capitán, virtud tan summa.
¡Dichoso el celebrado, y quien celebra,
y no menos dichoso todo el suelo,
que tanto bien goza en esta historia,
en quien envidia o tiempo no harán quiebra;
antes hará con justo celo el cielo
eterna más que el tiempo su memoria!

Meter: iambic
Menschenhaß und Reue
by Friedrich Schiller

Menschenhaß? Nein, davon verspürt ich beim heutigen Stücke
Keine Regung, jedoch Reue, die hab ich gefühlt.

Meter: polymetric
Hymna *).
by Josef Kuchař

Vstal slavný den! – Nad hlavou Tvou se klene
dnes nebe, sluncem lásky ozářené,
dnes každé srdce hárá Tobě vstříc,
vděčností, úctou jato – povznešené...
Let padesát je Tvého panování:
šlechetných, krásných činů na tisíc
dnes aureolou oblévá Tvou líc,
k níž lidstva Genius se tiše sklání.
– Tys pro svůj lid vždy vroucí srdce měl,
co k blahu, k spáse jeho, – to Jsi chtěl;
i v děsu války na severu říše
Jsi přišel těšit jej před jícny děl;
i ve chatách, v nichž bouřil živlů příval,
– hle, Genius to zlatem v žulu píše –
Tys rukou štědrou tlumil zlo to tiše
a s milosrdným srdcem svým tams dlíval.
A jiné ctil Jsi lidstva ideály,
jež v zníceném Tvém velkém srdci plály:
umění, vědy, vzdělanosti říš,
jež prostírá se do nebeské dáli...
Tys hrdý, důstojný jim stavěl chrám,
v němž duch se zvedal u nadšení výš
a k věčným zdrojům pravdy, světla blíž – –
Ty lid Svůj spasil Jsi a vyrval tmám!
A lidu z celé říše zástup valný
chtěl v dík Ti vzklenout oblouk triumfálný
a zahrnout Tě oddaností vroucí,
by o tom vnukům vyprávěl čas dálný – –
Vše spělo k práci: srdce, ruka, duch,
jeť zářným klenotem ve koruně Tvé skvoucí
národů Tvojich láska nikdy nehynoucí;
však jinak usoudil v své radě – Bůh!
Osudu kynem do kolébky v klín
Ti dána koruna a hermelín.– – –
Však u kolébky Tvé sudičky stály
a sypaly své dary v její stín
a k srdci tajemně Ti kladly ruku:
čarovné losu květy pod ní vzplály;
když dnové Štěstěny se na Tě smály,
Tys také smutek kráčet zřel a muku...
Žel, v uchystaný slávy zářný den
Tys losem trpkým nebyl ušetřen:
přemilá družka, Jasná Tvoje paní,
jež znala milovat a trpět jen,
s andělským srdcem nesouc světa klamy,
uzamkla oči ku věčnému spaní
a září Ti, jenž v slzách hledíš za Ní,
vidinou luznou smírně nad hvězdami.
Tam k věčným hvězdám hleď a zjasni líc:
zlý osud, Bůh dá, nevrátí se víc!
Dnes odlesk zoře stkví se na Tvé skráni,
a miliony jásají Ti vstříc,
jež ved Jsi k zdroji umění a světla, –
a lidumilných činů blahá požehnání
v památce věčné v budoucno se sklání,
by v svěží haluz rodu Tvému zkvetla.

Meter: iambic
De La venganza de Tamar
by Tirso de Molina

Besar la mano donde el labio ha puesto
su príncipe, un vasallo, es hecho aleve;
que el vaso se reserva donde bebe,
el caballo, el vestido y el real puesto.
Como hermano, es mi agravio manifiesto;
como amante, a furor mi pecho mueve.
¡Ídolo de mi amor, hermana leve!,
¿tan presto atormentar? ¿Celos tan presto?
Como amante ofendido y como hermano:
a locura y venganza me provocas,
daré la muerte a tu Joab villano,
y cuando niegues tus mudanzas locas,
desmentirate tu besada mano,
pues por tener con qué, beso dos bocas.

Meter: polymetric
Píseň smíru.
by Jaroslav Zalužan

Jak z mraků luna bledá
Tvůj zrak se ke mně zvedá,
když na prsa Ti hlavu skládám,
sny pestré, tiché dumy spřádám
a šeptám píseň štěstí...
Jak z mraků luna bledá,
jež srdci usnout nedá,
v sen blyskne Tvoje bílé čelo,
že srdce, jež se vášní chvělo,
hned zpívá míru zvěsti.
Jak z mraků luna bledá,
již oko srny hledá,
svit jemný hází v stromy spící –
mou duši hlídej milující,
ať může v písních kvésti.

Meter: iambic
- XLI -
by Gutierre de Cetina

Si con cien ojos como el pastor Argos,
antes si con cien mil mirase atento,
si alcanzase la vista al pensamiento,
si de Néstor tuviese el vivir largo,
si el alma libre más, más sin embargo,
pusiese en sola vos su entendimiento,
no basta a ver las partes que sin cuento
el cielo de beldad os hizo cargo.
La envidia que poner suele defecto
do no lo puede haber, arde y suspira
mirándoos, y a sí misma se reprueba;
y el mundo, que subir con el concepto
no puede desde acá, mientras que os mira
cree por fe, sin desear más prueba.

Meter: iambic
1L: Diß ist das wunder-bild des theuren Danckelmann.
by Benjamin Neukirch

Diß ist das wunder-bild des theuren Danckelmann.
Hoff/ Musen/ land und volck fieng einen wett-streit an.
Und jeder sehnte sich nach ihm und seinen gaben.
Drum trat Apollo selbst als richter auff/ und sprach:
Es soll ihn Friederich dem leib und geiste nach/
Die Musen in der schrifft/ das volck im kupffer haben.

Meter: iambic
Aus der Kundenkunde
by Joachim Ringelnatz

Die Kunden kommen und gehn,
Großeltern, Eltern und Kind.
Doch wenn es schlimme sind,
Dann bleiben sie lange stehn;
Die Sekundenkunden
Sind noch nicht erfunden.
Die Kunden kaufen und zahlen,
Doch manche wollen nur Waren besehn,
Sich orientieren. Man nennt sie
»sehleute« und »Orientalen«;
Der fleißige Kaufmann kennt sie.
Es stottern und feilschen die Kunden
Und schwatzen und lassen sich stunden.
Und stehlen sogar. Dagegen stiehlt nie
Die aristokratische Kleptomanie.
Der lockere Kunde von Beruf
Hat meistens einen Pferdehuf.
Wer seinen Kunden kündigt
Und meint, es ginge so: allein,
Selber sein eigener Kunde zu sein,
Der wird leicht vom Schicksal entmündigt.

Meter: iambic
- XII -
by Hernandode Acunya

¡Oh celos, mal de cien mil males lleno,
interior daño, poderoso y fuerte,
peor mil veces que rabiosa muerte,
pues bastas a turbar lo más sereno!
Ponzoñosa serpiente, que en el seno
te crías, donde vienes a hacerte
en próspero suceso adversa suerte
y en sabroso manjar cruel veneno.
¿De cuál valle infernal fuiste salido?
¿Cuál furia te formó?, porque natura
nada formó que no sirviese al hombre.
¿En qué constelación fuiste nacido?,
porque no sólo mata tu figura,
pero basta a más mal sólo tu nombre.

Meter: iambic
- V -
by Fcode Borja

Las amenazas, Fabio, de la muerte,
avisos fueron siempre de la vida;
que siendo un mal tan grave andas perdida,
es el remedio, que le aplican, fuerte.
Esta piadosa turbación, le advierte,
que cuando perezosa, y divertida,
no recele el rigor de la partida,
respete la mudanza de la suerte.
Entre este mal, que todo lo despoja,
la eterna Providencia no descansa,
hasta avisar con la postrer congoja.
Oye tu voz ahora dulce, y mansa;
que como a veces de sufrir se enoja,
también, a veces de avisar, se cansa.

Meter: iambic
9. Dusle und Babele
by Johann Gottfried Herder

Es hätt' e' Buur e' Töchterli,
Mit Name hieß es Babeli,
Es hätt' e' paar Zöpfle, sie sind wie Gold,
Drum ist ihm auch der Dusle hold.
Der Dusle lief dem Vater na':
»o Vater, wollt ihr mir 's Babele lahn?«
»das Babele ist noch viel zu klein;
Es schläft dies Jahr noch wohl allein.«
Der Dusle lief in einer Stund',
Lief abe bis gen Solothurn,
Er lief die Stadt wohl uf und ab,
Bis er zum öbersten Hauptmann kam:
»o Hauptmann, lieber Hauptmann mi',
I' will mi' dingen in Flandern 'ni'!«
Der Hauptmann zog die Seckelschnur,
Gab dem Dusle drey Thaler drus.
Der Dusle lief wohl wieder heim,
Heim zu s'in'm liebe Babelein:
»o Babele, liebes Babele mi',
Jezt hab i' mi' dungen in Flandern 'ni'!«
Das Babele lief wohl hinters Huus,
Es grient ihm schier sin' Aeugele uus:
»o Babele, thu doch nit so sehr,
I' will ja wieder kommen zu dir!
Und komm i' übers Jahr nit heim,
So will i' dir schreiben e' Briefelein,
Darinnen soll geschrieben stahn:
I' will min Babele nit verlahn!«

Meter: iambic
La dicha es breve
by Enrique Sierra Valenzuela

Del risueño placer tras el halago
corrí afanoso, de gozar sediento;
y vi que es el placer onda que
                  el viento
alza al tender su vuelo sobre el lago
Seguí mi ruta, y el dolor aciago
turbó mi alma con su puro aliento:
y vi que es el dolor firme y violento,
como es el goce transitorio y vago
En la senda del mundo peregrino,
mi soledad y mi dolor deploro
y un rayo de placer busco sin tino,
mas ¡ay! en vano mi tristeza lloro;
y si un goce vislumbro en mi camino,
es breve cual la luz de un meteoro.

Meter: polymetric
[willst, ein Nacheiferer von Herwegh]
by Franz Grillparzer

Willst, ein Nacheiferer von Herwegh,
Befrein du Holstein und Schleswig,
So rüste dich mit Schwert und Feder,
Nur vergiß nicht Frau und Spritzleder.

Meter: trochaic
- - Acto I, FEDUARDO De El sufrimiento de honor
by Lope de Vega

El cielo estuvo sobre Atlante fijo;
alzar un toro de Milón se cuenta;
salir en un delfín de una tormenta;
pudo Anfión y sobre el Aries, Frijo;
Eleno sabio a Troya el fin predijo;
Erostrato inventó fama y afrenta;
ganar el mundo el Macedonio intenta;
llegar, ver y vencer el César dijo.
Igualar las grandezas de Trajano
será posible a un hombre cuando llega
a heroico ingenio y valerosa mano;
mas despreciar una mujer que ruega
es más divino que valor humano;
que quien niega a mujer, ser hombre ciego.

Meter: iambic
442. Jen zapři cit i krev i rozum zdravý,
by Adolf Heyduk

Jen zapři cit i krev i rozum zdravý,
a zisk co káže, klidně vykonej,
pak věru nejsi víc než vlk je dravý.

Meter: iambic
Jiří Popel z Lobkovic.
by Simeon Karel Macháček

Na Ličkově, na svém hradě,
Který z hustých lesů čněl,
Vězeň o žízni a hladě
Slavný Popel zdlouha mřel;
Neb ho králi v podezření
Uvrhnulo mrzké vření
Jeho dávných nepřátel.
Boheš těchto nejkrutější
Si jej na ostrahu vzal,
A že vězeň mdlý a mdlejší,
S radostí se doslýchal.
„Tu kde pozvedal své hlavy,
Ať se staroch ve tmě slaví!“
Říkal, a všech oslýchal.
Mučeného tělo sešlé
Hrobu svého hledalo,
Vědomí však doby přešlé
Duši jeho zvedalo;
Aby slynul přede světem
Opět ctného jména květem,
Skonati mu nedalo.
Jediná ta žádost jeho
V žaláři mu ruší sen,
Jakby smířil krále svého,
Přemítá i noc i den:
Tu jest jednou ve svém bdění
Z hlubokého přemýšlení
Blízkým dupem vybuzen.
Věžní závory a dvéře
Rozražuje síla ruk,
Ve spěchu se k němu déře
S pochodněmi drábů hluk;
Ale hledy jejich jasné
Jeví navštívení spasné,
Nenesoucí nových muk!
Hradeckého v jejich čele
Vidí jeho matný zrak,
Věrného vždy těšitele,
Co jej pojal věže mrak;
A než Popel vstana z lůže,
Co mu nese, ptát se může,
Osloví jej onen tak:
„Blaze tobě, milý pane!
Štěstí se ti vrátilo,
Vězení ti křivdou dané
Nenadále zkrátilo!
Nepřítele strážce tvého,
Bohše nelítostivého.
Boží rámě schvátilo.
Letěl dnes dle svého zvyku
Objet hradu v ranní čas,
Divý u divokého ryku,
Až byl oře posed’ ďas;
A jak zuřivě jej krotil,
Po skále se s koněm skotil,
Krkavců a vlků kvas!
S nevolí jsme jeho zlobou
Mučena tě věděli;
Zdařilo se dnešní dobou,
Čeho vždy jsme hleděli.
Jeho hlůzu prchlou víme,
S radostí tě pána ctíme,
Padouch, kdo jí nedělí!“ –
„„Zdráv buď! zdráv buď, milý pane!
Opět budem’ tvými slout!““–
Tak lid volá, slza kane,
City plynou v jeden proud;
Všickni se co k otci derou,
Dávní láskou, dávní věrou
Odepat mu tížných pout.
Ale Lobkovic jim velí:
„Netkněte se rukou mých!
Žel vám, že jste semo směli,
Zrádci velitelů svých!
Šetřit jest mi slibu svého,
Též mým vrahům podaného,
Nehleděti spiklů zlých.
Vězte! já jsem slavně zrozen
V rodu mého lůně ctném,
Nechci býti vysvobozen
Dobrých lidí zločinem!
Tudíž do Pražského města,
Ku králi buď vaše cesta,
Toho zpravte o tom všem!
Mne však nechte tuto dlíti,
Nevina až vzejde má,
Až mi dáno se ctí jíti
V tovaryšstva bývalá!“
Takto stařec pravil přísně,
Odvrátil se z jejich tísně,
A kles’ na kolena svá.
Hradecký a hejno jeho
S podivem naň zírají,
Muky jejich pána ctného
Srdce želem svírají.
Neosmělují se více,
V duchu s ním se žehnajíce
Zpět se odebírají.

Meter: trochaic
Jurar en vano
by Ricardo Gil

¡Juramentos de amor! Música vana,
¡no por sabida menos tentadora!
De nada sirve que os améis ahora
si no juráis que os amaréis mañana.
¿Qué la insaciable voluntad humana
es tornadiza? La pasión lo ignora
y desdeña el presente, soñadora,
y por triunfar del porvenir se afana
Laura: en vuestra ventura necesita,
para desvanecer recelo amargo,
juramentos que abarquen lo futuro.
Que tu voz cadenciosa los repita
una vez y otra y mil Y sin embargo
no creo en juramentos, te lo juro

Meter: polymetric
On First Looking into Chapman's Homer
by John Keats

Much have I travell'd in the realms of gold,
 And many goodly states and kingdoms seen;
 Round many western islands have I been
Which bards in fealty to Apollo hold.
Oft of one wide expanse had I been told
 That deep-brow'd Homer ruled as his demesne;
 Yet did I never breathe its pure serene
Till I heard Chapman speak out loud and bold:
Then felt I like some watcher of the skies
 When a new planet swims into his ken;
Or like stout Cortez when with eagle eyes
 He star'd at the Pacific—and all his men
Look'd at each other with a wild surmise—
 Silent, upon a peak in Darien.

Meter: iambic
- LXXVIII - A la ingratitud de Filida
by Joseph de Litala y Castelvi

Cuantas veces me rindo a la dolencia
de un tirano rigor que me maltrata,
y cuantas veces, Filida, me mata
la fuerza de tu esquiva resistencia.
Ya del tiempo veloz, en la inclemencia,
suspiro y lloro, y suspirando trata
mi gran dolor, con mi fortuna ingrata,
de que se encubra el mal de su violencia.
De la más pura Aroma, al vivo fuego
haré víctima, altar, y sacrificio,
porque en tus luces, Filida, halle el ruego,
sino piedad, ofrenda en su ejercicio,
que si he de estar entre sus rayos ciego,
con razón sentiré su desperdicio.

Meter: polymetric
Tiše jsem sedala u okna nad mořem.
by Růžena Jesenská

Tiše jsem sedala u okna nad mořem
vysoko nad hájem cypřiší truchlivých,
mešity šedivé mlčely přede mnou,
a já jsem žíznila po teplých loktech tvých.
Cizí svět daleký slzy mi utíral,
srdce mi konejšil, tiše mi domlouval,
nádhery hýřivé přede mne položil, – –
však oheň touhy mé hořeti neustal:
já jsem jen žíznila po teplých loktech tvých.
Minaret zasvítil stříbrně pod okny
a za ním lesy jich bělostně zaplály,
moře se zachvělo v krvavých paprscích,
koráby přistály, hlasy mne volaly,
šeptaly, vzývaly – –
však já jsem nad hájem cypřiší truchlivých
žíznila zoufale po teplých loktech tvých.

Meter: dactylic
KANTILÉNA LETNÍ NOCI. (II.)
by Vojtěch Martínek

To bílé děvče s okem zářícím
jde modrou nocí v stříbře roztaveném,
má tělo průsvitné, jak světicím,
jež boha vidí, v nebesích je věnem,
má v pohledu svém všeho kouzla svod
a její krok je jako hudba tichá,
jde polem, rosou, podél břehů vod,
dech vůně těžké z šatů jejích dýchá,
a v zrak se dívá, tebe potká-li,
stisk horečný tě spojí s hrudí její,
až cítíš, jak se ňader vlny vzepjaly,
a rety její dlouze vyprávějí
ti těžkou, nikdy neslyšenou zvěst –
V ní tušení je velké o závrati,
v ní vidiny jsou chimérických měst,
jež jako mlha za rána se ztratí.
A vracíš se, máš mlhu ve zracích,
dech těla jejího tě ještě mámí,
jdeš mdlý, jak ukolébán v bílých oblacích,
jdeš roztesknělý tichem, pod hvězdami,
a zvolna, jako nůž, jenž řeže do rány,
tě šedá jistota zas chladným zraní svitem,
ty vidíš, že to sen byl marný, vylhaný,
květ vadnoucí, jenž vzklíčil pod blankytem.

Meter: iambic
Na Emilianu.
by Josef Košín z Radostova

Studem, že je nos tvůj červený, se rdít,
není dozajista tvojí povinností;
ale oprávněna také nejsi chtít,
aby každý hleděl na něj s uctivostí.

Meter: trochaic
SLAVNÝ KVĚTEN.
by František Taufer

Dnes pýchou podobám se hospodáři,
jenž kráčí osením a šťasten věří,
že setba jeho ve sluneční záři
je zlatý proud, jejž jitřní vánek čeří.
Jsem bohat krásou rozekvetlé líchy,
v naději její naděje má vzkvétá,
a sen, jenž v luhy položil se tichý,
je sen můj dávný o dobytí světa.
Jsem věčný jarem, jež se ve kraj vrací,
jím oslněn se do věčnosti dívám,
a silný bouří, jež v něm zaburácí,
svět celý držím v objetí a zpívám.
Mám něhu v duši, jak by na jabloni
se květem růžovým a bílým skvěla
a náhle utržena větrem, který voní,
se bez bolesti vzdalovala z těla...

Meter: iambic
302. Wer nichts hat, hat Gott
by Gerhard Tersteegen

Wenn dir gleich mangelt Trost und Licht,
So mangelt dir drum Gott noch nicht;
Sei still in dir und halt dein Nichts
Anstatt des Trostes und des Lichts!
Seel', glaub es, wer
Hat Gott und alles in der Tat!

Meter: iambic
VIII. NECH MI TU CHVÍLI...
by Jaroslav Vrchlický

Nech mi tu chvíli dumy a ticha,
v té jistě anděl v srdce mi dýchá;
nech mi tu chvíli dumy a snů,
vždyť v té se nejblíže k tobě jen pnu!
Nech mi tu chvíli dumy a snění,
čítám v ní pouze, co bylo, co není;
nech mi tu chvíli dumy a tuch,
v té mluví nejlépe k člověku Bůh!
Nech mi tu chvíli blíže tvé hlavy,
věř, mlčení duší pokrm je pravý;
nech mi tu chvíli, neptej se dál,
jen radost vždy mluví, však němý je žal.

Meter: dactylic
- XXX - Al licenciado Juan Agudo
by Trillo y Figueroa

No el tardo vuelo del infiel olvido
la llama apague de tu vuelo ardiente,
¡oh culto Agudo! cuya docta frente
honre sacro laurel de honor ceñido.
De la envidia tenaz enmudecido
halles jamás el venenoso diente;
que el estado más mísero doliente
es estar de sus leyes excluido.
Tu «Epitome», capaz de trompas ciento,
cante la fama en plecto armonioso.
Si hasta a tanto son tan poco aliento.
Y el paso de los siglos presuroso,
encadenado en tu elegante acento,
sea una vez al riesgo perezoso.

Meter: polymetric
Now
by Robert Browning

Out of your whole life give but a moment!
All of your life that has gone before,
All to come after it,—so you ignore,
So you make perfect the present,—condense,
In a rapture of rage, for perfection’s endowment,
Thought and feeling and soul and sense—
Merged in a moment which gives me at last
You around me for once, you beneath me, above me—
Me—sure that despite of time future, time past,—
This tick of our life-time’s one moment you love me!
How long such suspension may linger? Ah, Sweet—
The moment eternal—just that and no more—
When ecstasy’s utmost we clutch at the core
While cheeks burn, arms open, eyes shut and lips meet!

Meter: anapestic
CHORÁL.
by František Kyselý

Kdys po rozkoši nebes touha náhlá
v mé duše záhyb nejskrytější sáhla
jak světla hřejný proud
a v tajemný chrám na Slovanech táhla
mou chorou mysl z ovšednělých pout.
A naděje má překonána skvěle.
V té svatyni tak vábně přitemnělé
zní rajské hovory –
sbor zjevů nadlidských tu v útlém těle
a v rouše mnichů pěje nešpory.
To choti Kristovy zpěv nejvýš cudný,
jenž z lahod hebrejských i řeckých studny
jak pramen živý trysk’
a slavně přečkal pohanstva ruch bludný
i zbytky Venušiných zbořenisk.
To zpěv, jejž mučedníci touhou spilí
i smělí vyznavači zanotili
v čas hněvných útlaků,
jímž monastýr, kde serafové žili,
byl roven úchvatnému zázraku.
Zde zpěv ten svatý netušené ceny
zas ožil mi jak pramen rozvodněný,
když sněhy mizejí;
v mou zprahlou duši jeho výtok pěnný
déšť osvěživých roní krůpějí.
Ó díky Vám, Vy nesmrtelní, svatí,
již pěním andělským až do závrati
můj zvlňujete cit!
Vy prozpěvů, jež v nepamět se tratí,
vděk rajský dáváte mi pochopit.
A co jich slastné, dojímavé znění
mou všední bytost na cheruba mění
jak zázrak veliký,
já jasně vidím v žárném vytržení
i božský původ jejich mystiky.
Vám duší hlubiny, kam záře splývá,
v šum okouzlivý jemně rozechvívá
úst Božích sladký dech
a rhytmické jich vlnobití zmývá
lích elysejských oslnivý břeh.

Meter: iambic
Der reichste Fürst .
by Justinus Kerner

Preißend mit viel schönen Reden
Ihrer Länder Werth und Zahl.
Saßen viele deutsche Fürsten
Einst zu Worms im Kaisersaal.
Herrlich, sprach der Fürst von Sachsen,
Ist mein Land und seine Macht,
Silber hegen seine Berge
Wohl in manchem tiefen Schacht.
Seht mein Land in üpp'ger Fülle,
Sprach der Churfürst von dem Rhein,
Goldne Saaten in den Thälern,
Auf den Bergen edlen Wein!
Große Städte, reiche Klöster,
Ludwig Herr zu Bayern sprach,
Schaffen, daß mein Land den euren
Wohl nicht steht an Schätzen nach.
Eberhardt, der mit dem Barte,
Würtembergs geliebter Herr,
Sprach: mein Land hat kleine Städte
Trägt nicht Berge silberschwer.
Doch
Daß in Wäldern noch so groß
Ich mein Haupt kann kühnlich legen
Jedem Unterthan' in Schooß.
Und es rief der Herr von Sachsen,
Der von Bayern, der vom Rhein.
Graf im Bart!
Euer Land trägt

Meter: trochaic
ŘÍJEN (II.)
by Viktor Dyk

Brambořiště ohník zakouří,
stáda půjdou mlčelivě domů.
Tiše bude padat listí stromů.
Zatoužil jsi jarní po bouři.
Klidně, víš to, přejdou zbytky dne.
Slunce padne za obzory holé.
Nahoře klid a klid také dole.
Po chvilce se stesklo neklidné.
Po vášnivém, prudkém záchvatu,
po krajích, jichž oko neuhlídá,
po pathosu starém stylu Cida,
velkých slovech v starém dramatu.

Meter: trochaic
- LXIX - La planta del girasol...
by Luis de Ulloa y Pereira

Si al Sol miraba Ninfa, y más atenta
su lumbre adora Clicie transformada;
si en las ondas de rayos anegada,
o en el golde de luz arde sedienta;
adulta flor la inclinación violenta
reduce al escarmiento dedicada,
y en Teatro fondoso coronada,
victorias del destino representa.
Como siempre obstinado mi albedrío,
su primitiva ceguedad imita,
todo error, todo infancia, todo engaños;
y en menos disculpado desvarío,
sombra sigue, tiniebla solicita,
rebelde a la razón, sordo a los años.

Meter: polymetric
Má touha.
by Václav Jaromír Picek

Včely mají jednu matku,
Té poskytnou svého statku,
Tu, co dítky milují,
Té svůj život věnují;
Takto bychom vděčni byli,
Jesti, bratři, touha má.
Každá včela rozkoš mívá,
Vesna tvory když budívá,
Kvítím nivy poseje,
Sladkosti doň naleje;
V takém jaře bychom žili,
Jesti, bratři, touha má.
S ochotností včely vlídnou
Shánějí med, kde ho zhlídnou,
Jedna dá sic malou část,
Mnoho včel však velký plást;
Bychom tak se přičinili,
Jesti, bratři, touha má.

Meter: trochaic
A la fiesta de los toros y cañas en el buen Retiro, en día de grande nieve
by Quevedo

Llueven calladas aguas en vellones
blancos las nubes mudas; pasa el día,
más no sin majestad, en sombra fría,
y mira el sol, que esconde, en los balcones.
No admiten el invierno corazones
asistidos de ardiente valentía:
que influye la española monarquía
fuerza igualmente en toros y rejones.
El blasón de Jarama, humedecida,
y ardiendo, la ancha frente en torva saña,
en sangre vierte la purpúrea vida.
Y lisonjera al grande rey de España,
la tempestad, en nieve oscurecida,
aplaudió al brazo, al fresno y a la caña.

Meter: iambic