PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Los ojos de...
by Alejandro Tapia y Rivera

¿Me preguntas, pintor, que cómo
                     quiero
que pintes el mirar y la hermosura
de aquellos ojos do el Edén fulgura,
de aquellos ojos por qué vivo y muero?
Copia el fulgor de matinal lucero,
de gacela apacible la dulzura,
de la tórtola amante la ternura,
el brillo del diamante lisonjero.
Los habrás de pintar grandes y
                     vivos
donde luzca la antorcha bendecida
del noble meditar, muy expresivos,
con dulce vaguedad indefinida;
¿quieres darles aún más atractivos
de apasionado amor? dales la vida

Meter: polymetric
Coquetería
by Julián del Casal

En el verde jardín del monasterio,
donde los nardos crecen con las lilas,
pasea la novicia sus pupilas
como princesa por su vasto imperio.
Deleitan su sagrado cautiverio
los chorros de agua en las marmóreas pilas,
el lejano vibrar de las esquilas
y las místicas notas del salterio
Sus rizos peina el aura del verano,
mas la doncella al contemplarlos llora,
e, internada en el bosque de cipreses,
piensa que ha de troncharlos firme mano
como la hoz de ruda segadora
las espigas doradas de las mieses.

Meter: polymetric
Visión
by Julio Flores Roa

¿Eres un imposible? ¿Una quimera?
¿Un sueño hecho carne, hermosa y viva?
¿Una explosión de luz? Responde
                     esquiva
maga en quien encarnó la primavera
Tu frente es lirio, tu pupila hoguera,
tu boca flor en donde nadie liba
la miel que entre sus pétalos cautiva
al colibrí de la pasión espera
¿Por qué sin tregua, por tu amor suspiro,
si no habré de alcanzar ese trofeo?
¿Por qué llenas el aire que respiro?
En todas partes te halla mi deseo:
los ojos abro y por doquier te miro;
cierro los ojos y entre mí te veo.

Meter: iambic
1L: Sieh, mein Vater, mein Kind schlägt eben
by Peter Hille

Sieh, mein Vater, mein Kind schlägt eben
Die Augen auf.
Es will einen Kuß dir ja geben,
O nimm es auf.
Und lege es an dein Herz,
Und lege es an dein Weltenherz,
Und lege es an dein Vaterherz,
Das für alles schlägt,
Was Leben und was Seele trägt;
Sieh mal, wie warm, wie tränenwarm
Auffunkelt das Herz:
In Freudenfluten überfließt der Harm,
Die roten Bäckchen glühen vor tiefem Herz;
Die blauen Augen sieh,
Wie sie
Verwundert und verschleiert.
An deinem Herzen halt' du es,
Indes
Die kleine Seele feiert.

Meter: polymetric
Dreikönigslied .
by Clemens Brentano

Gott so wollen wir loben und ehrn,
Die heiligen drei König mit ihrem Stern,
Sie reiten daher in aller Eil
In dreisig Tagen vierhundert Meil,
Sie kamen in Herodis Haus,
Herodes sahe zum Fenster raus:
Ihr meine liebe Herrn, wo wollt ihr hin?
Nach Bethlehem steht unser Sinn.
Da ist geboren ohn' alles Leid
Ein Kindlein von einer reinen Maid.
Herodes sprach aus großem Trotz:
Ey warum ist der hinder so schwarz?
O lieber Herr, er ist uns wohl bekannt,
Er ist ein König im Mohrenland,
Und wöllend ihr uns recht erkennen,
Wir dörffend uns gar wohl nennen.
Wir seynd die König vom finstern Stern,
Und brächten dem Kindlein ein Opfer gern,
Myrrhen, Weihrauch und rothes Gold,
Wir seynd dem Kindlein ins Herz nein hold.
Herodes sprach aus Uebermuth,
Bleibend bei mir, und nehmt für gut,
Ich will euch geben Heu und Streu,
Ich will euch halten Zehrung frey.
Die heiligen drei König thäten sich besinnen,
Fürwahr, wir wollen jezt von hinnen.
Herodes sprach aus trutzigem Sinn,
Wollt ihr nicht bleiben, so fahret hin.
Sie zogen über den Berg hinaus,
Sie funden den Stern ob dem Haus,
Sie traten in das Haus hinein,
Sie funden Jesum in dem Krippelein.
Sie gaben ihm ein reichen Sold,
Myrrhen, Weyhrauch und rothes Gold.
Joseph bei dem Kripplein saß,
Bis daß er schier erfroren was.
Joseph nahm ein Pfännelein,
Und macht dem Kind ein Müßelein.
Joseph, der zog seine Höselein aus,
Und macht dem Kindlein zwey Windelein d'raus.
Joseph, lieber Joseph mein,
Hilf mir wiegen mein Kindelein.
Es waren da zwey unvernünftige Thier,
Sie fielen nieder auf ihre Knie.
Das Oechselein und das Eselein,
Die kannten Gott den Herren rein.
Amen.

Meter: iambic
Junggesellenlied
by Hermann Löns

Fischen, Jagen und Vogelstellen
Das hält jung die Junggesellen;
Junggesellen die wollen wir sein
Bei Bier und kühligem Wein.
Fisch und Vöglein fangen wir
In dem blauen und grünen Revier;
Dazu manch Wildbret zart und fein,
Junggesellen wollen wir sein.
Das Gläslein geht reihum, reihum,
Wer nicht singt, der bleibet stumm
Und schweiget fein, ja fein;
Junggesellen wollen wir sein.
Ist man erst ein Ehemann,
Gibt mans Fischen und Jagen dran,
Läßts Vögleinstellen sein;
Junggesellen wollen wir sein.

Meter: iambic
KRISTUS KRÁSY
by Antonín Sova

Skrz kosatce a máky, skrze růže
on viděl to: vše vůní zemdlelo.
V ten den šel křísit jedno mrtvé srdce,
jež touhou po všem krásném zemřelo.
„Vstaň“, řekl mu, „dnes není nad oblaka,
jdou prudce, zdvihnou křídla toužící,
a obzor nekonečný svádí, láká,
že navždy se v něm ztratí poutníci.“
Leč srdce řeklo: „Marno. Věčné hoře
té touhy zloupilo mne o štěstí.
Sny Kristův sladkých velké jsou jak moře,
leč ještě větši lidské bolesti.“

Meter: iambic
El soneto
by Carlos Hugo Gamboa Molina

El soneto es breve y elegante
poema de factura conocida,
que guarda en su estructura reducida
el metro de Petrarca y el de Dante
Catorce versos de arte semejante
en cuanto dice a rima y a medida:
dos cuartetos, premisas; y en seguida
los dos tercetos, conclusión restante
Es, pues, un razonado silogismo
hecho sobre escolástico esqueleto,
donde verso e idea son lo mismo
Por eso, cuando quieras ser concreto,
inspirad y feliz, con optimismo,
bebe en el vaso etrusco del soneto.

Meter: polymetric
278.  GOttes ander. Er.
by Angelus Silesius

Ich bin Gotts ander-Er/ in mir findt Cr allein
Was Jhm in Ewigkeit wird gleich und ähnlich seyn.

Meter: iambic
1L: Beliebter Zeitvertreib, o schöne Dichter-Kunst!
by Christiana Mariana von Ziegler

Beliebter Zeitvertreib, o schöne Dichter-Kunst!
Du hast mein Hertz geraubt, und wirst auch meine Gunst,
So lange, bis mein Blut in Adern wird erkalten,
Vor aller andern Lust, ich schwehr es dir, behalten.
Wann ich alleine bin, und sich mein Leib verschließt,
So wird mir doch durch dich die Einsamkeit versüßt,
Dieweil dein holder Winck durch tausend artge Sachen,
Mir lange Tage kan zu kurtzen Stunden machen.
Nimmt Unmuth und Verdruß den Kopf mir manchmahl ein,
Weil man nicht allemahl kan froh und muthig seyn,
So weiß Calliope mir tröstlich zuzusprechen,
Die meiner Grillen Dunst und Nebel sucht zu brechen.
Flennt Momus seinen Zahn und treibt mit mir sein Spiel,
So lach ich selbgen aus, ergreiffe meinen Kiel,
Und zeige, daß man mir nur Splittergen will weisen,
Wie groß die Balcken offt in seinen Augen heissen.
Winckt mir denn Cypripor, der, wenn man es nicht denckt,
Sich, nach der Fliegen Art, in unsre Zimmer drängt,
So such ich diesen Gast bey höhnischen Gebehrden
Durch Einwurff und Beweiß im Schreiben loß zu werden.
Mein Phöbus wird mir doch, es giebts der Augenschein,
Weit angenehmer, als der kleine Knabe seyn,
Wer bey den Musen will bemüht und embsig sitzen,
Der läst nach Männern nicht vom Buch das Auge blitzen.
Und stößt mir Kranckheit zu, bist du der Medicus,
Der die Recepte schreibt, und mich curiren muß.
Wer wolte nicht daher mit mir zugleich bekennen,
Du wärst was reitzendes, beliebte Kunst, zu nennen.

Meter: iambic
(Školnímu dozorci.)
by Emanuel Züngel

K radosti všech dítek školních,
slunce dne zas plamená,
v němžto Vám vše slasti přeje,
jakých jenom země má.
Kdybych já byl andělíčkem,
zaletěl bych do nebe,
Vám pak přines ty radosti,
jež má nebe pro sebe.
Že však jsem jen slabé dítě,
nemohu než želeti,
aby Vám je dobrý Pán Bůh
sám sem ráčil seslati.

Meter: trochaic
Soneto quinto y único de un caballero portugués, remitiendo a una dama, las obras de Candamo, de quien esta se había mostrado apasionada
by Margarita de Hickey y Pellizoni

Al nombre de Candamo un monumento
erigir suntuoso así procuro,
pues le forman aplauso más seguro
tus elogios, que tu merecimiento
Hoy le eterniza este acontecimiento
más que la prevención del bronce duro,
porque respetarán en lo futuro,
más que su discreción, tu entendimiento.
Mas que en el mármol que en el jaspe herido,
contra los accidentes de la historia
la dejan tus aplausos defendido.
Pues para asegurar inmortal gloria,
no teme los insultos del olvido,
quien su nombre eterniza en tu memoria.

Meter: polymetric
Werther a su sepultura
by Gaspar María de Nava Álvarez

La sombra de este tronco, yerbas, flores,
y cuanto el suelo da con lozanía
cubran aquí la sepultura mía,
y el recuerdo también de mis amores.
No se vean señales exteriores
que puedan descubrir mi tumba fría,
pues no merece mi cruel porfía
saberse por comunes amadores.
Vendrá algún día que estará temblando
la lágrima en los ojos de mi esposa
cuando la cumbre el Sol vaya dorando.
Tú me embalsamarás, gota preciosa,
si es que debe Carlota estar llorando
adonde el infeliz Werther reposa.

Meter: iambic
MŮJ PORTRET.
by František Serafínský Procházka

Má čtenářko, jež znala bys mne ráda,
rač touto perokresbou vzíti vděk
a promiň, že co bon ton dnešní žádá,
jsem odkládal tak dlouhodlouhý věk.
Jsem jako všichni, musím říci předem,
již líbí se ti právě nejvíce,
žár výbojný mým stále šlehá hledem
jak z temných mračen blesků dvojice.
Nos orličí a hladké bílé čelo,
vous zastřižený pěkně ve špičku,
jak Olympan zřím v davy všední smělo
a jako Byron kulhám trošičku.
Ret zvyklý lásky medovému kvasu
vždy hrdě ohrnutý nesu v jev
a úsměch mám, když minouce mne v žasu
si dívky zašeptají: ejhle lev!
Květ nevadne, kam noha moje vkročí,
hned trn však v plápol růže vykvete,
a v rýmu zvoncích všecko se mi točí
i kolo po silnici vyjeté.
Já cynikům se směji, pesimistům
a zlobit znám je všecky rozmarně,
když alotria páší k denním listům
u mého stolku v mojí kavárně.
Mám přátel dost a pomlouvám je všecky,
nu arci za rohem a potají,
vždyť já jsem já a oni, bože, pecky,
a verše jim až hrůza kulhají.
Ó, přijde den, den kritické mé kudly,
již brousím sám a již si brousit dám,
pak ze všech za chvilku nemastných nudlí
v revui jedné slavně nadělám. –
Má čtenářko, ten portrét se vám líbí?
A vy? Jste zrzavá? –Vlas pošlete
mně v obálce – a pardon, rád jím ryby.
Tak sejdeme se zítra, kde chcete.

Meter: iambic
STÁLE VÝŠ.
by Julius Brabec

Jak orel stále výše
letí k nebes výšinám,
tak spěje básníka duše
k nadsmyslným končinám.
Na zemi klid nenalézá,
spěje, touží stále výš –
tam, kde nad hvězdami trůní
klidu, pravdy slavná říš.
Vzmachem poesie básník
nad oblohou hledá klid,
který v duši jemu snese
hvězd tajemný noční svit.
Orel létá k dálným výším,
kde mocněji slunko plá,
až ho oko bystrozraké
pušky ranou s výšin sklá.
Tak i básník v duchu výše
tajupln a v duši hrd,
zalétá, až neúprosnou
v hrob ho sklátí kosou smrt.

Meter: trochaic
1L: Nirgends hin als auf den Mund:
by Paul Fleming

Nirgends hin als auf den Mund:
da sinkts in des Herzen Grund;
nicht zu frei, nicht zu gezwungen,
nicht mit gar zu fauler Zungen.
Nicht zu wenig, nicht zu viel:
beides wird sonst Kinderspiel.
Nicht zu laut und nicht zu leise:
bei der Maß' ist rechte Weise.
Nicht zu nahe, nicht zu weit:
diß macht Kummer, jenes Leid.
Nicht zu trucken, nicht zu feuchte,
wie Adonis Venus reichte.
Nicht zu harte, nicht zu weich,
bald zugleich, bald nicht zugleich.
Nicht zu langsam, nicht zu schnelle,
nicht ohn' Unterscheid der Stelle.
Halb gebissen, halb gehaucht,
halb die Lippen eingetaucht,
nicht ohn' Unterscheid der Zeiten,
mehr alleine denn bei Leuten.
Küsse nun ein Iederman,
wie er weiß, will, soll und kan!
Ich nur und die Liebste wissen,
wie wir uns recht sollen küssen.

Meter: trochaic
114.
by Friedrich Rückert

Mein Sehnen strebet vor, und strebet nicht zurück;
Nicht die Vergangenheit, die Zukunft ist mein Glück.
Mein Sehnen strebet vor und eilet mir voraus,
Es schwebet dort empor, und ist schon dort zuhaus.
Es ist schon dort zuhaus, wann ich ihm komme nach,
Dann zeigt es dort mir das, was hier es mir versprach.

Meter: iambic
- 99 - A una dama que le preguntó qué tiempo corre
by Lope de Vega

El mismo tiempo corre que solía,
que nunca de correr se vio cansado;
deciros que es menor el que ha pasado,
demás de necedad, vejez sería;
o mayor o menor, hay noche y día,
sube o declina, Filis, todo estado;
dichoso el rico, el pobre desdichado,
con que sabréis cual fue la estrella mía.
Hay pleitos, y de aquestos grandes sumas,
trampas, mohatras, hurtos, juegos, tretas,
flaquezas al quitar, naguas de espumas;
nuevas mentiras, cartas, estafetas,
lenguas, lisonjas, odios, varas, plumas,
y en cada calle cuatro mil poetas.

Meter: iambic
Der Mond, der die Welt sich gern unwirklich macht
by Max Dauthendey

Der Berg war frisch ein Blätterkranz,
Die Apfelbaumäste voll Blüten sich bogen,
Der Maimond kam weiß wie zum Tanz hergeflogen.
Bei den Pappeln, die hoch sich die Nacht beschauen,
Dicht Wolke bei Wolke vorüberkroch;
Sie mußten dem Mond den Weg verbauen.
Doch der Mond, der die Welt sich gern unwirklich macht,
Verklärt alle Wolken zum festlichen Zelt,
Wo manch Liebesgedanke hell Einzug hält.

Meter: polymetric
- 1209 - Acto I, GIROTO
by Lope de Vega

Quedan los campos cuando el sol se zampa
y de los nuevos ojos se zabulle,
tales, que ni ave canta, ni agua bulle;
todo parece que su luz lo escampa.
El oso cae en la acechanza y trampa,
la trucha por lo fondo se escabulle,
non hay casada tórtola que arrulle
ni ganado en la arena cama estampa.
En viéndole enhebrar sus hebras de oro,
asómase la noche fresca y fría,
todo lo llora en lamentoso coro.
Yo soy campo vestido de alegría,
y en soras que me falta el sol que adoro,
la negra noche que sociede el día

Meter: iambic
PÍSEŇ KŘIŽÁKA
by Viktor Dyk

V sluneční záři meč se blýská
tak bez důvodu tasený.
Přes pole, luka, přes křoviska,
přes bystřiny a plameny!
Tam do dálek se s mraky ženu,
nedočkav příštích osudů.
Čeká-li na sta Saracénů,
já přece couvat nebudu.
Svůj kříž jsem vzal, jdu v svatou zemi
hledati něco z dávných stop...
Snad boží hrob, však přiznejte mi,
že možná také vlastní hrob.
Tož, paní, ještě vyhlédněte,
než krvavá ta počne řež.
Mohu být velkým, jestli chcete!
Mohu být šťastným, jestli chceš!

Meter: iambic
Kalina.
by Adolf Heyduk

V kraji lesa u myslivny
kalina mně kývá:
Pospěš, na mé zkvetlé sněti
pěnkav četa zpívá.
Každý list i kalich květu
pln je pestrých zvuků,
chceš-li z cesty něco míti,
pojď a vztáhni ruku!
Ulom sobě snítku z větve,
jež má nejvíc světla,
zdob jí čapku, zdob jí hlavu,
by tvá mysl zkvetla.
Nechoď mi však cestou prašnou,
zůstaň v horském lůně,
a ta snítka i tvé srdce
budou plny vůně.

Meter: trochaic
An eine Tänzerin.
by Joseph von Eichendorff

Wecke nicht die Zauberlieder
In der dunklen Tiefe Schooß,
Selbst verzaubert sinkst Du nieder,
Und sie lassen Dich nicht los.
Tödtlich schlingt sich um die Glieder
Sündlich Glüh'n,
Und verblüh'n
Müssen Schönheit, Tanz und Lieder,
Ach, ich kenne Dich nicht wieder!

Meter: trochaic
Ach wenn sie das Rössel
by Ludwig Achim von Arnim

Schlimm Leut sind Studenten, man sagts überall,
Obwohl sie schon kommen im Jahr nur einmal,
So machens ins Dorf so viel Unruh und Mist,
Daß uns die erste Woche schon weh dabey ist.
Wir müssen nur sorgen auf Mariengeburt,
Es wünscht auch ein jeder, daß Galli bald wird,
Da kommens mit Degen und Büchsen daher,
Und machen im Dorfe ein jämmerlich Gescher.
Nichts ist vor ihnen sicher, kein Henne, kein Taube,
Als wärens erschaffen zum Plündern und Raube,
Darf ihnen kein Gans auf die Wiesen naus trauen,
Studenten thun ihr gleich den Kragen weghauen.
Sind Gärten mit Brettern und Riegeln umzäunt,
So thun sies zerbrechen, daß die Sonne durchscheint,
Sie steigen um die Aepfel, zerreissen die Bäum,
Wär zufrieden, trüg jeder nur ein Tasche voll heim.
Mit Feuer und Pulver sinds gar sehr gefähr,
Daß oft eim sein Häusel verbrennet gar wär,
Lassen pulverne Fröschle einem hupfen aufs Dach,
Wenns brennet, so fragens kein Teufel danach.
Hat einer beym Häusel ein wachbaren Hund,
Der sonst von der Kette nicht abkommen kunt,
Sie lassen ihn laufen, es wär ja nicht noth,
»potz Hagel da schießt's ja!« der Pudel ist todt.
Studenten im Wirthshaus, sinds aus der Weis frisch,
Sie brauchen allein ein großmächtigen Tisch,
Sie saufen und schreien als g'hört das Haus ihn'n,
Und saufen und schreien sich blitzblau und grün.
Bald redens lapodeinisch, ich kanns nicht verstehn,
Doch ists leicht zu rathen, auf uns muß es gehn,
Bald tanzens und springens und hupfens am Fleck,
Und nehmen den Knechten den Tanzboden weg.
Und schmeissen die Knecht sie auch alle heraus,
So laufens wie die Mäus auf die Strassen hinaus,
Und machen ein Haufen und grausam Gefecht,
Und hauen und stechen und schreien erst recht.
Ziehn naus auf die Felder und geben kein Fried,
Ist grad wie ein Wetter, so spielens damit,
Da tretens die Aecker, verstehn nicht was 's ist,
Wenn einer schwarz Brod um sein Handarbeit frißt.
Sind Roß auf der Weide, und rasten ein Weil,
So nehmens Studenten, es ist gar ein Gräul,
Und hauens in die Seiten mit allbeiden Füssen:
Ach wenn sie das Rössel doch langsam gehn liessen!

Meter: polymetric
S BOHEM...
by Josef Svatopluk Machar

Loď rozjela se do modrého moře.
Zavlály šátky, čapky zamávaly –
nuž, s bohem, s bohem! Rozvířená brázda
pod zádí lodi šuměla, a kruhy
se rozbíhaly po přístavu k břehům –
buď s bohem, s bohem, sladká Jalto moje!
Já ve své duši uzavřel jsem tebe
a odnáším tě pod chladnější pásmo.
I ty, můj břehu, marně plyneš na zad
a marně chceš mi navždy unikati –
jen očím prcháš, v duši jsi však zavřen,
je plna tebe, celý kraj v ní nesu
a vydám svoje carství jenom Smrti.
Tak podržím tě, jak tě nyní vidím,
tvou ukrutnost, můj drahý, zvrátím v niveč,
neb luznějším ses nejevil mi nikdy,
jak v této chvíli, když mi s bohem dáváš.
Tak nikdy nejásaly tvoje barvy,
tak nikdy nevýskal si vzduch tvůj zlatý,
a modřeji se nezasmálo nebe
a jeho zrcadlo zde, klidné moře.
Jen v trosku duše své vás uzavírám,
díl větší její zanechávám tady,
a vím, že troska moje sníti bude
a teskně toužit po své druhé části...
Jak jiným člověkem se domů vracím!
Mám v srdci klid a mírné naladění
svých dětských dob za letních podvečerů,
sobotních podvečerů, kdy zněl s věže
hlas našich zvonů, kdy jsem míval pocit,
že čas a lidé v klopotné své honbě
staví se náhle, usedají klidně
a v západ slunce, barvy horizontu
se dívat musí, tiše hovoříce...
Jsem smířen se vším, raduji se z žití,
vše omlouvám a všecko je mi jasno.
Svět nemůže být jiný, a tak dobře.
Jde zákony, jichž nelze postihnouti
smrtelným smyslům, ubohému umu.
A největším pak mudrcem jest jeho
květ, jenž se těší z teplé záře slunce,
pták, jenž se stará o své malé děti
a naplnivše oba tak svůj úkol
mrou beze stesku po posmrtném žití,
bez touhy po slávě, jako by znali,
že v dětech dál žít – může dostačiti...
Buď s bohem, Kryme, v divé honbě žití
tys přál mi sobotní zas jeden večer...
Já viděl zase jednou velké slunce,
zas dýchal klidně, slyšel zníti zvony
a ztrávil chvíli v rozhovoru tichém...
Tys hovořil tak mile k smyslům mojim
svou řečí předkulturní, a já cítil
pradávných lidí dávno zniklé štěstí
na hrudi tvé, já slyšel bíti srdce
v tvém moři, skalách, lesích, vzduchu, květech,
veliké, dobré, neúnavné srdce,
žil v pohádce jsem, pohádku jsem prožil –
buď s bohem, s bohem! –

Meter: iambic
l .
by Joseph von Eichendorff

O, Ihr Güt'gen und Charmanten!
Für des Echo's holden Schwung
Nehm't der lust'gen Musikanten
Ganz ergeb'ne Huldigung!

Meter: trochaic
ROMA
by Rubén Darío

¿Qué es?... ya retiembla el imponente muro,
el gladiador desciñe sus laureles,
y caen los dorados chapiteles
y el Capitolio cruje mal seguro.
Ya el oráculo calla ante el conjuro
y se escucha el trotar de los corceles,
el rodar de los rotos anaqueles
y el templo está callado, solo, oscuro;
ya llegaron tu huestes giganteas,
y tiembla de pavor la impía corte;
el imperio vetusto se desploma;
y al resplandor de enrojecidas teas
ya descienden los Bárbaros del Norte
y a su empuje brutal ¡ya cae Roma!...

Meter: polymetric
BYL VEČER...
by Antonín Sova

Byl večer, pávi na lukách svůj rozvírali chvost.
Já jedno věděl... Přijde-li, vzat budu na milost.
A čekal jsem, to dlouho již..., já čekal... Dvorec stměl
i háj se stměl, večer se stměl a vůně prudké měl.
Co stále víc se stmívalo, má naděj u konce,
kam neměla už přissát se v poslední úponce.
Byl každý pohyb, každý stín a každý vody vzdech
mi vážným gestem výstražným, i větru hvizd a spěch.
Má bolest němě čekala i s mojí zpovědí.
Ta marně v srdce ryla se jak písmo do mědi.
Již zdál se dvorec mrtvý být, i pávi zmizeli
a celý údol připadal již jako zcizelý.
Zář západu jak rudnula a louky ztemněly
a rysy všeho kolemkol duchově zjemněly,
kdes hradní troska na výši, již hlídá stromoví,
jak hlava v krvi chvěla se, uťatá obrovi.
V tom přišla... Děsu okamžik v radostný úžas vzrost’,
já, věděl již, tím zjevením vzat byl jsem na milost.

Meter: iambic
Kus chleba a kus práva.
by Adolf Heyduk

Více otčenášků, více bude chleba!
Ale není více, ty můj bože s neba,
vzdor více modlení bída ňádro klove,
a vždy víc se tratí černí bochánkové.
Což bude ta Slovač věčněvěkův kleta?
A kdo bude hádať tu hádanku světa? –
To přetěžko říci, kdo ji hádať bude,
avšak bude synek mamelunky chudé!
Synku chudé mamky, narozený-li ty?
pospěš, naše mysli v odvahu jsou slity;
s tebou půjdou naše srdce plnozdráva
pro otulec chleba a skyvečku práva.

Meter: trochaic
Lehká volba.
by František Cajthaml-Liberté

Zda přítel jsem monarchie –
ptáš se – či republiky?
O tom arci jsem přemýšlel
a často, bohudíky.
Slyš: tu i tam břichopásci
perou se, zlatem zpiti;
v ruce-li meč neb akcie –
my vždy jsme při tom biti!

Meter: polymetric
The Chimney Sweeper: A little black thing among the snow
by William Blake

A little black thing among the snow,
Crying "weep! 'weep!" in notes of woe!
"Where are thy father and mother? say?"
"They are both gone up to the church to pray.

Because I was happy upon the heath,
And smil'd among the winter's snow,
They clothed me in the clothes of death,
And taught me to sing the notes of woe.

And because I am happy and dance and sing,
They think they have done me no injury,
And are gone to praise God and his Priest and King,
Who make up a heaven of our misery."

Meter: polymetric
MUDRCI
by Josef Svatopluk Machar

Kolik hlav – tolik smyslů,
kolik děr – tolik syslů,
pravdu dí ten starý žert –
jen v těch děrách našich syslů
a v tom smyslu jejich smyslů
nevyzná se ani čert.

Meter: trochaic
ORLŮM ZMIZEVŠÍM V DÁLCE.
by Bohuslav Knoesl

V močály tiché den klesá zvolna,
myšlenky tonou v jezeru snů;
myšlenky tonou v jezeru snů,
srdcem jde touha teskná a bolná.
Bratři mí čačtí, orlové bystří,
k moři kams’ táhli v modravou dál;
k moři kams’ táhli v modravou dál
volní a hrdí touhy mé mistři.
Bez konců zdá se noc býti dlouhá,
východní dálky nehlásí den;
východní dálky nehlásí den,
zhynula síla, zbývá jen touha.
Orlové pyšní, šťastní mí bratři,
jitro až vzplane, nebudu živ!
Jitro až vzplá a nebudu živ,
řeknete, Vám že srdce mé patří?
Pro Vás vždy vřele srdce mé bilo,
z Vašeho rodu pocházím já,
z Vašeho rodu pocházím já,
zlomená peruť, nevzkvetlé dílo...

Meter: polymetric
ALOISU JIRÁSKOVI
by Adolf Bohuslav Dostal

Už nevím, kde jste napsal onu větu,
že člověku jen trochu smíchu stačí
a ostatek že dotrpí si v pláči.
Sám prožil jsem to, kolik pravdy je tu.
Já utrh’ jednou bílý kalich květu,
leč svadl dřív, než dozní píseň ptačí...
A člověk sám si nikdy nepostačí,
vždy aspoň úsměv potřebuje k letu.
Mé srdce, v skalách holub osamělý,
jen volá v smutek černé hodinky,
a marně volá. Obzory se stměly.
A mezi proudy bez kormidla zmítán
kus země ve tmách hledám jedinký. –
Ba, z trnů je ten lidský život splítán.

Meter: iambic
69.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der weiß nicht viel, der mehr als andre wissen wil,
Erkennen, was ihm fehlt, das ist des Weisen Ziel.

Meter: iambic
Rechnenstunde.
by Theodor Storm

Du bist so ein kleines Mädchen,
Und hast schon so helle Augen;
Du bist so ein kleines Mädchen,
Und hast schon so rothe Lippen!
Nun schau mich nur an, du Kleine,
Auch ich hab' helle Augen,
Und laß dir Alles deuten —
Auch ich hab' rothe Lippen.
Nun rechne mir doch zusammen!
Vier Augen, die geben? — Blicke!
Und — mach' mir keinen Fehler!
Vier Lippen, die geben? — Küsse!

Meter: iambic