PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Judith.
by Jan Evangelista Nečas

Co vykonala Judith vdova zbožná!
Ač krásná, bohatá a velkomožná,
přec měla srdce k strápenému lidu
a modlila se v tichém nočním klidu,
by Bůh, jenž slabé pláštěm moci kryje,
byl ochrancem jich města Bethulie,
jež trpí tolik běd a všeho zlého,
a v běsném kruhu vojska assyrského
vždy větší bere záhubu a škodu,
vždyť Holofernes odňal jim i vodu
v čas, kdy jim slunce žehlo nad jich hlavou,
že mřeli mnozí jenom žízní žhavou.
A pomoc žádná z blízka ani z dáli! –
A Holofernes město jejich spálí
a povraždí, co žije v něm – i děti,
vždyť na postrach všem má se vyprávěti,
jak hrozný bývá konec těch, již k boji
se postavili assyrskému voji.
A přece pomoc! Judith šat svůj mění,
a šperkem zdobena jde do ležení.
Je Holofernes laskav k její kráse
a zaslepeným duchem domnívá se,
že zrádu žena na rodáky kuje;
vstup volný do stanu jí dovoluje. –
Noc pochmurná a jako havran černá.
Zas Judith vešla ve stan Holoferna,
jenž při hostině vypiv mnohý džbánek,
teď ponořen byl v pevný, těžký spánek.
I ve snu strašlivé jsou jeho rysy!
Meč jeho těžký na sloupě mu visí
a lampa pod ním šeří bludným svitem.
Meč zamihnul se dvakrát děsným kmitem
a na loži trup krví svou se smáčí. –
Zpět k městu Judith, hlavu nesouc, kráčí –
pak volá ku svým: „Pokračujte v díle:
Zde vizte hlavu! K výpadu je chvíle!“
A muži vstali posilněni spoře.
Boj náhlý rozvlnil se po táboře –
pak vojsko, vidouc, po vůdci že veta,
se rozbíhalo do všech koutů světa.
A Bethulie volna byla znova.
To vykonala Judith, zbožná vdova!

Meter: iambic
XII. Nemožná krásnějším,
by Vincenc Furch

Nemožná krásnějším,
Sladším, lahodnějším
Tebe jménem zváti,
Nežli jménem: „Máti!“
Zem tě ctí a nebe
Zve královnou tebe,
Já však tobě vzdáti
Vždy chci jméno „Máti!“
K tobě utíkám se,
Tobě oddávám se,
Dél se nechci báti –
Ty mě chráníš, Máti!
Náruč otevíráš,
Slze mé setíráš,
Žalost má se krátí
V klíně tvém, o Máti!
Ty jsi moje sladká
Lásky plná matka,
Bezpečně chci spáti
V lůně tvém, o Máti!

Meter: trochaic
An den Apoll.
 Bey Eröffnung des Opernhauses zu Berlin.
by Karl Wilhelm Ramler

Apollo! (denn dir hat Friedrich den
Tempel
Auf Stufen erhöht, mit Säulen umpflanzet,
Und deinen Spielen eingeweiht:
Melpomene singt in Eratons Laute,
Terpsichore tanzt in Waffen, im Schleyer,
Dir menschliche Geschichten vor;)
Vergönne doch auch der süssen Cythere
Den Zutritt, und o! dem freundlichen
Der leichtgerüstet vor ihr hüpft;
Den Grazien, die der Gürtel entbehren,
Der Suada, mit hold einladenden Lippen,
Und allem jungen Göttervolk!
Komm, Freude, du Kind der Hebe!
Die Hände gestemmt in keuchende Seiten!
Und du, schalkhafter kleiner Scherz!

Meter: iambic
Warnung
by Franz Grillparzer

Mit einem Schwerte spielt man nicht,
Man zieht es, wills die Not,
Doch mancher, ders im Scherze schwang,
Traf, was ihm nächst, zum Tod.
Man spielt auch nicht mit Lieb und Wein,
Zum mindsten, wenn man klug,
Mit Licht und Flamme, die der Wind
Oft weit und weiter trug.
So spiel auch du mit Freiheit nicht,
Erweckend ist ihr Ton,
Und wenn du sie nicht geben willst,
So sprich auch nicht davon.

Meter: iambic
- XXVIII -
by Francisco de Medrano

Sólo uno el hombre nace despojado
de bien todo, y de todos envidioso;
mísero él sólo, y sólo él ambicioso,
para nada despierto y enseñado.
A llorar sí, que sólo esto de grado
le dio naturaleza, y tan vicioso
y tan rudo animal, y así lloroso
para dueño de todos fue criado.
El sólo ni ofender ni defenderse
en diferencia tanta de animales,
ni comer puede o sabe, ni moverse.
¡Oh loco! y pensará nacer de tales
principios para sólo envanecerse!
¡Cuál es la presunción de los mortales!

Meter: iambic
A un crítico
by Julián del Casal

Yo sé que nunca llegaré a la
                     cima
donde abraza el artista a la
                     quimera
que dotó de hermosura duradera
en la tela, en el mármol o en la rima;
yo sé que el soplo extraño que
                  me anima
es un soplo de fuerza pasajera
y que el olvido, el día que yo muera,
abrirá para mí su oscura sima
Mas sin que sienta de vivir antojos,
y sin que nada mi ambición despierte,
tranquilo iré a dormir con los pequeños,
si veo fulgurar ante mis ojos,
hasta el instante mismo de la muerte,
las visiones doradas de mi sueño.

Meter: polymetric
- 1308 - Acto II, ALFÉREZ
by Lope de Vega

En la plaza da voces libremente,
y con su mano sus delitos firma;
falsa proposición delante afirma
del vulgo, que le escucha atentamente.
De una casada es loco pretendiente,
y en públicos lugares lo confirma;
en blanco ha dado a su enemigo firma
o quiere, siendo infame, honrar la frente.
A todos sus criados dio la llave
de papeles ocultos que tenía;
imprimió su ignorancia el que no sabe.
De colores se viste en claro día
o, siendo mal nacido, ha dado en grave
quien su secreto de mujer confía.

Meter: iambic
My Last Duchess
by Robert Browning

That's my last Duchess painted on the wall,
Looking as if she were alive. I call
That piece a wonder, now: Frà Pandolf's hands
Worked busily a day, and there she stands.
Will 't please you sit and look at her? I said
'Frà Pandolf' by design, for never read
Strangers like you that pictured countenance,
The depth and passion of its earnest glance,
But to myself they turned (since none puts by
The curtain I have drawn for you, but I)
And seemed as they would ask me, if they durst,
How such a glance came there; so, not the first
Are you to turn and ask thus. Sir, 't was not
Her husband's presence only, called that spot
Of joy into the Duchess' cheek: perhaps
Frà Pandolf chanced to say, 'Her mantle laps
Over my lady's wrist too much,' or 'Paint
Must never hope to reproduce the faint
Half-flush that dies along her throat:' such stuff
Was courtesy, she thought, and cause enough
For calling up that spot of joy. She had
A heart—how shall I say?—too soon made glad,
Too easily impressed; she liked whate'er
She looked on, and her looks went everywhere.
Sir, 't was all one! My favour at her breast,
The dropping of the daylight in the West,
The bough of cherries some officious fool
Broke in the orchard for her, the white mule
She rode with round the terrace—all and each
Would draw from her alike the approving speech,
Or blush, at least. She thanked men,—good! but thanked
Somehow—I know not how—as if she ranked
My gift of a nine-hundred-years-old name
With anybody's gift. Who'd stoop to blame
This sort of trifling? Even had you skill
In speech—(which I have not)—to make your will
Quite clear to such an one, and say, 'Just this
Or that in you disgusts me; here you miss,
Or there exceed the mark'—and if she let
Herself be lessoned so, nor plainly set
Her wits to yours, forsooth, and made excuse,
—E'en then would be some stooping; and I choose
Never to stoop. Oh, sir, she smiled, no doubt,
Whene'er I passed her; but who passed without
Much the same smile? This grew; I gave commands;
Then all smiles stopped together. There she stands
As if alive. Will 't please you rise? We'll meet
The company below then. I repeat,
The Count your master's known munificence
Is ample warrant that no just pretence
Of mine for dowry will be disallowed;
Though his fair daughter's self, as I avowed
At starting, is my object. Nay, we'll go
Together down, sir. Notice Neptune, though,
Taming a sea-horse, thought a rarity,
Which Claus of Innsbruck cast in bronze for me!

Meter: iambic
227. Auch darvon.
by Angelus Silesius

Was hilfft dichs daß du bist mit Wasser abgewaschẽ?
So du in dir nicht dämpffst die Lust vom Koth zu-
naschen.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Jerónimo González de Villanueva

O tú que partes con seguro vuelo
a la inmortalidad que ya te aclama,
y ceñido de siempre verde rama
apuestas duraciones con el cielo
No te gima lloroso el desconsuelo,
ausencia breve tu morir se llama,
que quien muere naciendo de su fama,
triunfando vive de mortal recelo.
Si tú mismo te labras tu memoria,
y burlando la humana confianza,
eres del tiempo y de la edad victoria.
Tú sólo te merece tu alabanza,
que no está siempre en el osar la gloria,
ni en mí cede el efecto a la esperanza.

Meter: polymetric
Die Hochzeitsänger.
by Joseph von Eichendorff

Und am Hause seine Runde
Tritt der Wächter gähnend an,
Rufet aus die Schlafensstunde,
Und sieht ganz erbost uns an.
Doch nach ihrem Kabinette
Schwing' ich noch mein Tambourin,
Fahr' wohl in Dein Himmelbette,
Weil wir müssen weiter zieh'n!

Meter: trochaic
LA DULZURA DEL ÁNGELUS...
by Rubén Darío

La dulzura del ángelus matinal y divino
que diluyen ingenuas campanas provinciales,
en un aire inocente a fuerza de rosales,
de plegarias, de ensueños de virgen, y de trino
de ruiseñor, opuesto todo al rudo destino
que no cree en Dios... El áureo ovillo vespertino
que la tarde devana tras opacos cristales
por tejer la inconsútil tela de nuestros males
todos hechos de carne y aromados de vino...
Y esta atroz amargura de no gustar de nada,
de no saber adónde dirigir nuestra prora,
mientras el pobre esquife en la noche cerrada
va en las hostiles olas huérfano de la aurora...
¡Oh suaves campanadas entre la madrugada!

Meter: polymetric
Definition des Menschen.
by Barthold Heinrich Brockes

Ob es, vielleicht durch Stolz verführt, den meisten Men-
schen nicht so scheinet:
So ist der Mensch doch in der That nichts anders, als

Meter: iambic
- 31 - Envió una dama una bigotera de ámbar a un galán, que no la había menester
by Lope de Vega

Ocioso, Helena, fue vuestro presente
para tanto marfil lustroso y liso,
que los bigotes del galán Narciso
sostenidos están naturalmente.
Si vos le presumís barbiponiente,
muy de mañana madrugó el aviso,
y si a la cara hacéis moldura y friso,
lo mismo es en la barba que en la frente.
Donde concurren tantos desengaños,
incrédula debéis de ser, Helena,
¿mas quién a de creer tales engaños?
El ámbar y el cairel no os causen pena,
que a poderlos vivir, de aquí a mil años
os la podré volver tal y tan buena.

Meter: iambic
1L: Hallt um mich, ihr Sterbeglocken!
by Adolf Friedrich von Schack

Hallt um mich, ihr Sterbeglocken!
Mönche, reicht das Kruzifix!
Wie die Atemzüge stocken,
Sinkt die Wucht des Mißgeschicks;
Lang genug auf Erden büß' ich,
Wankend an dem Pilgerstab,
Als den ersten Rastort grüß' ich
Wandermüde nun das Grab.
Schon als Knabe, da die bleiche
Mutter weinend mich umschlang,
Sie, die an des Vaters Leiche
Wahnsinnsvoll die Hände rang,
Irrt' ich mit ihr Jahr' um Jahre
Durch die Welt im Trauerzug,
Neben mir die Totenbahre,
Die den blassen Vater trug.
Ziemte mir, dem Unglückssohne –
Früh schon war ich todeskrank –
Mir von jenem Reich die Krone,
Dem die Sonne nie versank?
War ich würdig, daß in Aachen
Bei des großen Karl Gebein
Jene schwarzen Wähler sprachen:
Immer noch vor meinen Sinnen
Schwebt der ungeheure Tag,
Da in Worms auf morschen Zinnen
Sonnengleich die Zukunft lag;
Jeder Blick sah hoffnungstrunken
Zu ihr auf, dem Licht erwacht;
Ich allein, in mich versunken,
Starrte in die alte Nacht.
Unbekannte Rufe stiegen
An mein Ohr mit fremdem Klang;
Neue Fahnen sah ich fliegen,
Die ein neuer Glaube schwang;
Rauschen zwischen ihren Falten
Hört' ich eine junge Zeit;
Aber finstre Nachtgestalten
Geißelten mich in den Streit.
O die Banner! Wohl zertreten,
Nicht bezwingen konnt' ich sie,
Und der Klang der Siegsdrommeten
Scholl wie Trauermelodie,
Und das Auge mußt' ich senken
Vor dem hingestürzten Aar –
Soll ich noch an Mühlberg denken,
Denken noch an Villalar?
Horch! Durch diese Glockenklänge,
Seufzerschwer, im Trauerchor,
Tönen mir die Grabgesänge
Meiner Völker an das Ohr.
Zu der Welt, die ich besessen,
Schweift das Auge mir hinab,
Wie sie weithin, unermessen
Liegt, ein riesenhaftes Grab!
Fern, vom letzten Strahl beschienen,
Dämmert mir das deutsche Reich;
Schon auf stürzende Ruinen
Sinkt die Nacht, dem Tode gleich;
Matte Stimmen hör' ich, lallend
Von vergangner, großer Zeit,
Doch der Glockenruf, verhallend,
Trägt sie in die Ewigkeit.
Näher mir auf wirrem Schutte
Steht ein florumhüllter Thron,
Und ein König in der Kutte –
Ich erkenne meinen Sohn –
Zählt die leichenvollen Särge,
Die, der seine Reiche lenkt,
Jener herzogliche Scherge
In den großen Friedhof senkt.
Spanien, wirf sie hin, die Lanze,
Da dein letzter Ritter fiel!
Sterbend zittert die Romanze
Auf dem letzten Saitenspiel!
Statt der Lieder nun, der frohen,
Füllt dich dumpfer Kettenklang,
Und der Scheiterhaufen Lohen
Leuchtet deinem Untergang.
Aber fernehin im Westen
Seh' ich Küsten, frisch und grün,
Mit den morgentaugenäßten
Fluren aus dem Meer erblühn;
Und ein Kiel mit segelvollen
Masten naht dem schönen Strand,
Und die Anker hör' ich rollen,
Und die Schiffer rufen: Land!
Ja, das Schiff der Menschheit steuert
Zu dem Port der jungen Welt,
Wo das Leben sich erneuert,
Und das Dunkel sich erhellt.
Doch für mich und diese alte,
Die mit mir zu Tode geht,
Nun der Glockenton verhallte,
Mönche! sprecht ein Grabgebet!

Meter: trochaic
73.  Hier muß man Bürger werden.
by Angelus Silesius

Streb nach der Bürgerschafft deß Himmels hier auf
Erden:
So kan er dir darnach dort nicht versaget werden.

Meter: iambic
1L: Manches gewagte Problem und die sprödesten Stoffe bewältigt
by August von Platen

Manches gewagte Problem und die sprödesten Stoffe bewältigt
Mein siegreicher Verstand, meine vollendete Kunst;
Doch mir mangelt geschichtlicher Sinn, ich entbehre der Griechen
Milde zu sehr, mir fehlt Ruhe der Seele zu sehr.

Meter: iambic
- 22 - A San Pedro
by Lope de Vega

Con ser Cristo de Dios la fortaleza,
rindió las llaves, Pedro, a vuestra mano,
Alcalde de su alcázar soberano
os constituye por mayor grandeza.
Que si mostrastes al entrar flaqueza
en casa del Pontífice titano,
por eso en fe de Capitán Romano,
donde puso los pies, dais la cabeza.
Lágrimas, bien podéis tener consuelo,
que hasta el pecho de Dios hallaréis puerta,
pues por llorar le dieron la del cielo.
Y que padece fuerza es cosa cierta,
pues parece que quiere desde el suelo,
a fuerza de los pies dejarla abierta.

Meter: iambic
- XXXIII -
by Marqués de Santillana

Porqu'el largo vivir nos es negado,
ínclito rey, tales obras faced
que vuestro nombre sea memorado;
amad la fama e aquélla temed
Con vulgo alegre, mano e reposado
oíd todos, librad e proved;
fazed que ayades las gentes en grado,
ca ninguno domina sin merçed.
Commo quiera que sea, comendemos
estos dos actos vuestros por derechos,
pues qu'l principio es çierto e
                     sabemos
en todas cosas ser lo más del fecho;
e reffiriendo graçias os amemos
qu'es a los reyes glorioso pecho.

Meter: polymetric
1L: Wann Weiber Reime schreiben, ist dupelt ihre Zier;
by Friedrich von Logau

Wann Weiber Reime schreiben, ist dupelt ihre Zier;
Dann ihres Mundes Rose bringt nichts als Rosen für.

Meter: iambic
Der Pilot
by Joseph von Eichendorff

Glaube stehet still erhoben
Überm nächt'gen Wellenklang,
Lieset in den Sternen droben
Fromm des Schiffleins sichern Gang.
Liebe schwellet sanft die Segel,
Dämmernd zwischen Tag und Nacht
Schweifen Paradiesesvögel,
Ob der Morgen bald erwacht?
Morgen will sich kühn entzünden,
Nun wird's mir auf einmal kund:
Hoffnung wird die Heimat finden
Und den stillen Ankergrund.

Meter: trochaic
1L: Ungebeugter Stolz der Haltung,
by Karl Henckell

Ungebeugter Stolz der Haltung,
Einfachheit in Wort und Kleid,
Keine Phrasenprachtentfaltung
Falscher Leidenschaftlichkeit;
Kraft des Wissens in den Blicken,
Ruhig redend, klaglos, klug –
»in die Gruben ihn zu schicken,
Ist's genug?« der Richter frug.
Durch die Welt des Elends schreiten,
Schreiten durch der Knechte Nacht,
Wort der Wahrheit zu verbreiten
Wider Macht der Niedertracht;
Licht in die Baracken werfen,
In der Hand der Freiheit Buch –
»ihn mit Ketten zu verschärfen,
Ist's genug?« der Richter frug.
Freundschaft, Glück und Liebe lassen,
Einsam wandeln öde Bahn,
Seiner Brüder stumpfe Massen
Wecken aus dem starren Wahn;
Von den Eltern scheu gemieden,
Der doch keinen Bruder schlug –
»ihn dem Mörder anzuschmieden,
Ist's genug?« der Richter frug.

Meter: trochaic
Ubi abundavit delictum, ibi supera-
 bundavit, gratia Dei.  Epist. ad Rom. cap.  5.
 An die Sünde.
by Georg Neumark

Die gantze weite Welt die sol und muß vergehen/
Nur Gottes reines Wort das bleibet ewig stehen.

Meter: iambic
KLEOPATRA.
by Josef Lukavský

Má Kleopatra – ne, královská žena.
Má Kleopatra zrodila se v kalu
a bouře byly hudbou její duši,
jíž věnovala milujícím mužům.
Cigarety a rozpustilý tanec,
smyslná gesta, víno, divočení
milovala má smavá Kleopatra,
bohyně našich nespoutaných zábav.
A když tak k ránu dospěli jsme k bodu,
kdy šílená jen radost s námi byla,
tu Kleopatra, silná žena vášně,
nechala sluncem líbat svoje tělo.
My, diví chrti, hltali pak krásu,
jež jako blesk nám zraky oslepila
a nikdo neměl síly vzít ji v lokty
a opojit se vínem její touhy,
když tančila před námi k poctě slunce
a její zlaté, hebké, dlouhé vlasy
rozpjaty zahalily ňader hrozny
a objímaly tělo její štíhlé...
Má Kleopatro – naše Kleopatro –
tys milovala slunce a tvá vášeň
nás spalovala... Kde jsi, ženo světla,
proč, královno, jsi opustila nás?

Meter: iambic
XX. Ó, milovat je: trpět. Trpět – žíti!
by Tereza Dubrovská

Ó, milovat je: trpět. Trpět – žíti!
Čím silnější je cit, tím trpíš víc,
před okem lidským musíš bol svůj skrýti,
jak šašek smíchem naladit svou líc.
Ty směj se! Smát se budou, s Tebou výti,
jim, jako šašek, můžeš pravdu říc',
leč neplač. Bol Tvůj nikdo nepocítí,
v Tvém smutku nikdo nevyjde Ti vstříc.
A všichni vzhlédnou cize, nechápavě,
chlad zasvitne i v drahém pohledu –
tam odejdou zas, odkud přišli právě.
Pak když tě bolest k smrti poranila,
jen rakev zbude Tobě k posledu –
pak řekni si, má duše: „Já jsem žila.“

Meter: iambic
Měsíčný květ.
by Xaver Dvořák

Juž vyrostl květ luny stříbrný
na vodách,
hvězd – zlatých ryb roj nádherný
k němu táh’.
Květ mrtvých nadějí juž blednoucí
v hloub mi kles’,
jak odlesk luny mdlý a hasnoucí
od nebes.
Po stupních myšlenek sem zvlněný
duch můj táh’;
zda měsíčný by květ ten ztracený
nedosáh’...!

Meter: iambic
Sobre el anhelo con que cada uno trabaja para logr
by José Cadalso

Pierde tras el laurel su noble aliento
el héroe joven en la atroz milicia;
sepúltase en el mar por su avaricia
el necio, que engañaron mar y viento
Hace prisión su lúgubre aposento
el sabio, por saber, y por codicia
el que al duro metal de la malicia
fio su corazón y su contento.
Por su cosecha sufre el sol ardiente
el labrador, y pasa noche y día
el cazador de su familia ausente
Yo también llevaré con alegría
cuantos sustos el orbe me presente,
sólo por agradarte, Filis mía

Meter: iambic
El pavo real
by Efraín Saenz Cordero

Del jardín en la sombra semioscura,
resalta, oro y azul, su regio traje;
la airosa esplendidez de su plumaje
de donde emerge altiva su figura
Príncipe por su sangre la más pura,
yo le quiero brindar hoy mi homenaje
y darle en la emoción de mi lenguaje
salutación de paz y de ventura
Luego cantar su porte y señorío;
sus ojos vivos, su aguzado pico,
y el vivo tornasol de su atavío.
Y del jardín sobre la verde alfombra,
su plumaje, que abierto en abanico,
se esfuma en el misterio de la sombra.

Meter: iambic
Lacinému kritiku.
by August Nevšímal

Tebe svatým zovu bez ostychu:
knihy, o nichž soud jsi psával,
neviděl’s a nečítával:
„nevědomost nečiní však hříchu“.

Meter: trochaic
En alabanza a la traducción por Juan de Jáuregui de la Aminta de Tasso en 1607 en Roma
by Andrés del Pozo

Desató de las ínclitas arenas
del ancho Betis el osado hispano
el más noble bajel que al mar insano
quilla ofreció jamás, y al aire antenas,
y aflojando sus lazos y cadenas
el padre de los mares, Océano,
su campo abrió, y el Betis
                  patria, ufano
vio de riquezas mil sus playas llenas;
de mil riquezas pobres y mortales
Pero vos, noble cisne, de sus ondas
volasteis a las sabias tiberinas;
y entre sus ricas venas inmortales,
sacasteis, penetrando las más hondas,
y os lleváis lo más puro de sus minas.

Meter: polymetric
MARIONETTA. (ZUBY.)
by Karel Dostál-Lutinov

Thais, ta má zuby černé, shnilé,
ale Lecanie krásné bílé
jako perly bělostné a žhavé. –
Ano, ty jsou koupené, a ony pravé.

Meter: trochaic
633
by Josef Vlastimil Kamarýt

Kdo ze sebe dělá zloděje,
tomu zle se někdy poděje.

Meter: trochaic
Das Mädchen von dreizehn
by Heinrich Christian Boie

Jung bin ich und unerfahren,
Wie man fangen und bewahren
Und der losen Ränke voll
Weilen nun, dann fliehen soll.
Noch kann ich mich nicht verstellen,
Weiß mit Blicken trüben hellen
Nicht zu spielen; nur der Lust
Schlägt die unentweihte Brust.
Will von euch mich keiner nehmen,
Weil ich gut noch bin und schämen
Des Verrathes noch mich kann?
Sieht mich arme keiner an?
Wartet ja nicht, bis zu lügen
Ich gelernet und zu trügen!
Für den ersten möcht' ich stehn,
Andre könnt' ich hintergehn!

Meter: trochaic
Ekloga. V.
by Jaroslav Vrchlický

Vzduch kol střemchou voní, jasný je co křišťal,
a jak pod tvou nohou mech se zachvívá!
Z rákosí zní cosi jako zvuky píšťal,
s hlohů padá prška květu zářivá;
ptáš se, v slzách plesu zrak,
proč se děje tak?
Pták
praví nad tvou hlavou a květ u nohou:
Jinak se ty divy jara díti nemohou!
Dech tvůj střemchou voní, křišťál oko tvoje,
jak se chví tvé ňadro mojí pod rukou!
Z mého srdce tryskly zářných písní roje
jak potoka perly tvrdou opukou;
ptáš se, v slzách něhy zrak,
proč se děje tak?
Pták
praví nad tvou hlavou a květ u nohou:
Jinak se ty divy lásky díti nemohou!

Meter: trochaic
Píseň po vyučování.
by Václav Antonín Crha

Bože opět zní náš hlas
z vděčnosti, již srdce cíti,
že jsme pocítili zas,
jak to krásné, pílným býti.
Dej nám chuti, dej nám síly,
bychom cnostně, zbožně žili.
Pokud nás Bůh nechá žít,
chceme plnit jeho slovo,
vůdcem má nám stále být
naučení Ježíškovo;
Ježíšek pak řekne jemně:
„dobré dítky, pojďte ke mně!“

Meter: trochaic
- XII - A la memoria del doctor Juan Pérez de Montalbán en su túmulo
by Lope de Zarate

Leerás, que yace aquí, porque está escrito;
y es, que el mármol usurpa la alta gloria
de Montalbán, debido a la memoria,
no de honor limitado, de infinito.
Si se observara el Egipciano rito,
de eternizar en pira en vez de historia,
Egipto fuera todo vanagloria,
que él dice, que no yace con lo escrito.
El se imprime en la Fama, y se coloca
donde, a ser tinta el Nilo caudaloso,
a su alabanza fuera tinta poca.
Pues él lo más por sí se constituye,
quien lo pretende hacer menos glorioso
a sus letras pirámides construye.

Meter: polymetric
- - Describe un monte
by Lope de Vega

Caen de un monte a un valle entre pizarras
guarnecidas de frágiles helechos,
a su margen carámbanos deshechos,
que cercan olmos y silvestres parras.
Nadan en su cristal ninfas bizarras,
compitiendo con él cándidos pechos,
dulces naves de amor, en más estrechos
que las que salen de españolas barras.
Tiene este monte por vasallo a un prado,
que para tantas flores le importuna
sangre las venas de su pecho helado;
y en este monte y líquida laguna,
para decir verdad como hombre honrado,
jamás me sucedió cosa ninguna.

Meter: iambic
- XCIX - Al Orfeo de don Juan Pérez de Montalbán
by Gongora

Orfeo, el que bajó de Andalucía,
por pasos de un rodeo nuevo y duro,
llegó al Infierno a tiempo tan oscuro,
que no se vio si entraba o si salía.
De Montalbán la lira como mía,
por atajo más fácil y seguro
sonó difusa por el aire puro
a tanta luz que vieron su armonía.
Con el uno y el otro se suspenden:
de este con la dulzura, con la gracia,
que dice la ocasión de su camino;
de aquél con el idioma, que no entienden,
porque como les habla en lengua tracia,
no saben qué les pide, ni a qué vino.

Meter: iambic
V TIŠI.
by Eliška Krásnohorská

Ani luny svitu
tajemnému,
jenž se loudí v skrytu
k loži mému,
ani hvězdě oné
snivě bledé,
ježto mizí, tone
v jitro šedé,
když se začne šeřit
spící ještě kraj,
nechci, nesmím svěřit
srdce svého taj.
Prchnu skrýt jej sobě
v samot hluši,
zavru oči obě,
zamknu duši;
ani stíny lesů
neuslyší,
co v tom srdci nesu
v němé tiši;
zrádně nezatěká
ani dechem kol
blaho, jež tak leká,
v něm tak luzný bol.
Nad pomšenou tůní
ševel sítí
ani jemnou vůní
lesní kvítí
to, co ve mně chví se,
neobjeví!
Nikdo nedoví se,
nikdo neví....
Blesk tu nenadálý
hvozdem pozatřás’,
ohněm ve hruď skály
bouřně vryl to v ráz.

Meter: trochaic