PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- 8 - Alude a la saeta de Philipo, padre de Alexandro, que le sacó de los ojos Critóbulo, excelente médico
by Lope de Vega

Púsose Amor en la nariz el dedo,
jurando por la vida de Acidalia,
castigar mi rigor, aunque a Tesalia
fuese por hierbas para algún enredo.
Y Juana por la puente de Toledo
más en Holanda, que en Tabí de Italia
pasó con cuatro puntos de sandalia;
máteme Amor, si medio punto excedo.
Del pie a mis ojos, de su pie despojos,
tal flecha de oro entonces enarbola,
como la que a Felipe daba en ojos.
Pero halló el Macedón farmacopola,
yo no, que con la flecha por los ojos
remedio espero de la muerte sola.

Meter: iambic
Reklame
by Joachim Ringelnatz

Ich wollte von gar nichts wissen.
Da habe ich eine Reklame erblickt,
Die hat mich in die Augen gezwickt
Und ins Gedächtnis gebissen.
Sie predigte mir von früh bis spät
Laut öffentlich wie im stillen
Von der vorzüglichen Qualität
Gewisser Bettnässer-Pillen.
Ich sagte: »Mag sein! Doch für mich nicht! Nein, nein!
Mein Bett und mein Gewissen sind rein!«
Doch sie lief weiter hinter mir her.
Sie folgte mir bis an die Brille.
Sie kam mir aus jedem Journal in die Quer
Und säuselte: »Bettnässer-Pille.«
Sie war bald rosa, bald lieblich grün.
Sie sprach in Reimen von Dichtem.
Sie fuhr in der Trambahn und kletterte kühn
Nachts auf die Dächer mit Lichtern.
Und weil sie so zähe und künstlerisch
Blieb, war ich ihr endlich zu Willen.
Es liegen auf meinem Frühstückstisch
Nun täglich zwei Bettnässer-Pillen.
Die ißt meine Frau als »Entfettungsbonbon«.
Ich habe die Frau belogen.
Ein holder Frieden ist in den Salon
Meiner Seele eingezogen.

Meter: iambic
MEDITACE SVÁTEČNÍ
by Antonín Sova

Po tichých polích slunce odpolední těkalo,
zčernalé rány pluhů teple hladilo,
až ticho sváteční se kroků ozvěnami zlekalo.
Jásavé pění skřivanů a cvrčků housle zladilo
v pokornou hudbu odpoledních modliteb.
A z keřů nejchudobnějších to stíny chladilo,
mír ze svátečních obydlí a z prahů zavál chléb,
lid mlčel pokorně i zvířata a úrod klas,
jenž uzrával a zlatě hořel, sluncem slep.
A jako touhou věčnosti vše přibližuje čas,
vteřina za vteřinou, vše, co žití, růst a květ,
minulá rozkoš, bolest, délka rovin, příkrý sráz,
to vše, ač žití oddáno, se zdálo odcházet,
jít zmaru vstříc a toužit po nesměrných dnech
příštího života se nekončících let,
klid tak byl pokojný, vál snášenlivý dech
z vesmíru, z klidu živých, z mrtvých mlčení,
z odkvětu stromů, z odumření věcí všech,
že zdálo se, vše o budoucím sní již vzkříšení.

Meter: iambic
- 4 - Acto I, NUÑO
by Lope de Vega

Dulce fueras, amor, dulce y sabroso,
y lleno de placer en tus desvelos,
si no te dieran la pensión los cielos,
con que llegas a ser tan riguroso.
No fuera tu desdén dificultoso,
si sólo te quedaras en recelos;
mas cuando llegas a matar de celos,
no eres amor, sino traidor furioso.
Porque siendo tus partes tan divinas,
que con el curso de los cielos vuelas,
admites impresiones peregrinas.
Mas bien haces, si temes y recelas;
porque dicen, amor, que no caminas,
si celos no te calzan las espuelas.

Meter: iambic
Zpěv desátý. NA STOPĚ?
by Jaroslav Kolman Cassius

Zde pěkný kout je. Stůl a láhev vína
a akustika jako v ulitě.
Bude-li někde tu nějaká čertovina,
ať visím, ďáble, propasu-li tě!
A co tak hledím v obrovitý ovál
taneční manéže – (podobno k nevíře!)
jakoby za mnou někdo vyškraboval
omáčku nožem se svého talíře!
Ó, hudbo domova! Jak tobě odnavykat?
Když blažila tě doma dosyta,
i v cizině jak drnčivý zpěv cikád
tě pozdravením z vlasti přivítá!
Než slední akkord puklým echem dozní
a z ruky unavené nástroj vypadne,
zraď mistra, jehož prsty virtuosní
tě kouzlí zde v cizině záhadné.
Ó, symfonie pražských restaurací,
jak zdraví milý je tvůj každý tón!
Jdu po zvuku, jenž roste a se ztrácí.
– Ha, ďáble, stůj! – „Má úcta.“ – Je to on.

Meter: iambic
Holy Sonnets: Death, be not proud
by John Donne

Death, be not proud, though some have called thee
Mighty and dreadful, for thou art not so;
For those whom thou think'st thou dost overthrow
Die not, poor Death, nor yet canst thou kill me.
From rest and sleep, which but thy pictures be,
Much pleasure; then from thee much more must flow,
And soonest our best men with thee do go,
Rest of their bones, and soul's delivery.
Thou art slave to fate, chance, kings, and desperate men,
And dost with poison, war, and sickness dwell,
And poppy or charms can make us sleep as well
And better than thy stroke; why swell'st thou then?
One short sleep past, we wake eternally
And death shall be no more; Death, thou shalt die.

Meter: iambic
125. Man soll nachgeben
by Gerhard Tersteegen

Folg nimmermehr der Welt und Sünd',
Sonst laß dich lenken wie ein Kind;
Auf deinem Sinn steh nimmer feste,
Nachgeben ist das allerbeste!

Meter: iambic
1L: Suche nicht apart zu scheinen,
by Wilhelm Busch

Suche nicht apart zu scheinen,
Wandle auf betretnen Wegen.
Meinst du, was die andern meinen,
Kommt man freundlich dir entgegen.
Mancher auf dem Seitensteige
Hat sich im Gebüsch verloren,
Und da schlugen ihm die Zweige
Links und rechts um seine Ohren.

Meter: trochaic
PODZIM NA HANÉ.
by Jan Spáčil Žeranovský

Ve sladký rmut pláň černá pohřížena
jak oddychujíc od velkého díla,
a slunce zář, jež dřív ji žhavě ryla,
se chvěje po ní v úsměv proměněna.
A v blankytu vrou mráčky jako pěna,
vrb řadou silnice peláší bílá,
kde zřít, že zlatá manna zem tu kryla?
Jen vítr po strništích lkavě sténá.
Ó Hano! Jeseň Tvou kdo cítil jednou,
ten sáhne k srdci, zda jest velké dosti,
a vše, čím lkáš a mluvíš k němu, zhostí.
Ty vzdychneš – z ňader Tvých se zvuky zvednou
a zní pak v těžký, dumný, divný zpěv,
tak jej zpíval Ivan Turgeněv...

Meter: iambic
Epigramma an die Asterien.
by Martin Opitz

Ob schon dein rother Mundt ist einer Rosen gleich/
Wo er wirdt andre sich zuküssen vnderfangen/
So wünsch ich/ daß er doch werd also weiß vnd bleich/
Als mir von Liebes Pein sein worden meine Wangen.

Meter: iambic
- II - La sonrisa
by Juan de Almeida

Ha muerto una sonrisa en mi ventana;
¿no has visto levantar a su alma el vuelo?
Murió por ti, tendida sobre el hielo,
cansada de esperar cada mañana.
Qué calidez, que calidad humana
exhibió en la antesala del recelo,
sin permitir que el hondo desconsuelo
oscureciera su ilusión temprana.
Se asomaba a la noche hora tras hora
con su visión de ti esperanzadora,
y a la luz de la aurora se asomó.
Pero en la paz del campo mudo y triste
no se oyó tu pisada, no viniste,
y dulcemente se desvaneció.

Meter: iambic
Erster Theil.
 Von den Tisch-Liedern.
by Friedrich von Hagedorn

Hört einmal, ihr muntern Brüder!
Jtzo kömmt der Frühling wieder,
Seht, er kömmt, von Blumen schwer.
Gebt mir gleich aus diesem Fasse
Von dem honigsüssen Nasse.
Eilet! Einen Becher her!

Meter: trochaic
[ihr kindisch spielenden unschuldgen Reime]
by Ludwig Tieck

Ihr kindisch spielenden unschuldgen Reime,
Was zwingt ihr mich mit lockendem Geschwätze,
Daß ich vertrauend liebend in euch setze,
Von Liebesleid und Lust die zarten Keime?
Laßt ihr aus ihnen wachsen grüne Bäume,
Daß sanft Geräusch im Alter mich ergötze,
Mich süß erinnernd an des Herzens Schätze,
In Zweigen spielend meine Jugendträume?
Seid ihr so fromm und gut, will ich versprechen,
Mag Musenkunst und Jugend von mir ziehen,
Kein Blatt aus diesem Götterhain zu brechen,
Ja jeder Sturm soll diesen Garten fliehen,
Wer lieblos naht, den soll die Rose stechen,
Mir und der Liebsten Duft und Farbe blühen.

Meter: iambic
ZAJATÝ OREL
by Emanuel Lešehrad

Kráčel jsem ulicí živou, zvečera, v podzimním šeru,
ulicí rušného města, zvířenou povozy, lidmi,
zpestřenou maskami tváří,
těhotnou sobeckým shonem.
Výklady mámily leskem honosné výstavy šperků,
přeludy krásek se skvěly, sváděly vlnami šatů,
život se zmítal a kypěl ve víru zpijivě zrádném...
Pojednou pohled můj zalét’
k místu, kde družina lidí v barvité směsici lpěla,
poutána nezvyklým zjevem:
za oknem bez lesku, matným, pro úsměch ulice vězněn
vznešený africký orel, moudrý a mohutný letec.
Pohledem opovržlivým měřil si pitvorné tváře,
zoban měl připraven k ráně,
hlavu měl vztyčenu hrdě,
na noze, bohužel, kruh měl,
kruh, jenž je odznakem rabů...
Stanul jsem před smutným oknem,
hleděl jsem v obdivu němém,
necítě soustrasti v nitru
s ubohým, nebohým vězněm;
neboť zrak jeho mi hlásal,
na noze kruhem ač sepiat,
orlem že zůstal a bude...
Zamyšlen, vzpomínal oas,
nad nimiž pyšně se vznášel,
vzpomínal lupů, kdy směle přepadal zděšená stáda,
vzpomínal vzdálené vlasti, volné a krásné a světlé...
– Jiné přec’ bylo to slunce, orle, viď, letče můj bědný,
nežli zde záření ulic, všední a nízké a plané,
jiný byl život, než tady, zdravější, svobodný, širý!
Nad vrchy, nad lidmi kroužit,
býti svým pánem i bohem,
křížiti propastný blankyt o závod s bouřnými mračny,
neznáti nic nežli volnost, volnost a sílu svých spárů!...
Nyní zde připoután dumáš, v rozmachu síly své chycen,
ubohý, nešťastný orle, hrůzný to pro tebe úděl,
velmože výšiny věznit, k zábavě všetečné láje.
V neplodném zajetí skonáš...
Marno je nad tebou tesknit...
Útěcha smírná přec’ blaží:
Skonáš. Kde?... Nevím... Však jistě
s pohledem orla!

Meter: dactylic
Pablo Gumiel
by Cristóbal de Virués

Virués tu musa, pluma, estilo y vena,
compone, escribe, suma, imita y canta,
vuela, sube, se encumbra y se levanta
a la parte del Cielo más serena.
Y allí a la Virgen de milagros llena
que en Monserrate su holocausto planta
flores y frutos ofrecen de la planta
por quien tu acento sonoroso suena,
y como adorna el Sol de luz la Aurora
y con su lumbre alumbra noche y día
de un Polo al otro y dura eternamente,
tal a tu Musa heroica, alta y sonora
inflamó la purísima María
con llama viva del eterno Oriente.

Meter: iambic
ADAGIO.
by Růžena Jesenská

Ke staré zdi jsem klesla
na schodech petřínských,
kříž života jsem nesla
a slzy v prsou svých.
A tekl den tak hluše,
jak vždy se vrací zpět,
by vyrval perlu z duše,
by urval srdci květ...
když poprvé jsem slyšela loretánské zvonky.
Mně vyznělo, že jiný
ten život němůž’ být,
za sluncem táhnou stíny,
až v hrobě bude klid...
Tam s Hradčan smírně chvělo
se kouzlo v mračný žal, – –
a srdce žít zas chtělo,
a bilo, bilo – dál, – – –
když poprvé jsem slyšela loretánské zvonky.

Meter: iambic
Ein zweites
by Friedrich Hebbel

Und ob mich diese Zweifel brennen müssen?
So rufst du aus und mögtest es verneinen,
Auch mag der Frost dir unerträglich scheinen,
Der oft dich schüttelt bei der Muse Küssen.
Doch sprich: wenn deinen schöpf'rischen Ergüssen,
In denen alle Wonnen sich vereinen,
Die Schmerzen fehlten, stünden nicht mit Weinen
Die Brüder fern so einzigen Genüssen?
Drum nimm sie hin, die Ungerechtigkeiten
Der Welt, die dir die Luft des Daseins trüben
Und bittern Zwiespalt in dir selbst erwecken.
Sie sind bestimmt, von Anbeginn der Zeiten,
Die höhere Gerechtigkeit zu üben
Und einen Zwiespalt größ'rer Art zu decken.

Meter: iambic
3.
by Friedrich von Bodenstedt

Wenn zum Tanz die jungen Schönen
Sich im Mondenscheine drehn,
Kann doch keine sich so lieblich
Und so leicht wie meine drehn!
Daß die kurzen Röcke flattern,
Und darunter, rot bekleidet,
Leuchtend wie zwei Feuersäulen
Sich die schlanken Beine drehn!
Selbst die Weisen aus der Schenke
Bleiben stehn vor Lust und Staunen,
Wenn sie, spät nach Hause schwankend,
Sich berauscht vom Weine drehn!
Auch der Muschtahid
Mit den kurzen Säbelbeinen,
Spricht: So lieblich wie Hafisa
Kann im Tanz sich keine drehn!
Ja, vor dieser Anmut Zauber,
Vor Hafisas Tanzesreigen
Wird sich noch berauscht die ganze
Gläubige Gemeine drehn!
Und was in der Welt getrennt lebt
Durch verjährten Sektenhader,
Wird sich hier versöhnt mit uns in
Liebendem Vereine drehn!
Oh, Mirza-Schaffy! welch Schauspiel,
Wenn die alten Kirchensäulen
Selber wanken und sich taumelnd
Um Hafisas Beine drehn!

Meter: trochaic
1L: Wie Merlin
by Nikolaus Lenau

Wie Merlin
Möcht ich durch die Wälder ziehn;
Was die Stürme wehen,
Was die Donner rollen
Und die Blitze wollen,
Was die Bäume sprechen,
Wenn sie brechen,
Möcht ich wie Merlin verstehen.
Voll Gewitterlust
Wirft im Sturme hin
Sein Gewand Merlin,
Daß die Lüfte kühlen,
Blitze ihm bespülen
Seine nackte Brust.
Wurzelfäden streckt
Eiche in den Grund,
Unten saugt versteckt
Tausendfach ihr Mund
Leben aus geheimen Quellen,
Die den Stamm gen Himmel schwellen.
Flattern läßt sein Haar Merlin
In der Sturmnacht her und hin,
Und es sprühn die feurig falben
Blitze, ihm das Haupt zu salben;
Die Natur, die offenbare,
Traulich sich mit ihm verschwisternd,
Tränkt sein Herz, wenn Blitze knisternd
Küssen seine schwarzen Haare. – –
Das Gewitter ist vollbracht,
Stille ward die Nacht;
Heiter in die tiefsten Gründe
Ist der Himmel nach dem Streite;
Wer die Waldesruh verstünde
Wie Merlin, der Eingeweihte!
Frühlingsnacht! kein Lüftchen weht,
Nicht die schwanksten Halme nicken,
Jedes Blatt, von Mondesblicken
Wie bezaubert, stille steht.
Still die Götter zu beschleichen
Und die ewigen Gesetze,
In den Schatten hoher Eichen
Wacht der Zaubrer, einsam sinnend,
Zwischen ihre Zweige spinnend
Heimliche Gedankennetze.
Stimmen, die den andern schweigen,
Jenseits ihrer Hörbarkeiten,
Hört Merlin vorübergleiten,
Alles rauscht im vollen Reigen
Denn die Königin der Elfen
Oder eine kluge Norn
Hält, dem Sinne nachzuhelfen,
Ihm ans Ohr ein Zauberhorn.
Rieseln hört er, springend schäumen
Lebensfluten in den Bäumen;
Vögel schlummern auf den Ästen
Nach des Tages Liebesfesten,
Doch ihr Schlaf ist auch beglückt;
Lauschend hört Merlin entzückt
Unter ihrem Brustgefieder
Träumen ihre künftgen Lieder.
Klingend strömt des Mondes Licht
Auf die Eich und Hagerose,
Und im Kelch der feinsten Moose
Tönt das ewige Gedicht.

Meter: trochaic
A José María Heredia en su centenario
by José María Heredia

Desde la Francia, madre bendecida
de la sublime libertad, que bella
sobre los mundos de Colón destella
en onda ardiente de pujante vida;
a ti, soldado de coraza unida
por la virtud, que el combatir no mella;
a ti, creador de la radiante Estrella
de la Isla riente por el mar mecida;
a ti, de Cuba campeón glorioso,
que no pudiste ver tu venturoso
sueño de amor y de esperanza cierto,
con entusiasmo en mi cantar saludo,
de pie, tocando tu vibrante escudo,
que es inmortal porque tu voz no ha muerto.
Desde la Francia, madre generosa
de la Belleza y de su luz divina,
cuya diadema de robusta encina
tiene la gracia de viviente rosa;
a ti, pintor de la natura hermosa
de la esplendente América latina;
a ti, gran rey de la Oda, peregrina
por tu gallarda fuerza melodiosa;
a ti, cantor del Niágara rugiente,
que diste en versos su tronar al mundo
y el cambiante color iridiscente
de su masa, revuelta en lo profundo
del hondo abismo que al mortal espanta,
grande Heredia, otro Heredia aquí te canta
Y abandonando el habla de la Francia
en que dije el valor de mis mayores,
al evocar a los Conquistadores
en su viril magnífica arrogancia;
hoy recuerdo la lengua de mi infancia,
y sueño con sus ritmos y colores,
para hacerte corona con sus flores
y envolver tu sepulcro en su fragancia
¡Oh, Sombra inmensa que la Luna admira!
yo que cogí de tu heredad la Lira
y que llevo tu sangre con tu nombre,
perdón si balbuceo tu lenguaje,
al rendir, en mi siglo, este homenaje
al Gran Poeta con que honraste al Hombre!

Meter: iambic
Das Feuerwerk am Ufer der Elbe
 an den Herrn Professor Sulzer.
by Anna Luise Karsch

Was kommt dort auf dem Wasser hergezogen?

Meter: iambic
1L: Der lange Tag erlosch im gelben Leuchten
by Ernst Stadler

Der lange Tag erlosch im gelben Leuchten
des Monds der weich sich zwischen Pappeln hebt
indes der Hauch des Weihers der im feuchten
Schilfröhricht schläft duftend im Dämmer schwebt.
Ahnten wir wohl als wir im Sonnenbrand
auf heißem Feld und scharfen Stoppeln schritten
als unsrer Füße Spur im dürren Sand
sich purpurn malte wie von blutigen Tritten
ahnten wir als der Liebe Flammen rot
in unsern gramzerwühlten Herzen glühten
ahnten wir als die heiße Glut verloht
daß ihre Asche unsern Abend sollt' behüten
und daß der herbe Tag sterbend in Duft gehüllt
vom Hauch des Weihers der im feuchten
Schilfröhricht schläft hinlösche in das gelbe Leuchten
des Monds der zwischen Pappeln steigt
und still sich füllt?

Meter: iambic
Untersuchung der Unempfindlich-
 keit über unsere Gesund-
 heit.
by Barthold Heinrich Brockes

Sowohl, daß sie sich wohl befindet, als, daß sie auch
von Schmerzen frey,
So sonst die Krankheit ihr verursacht, und aller Plag
entnommen sey.
So angenehm wird jeder Mensch die Gabe der Gesund-
heit finden,
Wenn wir mit dem beseßnen Glück die Ueberlegung nur
verbinden.

Meter: iambic
In dunkler Stunde
by Clara Müller-Jahnke

Da war's noch einmal, daß ich fest
an meines Schicksals Sterne glaubte,
bis mir die Welt mit jäher Hand
die letzte Blütenhoffnung raubte.
Ich hab' geirrt, ich hab' gefehlt
mit meinem Blut, dem jugendheißen;
ein kleiner Fehl – doch groß genug,
um Herz von Herzen loszureißen.
Die Freundschaft schwand wie Wolkenflug,
die Liebe sank wie Sonnengluten,
und die mir einst so hold gelacht,
sehn mitleidslos mein Herz verbluten.
Ihr Auge kalt, ihr Antlitz streng –
o, meiner Jugend töricht Wähnen!
Danieder kämpf ich stolz und stark
auch dieser Stunde bittre Tränen.
Und nimmer soll vor ihnen sich
mein Haupt erbarmenheischend neigen; –
ich hab's gewollt und kann es jetzt:
der Welt ein lachend Antlitz zeigen!
In Stunden nur der Einsamkeit,
in Stunden der Erinnerungen,
da fühl ich's doch, wie tief, wie tief
der Stachel mir ins Fleisch gedrungen.
Es war nicht Sünde, war nicht Schuld,
der Jugend Leichtsinn war's zu nennen –
doch groß genug, um Herz von Herz
für Zeit und Ewigkeit zu trennen.

Meter: iambic
DOZPĚV BÁSNÍKŮV PO LETECH.
by František Kvapil

Jsme mys, kde nejvíc zuří vlna zkázy,
leč naše hruď vždy příboj v moře srazí.
Jsme maják, ať se mračna ženou ztmělá,
vždy paprsk zoře vytryskne nám z čela.
Chcem žít a žijem, a vždy, víru v duši,
páž škůdců úklad zdrtí, pouta zkruší.
Nám neříkejte: Je vás hlouček pouze!
– Kde mužný vzdor, i síla přijde k touze.
Nám neříkejte: Národ váš je chudý!
– Však pučí v skále český granát rudý.
Nám neříkejte: Bez plodu jste květem!
– Byl čas, kdy chorál náš hřměl celým světem,
byl čas, kdy z výhně české duše ryzí
šla myšlenka, květ zlatý, v kraje cizí,
kdy v plameni mřel Hus, a vrahů k šiku
sil bledý strach zpěv božích zápasníků!
Vždy věrni sobě a vždy v ruce ruku,
jen stůjme pevní nových bouří v shluku.
Jen víru mějme, jako slzy máme,
a naše rámě každou zlobu zláme.
Jen vůli mějme, z ní se rodí činy,
když nás ne, lidstvo uzří šťastné syny!
Jen lásku mějme – láska v každé časy,
byť s Golgathy, svět podmaní a spasí!

Meter: iambic
Sin (I)
by George Herbert

Lord, with what care hast thou begirt us round!
      Parents first season us; then schoolmasters
      Deliver us to laws; they send us bound
To rules of reason, holy messengers,
Pulpits and Sundays, sorrow-dogging sin,
      Afflictions sorted, anguish of all sizes,
      Fine nets and stratagems to catch us in,
Bibles laid open, millions of surprises,
Blessings beforehand, ties of gratefulness,
      The sound of glory ringing in our ears,
      Without, our shame, within, our consciences,
Angels and grace, eternal hopes and fears.
      Yet all these fences and their whole array
      One cunning bosom-sin blows quite away.

Meter: iambic
95. Der Beruf
by Wilhelm Müller

Wer geboren ist zum Stehlen,
Kann sich selbst einen Galgen wählen.
Aber der unberufene Mann
Muß den ersten besten hinan.

Meter: iambic
Die Freunde .
by Joseph von Eichendorff

Frag' nicht dann, was mich Deinem Arm' entwunden,
Drück' fest den Kranz nur in die muntern Augen,
Mein Haupt will auch und soll den seinen finden!

Meter: iambic
T. G. M.
by Petr Bezruč

To akademik, to heroj,
to poutník po mořích, to koval*,
on tuhé práce stálý zdroj
za naši svobodu pracoval.

Meter: iambic
A la victoria
by Guillén de Castro

O Religiosa admiración, o pura
fábrica, que piadosa y arrogante
eres del cielo luminoso Atlante,
su máquina en tus hombros más segura
O montaña de luz, que al sol procura
rayo a rayo usurpar la luz radiante,
en láminas la fama de diamante
de envidia, olvido y tiempo se asegura
No humille pues el tiempo tu grandeza,
y el olvido no oculte tu memoria,
ni sepulte la envidia tu belleza.
Que Mínimo poder con tanta gloria
bien muestra en el laurel de su riqueza,
que no puede rendirse la Victoria

Meter: iambic
El beso
by José Martínez Monroy

El beso, como tierna mariposa,
que va de flor a flor volando breve,
de boca a boca desprendido, mueve
sus tenues alas de color de rosa;
es a veces sonrisa cariñosa,
que el dulce gozo sobre el labio llueve,
o lágrima tal vez ardiente y leve,
que del llagado corazón rebosa;
o bien suspiro triste y anhelante,
que da la angustia a la perdida calma;
mas para mí, que gimo delirante,
de amor ornado por la hermosa palma,
es la esencia del alma de mi amante,
que baña las esencias de mi alma.

Meter: iambic
VYSOKÁ OBLOHA V ZÁŘÍ
by Antonín Sova

Vysoká obloha v září,
do jasu hluboké stíny,
zlatá žluť prokvétá tmavá
zelená ticha doubraviny,
jako když šediví hlava.
Daleké cesty boří,
modrý kov obloha sama,
Přes hory, přes vlny moří
s vlastních snů větrnou lodí
plujeme do neznáma.
Slunce i září i chladí,
země se shlíží v nebi.
Vy, kdož jste kvetli mladí,
líbezně mužněli zemí,
zráli jste – teď jste už chleby.

Meter: dactylic
SLOKY PRO SEBE
by Antonín Sova

Nevidím denní život sám,
jen to, co zve mne, co mne volá,
to, kam se vroucně podívám,
co svrchu zpívá, pláče zdola.
Co jednou uzřím, ztrácím zas.
Leč nesčetně co zřel jsem z mláda,
se skládá v sen a na obraz
duchovní barvy lehce spřádá.
Můj verš je chodci přístřešek,
dá večer klid a výhled z rána.
Ač dnešní, není pro dnešek
a poutníkům je k zítřku brána.

Meter: iambic
ZDA CHVĚJE SE LUPEN...
by Antonín Klášterský

Zda chvěje se lupen, když vypučí z jara,
že větru strhne jej svist?
Zda ptáče, jež zpívá, se bojí a stará,
že podzim vyštve je z hnizd?
Zda myslí strom na to, když plný je květů,
že k zemi srazí jej blesk?
Zda květy, jež voní, a motýla v letu,
že zhynou, pojímá stesk?
Proč ty jen, ó, srdce, se vzdáváš mu příliš,
jsi míň než oni neb víc?
Proč každý mžik jen si otrávíš, kvílíš,
kams v mlhy za slunce zříc?
Pěj, jásej a zpívej, puč s květy, leť s vánkem,
buď bratrem všeho a všech,
víc nechtěj být než jen přírody článkem
a osud osudem nech!
Pij slunce a radost, kol plná jí číše,
jsi stejně života host,
jak ptáče, jež zpívá, jak květ, jenž tu dýše,
jak list, jenž na větvi vzrost!

Meter: polymetric
1L: Hier siehst du eines Zwingherrn Haus
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Hier siehst du eines Zwingherrn Haus
Gestürzt in Moder und in Graus,
Der Uhu hauset drinnen!
Auf dieser Stätte ruht sein Fluch,
Hier sprach er manchen feilen Spruch,
Ließ Blut und Thränen rinnen!
Er hat in mancher Taumel-Nacht
Den Raub des Tages durchgebracht,
Geschmauset bis es tagte!
Des Abends stand einmal allhier
Vor seines Schlosses stolzer Thür
Ein armes Weib und klagte:
»der Herr ist Gott! der Herr ist Gott!
Er hört des stolzen Frevlers Spott,
Und hört der Witwe Klage!
Er wog den Dränger und das Land;
Die Himmel sahn – in Gottes Hand
Die fürchterliche Wage!«
Ein gottgesandter Schauer schleicht,
Da seine leichte Schale steigt,
In des Tyrannen Glieder!
Ihm fällt der Becher aus der Faust;
Da's bang in seinen Ohren saust!
Getroffen stürzt er nieder!
Die Rache Gottes eilte schnell,
Sie rüstete den großen Tell,
Das Vaterland zu retten;
Die Dränger fielen! dieses Schloß
In Schutt versenkt, bedeckt mit Moos,
Zeugt von zerbrochnen Ketten!

Meter: iambic
Victor Amadeus/ Hertzog in Savoyen.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Das glücke wird dich bald an deinen feinden rächen/
Indem dein helden-muth noch unbezwungen ist/
Die nachwelt selber wird verwundernd dieses sprechen/
Wie daß du durch verlust noch grösser worden bist.

Meter: iambic
Hastío de un casado al tercer día
by Quevedo

Anteayer nos casamos; hoy querría,
doña Pérez, saber ciertas verdades:
decidme, ¿cuánto número de edades
enfunda el matrimonio en sólo un día?
Un anteayer, soltero ser solía,
y hoy, casado, un sin fin de Navidades
han puesto dos marchitas voluntades
y más de mil antaños en la mía.
Esto de ser marido un año arreo,
aun a los azacanes empalaga:
todo lo cotidiano es mucho y feo.
Mujer que dura un mes, se vuelve plaga;
aun con los diablos fue dichoso Orfeo,
pues perdió la mujer que tuvo en paga.

Meter: polymetric