PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KDYŽ VNITŘNÍ ŽIVOT ZRÁ...
by Antonín Sova

Když vnitřní ticho zrá, jak vinicí
dech horký slunce podél zdí by žhnul,
kde hrozny zrají těžké, visící,
půl modře ojíněné, zlaté půl.
Z neznámých krajů tvůrčí, horký žár,
toť pohyb, ruch, jenž klesá nevěda,
by uzrál v ticho, v obsah, v jádro, tvar.
Krev srdce prolitá, jež sesedá.
Co prohrál jsi, co vyhrál, co jsi dal,
co vzals, co miloval, čím pohrdal,
již boje není tu. Však z ticha člověk cítí,
jak velký boj tvůj život musil býti.

Meter: iambic
- - Acto III, LEONOR De La corona merecida
by Lope de Vega

Corona, ilustre luz, baña y colora
de nueva planta el horizonte ufano;
bajen tus rayos de la cumbre al llano,
que ya te espera en sus alfombras Flora.
Desciende, sol, a tu querida aurora;
encrespa, enriza con dorada mano
la blanca nieve a su cabello cano,
bebe sus perlas y sus nubes dora.
Aliña el carro de oro, date prisa;
tú mismo tu presteza desafía
y por signos y estrellas atraviesa.
Báñame el alma en gozo y alegría,
pues ya la noche de mis males cesa
y de mis bienes amanece el día.

Meter: iambic
1L: Alles hinzugeben
by Betty Paoli

Alles hinzugeben
Ist der Liebe Brauch;
Nimm denn hin mein Leben,
Und mein Sterben auch!
Aller meiner Lieder
Sanften Schmeichellaut,
Die ein Eden wieder
Sich aus Schutt erbaut;
Alle Lichtgedanken,
Die an Glück und Leid
Kühn sich aufwärts ranken
In die Ewigkeit.
All mein stilles Sehnen,
Innig dir vertraut,
Das in sel'gen Thränen
Auf dich niederthaut!
Nimm, daß nichts dir fehle,
Wenn die Stunde ruft,
Meine ganze Seele
Hin als Opferduft!

Meter: trochaic
Soneto
by Fray Pedro Gracián

Entre cenizas hoy nuevo renace
la Fénix de gran día, y el gusano,
que no en cuna de aromas sale ufano,
si en túmulo fatal pálido nace.
El ser le da, y al otro morir hace,
gusano roedor del pecho humano;
con nueva vida, nuevo cortesano
quiere ser de Señor que nunca yace
¡Oh, Fénix la más rara que produjo
brillante sol entre el incienso ardiente!
¡santa transformación no comprendida!
Sólo el rayo de luz, sólo el influjo,
te da el ser de aquel sol, que omnipotente
sacó de propia muerte ajena vida

Meter: iambic
1L: Ihr wähnet, dass die Maurerey
by Joseph Franz Ratschky

Ihr wähnet, dass die Maurerey
Kein Werk für Schwesternköpfe sey:
O Brüder, höret auf zu lästern!
Denn was ihr könnet, alles das
Gelinget ohne Winkelmass
Und Zirkel mancher unsrer Schwestern.
Ihr bringt's durch Theophrasts Arkan
Nun schon so weit, dass dann und wann
Die Tiegel sammt dem Golde scheitern:
Die Schwestern können, Gott weiss wie,
Doch sicher sonder Alchymie,
Euch euer Gold weit besser läutern.
Durch Schröpfers magische Gewalt
Bezähmt, muss manche Luftgestalt
Zu allem, was ihr wollt, euch taugen:
Die Schwestern fesseln einen Tross
Dienstbarer Geister manchmal bloss
Durch die Magie verliebter Augen.
O Brüder! Edelmuth verkennt
Nie neidisch fremden Werth, und gönnt
Gern jedermann sein Bisschen Ehre.
Drum gönnt sie unsern Schwestern auch!
Es tön' ihr Lob nach Maurerbrauch
Aus unserm blinkenden Gewehre!

Meter: iambic
An Herrn Professor Sulzer.
by Anna Luise Karsch

Sie kommt vielleicht daher, wo stolzer Friede

Meter: iambic
Posud.
by Adolf Heyduk

Na Jeseně mlžném křídle
prchla krása luk a niv,
ale perel v skalním zřídle
čas byl posud pamětliv;
posud slunce zlatem svítá
v křišťalový jeho zdroj,
posud se to v hloubce kmitá
jako zlatých mušek roj.
Tak i u mne v ňader hloubi,
třeba řídl skrání vlas,
posavad se věrně snoubí
s písní zdrojem krásy jas;
posavad mi struny zlatí
rodných zvuků stkvoucí žeh,
a můj cit se posud hlatí
v různých žití plamenech.

Meter: trochaic
XI. Ne, o loučení nemluv, nevěřím v ně ani,
by Jaroslav Vrchlický

Ne, o loučení nemluv, nevěřím v ně ani,
má ruka bude stále na tvé drahé skráni
a s tebou všady bude moje požehnání.
Co hodin pár? I jejich honba mine,
a mezi námi nebude to jiné,
má páž tě stále k svému srdci vine.
Nás nemůž čas ni prostor rozloučiti,
neb moje žití je i tvoje žití.
Tak budem spolu vždy – a jednou mříti.
Ne, o loučení nemluv, nevěřím v ně ani.
Tvá hlava na mém srdci, dlaň tvá na mé dlani,
my žijem spolu stále do skonání!

Meter: iambic
- 949 - Acto II, CELIO De El poder vencido y amor premiado
by Lope de Vega

¿Qué haces pensamiento? -Estoy pensando
que no tiene remedio tu tormento.
-Pues no quiero que pienses, pensamiento,
que con pensar me estás atormentando.
-Celio, si quieres tú morir, callando,
¿qué importa que yo piense lo que siento?
-Yo tengo para hablar atrevimiento,
aunque pudiera yo vivir hablando.
-¿Pues no es discreto el rey? -Sí que es discreto.
Pero quiéreme bien, y es caso injusto
matarle el gusto a un rey. Rey en efecto.
-Él dejará su gusto por tu gusto.
-Más quiero yo morir con mi secreto
que no vivir después con un disgusto.

Meter: iambic
- LXXIX -
by Fernando de Herrera

Duro el pecho, y fue grande el sufrimiento
que enceló la crudeza de esta llaga;
mas bien no sé, mezquino, ya que haga
en el dolor esquivo que consiento.
Oso y fallece el ánimo al tormento,
de mi arrojado intento justa paga;
pero, aunque más la pena me deshaga,
acabará en silencio el sentimiento.
Tan grave el golpe fue, que el fiero arquero
de las purpúreas alas quedó ufano
viéndome atravesado las entrañas.
Temblé al furor que trajo y gemí; empero
después ¡oh simple yo! alabé la mano
ocasión de estas ásperas hazañas.

Meter: iambic
Hymn before Sun-rise, in the Vale of Chamouni
by Samuel Taylor Coleridge

Hast thou a charm to stay the morning-star
In his steep course? So long he seems to pause
On thy bald awful head, O sovran BLANC,
The Arve and Arveiron at thy base
Rave ceaselessly; but thou, most awful Form!
Risest from forth thy silent sea of pines,
How silently! Around thee and above
Deep is the air and dark, substantial, black,
An ebon mass: methinks thou piercest it,
As with a wedge! But when I look again,
It is thine own calm home, thy crystal shrine,
Thy habitation from eternity!
O dread and silent Mount! I gazed upon thee,
Till thou, still present to the bodily sense,
Didst vanish from my thought: entranced in prayer
I worshipped the Invisible alone.

     Yet, like some sweet beguiling melody,
So sweet, we know not we are listening to it,
Thou, the meanwhile, wast blending with my Thought,
Yea, with my Life and Life's own secret joy:
Till the dilating Soul, enrapt, transfused,
Into the mighty vision passing—there
As in her natural form, swelled vast to Heaven!

     Awake, my soul! not only passive praise
Thou owest! not alone these swelling tears,
Mute thanks and secret ecstasy! Awake,
Voice of sweet song! Awake, my heart, awake!
Green vales and icy cliffs, all join my Hymn.

     Thou first and chief, sole sovereign of the Vale!
O struggling with the darkness all the night,
And visited all night by troops of stars,
Or when they climb the sky or when they sink:
Companion of the morning-star at dawn,
Thyself Earth's rosy star, and of the dawn
Co-herald: wake, O wake, and utter praise!
Who sank thy sunless pillars deep in Earth?
Who filled thy countenance with rosy light?
Who made thee parent of perpetual streams?

     And you, ye five wild torrents fiercely glad!
Who called you forth from night and utter death,
From dark and icy caverns called you forth,
Down those precipitous, black, jagg

Meter: iambic
Enero
by Federico Balart

Cual pasos de tullido pordiosero
que huella torpe las escarchas frías,
sus largas noches y sus cortos días
alterna triste claudicando enero
Calla helado el arroyo prisionero
que ayer pobló los aires de armonías;
de las celestes bóvedas sombrías
desciende en copos mudo el aguacero
Solos los campos, las florestas solas,
toda es silencio la enlutada esfera
y hasta el férvido mar cuaja sus olas
¿Es sueño? ¿Es muerte?-¡Oh mundo! ¡Espera!
¡Mañana coronada de amapolas,
de amor te inflamará la Primavera!

Meter: iambic
69. Deß heiligen Reichthumb.
by Angelus Silesius

Sey arm/ der Heilige hat nichts in dieser Zeit/
Als was er ungern hat/ den Leib der Sterblichkeit.

Meter: iambic
1L: das sind die blauen Tage;
by Arno Holz

das sind die blauen Tage;
ich bin ausser mir/ verzukkt/
ich weiß nicht/ waß ich sage.
Itzt ist die gantze Welt
ein bundtes Rohsen-Feld/
itzt ist es schön;
die schwartze Nachtigall
verübt am Wasser-Fall
ihr süß Gethön!
Zwischen Hertz-Kraut und Kamillen/
drauß die zährtsten Düffte qwillen/
lihgt
unter einem
der/ wenn früh die Sonne blizzt/
nichts alß nur Juwelen sprizzt.
Blanck darzwischen steht betaut
Frauen-Hahr und Wihgen-Kraut/
kleine Schaafe weiß wie Schnee
weiden ümb den Mümmel-See.
Feister Klee/ gesunder Qwendel/
krause Müntze und Lawendel/
Hahnen-Tau und Sonnen-Rauch/
alles muß in ihren Bauch!
Wie ümb den Ulmen-Baum die Rebe/
schlingt sich ümb
man siht den schilfichten
vergnügt bey
kikkert/ kukk mal/ wie ich bin.
seinen blancken Harnisch weck.
Drauff so trukken beyde sich
embsiglich!
Für nichts alß Rohsen-Ketten
weiß er sich kaum zu retten/
auß ihren Mund-Korallen
auff ihn blohß Küssckens knallen.
Stähts bemüht/ sich zu verpaaren/
pakkt er sie bey ihren Hahren/
süß durch seine Raserey
trifft sein Ohr ihr Lihbes-Schrey!
Rosilis lihgt auff dem Rükken/
nun sey blohß kein Knoten-Stokk/
du bräuchst dich nur nach ihr zu bükken/
der Wind hebt ihren Sommer-Rokk.
Nichts nicht lässt er ohnberührt/
wie sich solches itzt gebührt;
in den Zweigen auff und nihder
dantzt verbuhlt das Lufft-Gefihder!
Gleich so nehm ich bey ihr Blazz:
Kindgen/ traumt dir itzt dein Schazz?
Laß den thummen Lemmel lauffen/
er wird gewiß itzt Broihan sauffen!
Ich verschmachte/ ich verschwizze/
wie ein Gräsgen in der Hizze;
küß mich mitten auff den Mund/
schön bün ich nicht/ doch sehr gesund!
Rohsen zihren blohß die Häkken/
daß an ihnen Weßben läkken/
drauff so gihb mir deine Hand
alß belihbtes Unter-Pfandt!
Mit den allzu sehr Suptilen
förchtet man sich fast zu spihlen;
doch dihß gläub ich fäst und steiff/
deine Oepffel sind lengst reiff.
Ein Griffgen/ das nichts räubt/
ist überall verläubt;
worhin man auch die Finger legt/
du bist rächt wohl verpflegt.
For so rohsige Pilaster/
weicht der zihrste Alabaster/
kaum
waß wie Tulpen-Athlaß strahlt!
Ey/ ey! Ey/ ey! Bozz Klekkgen!
Waß ist denn daß for Flekkgen?
Sälbst waß ihn rundrümb zihrt/
ist durch und durch ambrirt!
Fast so acht ich höher dihß/
alß des
die aller-kleinste Sachen
offt am vergnügsten machen!
Nichts alß Lihbe brachte um
eine Wildt-Sau fraß
ach/ es fing sie alle/ alle/
Ey/ kukk/ wer kombt denn dort geflogen?
Dein rohtes Mündgen/ das gelacht/
hat ihn dir gantz verlihbt gemacht.
Nun schihßt der kleine Flegel
gar durch die Lufft Kopps-Kegel
und lässt sich husch/ husch/ husch
in einen Bluhmen-Pusch.
Er sizzt in lautter Rohsen
und singt und lacht:
Waß habt ihr blohß/ ihr Losen/
gemacht?

Meter: polymetric
Jan Švábský.
by Josef Uhlíř

Vrátil se z vojny málo ctné
král Albrecht. Nyní v křesle sedí,
a dumy chmurné, zlověstné,
jak dravci z hnízd, mu z očí hledí.
„Dvakrát jsem do Čech s vojskem vtrh’,
že synu země dobudu;
nic nezískav, jsem dvakrát prch’
a utržil jen ostudu!“
Tak zlícen rozeštval se král,
k severu mocnou hroze pěstí:
„Však nejsem sketa, bych se bál
po třetí zkusit války štěstí.
Dřív neustanu, Bůh to ví!
k mocnější zbrojit výpravě,
dokud se synu nezaskví
koruna česká na hlavě.“
Tu vstoupil, jako ve lví klec,
Jan Švábský, synům krále rovný:
před strýcem stojí synovec,
Anežky syn to Přemyslovny.
„Nemysli, že jsem k tobě všel,
bych za otcovský žádal díl,
jejž jsi mi zrádně zadržel –
dnes návštěvy mé jiný cíl.
Tys dvakrát do Čech s vojskem vtrh’“
– přes čelo krále chmura letí –
„a dvakrát domů s hanbou prch’“
– Král sáhl k meče rukojeti –
„teď aspoň víš, jak český lid
o starším soudí synu tvém;
druhého nechce králem mít,
dost psoty prý měl při prvém.“
„Již zadrž, smělče, tlachů těch,
sic naučím tě mečem mravu!
Snad nemyslíš si, aby Čech
korunu vložil na tvou hlavu?“ –
„Proč ne?“ zní zpurná odpověď:
„mé jméno má tam jasný zvuk;
Otakar Velký jest můj děd,
já po přeslici jeho vnuk.
Ne libovůle, krve děj
mi k trůnu tomu právo dává!“ –
„Nuž, chlapče, jdi a domáhej
se domnělého svého práva!
Však věz,“ král štve ho věstí zlou,
„než dostaví se podletí,
že s valnou říše posilou
vytáhnu do Čech po třetí!“ –
„Ne, nevytáhneš, ať jsem klet!
Dřív tebe sdrtím, odbojníku!“
A nežli král se s křesla zved’,
Jan do prsou mu vrazil dýku.
Král k zemi kles’. Jan strýcovrah
jak z mraku blesk se mihl ven,
a než kdo v místo hrůzy pách’,
Jan z hradu zmizel neviděn.

Meter: iambic
A un cóndor enjaulado
by Clemente Althaus

Un tiempo, allá en el suelo americano,
rey te aclamó la voladora plebe,
y de los Andes la más alta nieve
atrás dejabas en tu vuelo ufano:
el espacio sin fin del aire vano
era tu imperio; mas en cárcel breve
hoy en vano tus alas alza y mueve
tu no perdido instinto soberano
¡Cuánto, al mirarte, oh cóndor, me apiadas
preso, y en suelo, como yo, extranjero!
Mas yo pronto a las playas adoradas
de mi dulce Perú tornar espero,
y tú, blanco curioso a las miradas,
ausente morirás y prisionero.

Meter: polymetric
- XCV -
by Juan de Tassis y Peralta

De este pastor cuya cerviz exenta
el aplauso feliz logra del prado,
a la onda obedece y al callado
numeroso redil, ovil sin cuenta.
Pues que si la robusta lucha interna,
o al culto se dedica ejercitado,
de las serranas nuestras aclamado
la envidia de estas selvas alimenta.
No tiene el bosque en sus entrañas, fiera
segura de las armas de su ira,
ni toro exento al yugo en su ribera;
si de amor canta o por amor suspira,
corazones de piedra vuelve en cera
con los dulces acentos de su lira.

Meter: iambic
Esperanzas íntegras
by Domingo Arteaga Alemparte

Ansié renombre, y mi menguada estrella
en vez de glorias dióme negro duelo;
pedí riquezas al avaro suelo,
y desoyó enojosos mi querella.
Entre los brazos de piadosa bella
quise a mis males deparar consuelo;
¡ay triste desengaño de mi anhelo
con sus desdenes me hizo gustar ella!
De un amigo la mano compasiva
busqué; mas la amistad mostrose esquiva,
y heme aquí que, tras tanta malandanza,
estoy cual comencé: pobre y si gloria,
sin un dulce recuerdo en la memoria,
¡pero, me queda entera mi esperanza!

Meter: polymetric
Sníh.
by Adolf Heyduk

První sníh
snáší se s oblak k zemi
na vlhkých perutích.
Jaký to rej!
Strom chytá jej
suchými haluzemi
a tiskne k hrudi.
Jak smutno! Všude
naseto listí rudé,
s křikem se ptáci budí:
„Sníh, sníh!
Jak s námi bude?
Zaleh’ nám kraje chudé
v neblahé chvíli
sníh bílý,
nevlídný, bílý sníh,
první sníh,
první bílý sníh!“
První sníh
když náhle na hlavu padne
z chvil žití žalostných,
a střást jej chceš
a nemůžeš,
ač pod ním lebka chladne,
mrazí tě, mučí,
tíží a pálí;
mlha ti oči halí,
a v ňadrech výkřik zvučí:
Sníh, sníh!
Ó, života blude!
Věčný-li květ je všude?
Chvilku jsme žili –
a snili –
na vše než padl sníh,
bílý sníh,
věčný bílý sníh!

Meter: iambic
- XXIX - Desigualdad ordinaria en la correspondencia de amor
by Luis de Ulloa y Pereira

Juzgaba Celia la ignorancia mía,
que el ciego Dios, que mueve los afectos,
estrechándose a músicos preceptos,
ninguna disonancia permitía.
Y que cuando suave los hería,
si al examen sonaban imperfectos,
ajustarlos por términos secretos
era la perfección de su armonía.
Ya conoce mi error con que distancias
los puntos que reduce a variedades,
sin proporción de números reparte.
Y que afina discordes consonancias,
siendo para templar las voluntades,
el dejar una falta todo el arte.

Meter: polymetric
10. Abriß Eines falschen Freundes
by Christian Hoffmann von Hoffmannswaldau

Was ist doch ingemein ein Freund in dieser Welt?
Ein Spiegel, der vergröst und fälschlich schöner machet,
Ein Pfennig, der nicht Strich und nicht Gewichte hält,
Ein Wesen, so aus Zorn und bittrer Galle lachet,
Ein Strauchstern dessen Glantz uns Schand und Schaden bringt,
Ein Glas, an Tituln gut, und doch mit Gifft gefüllet,
Ein Dolch der schreckend ist, und uns zum Hertzen dringt:
Ein Heilbrunn (wie er heist) aus dem Verderben quillet,
Ein Goldgestrickter Strang, der uns die Gurgel bricht,
Ein Freund, der ohngefehr das Hertze hat verlohren,
Ein Honigwurm, der stets mit süssem Stachel sticht,
Ein weisses Hennen-Ey, das Drachen hat gebohren,
Ein falscher Crocodil, der weinend uns zerreißt,
Ein recht Sirenen Weib, das singend uns erträncket,
Ein Safft, der lieblich reucht, und doch die Haut durchbeist.
Ein Mann, der uns umhalst, wenn seine Hand uns hencket,
Ein Gifftbaum voller Bluth, ein
Ein übergoldte Perl, ein Lock-Aas zu den Nöthen,
Ein Apffel
Ein überzuckert Gifft, ein Irrlicht uns zu tödten,
Ein Pfeiffer in den Garn, ein Spötter unser Pein,
Ein göldner Urtels Tisch, und eine faule Stütze,
Ein Zeug, der bald verschleißt, ein ungegründter Schein,
Dem Teuffel allzusehr, dem Menschen wenig nütze.
Ein mehrers läßt mir itzt die Ungedult nicht zu.
Mein Leser, fleuch den Krahm von solchen falschen Waaren,
Was dieser Eifer-Reim erprest, das meide du.
Ach hätt ich, was ich schrieb, nicht auch zugleich erfahren!

Meter: iambic
- 1306 - Acto III, DON LOPE De Los prados de León
by Lope de Vega

Agora sí, mi dulce amada esposa
nuestra amistad eterna confiada,
queda inviolablemente ya apretada
en lazo de heredad y paz dichosa.
En vano quise atar alguna cosa
si no pusiese un nudo en su lazada,
no la dejaba firmemente atada,
pero de desatarse peligrosa.
Es confuso edificio Babilonia,
el casamiento y su divino escudo,
como de la experiencia testimonio.
La sucesión que hacerle gloria pudo,
que supuesto que es lazo el matrimonio,
mientras faltan los hijos falta el nudo.

Meter: polymetric
Die Stiftung des Klosters Hirschau .
by Justinus Kerner

Helicena eine Wittwe war,
Reich, fromm vor andern Frauen,
Sie strebte brünstig, ganz und gar
Sich Jesum anzutrauen.
Drum warf sie oft sich auf die Knie',
Er möcht' ihr offenbaren:
Wie ihre Erdengüter sie,
Ihm treulich könnt' bewahren.
Da lag sie in der Nacht einmal,
Gewiegt in fromme Träume,
Und sah ein seltsam fremdes Thal,
Darin drei Fichtenbäume.
Die Bäume waren wundersam
Aus einem Stamm gesprossen;
Aus ihren duft'gen Wurzeln kam
Ein klarer Born geflossen.
Und ob der fremden Wunderau
Sah sie am Himmel wallen,
Ein hohes Dom auf Wolken blau,
Hört eine Stimme schallen:
„dieß Gotteshaus, du fromme Braut!
Sey, wo die Bäume stehen,
In festen Grund von dir gebaut!
Nimm's aus geweihten Höhen!“
Sieh! da erwacht die fromme Frau,
Aus ihren süssen Träumen,
Noch steht vor ihr die fremde Au,
Der Born mit den drei Bäumen.
Sie ist in hoher Freudigkeit
Bereit zu Gottes Ruhme,
Zieht an ein prächtig Feierkleid,
Schmückt sich mit duft'ger Blume.
In tiefer Demuth geht sie aus
Mit ihrer Magd, der treuen,
Als gieng sie in das Gotteshaus,
Oder zur Lust im Maien.
Doch weiter wandte sich ihr Fuß,
Die Wolken zogen schnelle,
Die Vögel sangen Morgengruß,
Der Fraue ward gar helle.
Ein Düften füllte rings die Au,
Als sie darüber gangen!
Zu gehen mit der hohen Frau,
Fühlt jede Blum' Verlangen.
Sie ging wohl in ein fremdes Thal,
Stieg auf des Berges Rücken,
Und alles thät' im Sonnenstrahl
Ihr klar entgegen blicken.
Da steh'n drei Bäum' auf grüner Au
Aus einem Stamm gesprossen,
Da ist ein Born von Himmelsthau,
Ueber Blumen hell geflossen.
Die Fraue kann nicht länger stehn,
Zu den Bäumen muß sie eilen,
Ein heil'ger Hauch thät sie umweh'n,
Da möcht sie ewig weilen.
Sie leget ab ihr Feierkleid,
Blumen und Edelsteine;
Den heiligen drei Bäumen weiht
Ihr zeitlich Gut die Reine.
In stiller Demuth gieng sie aus,
So stille kehrt sie wieder,
Und setzet hier das Gotteshaus
Aus Himmelshöhen nieder.

Meter: iambic
The Long Love that in my Thought doth Harbour
by Sir Thomas Wyatt

The longë love that in my thought doth harbour
And in mine hert doth keep his residence,
Into my face presseth with bold pretence
And therein campeth, spreading his banner.
She that me learneth to love and suffer
And will that my trust and lustës negligence
Be rayned by reason, shame, and reverence,
With his hardiness taketh displeasure.
Wherewithall unto the hert's forest he fleeth,
Leaving his enterprise with pain and cry,
And there him hideth and not appeareth.
What may I do when my master feareth
But in the field with him to live and die?
For good is the life ending faithfully.

Meter: anapestic
XVI.  Kde jsem to, rcete, víte-li?
by Emanuel Lešehrad

Kde jsem to, rcete, víte-li?
– Ach, nevím, nevím, příteli!
A kde jsou skvělé statky mé?
– Snad cestou kdes je najdeme!
Jak dostanu se ku předu?
– Chcete-li, já vás povedu!
A jak tak dlouho půjdeme?
– Jen krátký den se projdeme!
A co mne čeká, víte-li?
– Prostičký rov jen, příteli!

Meter: iambic
Advice to the Grub Street Verse-writers
by Jonathan Swift

Ye poets ragged and forlorn,
      Down from your garrets haste;
Ye rhymers, dead as soon as born,
      Not yet consign'd to paste;

   I know a trick to make you thrive;
      O, 'tis a quaint device:
Your still-born poems shall revive,
      And scorn to wrap up spice.

   Get all your verses printed fair,
      Then let them well be dried;
And Curll must have a special care
      To leave the margin wide.

   Lend these to paper-sparing Pope;
      And when he sets to write,
No letter with an envelope
      Could give him more delight.

   When Pope has fill'd the margins round,
      Why then recall your loan;
Sell them to Curll for fifty pound,
      And swear they are your own.

Meter: iambic
SNÍH
by Xaver Dvořák

Tiše padá, tiše, tiše,
jako květy na rov čís,
dlaň je vidět, oblak s výše,
dojat v srdci, netušíš?!
Jak by vinul do rubáše
bílého kdos mrtvé vděk;
slunce vyplakané, zdá se,
jak by tisklo polibek.
Mlhy z lesů ven se tlačí
jako sbory truchlících;
cosi vzlyklo jako v pláči,
to se v tobě smutek zdvih’?!
Vzpomínka to v chvíli této
zvedla se ti v mysli snad
na máj vábný, bujné léto,
intimních chvil na půvab?! –
Tiše padá, tiše, tiše,
jako květy na rov čís;
zde je konec tvojí pýše,
smrtelný neb – také ty’s!

Meter: trochaic
SLOKY.
by Jaroslav Vrchlický

Já pravil k osudu: Co chceš mi dáti,
buď zlé, buď dobré, obé musím brát,
nad propasť skloněn chci se usmívati
a s písní na rtech třeba umírat.
A osud pravil: Půjdeš květným sadem
a s písní na rtech budeš v štěstí žít! –
Proč zamyslím se vždy nad vodopádem,
jenž letí v strž a hřímá o skal štít?

Meter: iambic
Vyvolený národ.
by Ladislav Quis

Nemá vlasti ani řeči,
poražen a rozptýlen ten lid,
a přec mocní v prachu před ním klečí:
Ztratil vlast a dobyl světa Žid.

Meter: trochaic
- XXXII - Al capitán don Marcos de Toledo
by Diego Ximenez Ayllon

La fama que en el mundo resplandece
del corazón viril fuerte y osado
que en las empresas siempre habéis mostrado
ensalza el nombre vuestro que florece.
Con vos el mismo Marte se enriquece
Don Marcos de Toledo y con cuidado
os tiene en grade alteza colocado
puesto que más renombre os pertenece.
Con corazón y brazo valeroso
en el Peñón en Malta y Lombardía
y en Frisa sobre aquel puente famoso.
Se vido vuestro esfuerzo y osadía
y en Iafa y Vergalón más animoso
lidiando con esfuerzo y valentía.

Meter: iambic
- XC -
by Fernando de Herrera

¡Cuitado yo! ¿De cuál furor perdido,
olvido el sentimiento mejor mío?
al peligroso error y desvarío
por do voy, ¿a do vuelo aborrecido?
El orgullo de austro embravecido,
el cielo oscuro y solo y horror frío
no me ponen temor; que al fin porfío,
y venzo la razón con el sentido.
No cierro yo los ojos a mi daño:
que quien me tiene opreso no consiente
que merezca en mi mal hallar disculpa.
Delito es voluntario, no es engaño;
pero sí es; que en voluntad doliente
siempre amor da ocasión a nueva culpa.

Meter: iambic
- LXXII -
by Hernandode Acunya

Pareciéndome flores los abrojos,
teniendo por atajo un gran rodeo,
corrí tras la esperanza y el deseo,
dejada la razón por los antojos;
mas la miseria humana y sus enojos
me mostraron en fin mi devaneo
de suerte que, no viendo, ahora veo,
que, yendo a despeñarme, abrí los ojos.
Desde entonces quedé considerando
de cuán débil materia era el cimiento
donde fundé mil pensamientos vanos;
y esfuerza mi flaqueza, procurando
seguir con obras al entendimiento,
mas, señor don Martín, somos humanos.

Meter: iambic
Kampfflur
by August Stramm

Glotzenschrecke Augen brocken wühles Feld
Auf und nieder
Nieder auf
Brandet
Sonne
Steinet Sonne
Und
Verbrandet.

Meter: trochaic