PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XIV. Ta všecka drahá místa, kde láska naše květla,
by Jaroslav Vrchlický

Ta všecka drahá místa, kde láska naše květla,
jsou plná záře vlídné a paprsků a světla,
jak z polibků tvých cosi zůstalo by v nich,
tvé jakby třásly dechy se na všech haluzích.
Tam každý kvítek malý tak mile, družně kývá
a jak tvé drahé oko se v hloub až duše dívá,
tam každá nitka mechu k zastavení zve,
jak věčný nesla otisk by drahé nožky tvé.
A kde se bílá bříza ku temné olši kloní,
my dva to zakletí jsme a děláme to po ní,
jsou haluzemi ruce a je listím vlas,
jak míchal se a pojil a v tvářích se nám třás.
Ta všechna drahá místa, kde láska naše květla,
jak rámec naší lásky kol obrazu se spletla,
jak prsten, v kterém svítí její drahokam –
ó věř, že po své smrti já budu bloudit tam!
Jim žehnám v každém kroku, je vidím v každém snu,
jich dýchám poesii, kam šinu se a hnu,
jsou živa v duši mojí, na každém z nich tys,
Tvé oko, ruka, ňadra, vlas, tváře každý rys.
Věř, za večerů zimních, kdy všecko kryté tmou,
ta drahá svatá místa jak z jara pokvetou
to bude naše láska májem dýchat z nich,
jak májem svítíš drahá, ty drahá do snů mých!

Meter: iambic
Dvojí život.
by Jaroslav Vrchlický

V snech našich často hlubá propast zeje,
kde stanem vyděšení bez naděje,
co život nás jak hřebce k skoku bodá,
čímž v ráz nám křídlo rozhodnutí podá.
V snech našich často vše se směje, zpívá,
vše plá a svítí a vše v souzvuk splývá,
co skutečnost nás chladnou rukou škrtí,
nás rázem stavíc tváří ve tvář smrti.
V snech často bohy býváme a králi,
a zatím bídně o život jsme hráli,
v snech milujem – sklízíme záští v skutku,
v snech jásáme – zbuzení pláčem v smutku.
Ó dvojí život! Který z obou pravý?
Jak často splývá obého tok hravý,
kde život, sen kde? Co lze zváti svojím?
Dí mudrc: Nevím! Snílek: Já se bojím!
Tak celkem v žití vřavě, v které žijem,
se zrakem zavázaným my se bijem,
až smrt nám těsnou pásku s očí strhne,
zda tonoucí na jistoty břeh vrhne?

Meter: iambic
- XLVI - Al señor de Norcarmes
by Diego Ximenez Ayllon

Por vos Varón ilustre y elegido
y vuestro gran valor y fortaleza
España goza de sin par alteza
y aquí fue su gran Rey obedecido.
Un muy potente ejército rompido
cerca Lanoy por vos y con grandeza
Tornay y Valenciana y su altiveza
fue con Mastrique a vos también rendido.
Y así la fe Católica ensalzando
Frisa y Holanda fue recuperada
los Estados con esto asegurando.
De vos Madama siempre conectada
renombre inmortalísimo aquí estando
con fuerte corazón brazo y espada.

Meter: iambic
NA STRÁNI NAD MĚSTEM.
by Julius Skarlandt

Podivným srdce mi hořelo
plamenem černým.
Malým tvým ručkám jsem je dal
a snům tvým věrným.
Hladily je a uspaly,
jak růže kvetly,
za jarní noci s oblaky,
hvězdnými světly.
Pod námi žlutých lamp je chlad
a zvony hrají.
Květy mi pohasly, tuším jen,
jak plody zrají...
červenec jak se rozhořel
nad celým světem!
A já jen chvíli planým byl
dubnovým květem!
Tvá krásná hlava kloní se
níž’ k mojí hrudi.
V mém srdci divné plameny
zas požár budí.
Ah, nehas jich... jdi... dnes tvůj je máj,
jinde tvé štěstí!
Ty nemůžeš, nesmíš bolest mou
životem nésti!

Meter: polymetric
La soltera
by Rosario («Crisantema») Sansores

¡Pobre Margarita! Junto a la ventana
miró muchas veces cruzar el amor,
y con las mejillas teñidas de grana
se asomó indiscreta por verle mejor
Dos o tres galanes la calle rondaron;
su vecina Rosa se casó en abril,
mas tarde Dolores y Luz se casaron,
mientras ella hilaba su ensueño sutil.
Así pasó el tiempo Uno y otro
                     día
vigiló en acecho tras la celosía
los pasos furtivos del bello Don Juan
¡Y estaba la calle tan triste y desierta!
Mas ella aún espera, soñando despierta,
con besos de fuego que calmen su afán.

Meter: amphibrachic
277. Co všecko měl jsem dřív a co mi zbylo?
by Adolf Heyduk

Co všecko měl jsem dřív a co mi zbylo?
Mé myšlenky, vždy líbají ten čas,
když na mém srdci kvetla jsi, ó Lilo! –

Meter: iambic
Melodie.
by Jaroslav Kvapil

Jak snivá, tklivá melodie,
jak žlutý motýl nad vodami,
jenž sluncem žije, v leknínech se kryje,
má tichá láska připadá mi.
Jak melodie valčíková,
jíž kdesi v dálce klavír kvílí
a pláče znova, plno touhy chová,
mně připadá tón její milý.
A rhytmus tance plný touhy,
ten mluví štěstím, oddaností,
jen sen to pouhý, polibek je dlouhý,
má plno vůně minulosti.
Ó minulost má – smutná byla,
ó minulost má – byla krásná,
ji vykouzlila vaše ruka bílá,
zář vašich očí šťastná, jasná.
A její rhytmus překrásný je –
ó jak vám za něj děkovati?!
Ta melodie tolik štěstí kryje,
jak bílý květ je na souvrati.
Je jako motýl nad vodami,
jak slunce je, jež zemi zlatí,
jak valčík známý ona připadá mi –
ó jak vám za ni děkovati?!

Meter: iambic
Als Er verreiset.
by Philipp von Zesen

Jhr Bücher meine lust und freude/
du leichte feder du/
die ich zu meinen Liedern schneide/
hört meinen seuftzen zu.
Ich soll Euch nun verlaßen/
wie fang ichs doch nur an/
soll zihen meine straßen/
ein’ ungebähnte bahn?
Der Weg wird mir zu lange/
das scheiden ist zu schwer/
Es ist mir angst und bange
und bin bekümmert sehr.
Wer will die zeit vertreiben/
die allzulange zeit/
wann ich nicht mehr kann schreiben
von meiner Adelheit.
Wann ich nicht mehr kann lesen/
den Edlen Opitz da/
wie jhm sey lieb gewesen
die braune Flavia.
Wann Flaccus schöne Lieder/
wann Maro nicht bey mier/
so ist mier nur zuwieder
die schönste lust und zier.
Die zeit wil nicht verfließen/
wann Sappho schweigen muß/
wenn mich nicht kann durchsüßen
der schwere Pindarus.
Doch weil ich ja soll scheiden
und euch nicht länger sehn/
so hoff ich/ soll mit freuden
mein wündschen auch geschehn.
In kurtzen komm ich wieder
und dessen tröst ich mich/
da sollen denn die Lieder
erst recht anheben sich.

Meter: iambic
An Herrn Gleim.
 Bey Besteigung des Spiegelberges ohnweit
 Halberstadt.
by Anna Luise Karsch

Am Fuß des Berges noch die magern Halmen

Meter: iambic
- XXXIII - A don Juan de Arguijo
by Francisco de Medrano

Ya sopla turbio el ábrego, ya hinchado
se encona sordo y turba el golfo Argío,
ya el aquilón arrebatado y frío
crece en montes las olas, ensañado.
Rómpense unas con otras y erizado
brama espantable el mar, lanzando impío
espumas contra el cielo, y tu navío
vacila entre las ondas, afanado.
¿Qué? Depón el temor, a humilde playa
Dios el que admiras piélago insolente
rindió, «y esta, le dijo, sea tu raya,
jamás de aquí con ambicioso antojo
oses pasar; aquí tu vanamente
espantosa hinchazón rompe y tu enojo».

Meter: iambic
SMRT. (VI.)
by Jaroslav Vrchlický

Ó, Smrti, dost! Jen jednou Anděl pravil
nad kamenem, jejž nadzdvih, rajský host.
Proč Smrt, když cíl se člověk hledat neunavil?
Ó, Smrti, dost!
A nejsi-li přec duchů jediný ten most
ku Věčnosti, proč by se nezastavil
ten šílený tvůj běh, proč hřmít má na Věčnost?
Ó, miliony spících, jež tvůj Samum zdávil!
Jen perlu citů jen, myšlenek zářný skvost
v tvém kelímku když tvůj žár neroztavil?
Ó, Smrti, dost!

Meter: iambic
Sitios y escenas de Orizaba y Córdoba – El viento norte
by José Joaquín Pesado

El retirado Bóreas que en los
                        Triones
impera, anciano, con dominio pleno,
hace llamar así con voz de trueno
las nubes en espesos escuadrones
A mantener sus triunfos y blasones
terrible se adelanta, aunque sereno,
y a su adversario, de despecho lleno,
arroja a las antárticas regiones
Tendido pabellón de gruesa niebla
vela su cana frente veneranda,
y larga barba que su rostro puebla;
y de su trono, entre las nieves, manda
que de a la tierra su frescor la niebla,
y riego el cielo con su lluvia blanda.

Meter: iambic
Getting Information Out of Pa
by Anonymous

My pa he didn’t go to town
      Last evening after tea,
But got a book and settled down
      As comfy as could be.
I’ll tell you I was offul glad
      To have my pa about
To answer all the things I had
      Been tryin’ to find out.
And so I asked him why the world
      Is round instead of square,
And why the piggies’ tails are curled,
      And why don’t fish breathe air?
And why the moon don’t hit a star,
      And why the dark is black,
And just how many birds there are,
      And will the wind come back?
And why does water stay in wells,
      And why do June bugs hum,
And what’s the roar I hear in shells,
      And when will Christmas come?
And why the grass is always green,
      Instead of sometimes blue,
And why a bean will grow a bean
      And not an apple, too?
And why a horse can’t learn to moo,
      And why a cow can’t neigh?
And do the fairies live on dew,
      And what makes hair grow gray—
And then my pa got up an’ gee!
      The offul words he said,
I hadn’t done a things, but he
      Jest sent me off to bed.

Meter: iambic
Don Juan
by Enrique Hernández Miyares

Garrido, fanfarrón, audaz y mozo,
rico, galanteador y pendenciero,
en riñas y en amores el primero,
el castigo Don Juan causa alborozo.
Le he visto en la leyenda sin embozo,
juguete de sus vicios altanero,
jugar, reñir, querer, y amable o fiero,
diques saltar en su insaciable gozo.
Espejo de mi raza soñadora,
¡oh, gallardo Don Juan! tú nunca mueres
ni ha de morir tu imagen seductora.
Y manantial de artísticos placeres,
proseguirás tu marcha triunfadora
conquistando más hombres que mujeres.

Meter: iambic
1L: Am Kirchhof steht ein Baum alleine
by Paul-Marie Verlaine

Am Kirchhof steht ein Baum alleine
In einer jungen Herrlichkeit.
Ihn pflanzt kein hergebrachtes Leid, –
Sanft neigt er sich dem schlichten Steine.
Im Sommer wie im Winter singt
Ein Vöglein auf dem Baum, wie klingt
So zart der Schmerz der treuen Töne.
Der Vogel und der Baum sind wir,
Du das Gedenken, ich die Ferne.
Der einst'gen Tage, mild wie Sterne –
Ach lebt ich noch zu Füssen dir!
Ach leben, leben! Meine Schöne,
Das kalte Nichts besiegte mich,
Doch leb ich dir im Herzen? Sprich!

Meter: iambic
[was hat ein frommer Christ doch Noth]
by Simon Dach

Was hat ein frommer Christ doch Noth
So heydnisch sich zu halten,
Wenn Gott jhm selig durch den Todt
Die Seinen läst erkalten?
Ihm ist ja auß der Schrifft bekant
Daß, die auff Christum sterben,
Den Himmel vnser Vaterland
Vnwiedersprechlich erben,
Da Gott den wahren Reichthum Sich
Giebt herrlich zu geniessen,
Da Frewden sind, vnd mildiglich
Des Lebens Ströme fliessen:
Da weder Hertzleid noch Gefahr
Mag ewig hin gelangen,
Vnd da der lieben Engel Schar
Die Frommen stets vmbfangen.
Der Außerwehlten Frewd vnd Lust
Geht vber alle Zungen,
Sie ist noch keinem je bewust,
Ist keines Hertz durchdrungen,
Kein Aug hat jemahls angesehn,
Kein Ohr hat je gehöret,
Was dem dort gutes sol geschehn
Der Gott hie hertzlich ehret.
Wer diese Sachen allzumahl
Sich Christlich läst bedeuten,
Wird lachend auß dem Jammerthal
Die Seinen hin begleiten,
Vnd wünschen, daß auch er der Pein
Des Kummers dieser Erden
Durch ein gewünschtes Stündelein
Bald mag befreyet werden.
Wir wollen, die sich fort gemacht,
Im Friede schlaffen lassen,
Vnd bloß nur seyn auff vns bedacht,
Der Sünden wege hassen,
Daß wir, weil sie nun ewig nicht
Zu vns zurücke kommen,
Zu jhnen in das wahre Liecht
Bald werden auffgenommen.

Meter: iambic
VENKOV
by Emanuel Lešehrad

V paprscích záře hřející
je zřít se usmívající
z dum zahrad vlídnou vesnici.
A v klínu stráně vonící
sní hřbitov s prostou zvonicí,
jak slzy zvuky ronící.
Jen navečer, když měsíci
se klaní stromy šumící,
jdou krajem vzdechy toužící.
Toť kraj mé duše blouznící,
jež dumá v květů vánici
o láskách, touhách tisíci.

Meter: iambic
Those pretty wrongs that liberty commits (Sonnet 41)
by William Shakespeare

Those pretty wrongs that liberty commits,
When I am sometime absent from thy heart,
Thy beauty and thy years full well befits,
For still temptation follows where thou art.
Gentle thou art and therefore to be won,
Beauteous thou art, therefore to be assailed;
And when a woman woos, what woman’s son
Will sourly leave her till she have prevailed?
Ay me! but yet thou mightst my seat forbear,
And chide thy beauty and thy straying youth,
Who lead thee in their riot even there
Where thou art forced to break a twofold truth,
    Hers, by thy beauty tempting her to thee,
    Thine, by thy beauty being false to me.

Meter: iambic
65.
by Friedrich Rückert

Das widerspenstige Kamel wird doch beladen,
Und hat mit seinem Trotz verscherzt des Treibers Gnaden.

Meter: iambic
Nic nemohu Ti dát – Ty, srdce moje,
by Tereza Dubrovská

Nic nemohu Ti dát – Ty, srdce moje,
víc nedoufej, a v tluku svém se ztiš!
Klid přej mé duši, rovy krášlí svoje,
na poslední též postavila kříž.
Tam kdosi drahý leží. Snítky chvoje
a imortely dávno uschly již...
pták nezpívá tu, ani včelí roje
sem nepřiletí. Svatá kolem tiš.
Klid přej mé duši. Bolest přetrpěla –
proč do života chceš ji volat zpět,
by trápila se, v novém žale chvěla?
Ty noci dlouhé byly, v kterých lkala...
Šla kolem Láska, začla sladce pět...
Mně pohřební jen píseň zazpívala.

Meter: iambic
¡Cómo comes!
by Augusto E. Madan

¡Caramba! ¡Cómo comes, compañero!
Comiendo cada cosa con cuidado
¡Cual canónigo comes, condenado!
Como, como cumplido caballero.
Comiste caracoles, col, carnero,
calamares, caviar, corzo cebado,
costillas, coliflor, congrio curado!
¡Comieras, comilón, curtido cuero!
¡Claro! Como comer, como caliente
Con cólico caerás Con candamomo
curarlos conseguí completamente
¿Compotas? ¡Compasión! ¡Cómico cromo!
¿Cómo comes con cara complaciente?
¿Cómo como? ¡Cá! Como como como.

Meter: polymetric
Fue una mañana azul...
by Daniel Otero

Fue una mañana azul, la linfa quieta
del infinito mar rasgó la nave
¡Todo en silencio; ni el volar
                  de un ave
turbaba aquella soledad discreta!
Fue una mañana azul, pasó coqueta
besándote en la faz la brisa suave
y en el instante aquel, solemne y grave,
te confesé mi adoración secreta
Hubo en tu faz derroches de rubores
cuando en rapto fugaz de mis ardores
besé la fresca flor de tu mejilla
¡Y a la radiante luz que el sol fulgura,
nos cubrió con rojiza vestidura
el palio bermellón de tu sombrilla!

Meter: iambic
Am Glücksrad
by Karl Henckell

Einst flog es von »braunen Lappen«
Ihr, wenn sie nur wollte, so zu –
Sie fuhr mit den feurigsten Rappen
Und stand mit Reichsgrafen auf Du.
Von Polen her hatte sie Rasse,
Dazu eine Stimme so süß,
Der Pöbel blieb stehn auf der Gasse,
Das klang wie vom Paradies.
Und abends erdröhnten die Wände
Von donnerndem, wildem Applaus,
Den Jünglingen brannten die Hände,
Man spannte die Pferde ihr aus.
Das waren die Zeiten der Wonne,
Da ging es ihr märchenhaft gut,
Sie war nicht geschaffen zur Nonne,
Sie büßte ihr polnisches Blut.
Doch einen, den liebt' sie am meisten,
Das war nur ein armer Student,
Der konnte kein Mädel sich leisten,
Und Liebe, ja Liebe, die brennt.
Dem hat sie aus Liebe gesungen
Und tat es doch sonst nur für Geld,
Er sagte, das hätte geklungen
Wie die Lerche auf mohnrotem Feld ...
Die Lerche sie sank in die Rinne,
Die Welt ist ein trüber Kanal ...
Lorbeeren und goldne Gewinne –
Wann war denn das einmal?
Sie kann sich noch kaum drauf besinnen,
Es ist wie ein uralter Traum –
Die blinden Tage verrinnen
Zunichte wie Schatten und Schaum.
Ihre Stimme tot und verrostet,
Zerwühlt und starr ihr Gesicht –
Man fragt, »was die Glückspartie kostet«,
Sie sagt: »Einen Groschen – mehr nicht.«
Dann wirft sie den Kopf in den Nacken
Und horcht wie auf fernes Getrab,
Bald holt ja mit schwarzen Schabracken
Der mächtigste Reichsgraf sie ab.

Meter: polymetric
CO JSEM?
by Adolf Heyduk

Jsem sivý pták, jenž v osamělém keři
vstříc slunci hymnus zpívá, než se šeří,
nechť hoši, za mezí již skryti byli,
hruď zpěvnou kameny mu poranili.
Leč což je víc, ať navždy o samotě,
své duše věren budu prosté notě,
kéž po smrti mě jen vlast milostivá
jak jantar mušku v zlatém srdci skrývá.

Meter: iambic
SVATEBNÍ CESTA.
by Karel Dostál-Lutinov

Za jasných oblaků
sedali do vlaku,
na hoře, na důle
srovnali škatule,
v jizbě pak šílené
nad lány zelené,
nad smrky, nad duby
létli jak holubi,
nesli se po stráni
jako dva havrani
a potom funěli
tmavými tunely,
k sobě se shýbali,
ruce si líbali.
Mýtinou na krátko
mihlo se srnčátko,
jahody do vlaku
zdvihalo děvčátko,
míjeli paláce
hrdé jak v pohádce,
paláce studené,
hlavy v nich znuděné,
shlédli, jak v chaloupce,
slimáčí škařoupce,
rodinka přebývá
štěstím se usmívá.
Alpy se týčily
do bílých mračen,
ledovce svítily –
každý byl nadšen –
vodopád hučel,
tisíc duh sršelo,
jak by jim v pozdrav
žehnání pršelo,
kostýlky s věžemi
dělaly kázání,
že už jsou růžemi
na věky svázáni.
Svět je jim zahradou
z prava i z leva –
oni v tom ráji jsou
Adam a Eva.
Dělníci na poli,
kravky i koně,
ptáček, co šveholí –
všecko je pro ně.
Podivný nový lid,
kroje i zpěvy –
(on ji chce poučit,
sám však moc neví.)
Tu hrad, tam ruina,
a tam už shasíná
v červáncích večera
zrcadlo jezera.
V moři se koupali,
lodí za houpali,
komárům z Benátek
dali svůj poplatek,
v gondole jezdili,
byli v San Marku,
švagrové koupili
skleněných dárků,
koupili bombony,
oranže, lahůdky,
tučnými obědy
zkazili žalůdky.
Zajeli – jako v let –
na chvilku do lázní,
(nádherou toalet
židovky poblázní),
nádražní lomozy
v řadách tu povozy,
kufry a škatule.
Spávali do vůle
po různých hotelích
na měkkých postelích.
Ach, jak jí blaženstvím
zaplálo líčko,
služky když: „Kulíbám,
milostpaničko!“
Tchýní a tchánovi
napsali pohledů,
(ona též přítelce,
aby se chlubila,
k závisti budila)
a také k posledu
v jezeře na Bledu
v kapli (dle pověstí)
zvonili na štěstí...
A když tak objeli
ten Boží svět,
rádi se vraceli
v hnízdo své zpět
(Na jaře bude v něm
holátko pět.
To bude krásnější
než celý svět.)

Meter: polymetric
- 86 - A la Ilustrísima Señora doña María de Guzmán
by Lope de Vega

La rosa de Amarílida hermosura,
cándida estrella, presunción del día,
o clara e ilustrísima María,
la corona del Alba honesta y pura.
No ya efímera rosa, que murmura
la breve edad al ramo que la cría,
en los cristales de tus manos fía
como en sagrado altar vivir segura.
Recibe en tu defensa los despojos
frágiles de su pompa fugitiva,
que por mirarla el sol le causa enojos.
Porque como tu mano la reciba,
será milagro de tus bellos ojos,
que a más ardiente sol más fresca viva.

Meter: iambic
- CXV -
by Fernando de Herrera

Vos, que ajeno del mal en que rendido
fuiste del duro Amor, alzáis la frente,
y libre ya de su dolor presente,
Señor, vivís alegre y no ofendido,
no penséis que del todo sacudido
habéis el yugo a la cerviz doliente,
ni estéis ufano; porque el fuego ardiente
en la muerta ceniza está escondido;
que no tal vez la lumbre de esperanza
descubrirá camino, cuando luego
volveréis, como yo, al error pasado;
mas si vuestro valor tal suerte alcanza,
que no deis mas lugar al furor ciego,
seréis de mí más que varón llamado.

Meter: polymetric
Sonntagslied
by Ernst Moritz Arndt

Es ist Sonntag und ist stille
Von allem wilden Tun,
Es ist des Höchsten Wille,
Heut soll die Arbeit ruhn,
Aus allem wirren Leben
Und aus Mühseligkeit
Soll heut der Mensch sich heben
Zu Gott, zur Ewigkeit.
O größter Held der Gnaden,
O süßer Jesus Christ,
Durch den die Welt geladen
Zur Himmelsfreude ist,
Hilf, hilf uns aus den Schmerzen
Der armen Zeitlichkeit!
Hilf! Hebe du die Herzen
Zu Gott, zur Ewigkeit!
O hilf uns! Hilf verstehen,
Du süßer Jesus Christ,
Warum du aus den Höhen
Des Himmels kommen bist,
Durch deine Liebesminne,
Durch dein Versöhnungswort
Schleuß Geister auf und Sinne
Heut für den Heimatsort.
Was fromme Seelen weisen,
Durchweht von Geisteswehn,
Wovor die größten Weisen
Anbetend stille stehn,
Das Heimatland der Sterne,
Der Geister Lebenslauf,
Schleuß diese sel'ge Ferne,
Schleuß, Heiland, sie uns auf.
Was Menschenangesichter
Nicht schauen noch verstehn,
Das können, Licht der Lichter,
Allein durch dich wir sehn –
O dahin lehr' uns schauen,
Vom Erdenstaub zum Licht,
Gib Glauben, gib Vertrauen,
Gib Himmelszuversicht.
Es steht uns ja gerichtet
Das Aug' zum Himmelsglanz,
Und wird's von dir gelichtet,
So schaut's den Himmel ganz;
Und ist das Herz befreiet
Durch dich von Erdengier,
So stehn wir recht geweihet
Zur Sonntagsfreud' vor dir.

Meter: iambic
ALEJ.
by Jaroslav Kvapil

V té aleji to ptáci neuslyší,
čím v sladké touze ústa má se chvějí,
noc padá tiše v náruč země s výší
a taví hvězdy rosných do krůpějí.
Sem ve tmu stromů hvězdy neuvidí
a vonná pára nad krajinou vzrůstá,
by nezvěděl to nikdo, nikdo z lidí,
že poprvé jsem políbil Tvá ústa.
A na západě velký měsíc žhavý,
ten jistě něhu oné chvíle tušil,
kles’ tiše v lesy, mraků do záplavy,
by polibků mých hudbu nepřerušil.
Nech spáti ptáky, nech ty hvězdy spáti,
přej měsíci, ať v stříbro mraků zmizí –
víc letní něhy v žhavém srdci plá Ti
i ve Tvé duši hluboké a ryzí.
Náš strážný anděl k trůnu boha kleká,
zří zemi tonout ve květech a v rose,
on zřel, že líbám Tvoje ústa měkká,
a bohu dí: „Teď štěstí zrodilo se!“

Meter: iambic
Deutscher Bund
by Franz Grillparzer

Der deutsche Bund war nicht schlecht von Haus,
Gab auch Schutz in jeder Fährlichkeit,
Nur setzt' er etwas Altmodisches voraus:
Die Treue und die Ehrlichkeit.

Meter: iambic
16. Bohyně's ty milostivá,
by Karel Maria Drahotín Villani

Bohyně's ty milostivá,
Anděl jsi všech andělů,
Přijmiž kvítka z prsou živá –
Obraz nadějí a snů.
Není srdce tvé co skála,
Mrtvé, chladné, kamenné –
Jakž by všech, na něž se's smála,
Jaly city plamenné?
U věčném jsem nepokoji,
Jeť ta tam má útěcha;
Naději však srdce kojí: –
Věčně nýt mě nenechá!

Meter: trochaic
from The Princess: As thro' the Land
by Lord Tennyson Alfred

As thro' the land at eve we went,
      And pluck'd the ripen'd ears,
We fell out, my wife and I,
O we fell out I know not why,
      And kiss'd again with tears.
And blessings on the falling out
      That all the more endears,
When we fall out with those we love
      And kiss again with tears!
For when we came where lies the child
      We lost in other years,
There above the little grave,
O there above the little grave,
      We kiss'd again with tears.

Meter: iambic
by Vojtěch Martínek

Jde marnotratný syn, je odraný a bosý,
hlad nocí bezesných se z kalných očí šklebí
a srdce podávané rudým květem prosí:
Zhřešil jsem proti nebi –
Ach ano, byly noci zoufalé a marná tužba,
kopnutí panských střevíců a hnusná služba,
pastviny, vepři, špína, krajíc plesnivý
a jakýs přízrak z minulosti, marný, neživý –
Otče, zhřešil jsem... Má vina, vina...
Otče, zhřešil jsem... ty měl jsi syna,
ten vyšel do dalekých cest,
by objal svět nádherný a zářící,
a žebrák plazí se, jen žebrák zpět...
A horce zasteskla má duše žíznivá:
mít jasný kout, kam slunce chodívá,
mít zahrádku, kde vlahé ticho jest,
mít nebe nad hlavou, mít plno hvězd,
jít po mezi, tak vděčný, smířený,
slyšeti z dálky tiché prameny,
ty prameny, jež sladce zněly mi
v úsměvném dětství slovy vlídnými –
Jen nemít, jenom nemít hrozný v nitru svár,
necítit ohnivý a drásající spár,
jen nebýt jako chvějný nahlodaný list,
být sebou jist, být sebou jist,
necítit dvojí duši, zlobnou, proklatou
a otrávenou, němou, podťatou –
Co tu chceš, žebráku, špinavý, odraný?
Nadarmo buším domu u brány.
Je němo v domovině. Buším zas a zas.
Ne, ani van se v odpověď mi nezatřás.
Je mrtev otec můj? A matka zhasla už?
Bratra mi zabil ve tmách zákeřnický nůž?
Otrokář odved čeleď kamsi do písčin?
A nic už nezbývá než vysmívavý stín?
Je kámen tvrdý, zlý a mlčenlivý.
Je nepřítelem každému, kdo živý.
Pohni se, kameni, prokletý kameni!
Prosím a proklínám. Nic. Dusné mlčení.
Mučivá krása nocí. Úpalné vedro dne.
A nic se nepohne.

Meter: iambic
Tré otcův chvála.
by Gustav Heš

Tré otcův chválou hrdě zdvíhám hlas,
a hrdé čelo, hrdým jich jsa synem;
ký zbožný chtíč ten ňáder budí jas,
že slavit chci je slovem, lásky činem.
Nad děcka písní jen ať usmějí se,
nad mládce chtíčem nechť však zradují se,
a skytu dají svého požehnání,
k zámyslu mužem vykonání.
Ve lásce počat, zrozen, vychován,
touž opět hořím pro rodiče svého;
vždyť jím mi v srdce šlechty zárod dán,
z níž vypučelo kvítí dechu ctného.
Ten dobrý tatíček! – Do pláče dal se,
když z loktův jeho do světa já bral se,
a perly ty, démantův lesku krasší,
mně věna Krésova jsou dražší – dražší!
Týž o druhém mi obou otci děl,
když v jarních prsou cit se znítil k vlasti:
o otci, národ svůj jenž probouzel,
že slzinky se v řasech počly třásti.
Ten velký tatíček! – Nechť jeho sláva
se mlékem českých matek na vždy vsává
do všeho národa bez konce věků,
by zas byl národ starých, chrabrých reků.
Kdy na peruti zbožné, myšlenkou
duch stoupá v říši nadhvězdnatou,
před Všehootce jasnou velebou
se modlí takto písní svatou:
Ty nebes tatíčku! jenž s nebe vzal’s je,
by tuto vůle Tvojí výkon stal se,
až po dlouhém ku spáse zdejším bytí
Jim vedlé sebe věčné popřej žití.

Meter: iambic