PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
POLE V ZÁVĚJÍCH.
by František Taufer

Angelus snění zavlál křídly svými,
severák drsnou kolébavku zpíval
a zima vešla kroky tajemnými,
ulehla na zem’ údy zemdlenými
jak ten, kdo přišel jen, by odpočíval.
Snu těžkému se pole dálná vzdala,
žní štědrou znavená a vyčerpaná.
Pradlena mrazná šlojíř z jíní tkala
kol stromův u silnic... A tiše spala,
ztracena v závějích, má rodná Haná.
Kdo vyšel z domu v této bílé chvíli
a závějemi do pole se vydal,
v rokytí slyšel, kterak vítr kvílí,
sníh uzřel spáti v nekonečné míli:
sníh se sněhem tu před ním jen se střídal...
Ó, jistě že se polím měkce leží,
když sněžné povlaky je obalují
a v tichu odpoledne na ně sněží.
Toť moře bělostné je bez pobřeží,
až do hor vlny jeho vystupují!!
To všechna pole v jedno spojila se
jak v dávných časích, všem kdy náležela
podílem stejným v úrodě i kráse,
kdy zlatem rodu bylo zlato v klase,
jež praskající fůra odvážela.
Jak nebylo by lichvy ani daní,
ni burs, jež příští žní již spekulují:
dýchají pole v přehlubokém spaní,
v snu nejsladším, ve dlouhém zadumání,
v závěje sněhové se zahalují.
Jak jeden hospodář by jimi vládl,
hospodář jediný, tož národ celý,
jenž svobodně by rádlo v brázdu kladl,
volnosti jehož zpěv by v žatvu padl
a jeho hněvy šírem burácely;
jak nebylo by tisíc chudých lánů,
sta vyměřených, rozdrobených polí,
leč jedno pole bez míry a plánu,
jež rosným šperkem ozdobí se k ránu
a všechny tvory pozve za své stoly...

Meter: iambic
CESTOU KU GOLGATĚ.
by František Hais

Nás Osud stejně krutý stihl oba
a stejně hořké býlí v cestu sil,
nám posměch ve tvář vmetla lidská zloba,
nás pochybnostmi děsí stejný cíl;
nás v boji vysíleny našla doba,
a co nám Osud do kolébky vil
jest věnec utrpení jen a bolů –
tou cestou ku Golgatě jdeme spolu.
Zda vede k spasení, je těžko říci;
jeť dálná tak, a tělo chabo již.
A marně ač dlaň tisknem’ k vlhké líci,
že na bedra nám vložen těžký kříž:
přec bije v těle srdce milující,
a pokorně tu hroznou nesem’ tíž,
neb vědomí to mírní krutosť bolu,
že cestou ku Golgatě jdeme spolu.
Dí Písmo: „Tajemné jsou cesty Páně“,
a lže; neb ta, jež končí Golgatou,
nám krví září k Boha větší haně,
ji zříme jasně trním zavátou.
Ta v nohy bodá, ránu pojí k ráně,
až krev se vpíjí v zemi proklatou,
a stejně cítíme tu tíži bolu,
vždyť cestou ku Golgatě jdeme spolu.
A spasný cíl nám Osud stihnout’ brání,
ať hlava šílí, muka srdce rvou;
Bůh neslyší již naše žalování,
my pouze hračkou jsme Mu nevinnou.
Nuž zbývá nám jen hořkost’ odříkání,
a útěchu tu máme jedinou,
že v zármutku a bědách, strasti, bolu
tou cestou ku Golgatě jdeme spolu.

Meter: iambic
Comentando a Argensola
by Ricardo del Monte

De siglo en siglo el lastimero
                     grito
de la conciencia universal resuena:
¿por qué tantos delitos sin condena?
¿por qué tantos suplicios sin delito?
Vano clamor, se apaga en lo infinito
como el fragor del piélago en la arena;
nada responde a la razón serena
la ciencia nueva o el vetusto Mito
Y en tanto que el espíritu en la
                     muda
inmensidad del ideal explora
y busca y busca el centro de las almas,
se mece, antorcha sepulcral, la Duda
sobre el abismo que a la par devora
manos inicuas y triunfantes palmas

Meter: iambic
2.
  Arria.
by Georg Rodolf Weckherlin

Als Arria das schwert von jhrem hertz blut roht
Süß-trawrig jhrem Man darraichet/
Ab diser wund/ sprach Sie/ mein antlitz nicht ver-
blaichet/
Sondern die ewrig/ Herr/ ist mein schmertz/ layd vnd
tod.

Meter: iambic
On the Sale By Auction of Keats' Love Letters
by Oscar Wilde

These are the letters which Endymion wrote
    To one he loved in secret, and apart.
    And now the brawlers of the auction mart
Bargain and bid for each poor blotted note,
Ay! for each separate pulse of passion quote
    The merchant’s price. I think they love not art
    Who break the crystal of a poet’s heart
That small and sickly eyes may glare and gloat.

Is it not said that many years ago,
    In a far Eastern town, some soldiers ran
    With torches through the midnight, and began
To wrangel for mean raiment, and to throw
    Dice for the garments of a wretched man,
Not knowing the God’s wonder, or His woe?

Meter: iambic
B.
by Heinrich Christian Boie

Bärbchen küsse mich! sprach Peter;
Aber schreiend Weh und Zeter,
Beide Hände vors Gesicht
Sagte Barb': »Ich darf ja nicht!
Kömmst du?« – alle Nägel drohten –
»meine Mutter hats verboten!«
»aber schaut mir dort den Peter!
Wie ein wahrer Schafskopf steht er,
Beißt die Finger vor Verdruß.
Nehm Er wie er kann den Kuß!
Hat es doch dem dummen Knoten
Seine Mutter nicht verboten.«

Meter: trochaic
Večer v Paříži.
by Jaroslav Vrchlický

Ve vzduchu šedém jaká parná tíha!
Jen západ hoří sporým listím stromů
a hází jiskry v řeku; v oknech domů
jak v mroucích očích slední žeh se míhá.
A v hloubi stero svítilen se stíhá
jak bludiček, jak hukot dálných hromů
zní vozy, jako spousty skalných lomů,
jak sloupy v šer se Trocadero zdvíhá.
Zhas’ červánek; vše jako popel šedé.
Jak přelud oblouky všech mostů mizí. –
A přece život hřmí tam varem lávy.
Kam cesta kroky tisíců těch vede?
Duch žasem chví se v tomto víru cizí
a též se halí v šer ten popelavý.

Meter: iambic
V NEMOCI.
by Věra Vášová

Churava ležím v bílých poduškách,
a ložnice je celým světem mým.
Kol nevidím, než stěny růžové
a bílé vlny ložních přikrývek,
v záblescích matných perleť na skříních
se leskne soumrakem. Na stolku vedle mne
podzimní růže barev pobledlých
mdlou vůni dýchají. Já knihu odkládám,
své samoty to družku jedinou,
jež na chvíli mne jenom opouští,
když hasne zásvit světla denního,
a hned se vrací s lampy plamenem.
Mé oko otevřeným oknem ven
teď bloudí širokým.
Jaká to vyhlídka! Nevidět budovy
ni stromu ani kře.
A lidé přejdou možná tu a tam
kdes dole pod mou zídkou okenní.
Co vidím, je jen obzor široký
a klenutý jak perleťová báň.
Po něm se honí bílá oblaka –
já váhám – moře to, či obloha?
Jsou vlny to, či mraky plující?
To nevím teď, jen zrak svůj obracím
k těm vzdáleným a volným výšinám.
Já toužila vždy moře uvidět,
toužila vznést se k bílým oblakům,
a osud vždy mne k zemi přibil zpět.
Teď ležím bílých lůžka na vlnách
a po nebi s oblaky cestuji,
po perleťovém moři pluji v dál.
Veliká radost vzchází v srdci mém,
vzduch volný dýchám širých obzorů,
mé touhy splněny!
Sbohem, vy břehy nízké, šedivé,
už nikdy nazpět k vám se nevrátím.

Meter: iambic
When I do count the clock that tells the time (Sonnet 12)
by William Shakespeare

When I do count the clock that tells the time,
And see the brave day sunk in hideous night;
When I behold the violet past prime,
And sable curls all silver’d o’er with white;
When lofty trees I see barren of leaves
Which erst from heat did canopy the herd,
And summer’s green all girded up in sheaves
Borne on the bier with white and bristly beard,
Then of thy beauty do I question make,
That thou among the wastes of time must go,
Since sweets and beauties do themselves forsake
And die as fast as they see others growl
    And nothing ’gainst Time’s scythe can make defence
    Save breed, to brave him when he takes thee hence.

Meter: iambic
XX. Jde jaro a v mysli probírá,
by Vítězslav Hálek

Jde jaro a v mysli probírá,
jakých má barev a zvuků:
co vidět, to v květ se rozvírá,
vše hovoří v skřivaním tluku.
Jde jaro a v mysli zpomíná,
jakých má přátel a dětí:
kde pole, tam nová rodina,
a mláďátek na každé sněti.
Jde jaro a v mysli zpomíná,
jakých má domovů, bytů:
co srdcí, tam domov počíná
a pne se až do nebes krytu.

Meter: dactylic
I
by Manuel José Othón

¿Por qué a mi helada soledad viniste
cubierta con el último celaje
de un crepúsculo gris? Mira el paisaje,
árido y triste, inmensamente triste
Si vienes del dolor y en él nutriste
tu corazón, bien vengas al salvaje
desierto, donde apenas un miraje
de lo que fue mi juventud existe
Mas si acaso no vienes de tan lejos,
y en tu alma aun del placer quedan los dejos,
puedes tornar a tu revuelto mundo.
Si no, ven a lavar tu ciprio manto
en el mar amargísimo y profundo
de un triste amor o de un inmenso llanto

Meter: iambic
El torrente
by Fernando de Zayas

No quema el sol: alumbra suavemente,
el claro monte, el prado sin cultivo,
y rumosoro, alborozado y vivo
corre entre guijas el veloz torrente
¿Qué impulso lleva, en su caudal latente,
que a las bellezas del paisaje esquivo,
cruza, cual descubierto fugitivo
al vago ruido que a su espalda siente?
De pronto el lecho a su corriente falta,
por el boquete de una roca hendida,
como airoso bridón, se yergue y salta,
ruge entre espumas, pero ruge en vano,
y muere cual las ondas de la vida
del infinito en el revuelto océano

Meter: iambic
- 1370 - Acto III, NICOLÁS y MÚSICA, dialogado.
by Lope de Vega

¿Cuándo será mi tránsito? Ya llega.
Buenas nuevas espíritus. Muy buenas.
¿Qué le agrada a mi esposo? Tus cadenas.
Entregarele el corazón. Entrega.
Rogaré por mis almas a Dios. Ruega.
¿Que perderán por mi oración? Sus penas.
¿Veranse llenas de descanso? Llenas.
Gran favor de mi Dios. Nada te niega.
¿Mis panecitos que darán? Saludes.
¿De qué más librarán? Del mar, y el fuego.
¿Tendrán otra virtud? Dos mil virtudes.
¿Saldrán en fin mis almas? Saldrán luego.
Ángeles ¿cómo? Si a rogarlo acudes,
tanto puede con Dios tu humilde ruego.

Meter: iambic
Conveniencias de no usar de los ojos, de los oídos y de la lengua
by Quevedo

Oír, ver y callad remedio fuera
en tiempo que la vista y el oído
y la lengua pudiera ser sentido
y no delito que ofender pudiera.
Hoy, sordos, los remeros con la cera,
golfo navegaré que (encanecido
de huesos, no de espumas) con bramido
sepulta a quien oyó voz lisonjera.
Sin ser oído y sin oír, ociosos
ojos y orejas, viviré olvidado
del ceño de los hombres poderosos.
Si es delito saber quien ha pecado,
los vicios escudriñen los curiosos:
y viva yo ignorante y ignorado.

Meter: iambic
La lágrima del diablo
by Julio Flores Roa

Del infernal abismo, con estruendoso vuelo,
rasgando la tiniebla, surgió
                  Satán; ¡quería
ver otra vez la comba donde se espacia el día,
ver otra vez su patria, ver otra vez el cielo!
Miró durante un siglo; cuando colmó su anhelo,
y recordó el proscrito que allá no volvería,
con honda pesadumbre la
                  formidable y fría
cabeza hundió en el polvo del solitario suelo
Después lanzó un sollozo que pareció un rugido,
y yerta, azul, y amarga, pugnó una gota en vano
por no salir del ojo del gran querug caído;
crujieron valle y cumbre y otero y bosque y llano,
porque la gota aquella, buscando inmenso nido,
¡formó, al rodar, la mole del pérfido océano!

Meter: polymetric
1L: Als junger Fant
by Karl Henckell

Als junger Fant
Bin ich hinausgezogen,
Das neue Land
Sucht' ich auf hohen Wogen;
Was täuschte, schwand ...
Mein Traum ward nicht betrogen:
Ob manches Eiland nebelhaft verblich,
Eins ward Gestalt, und eines segnet mich.
Der Stürme Wut
Sah ich vorüberschreiten,
Der Haie Brut
Den hohlen Rachen spreiten ...
Nun teilt die Flut
Sich fromm zu beiden Seiten,
Und aus dem Urschoß reiner Sehnsucht blüht
Erfüllung mir, eh noch mein Tag verglüht.
Ein voll Geläut
Erzittert von den Höhen,
Das Leben reut
Mich nicht mit Kampf und Wehen ...
Mein Gott gebeut,
Die schöne Welt zu sehen,
Die wundersam erst aus der Tiefe taucht,
Wenn der Vulkan der wilden Kraft verraucht.

Meter: iambic
Když jasmín kvetl –
by Bohumil Forman

Květ jasmínu, květ sněhobílý
a v kytku svitý s něžnou pílí
dvě děvčátka kdys v nuzné veské kytli
mně v parku na procházce darem skytly.
Ó jasmíne!
Jak náhod taj nás často svede;
ten květ jak tváře svůdně bledé
mi připadal, a milá vůně z květů
jak vonný dech z tvých malinových retů.
Ó náhodo!
A náhle přede mnou jsi stála –
já žasl, ty jsi se mi smála –
za smíchu, rozhovoru, žertů
já přitiskl jsem ret svůj tvému ke rtu.
Ó chvíle blaha!
Však žel, tu obraz se mi ztratil –
já byl zas sám – park východ zlatil.
Však na jasmínu třpytilo se cosi –
zda slza to? Či perla ranní rosy? –
Ó jasmíne!

Meter: iambic
Die
 Unterwerfung gefallner Engel
 und ihre Bestimmung
 zu
 Schutzgeistern der Menschen.
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Thronen, Fürsten, und Mächte! der Reu und Be-
Die zu Gott um Vergebung gefleht, sind vor ihn ge-
Haben Vergebung erlangt, und den Zorn des Richters
Heil euch! daß ihr im Staube gekniet, und bittere
Zu dem Höchsten geweint, die euch Vergebung erlanget!
Heil euch! Begnadigte! daß für euch noch in Zeiten der
Vom Satanischen Heer am Throne des Richters gezeuget,
Daß ihr die Fahne des Aufruhrs verließt, und in Zeiten
Bey dem Allmächtgen gesucht, die jenen Rebellen ver-
Heitert euch auf, wie Begnadigten ziemt! Doch for-
Euren Gehorsam nunmehr, nicht ohne Prüfung. —
Daß schon lang ein prophetisch Gerücht im Himmel ge-
Von der Erschaffung unzehliger Welten, mit herrlichen
Und unsterblichen Seelen erfüllt; die hohe Bestimmung
Von der geringern Erde, dem Schauplatz der göttlichen
Und der Erbarmung des Sohns, ist euch nicht gänzlich
Da wir so oft in heiligen Stunden, mit kühnen Ver-
Uns von ihr unterredt. Jetzt sind die Tage gekommen.
Gott steht noch in den Tiefen des Chaos, und winket
Aus dem Nichts und der Nacht; er hat auch der Erde
Sie bey ihrem Namen genannt, und mit mächtiget
Um die stralende Sonne geführt; er gab ihr den Mond
Zum getreuen Gefährten der Nacht; der folgt ihr auf-
Und entzieht ihr sein Angesicht nie. Doch fehlt noch
Was sie am herrlichsten macht, ein Geschöpf mit dank-
Würdig den Schöpfer zu preisen, und zu den jauchzen-
Von unzehligen Welten auch seine Gesänge zu fügen.
Doch Gott wird es erschaffen, so sprach er, er wird
Herrlich, unsterblich, nach seinem Bilde. Der Mensch,
Künftig ihn unser frohlockendes Chor,) der Mensch wird
Seines Schöpfers vorzüglich genießen, und seiner Er-
Unbegreiflich den Engeln und Himmeln, gewürdiget
Diesem erwählten Geschlecht bestimmt des Ewigen
Euch zu Führern und Wächtern. Jhr sollt auf verwor-
Diese neuen Unsterblichen leiten; sollt ihre Gemüther
Vor dem verführenden Laster verwahren, und hohe
In den Seelen erschaffen, wenn unter den Fesseln des
Unter der wilden Zerstreuung und unter der Eitelkeit
Jhr vom Himmel stammender Geist zum Laster ver-
Wenn dann des Weltgerichts letzte Posaune die Him-
Und der neuen Unsterblichen Schaar Gott um sich ver-
Will er euch gleichfalls versammeln, und euch die Treue
Die ihr dem Menschengeschlecht erwiesen. Dann sollet
Thronen, und Fürsten, und Kräfte, die alten Wür-
Und in ewiger Wonne mit ihm und den Seeligen leben!

Meter: polymetric
A unos pies
by Jacinto Labaila

Me parecen tus pies, cuando diviso
que la falda traspasan y bordean,
dos niños que traviesos juguetean
en el mismo dintel del Paraíso
Quiso el amor y mi fortuna quiso
que ellos el fiel de mi balanza sean:
de pronto, cuando salen, me recrean;
cuando se van me afligen de improviso
¡Oh pies idolatrados! ¡Yo os imploro!
Y, pues sabéis mover todo el palacio
por quien el alma enamorada gime,
traed a mi regazo mi tesoro
y yo os aliviaré por largo espacio
del riquísimo peso que os oprime

Meter: polymetric
NAŠE CESTA.
by Emanuel Lešehrad

Nebe modré jako snění,
kvetoucí sad bílý celý,
kráčím se svou ženou v dálku,
zpátky zříme roztesknělí.
Slunce v barvách květin hýří,
vůkol na sta tuch zas raší,
a ty dálky stále vábí,
stále k sobě duši naši.
V hrudi vlní se nám moře,
a ta dál tak svůdně plaje...
Za námi říš tichých snění
a před námi drsné kraje.

Meter: trochaic
De Santiago el Verde. Acto I, CELIA
by Lope de Vega

Amor, enfermedad de los sentidos,
fundada en tiernos, fáciles antojos,
¡qué presto satisfaces a los ojos
lo que pudo faltar a los oídos!
Algunos pensamientos, atrevidos
a darme más victoria que despojos,
dieron dulce principio a mis antojos
y entraron a robar, desconocidos.
Vienes y vas, amor, pero no eres
poderoso ni igual en tus extremos;
porque bien sabes que si matas mueres.
Comienzas bien, pero tu fin tememos;
porque vienes, amor, cuando tú quieres,
y no te puedes ir cuando queremos.

Meter: iambic
XxV.
by August von Platen

Frey und fröhlich
Kroch die Raupe,
Freute kindisch,
Immer kriechend,
Sich umhüllter,
Junger Knospen.
Aber selbstisch
Eingeklostert
Spinnt die Puppe:
Der Entfaltung
Qualenkämpfe
Wühlen grausam
Durch das Innre.
Doch befreyend
Sieget Wärme:
Schwebe rastlos,
Aetherkostend,
Farbefunkelnd,
Du erlöster
Sommervogel!

Meter: trochaic
VI. PANU FRANTIŠKOVI HOLEČKOVI, kaplanu Blovickému v Čechách.
by Beneš Metod Kulda

„Ve zbořené kapli“ vážné dumy – –
ve čtenáři rázem dechy tlumí;
slyší, co Tvůj něžný mluví ret,
vábný jest mu s Tebou v azur let.
Minulost mu jevíš lepší, vážnou,
přítomnost mu kreslíš zhusta vlažnou;
Tobě lidská dcera, lidský syn
vřelé díky vzdává za pokyn.
Obraznost dal duchu Tvému živou
věčný Pán Bůh rukou dobrotivou;
ó kéž nikde neupadne v zmar
ten Tvůj vzácný, drahocenný dar!
Tu Svou hřivnu pěstuj neustále
trojjednomu Bohu ke cti, chvále;
záslužná Tě práce neunav,
Církev Páně a Svůj národ slav!
Pěvců kruh Tě po bratrsku vítá,
moudrý čtenář rád Tvé básně čítá;
Ty mu dlouho, obětavě služ,
v pravdě svaté, ve ctnostech jej tuž!

Meter: trochaic
ČTYŘI DOBY
by Viktor Dyk

Byl jednou čas, kdy v díru tiše zalez’,
kdo nechtěl zpívat „Deutschland über alles,“
a nezalez’-li, strčili ho do ní.
Triumfy byly málem monotonní.
Kdo básník byl, svou spěchal ladit lyru
a německém to znělo po všem míru:
Německý, vítězný, silný mír.
Pak přišel čas, kdy nudilo už číst
cyklus, jímž bavil satyrický list.
Nadšení nechodilo na ulice,
bojovné vyšly z mody pohlednice.
To byla doba počtů: sčítalo se všudy,
zajatci, děla, kilometry půdy.
Umlkl básník, promlouvala věda
a uklidněný čtenář říkal: No tak teda
vítězný silný mír!
A teď je doba – ano, je a není.
Jsou statistikou mnozí unaveni,
leč neví dobře, čeho by se chytli.
Budoucnost zajíc, jenž se koupí v pytli.
Dieta zdravá, všeho moc však znaví.
Už čtyry roky! Hindenburg nám praví:
silný mír!
Tichounko, ticho někdo jen si reptal,
tichounko, ticho nejprve si šeptal,
teď mluví nahlas, kdo si ústa vázal,
a teď se táže, kdo se neotázal,
a ten, kdo čekal, je už nedočkavý.
Dunaji, Sprévě jedno nejde z hlavy:
Mír?

Meter: iambic
A London Thoroughfare. 2 A.M.
by Amy Lowell

They have watered the street,
 It shines in the glare of lamps,
 Cold, white lamps,
 And lies
 Like a slow-moving river,
 Barred with silver and black.
 Cabs go down it,
 One,
 And then another.
 Between them I hear the shuffling of feet.
 Tramps doze on the window-ledges,
 Night-walkers pass along the sidewalks.
 The city is squalid and sinister,
 With the silver-barred street in the midst,
 Slow-moving,
 A river leading nowhere.
Opposite my window,
 The moon cuts,
 Clear and round,
 Through the plum-coloured night.
 She cannot light the city;
 It is too bright.
 It has white lamps,
 And glitters coldly.
I stand in the window and watch the moon.
 She is thin and lustreless,
 But I love her.
 I know the moon,
 And this is an alien city.

Meter: polymetric
Felicidad barata y artificiosa del pobre
by Quevedo

Con testa gacha toda charla escucho;
dejo la chanza y sigo mi provecho;
para vivir, escóndome y acecho,
y visto de paloma lo avechucho.
Para tener, doy poco y pido mucho;
si tengo pleito, arrímome al cohecho;
ni sorbo angosto ni me calzo estrecho:
y cátame que soy hombre machucho.
Niego el antaño, píntome el mostacho;
pago a Silvia el pecado, no el capricho;
prometo y niego: y cátame muchacho.
Vivo pajizo, no visito nicho;
en lo que ahorro está mi buen despacho:
y cátame dichoso, hecho y dicho.

Meter: iambic
1L: Wieder die ersten sonnigen Hauche,
by Ferdinand von Saar

Wieder die ersten sonnigen Hauche,
Lockend hinaus vor die düstere Stadt;
Wieder am zitternden, treibenden Strauche
Die ersten Knospen, das erste Blatt.
Wieder auf leis' ergrünenden Hängen
Ersten Veilchens lieblicher Fund;
Wieder mit ersten Jubelgesängen
Hebt sich die Lerche vom scholligen Grund.
Werdenden Frühlings verkündende Zeichen,
Alte Genossen von Lust und Schmerz,
Ach, wie entzückt ihr, ihr ewig Gleichen,
Ewig auf's neue das Menschenherz!

Meter: polymetric
IV. Cid pomstu vykoná.
by Jaroslav Vrchlický

„Není hodno moudrých lidí,
není hodno šlechty ctné,
reka zhanět, více než vás,
jejž svět chová v úctě své.
Všední hrubí zlodějové
divé vaší zpupnosti
na kmetech by sotva směli
také páchat vzteklosti.
Čin to nebyl bohatýrský,
z Leonu když muži jdou,
v obličej když bijí starce,
bohatýra do prsou.
Věztež, otec můj, že byl to
Laina Calvy čacký syn,
a že nesnášejí křivdy,
na jichž erb nepadl stín.
Jak jste moh se odvážiti,
kmeta udeřiti v líc,
jehož syn jsem? To by mohl
učinit Bůh, nikdo víc!
Ušlechtilé jeho tahy
vzdal jste hanby mrákotám,
já však rozptýlím ty mlhy
neb já sílu slunce mám!
Pouze krev smýt může skvrnu,
kterou pokálena čest,
krev to musí býti škůdce,
jestli soud můj správný jest.
Krev to vaše, násilníku,
jejíž horký, vzteklý cval
štval vás ku potupě také
a vám všecek rozum vzal.
Na mého jste vložil otce
ruku svoji před králem.
Vzpomeňte! Jej urazil jste!
Vzpomeňte! Syn jeho jsem!
Hrabě, vy jste jednal podle,
vyzývám jak zrádce vás,
pamatujte! Odměním se,
nevím, co jest, strach a žas.
Zkrušil mne Diego Lainez
v kelímku své bolesti,
já na vaši falši toužím
důkaz síly provésti.
Ani smělost zápasníka
nemůž ničím prospět vám,
nebo do boje já s vámi
vlastní meč i koně mám!“
K hraběti tak Lozanovi
mluvil Cid Campeador,
činy svými jenž to jméno
zasloužil si, hrdin vzor.
Zabil jej a tak se pomstil.
Hlavu rázem jediným
srazil mu a spokojený
s touto klek před otcem svým.

Meter: trochaic
EL ALMA INMÓVIL – II
by José Santos Chocano

Homero está tranquilo: sus épicas canciones
tienen relampagueos, vértigos y explosiones;
pero él está tranquilo, como gimnasta raro
que sin quemarse pasa por entre el ígneo aro.
El Dante está sereno: canta obscuras regiones
de tormentos rebeldes y sórdidas pasiones;
pero él está sereno, como solemne faro
Que en la pavura negra pone su punto claro.
Shakespeare y Goethe ahondan dos abismos profundos
—corazón y cerebro— donde se agitan mundos;
y ni el de Albión se inquieta, ni el de Weimar vacila...
¡Así la altiva cumbre, del hielo de su frente
desata, como el genio, las furias de un torrente;
pero ella, como el genio, también está tranquila!...

Meter: anapestic
87.
by Friedrich von Logau

Veit gieng mit einem Herren schwanger; eh der ward reiff, da kam sein End;
Ich weiß nicht, ob er diesen Erben auch hat bedacht im Testament.

Meter: iambic
RODNÁ ŘEČ.
by Stanislav Popelka

Rodná řeč, rodné zvuky,
ten jazyk roditelů mých,
jimž vyjadřovat dětství muky,
jsem uvyk' radosti a smích
mne s prvým zdravil políbením,
v něm počínal jsem blahobyt,
v něm večer po úsvitu denním
mně prvních zkazek prokmit' svit.
Já povzdálen byl rodné země,
já v cizím kraji dlouho žil,
řeč cizá zalétala ke mně,
zvuk jedinký mi nebyl mil.
Jak netrpěliv, v nepokoji
jsem toužil oněm krajům vstříc,
kde uslyšel bych mluvu svoji
a při těch zvucích zjasnil líc.
Ó mluvo rodná, v duše hloubí,
v mé duši bouřně zmítané,
a s Tvým se zlatým zvukem snoubí
Aj jak to tváře vítané!

Meter: iambic
VII. Nejlahodněj však jen ono pění
by Václav Pok Poděbradský

Nejlahodněj však jen ono pění
blaho vlévá v nezkažený cit,
kteréž lásky božské svatosvit
všudy šíří v velebném svém znění.
V blahém čisté tužby rozechvění
lidumilství činné velebit,
národu pak svému objevit
lásky skutky v pozemském tom dlení;
bratřím hlásat vřelou lásky píseň,
aby těcha rostla, hynul bol,
volnost květla a mizela tíseň:
za nejvznešenější to pokládám,
vzdělanců veliký za úkol,
jemuž na oltář svou žertvu skládám.

Meter: trochaic