PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
On a Girdle
by Edmund Waller

That which her slender waist confin’d,
Shall now my joyful temples bind;
No monarch but would give his crown,
His arms might do what this has done.

It was my heaven’s extremest sphere,
The pale which held that lovely deer,
My joy, my grief, my hope, my love,
Did all within this circle move.

A narrow compass, and yet there
Dwelt all that’s good, and all that’s fair;
Give me but what this ribbon bound,
Take all the rest the sun goes round.

Meter: iambic
26.
by Friedrich Rückert

Mit Unrecht rühmst du dich, in freiem Haus zu walten,
Wenn du die drinnen mußt mit Zwang zurück behalten.
Den, der freiwillig nicht will bleiben, laß ihn ziehn;
Sonst wird dein freies Haus zum Zwangstall nur für ihn.
Du sprichst: Er übernahm in diesem Hause Pflichten,
Und eh' er abziehn darf, muß er die erst verrichten.
Nein! Pflichten hat er nur, solang er bleibt im Haus;
Sobald er ausziehn will, ist die Verpflichtung aus.

Meter: iambic
LAKANG-DULÁ
by Fernando María Guerrero

Surgiendo del sarcófago enlutado
Como una antorcha de oro relumbrante,
Se irgue con la pujanza de un gigante
La figura de un rey infortunado.
No alegre, no, su rostro bronceado
La sonrisa del déspota arrogante;
Gotas de fuego queman su semblante
Por el sol de Malasia iluminado.
¡Es que su orgullo de Raja le enciende,
Es que mira a su virgen Filipinas,
La perla de su amor, triste y llorosa!,..
Y al contemplarla así la mano tiende,
Y después de arrancarle las espinas,
Increpa a su opresor desde la fosa

Meter: polymetric
DEVĚT HVĚZD.
by Josef Lukavský

Řekla jsi mi, abych hvězdy
na obloze počítal
a když devět napočítám,
abych sobě něco přál,
že se splní moje přání
v devíti hvězd plápolání,
a já hleděl na oblohu
z tmy, v níž jsem u tebe stál.
Chvěly se a mihotaly,
samá zář a samý jas
a já šeptal: Jedna, dvě, tři
a vyhlížel další zas,
pak, když jsem je znovu sčítal,
sedm jsem jich napočítal,
když jsi na mne pohleděla,
až mně selhal zrak i hlas.
Dvě hvězdy, jež scházely mi,
těsně u sebe jsem zřel
a jich žár tak spaloval mne,
že div jsem v něm neumřel,
a ty hvězdy, oči tvoje,
chtěl jsem, aby byly moje,
a to přání splnilo se,
než den křídla rozestřel.

Meter: trochaic
Fue al pasar
by Delmira Agustini

Yo creí que tus ojos anegaban el mundo
Abiertos como bocas en clamor Tan dolientes
que un corazón partido en dos trozos ardientes
parecieron Fluían de tu rostro profundo.
como dos manantiales graves y venenosos
Fraguas a fuego y sombra, ¡tus pupilas! tan hondas
que no sé desde donde me miraban, redondas
y oscuras como mundos lontanos y medrosos
¡Ah, tus ojos tristísimos como
                  dos galerías
abiertas al Poniente! ¡Y las
                  sendas sombrías
de tus ojeras donde reconocí mis rastros!
¡Y o envolví en un gran gesto mi horror como en un
                     velo,
y me alejé creyendo que
                  cuajaba en el cielo
la medianoche húmeda de tu mirar sin astros!

Meter: polymetric
A don Juan de Vera Tassis y Villarroel
by Francisco Saenz de Lazcano

Hoy al inmortal Templo de la Fama,
contra injurias del tiempo, y del olvido,
llega en sonora voz restituido
Fénix canoro en armoniosa llama
En hombros del Atlante, que le aclama,
sale en Orbe luciente esclarecido,
donde, con nuevos rayos esparcido
ilustre acentos, que su nombre inflama.
A tan noble amistad Aras levante,
la Cumbre de Castalia en dulce metro,
el Griego, ni el Latino ya no cante,
a Pilades, ni Pólux Palma, y Cetro,
pues tienen con unión aun más constante
Salazar consonancias, Vera plectro

Meter: polymetric
VE DVOU.
by Karel Toman

Prázdno je v kavárně. Půlnoc.
Plyn stažený ztlumeně zpívá.
Ospalý gentleman kleje
nad hloupým žurnálem dnešním
a časem se pokradmu dívá
na moje děvče.
Má Růža vesele žvatlá
a směje se dekadentům
a verše jich paroduje
posměšným slovem i gestem,
až gentleman seriosní
uražen vstává.
Jsme sami. Sklepníci dřímou.
Jsme sami, sami vždy budem’,
sami v své radosti, bolu.
Bez boha, bez víry v život,
bez velké víry druh v druha
jdem’ spolu přece.
Život svůj žijeme bouřně,
bez počtů, bez úvah pijem’
plamenné víno okamžiků.
Umíme smát se a zpívat,
život nás naučil pláči
hořkému ve dvou. –
Viď, půjdeme do ulic spících,
kde ticho koberce klade
pod naše kroky. Nuž, pojďme!
Noc zimní, sklenutá k výším,
dá nový akcent nám v duše,
chladný a silný.
Tak půjdem’: vždy ruku v ruce.
Tak půjdem’: chladní a silní.
Nemáme víry, leč víme,
že musíme spolu. Vždy spolu.
Vztek světa se odrážet bude
o krunýř dvojí.

Meter: dactylic
- IV - Oyendo en el mar, al anochecer, un clarín que tocaba un forzado
by Bocangel y Unzueta

Ya falta el sol, que quieto el mar y el cielo
niegan unidos la distante arena:
un ave de metal el aire estrena,
que vuela en voz cuanto se niega en vuelo.
Hijo infeliz del africano suelo
es, que hurtado al rigor de la cadena,
hoy música traición hace a su pena
(si pena puede haber donde hay consuelo).
Suene tu voz (menos que yo), forzado,
pues tu clarín es sucesor del remo
y alternas el gemido con el canto.
Mientras yo al mar de Venus condenado,
de un extremo de amor paso a otro extremo
y, porque alivia, aun se me niega el llanto.

Meter: polymetric
Filodor.
by Georg Rodolf Weckherlin

Hör/ wie der Widerhall/
Hör/ wie die Nachtigall
(als die die Lieb auch fihlen)
Von deiner Schönheit spihlen
Mit zwitzerendem schall:
Hör/ mit wie süssem singen
Die prächtig-süsse macht/
Den mächtig-süssen pracht
Der Lieb Sie vns fürbringen!

Meter: iambic
- X - A los dos extremos de amor y aborrecimiento, antes y después de gozar Amón a Tamar
by Agustin de Salazar y Torres

¡Oh, cuán postrado Amón, oh cuán rendido,
la fraterna beldad, bárbaro, adora!
Teme, siente, suspira, calla y llora;
¿llora? Ya está su amor encarecido.
Goza a Tamar, y en odio convertido
mira su amor; ¡ah vil pasión traidora!
¿la que ayer te abrasó te hiela ahora?
¿tan presto es lo adorado aborrecido?
Desear y conseguir tales efectos
y tan contrarios, ¿causan que se muda
todo un Dios con tan leve circunstancia?
Mas ¿quién duda tan súbitos efectos?
El amor ¿no es extremos? Pues ¿quién duda
que del odio al amor no haya distancia?

Meter: polymetric
Sonnet 9: On Returning to the Front after Leave
by Alan Seeger

Apart sweet women (for whom Heaven be blessed),
Comrades, you cannot think how thin and blue
Look the leftovers of mankind that rest,
Now that the cream has been skimmed off in you.
War has its horrors, but has this of good—
That its sure processes sort out and bind
Brave hearts in one intrepid brotherhood
And leave the shams and imbeciles behind.
Now turn we joyful to the great attacks,
Not only that we face in a fair field
Our valiant foe and all his deadly tools,
But also that we turn disdainful backs
On that poor world we scorn yet die to shield—
That world of cowards, hypocrites, and fools.

Meter: iambic
Můj bezejmenný smutku,
by Marie Calma

Můj bezejmenný smutku,
kde jen tě pochovám?
Zavru tě v čtyři stěny,
na pospas větru dám?
Či moudrost, hrobu bližší,
má duše vytěží,
až srdce mé se ztiší
pod tvojí přítěží?
Však dnes, dnes těžký jsi mi
jak příkrov z olova.
Pryč s očí, z mysli jdi mi,
i s výčitkami svými,
ať les tě pochová!

Meter: iambic
Der verirrte Jäger.
by Joseph von Eichendorff

„wie rauscht schon abendlich der Wald,
Die Brust mir schaurig schwellt!
Die Freunde fern, der Wind so kalt,
So tief und weit die Welt!“

Meter: iambic
- 876 - Jornada II, ALBANO
by Lope de Vega

Pasan el mar mis tristes pensamientos
en la nave mortal de mis cuidados,
entre tantas fortunas arrojados,
que están más locos que los mismos vientos.
La causa de los grandes movimientos,
lejos, entre peñascos elevados,
muestran la luz, que de mirar turbados
los ojos truecan a los elementos.
Por el agua en que nadan da la lumbre
y cerca se promete a la esperanza
desde el puerto a los ojos ofrecida.
Yo digo la verdad por alta cumbre,
y engañado de ver su semejanza,
la muerte debo a sombra de la vida

Meter: polymetric
- 824 - Jornada III, FLORELLA
by Lope de Vega

Cubierta de lucidas banderolas,
la nave indiana el rumbo a España gira;
entra en el golfo, y procelosa mira,
trepando el mar, las gavias españolas.
Allí, por escapar las vidas solas,
más mira al cielo que al «amaina y vira»,
y últimamente la esperanza expira
en competencia de montañas de olas.
Mas sirve de consuelo, que se lanza
al dulce puerto, por el golfo incierto,
y que le goza mientras no le alcanza.
Pero ha sido en mi grave desconcierto
la desdicha mayor de mi esperanza,
romper la nave sin salir del puerto.

Meter: iambic
[dies Haus, in welchem ich das tiefste Leid erfuhr]
by Friedrich Rückert

Dies Haus, in welchem ich das tiefste Leid erfuhr,
Wo ich die Liebsten sah erblassen,
Soll ich es lieben, soll ich's hassen?
Drin wohnen bleiben, es verlassen?
Wo überall mir ist die Spur
Lebendig meiner Todten nur?

Meter: iambic
Winter
by Anne Hunter

Behold the gloomy tyrant’s awful form
Binding the captive earth in icy chains;
His chilling breath sweeps o’er the watery plains,
Howls in the blast, and swells the rising storm.

See from its centre bends the rifted tower,
Threat’ning the lowly vale with frowning pride,
O’er the scared flocks that seek its sheltering side,
A fearful ruin o’er their heads to pour.

While to the cheerful hearth and social board
Content and ease repair, the sons of want
Receive from niggard fate their pittance scant;
And where some shed bleak covert may afford,
Wan poverty, amidst her meagre host
Casts round her haggard eyes, and shivers at the frost.

Meter: iambic
La envidia
by Alberto Lista

Dulce es a la codicia cuanto alcanza
doblar el oro inútil, que ha escondido;
sin tener otro afán, ni por sentido,1
meditar ya el placer, ya la esperanza.
Dulce es también a la feroz venganza,
que no obedece al tiempo ni al olvido,
los sedientos rencores que ha sufrido
apagar entre el fuego y la matanza.
A un bien aspira todo vicio humano;
teñida en sangre, la ambición impía
sueña en el mando y el laurel glorioso.
Sola tú, envidia horrenda, monstruo insano,
ni conoces ni esperas la alegría;
que ¿dónde irás que no haya un venturoso?

Meter: iambic
XXVII. Frankové a Slované si činí
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Frankové a Slované si činí
Na pomezích škody obapolné;
Jedni od druhých to nesou bolně,
Jedna strana druhou z křivdy viní.
Francký vyslanec v královské síni
Ztížnost vede, mluvě bezokolně,
Žádá náhradu buď dobrovolně,
Neb že král sám přijít pro ni míní.
An tu neslušně a opovážně
Promlouvá a žádá poslušnost,
Sámo rukou pokyna dí vážně:
„Ani slova víc – již na tom dost,
Drzý Franku! kliď se z mého hradu,
A víc nechoď do Čech pro náhradu.“

Meter: trochaic
1L: Der Nachmittag war glühend heiß. Ich saß
by Ferdinand von Saar

Der Nachmittag war glühend heiß. Ich saß
In eines Wirthes menschenleerem Garten;
Gedankenvoll, beim kaum berührten Glas,
Wollt' ich des Abends Kühlung hier erwarten.
Still durch die Wipfel strich ein schwüler Hauch,
Gedämpft erklang des Straßenlärmes Wogen;
Nach Krume zwitschernd, wie es Sperlingsbrauch,
Kam ab und zu ein kleiner Gast geflogen.
Da hört' ich plötzlich nahen Doppeltritt –
Und zwei Gestalten, hoch und schlank, erschienen:
Ein junges Paar, mit raschem, leichtem Schritt,
Mit hellen Augen und mit klugen Mienen.
Er fast ein Jüngling noch. Mit breitem Rande
Saß lässig ihm der Hut auf dunklen Locken;
Zartbusig sie; auf lichtere Gewande
Fiel blond ihr Haar, so wie der Flachs vom Rocken.
Sie sah'n mich nicht und setzten sich zur Rast –
Man merkte wohl, sie seien noch nicht Gatten –
Nach kurzem Wählen mit zufried'ner Hast
Gleich in des nächsten Baumes breiten Schatten.
Nachdem sie sich mit raschem Trunk erfrischt,
Und auch vom Brod gebrochen einen Bissen,
Lag schon ein Buch vor ihnen aufgetischt –
Ein großes Buch, zerlesen und zersplissen.
Von »Lanzelot« und von »Ginevra« war,
Das sah man, nichts in diesem Buch zu lesen;
Dem Kennerblicke ward sofort auch klar,
Daß es ein Werk der Wissenschaft gewesen.
Vielleicht von Darwin oder Stuart Mill –
Wie ändern sich, so dacht' ich, doch die Zeiten,
Indessen Jene, leidenschaftlich still,
Herniederseh'n auf eng bedruckte Seiten.
Und er, so wie in unbewußtem Thun,
Die Hand nur legt auf ihre schmale, feine –
Und sie, wie um beim Lesen auszuruh'n,
Die zarte Wange sanft lehnt an die seine.
Mir aber ward der Anblick zum Gedicht,
Zu einem neuen hohen Lied der Liebe,
Da ich verklärt sah von des Geistes Licht
Auf Erden schon den dunkelsten der Triebe.
Und mich erhebend, tief bewegt und leis',
Ging ich hinweg mit Schritten, kaum zu hören,
Um solcher Herzen reinen Zauberkreis
Und diese heil'ge Feier nicht zu stören.

Meter: iambic
Z výletu.
by Karel Hlaváček

To zticha pršelo... Do kroku našich čet
bil jednotvárný rytmus kapek na listech,
a žita zhořkle voněla... v tmy tichý vzdech
se chvilkou zachvěl polhlasem náš zmlklý ret.
Tón modře sepiový na vše, na vše sed:
na tesknost zelení, na řeky chladný plech,
na vesnic zemdlenost, na ticha jejich střech...
vše zvolna zatopil... i obrys našich čet...
Už slabě mžilo jen (to z podvečerních mlh,
jež po všem zůstaly)... Hlas trubky chvílí střík
v to splihlé ovzduší, by oživil náš chod...
A ticho... jen kdes v travách zněly strachy vlh,
vlh poplašených hlasným pleskem našich bot,
však v tichu velikém mdle vrávoral jich křik.

Meter: iambic
13. Einige Zauberlieder
by Johann Gottfried Herder

Komm hinan den gelben Sand,
Dann wechsle Hand!
Hast geliebt du und geküst,
Sanft die Woge ist:
Wandl' umher und komm hervor!
Geisterchen, ihr singt im Chor:
ChOR DER GEISTER
Horch, horch, Wau – Wau!
Der Wachhund bellt – Wau – Wau!
ArIEL.
Horch, horch, ich hör'
Der Hahn kräht; munter krähet er:
Kriki!
FeRDINAND.
Wo sollte die Musik doch seyn? in der Luft?
auf Erden? – Und sie schweigt! Gewiß sie dient
ein'm Gotte dieser Insel. Ich saß da,
auf einer Sandbank, weinete ins Meer
schlich auf dem Wasser sie heran, mir bei,
und Meeres Wut, und Toben meiner Brust
ward stille mit dem süssen Sange. Da
zog sie mich fort, ich muste folgen, und
nun schweigt sie! – nun beginnt sie wieder: –
ArIEL
Fünf Faden tief der Vater dein
Liegt; sein Auge Perle ward,
Zu Korallen sein Gebein
Liegt im Meeresgrund' erstarrt;
Unversehret, reich und schön
Ist er verwandelt da zu sehn,
Stund' auf Stunde läuten ihm
Nymphen die Todtenglock' – ich hör sie – Bim!
ChOR.
Bim! Bim!
FeRDINAND.
Es denkt an mein'n ertrunknen Vater. Nein,
das ist nicht Menschenwerk, kein Erdenton! –
Nun hör' ichs droben mir –
PrOSPERO.
Zieh, Tochter, auf
die weinend zugezognen Augenlieder!
Was siehst du dort?
MiRANDA.
Was ists? ein Geist?
Gott, wie blickts vor sich hin! o glaubt mir, Herr,
es ist ein schönes Wesen – Ab'r ein Geist! –
PrOSPERO.
Nein, Kind, es ißt und schläft und hat so Sinne
wie wir, grad so. Der Art'ge, den du siehst,
war auch im Schifbruch, und hätt' ihm nicht Gram,
(gram ist der Krebs der Schönheit) seine Wange
gebleicht, du könntest schön ihn nennen. Er hat
verloren seine Kammeraden und sucht sie. –
MiRANDA.
Ich möcht' ihn göttlich nennen; denn fürwahr,
nichts sah ich in der Natur so Edles.
PrOSPERO.
Wohl!

Meter: polymetric
1L: Wie das flirrt und schwirrt und schmeichelt,
by Karl Henckell

Wie das flirrt und schwirrt und schmeichelt,
Lockend girrt, gefällig streichelt!
»fräulein sprudeln von Geschmack.
Zwar, wem gnadenvoll wie Ihnen
Göttin Schönheit selbst erschienen –«
»danke, Herr von Chapeau Claque!«
»diese Palmen, wahrhaft südlich!
Schneidige Nischen! Urgemütlich!
Ganz pompöser Gartensaal!
Sauerherings Soireen,
Fräulein mögen selbst gestehen,
Sind entschieden ideal.«
Vorgebeugt auf samtnem Sockel,
Herr Assessor von Monockel
Wie ein Gockel nickt und kräht.
Seine schönbeschleiften Halbschuh,
Seine idealen Kalbschuh
Sind von Siegesrausch gebläht.
»sagen Sie mir doch, Herr Doktor,
Dichten Sie? So'n schöngelockter
Dichter machte mir mal Spaß.
Ganz wie Schiller auf den Bildern,
O das wäre zum Verwildern! ...
Mögen Sie kein Ananas?«
Und die geniale Glatze
Faltet die feudale Fratze,
Während sie voll Wehmut spricht:
»gnädiges Fräulein, Verse machen
Ginge schon mit Ach und Krachen,
Aber Locken – das geht nicht!«

Meter: trochaic
PÍSEŇ O ZAVÁTÝCH CESTÁCH.
by Josef Rosenzweig-Moir

A chtělo se mi náhle zaplakati,
svou celou bolest v něhu slzy vlít.
Poslední hvězdy pod mraky se tratí
a temnou nocí nepronikne svit.
Dnes mě má hlava bolet nepřestává,
to je už, myslím, konce počátek.
Kdes v dálce za mnou, tam je píseň žhavá,
kam nepřijdu já nikdy nazpátek.
Teď teprv zřím, že nemožno jít někam:
jsou všechny cesty sněhem zaváty.
A já se už i svého hlasu lekám,
sám sobě říkám: bídný, proklatý.

Meter: iambic
- LXV -
by Lope de Vega

Lucinda, yo me siento arder, y sigo
el sol que de este incendio causa el daño,
que porque no me encuentre el desengaño,
tengo el engaño por eterno amigo.
Siento el error, no siento lo que digo,
a mi yo propio me parezco extraño;
pasan mis años, sin que llegue un año
que esté seguro yo de mí conmigo.
¡Oh dura ley de amor! que todos huyen
la causa de su mal, y yo la espero
siempre en mi margen, como humilde río.
Pero si las estrellas daño influyen
y con las de tus ojos nací y muero,
¿cómo las venceré sin albedrío?

Meter: polymetric
A Slumber did my Spirit Seal
by William Wordsworth

A slumber did my spirit seal;
     I had no human fears:
She seemed a thing that could not feel
     The touch of earthly years.

No motion has she now, no force;
     She neither hears nor sees;
Rolled round in earth's diurnal course,
     With rocks, and stones, and trees.

Meter: iambic
VESELÁ BÍDA
by Jan Neruda

Přerozkošný život mám,
kdož mi roven, všech se ptám?
Hektor vyje, macek mňouká,
děcko vříská, žena brouká –
hopsa, hejsa! pravím vám:
rozkošný to život mám!
Co nám schází, co nám jest?
My jsme dva a dětí šest!
Ve dne nouze, v noci bída,
není kůrka, není střída –
nuže tedy, co nám jest?
Krkův osm a jedna pěst!
Nemám prádlo, nemám šat –
aj, taškáři, sper vás kat!
Co kde bylo, pobrali jste,
na boháče jako byste
byli trhli – styďte se!
vždyť nás zima roztřese.
Pod hlavou mám čepici,
kajda dělá svrchnici,
a však mnohý tolik ani
nemá k těla přikrývání,
na holou si lehne zem –
aj, toť já přec pánem jsem!
Na spadnutí boudu mám,
zpuchřel kryt a přehnil trám;
nu, když spadne, bude dole,
odstěhujem se do pole –
zdarma světlo, teplo, byt:
světe, rač mi z cesty jít! –

Meter: trochaic
- XL -
by Fcode Borja

Del orbe los segundos pobladores,
familia del antiguo Patriarca,
dejarán libre la prisión del arca,
sagrado de sus riesgos, y temores.
Ya de la inculta tierra moradores,
en cuanto el Sol con su fatiga abarca,
alegres miran su animosa barca
surta del monte en las hermosas flores.
Y advierten mudos la pasada risa
de aquellos que juzgaron por locura
la nueva industria, que libró a tan pocos.
Si vivo ejemplo, Fabio, nos avisa,
que al hombre la estrecheza le asegura,
que hay pocos cuerdos, entre muchos locos.

Meter: iambic
Die künftige Geliebte
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Brächte der nächste Frühling meinem Arm dich,
Tönten Vögel aus Blüthen mir das Brautlied;
Dann, Geliebte, hätt' ich den Himmel schon auf Erden gefunden!
Götter! Sie wird die Welt zum Eden zaubern,
Wird die Fluren in Gärten Gottes wandeln,
Wird, auf meinem Schooße gewiegt, den Frühlingsabend beflügeln!
Götter! Ich werd an ihrer Brust entschlummern,
Werd im Traume mit ihrem Busen spielen;
Werde, wachgeschimmert vom May, in ihren Armen erwachen!
Soll ich dich finden? Komm, du Engel Gottes,
Komm, mein Leben zu heitern! Wenig Freuden
Sproßen auf den Ufern des Lebens! Komm, mein Leben zu heitern!

Meter: polymetric
- 24 - Al atrevimiento de un apóstata
by Lope de Vega

Al sol, en cuyos rayos se desvela
el Querubín más puro, opuesto en vano,
intrépido, sacrílego, tirano
por breve senda en carne mortal vuela.
Rompe el rebozo de la blanca tela,
velo divino del sentido humano,
y no le quema el sol la indigna mano,
que a quien nieve imagina el sol le hiela.
Víctima al padre, aunque incruenta, cuando
vio tanto horror, mostró mayor paciencia,
que no castiga quien está rogando.
¡O gran milagro de su gran clemencia
para que el fiero Apóstata llorando
lo que en pan no creyó, viese en esencia!

Meter: iambic
VE VLAKU.
by František Hais

Již jedem’. Kraj za krajem v dáli mizí:
vsi, městečka a hrady, stráně, lesy –
a krajina a lid – to vše mi cizí,
jen smutek bezměrný se na mne věsí.
Tam daleko, kde soumrak k zemi padá,
tam – vzpomínám – se smích můj kdesi tratí,
to když mi řekla, že mě má tak ráda –
ach ráda? – – – Kola do pražců tak mlátí!
Já přišel ještě v čas ku nasedání,
však srdce zmeškalo – tam kdesi kvílí –
Dál jedem’; skutečnost’ tu, tamo zdání – –
Ten sen chtěl žít’ bych ještě chvíli, chvíli.

Meter: iambic
- 120 -
by Lope de Vega

José, ¿cómo podrá tener gobierno
el tiempo de quien padre y lumbre ha sido,
si en los brazos tenéis el sol dormido,
pues tiene vida por su curso eterno?
Aunque sois cuna de su cuerpo tierno
del Alba virginal recién nacido,
despertadle José, si tanto olvido
no le disculpa vuestro amor paterno.
Mirad, que hasta los ángeles espanta
ver que se duerma el sol resplandeciente
en la misma sazón que se levanta.
Dejas, José, que su carrera intente,
porque desde el pesebre a la cruz santa
es ir desde el Oriente al Occidente.

Meter: polymetric
When he would have his Verses Read
by Robert Herrick

In sober mornings do thou not rehearse
The holy incantation of a verse;
But when that men have both well drunk, and fed,
Let my enchantments then be sung, or read.
When laurel spurts i' th' fire, and when the hearth
Smiles to itself, and gilds the roof with mirth;
When up the thyrse is raised, and when the sound
Of sacred orgies flies: "A round, a round;"
When the rose reigns, and locks with ointments shine,
Let rigid Cato read these lines of mine.

Meter: iambic
- III -
by Luis Carrilloy Sotomayor

¡Con qué ligeros pasos vas corriendo!
¡oh cómo te me ausentas, tiempo vano!
¡ay, de mi bien, y de mi ser tirano!
¿cómo tu altivo brazo voy siguiendo?
Detenerte pensé, pasaste huyendo,
te seguí, y ausentástete liviano,
te gasté a ti en buscarte, ¡oh, inhumano!
Mientras más te busque, te fui perdiendo.
Ya conozco tu furia, ya humillado,
de tu guadaña pueblo los despojos;
¡oh, amargo desengaño no admitido!
Ciego viví, y al fin, desengañado,
hecho Argos de mi mal, con tristes ojos,
huir te veo, y véote perdido.

Meter: iambic
I. Co pak na tom, že nosíte
by Karel V. Rais

Co pak na tom, že nosíte
místo kalhot sukni –
účel máme stejně svatý,
nuže, nesvár pukni!

Meter: trochaic
Věčnost lásky.
by Jaroslav Vrchlický

My lkáme po věčnosti lásky stále,
kdy tělo k tělu lne, kdy oko noří
se v oko zanícené v blaha moři,
co vteřina nad skrání hřmí nám dále.
My hanbou mřeme, chvějeme se v žale,
zpět letíme na upomínky oři,
vpřed hledíme snů oknem, kde se tvoří
nám ráje, pro něž lidské pojmy malé.
A přece věčnost lásky stále svěží
a kvetoucí nám pouze v srdcích leží;
kdo vyrve ji, když nechcem’ sami tomu?
Své lásky věčnost nosíme tak v sobě!
Ten duší taj buď znám jen mně a tobě,
a mimo Boha – více pranikomu.

Meter: iambic
22.
by Andreas Gryphius

Wenn nicht das Weitzen-Korn/ ins Grab der Erden fällt/
Vnd sich den schnellen Zahn der Fäule läst verzehren.
So kan es keine Blüt'/ auch keine Frucht gewehren:
Ob es schon Safft vnd Krafft vnd Saamen in sich hält/
Doch wenn der Ackersmann die reiche Saat anstellt;
Vnd es dem Boden traut/ muß eilends sich verkehren
Was Todt vnd unwehrt war. Man schaut die Fetten Aehren/
Man schaut der Hälmer Zahl vorkeimen auff die Welt.
So wer sein liebes Fleisch vor Gott nicht auff wil setzen;
Wird was er schonen wil durch höchste Noth verletzen.
Hier gieb/ verleur/ vnd laß/ dort komt es reicher ein.
Wer Christo treulich folgt/ wer durch Schmach/ Angst/ vñ Streiche/
Vnd Tod ihm ähnlich wird/ sol' in dem Freudenreiche/
In Ehren/ Lust vnd Wonn' ihm ewig gleiche seyn.

Meter: iambic
Blumen
by Stefan George

In märzentagen streuten wir die samen
Wann unser herz noch einmal heftig litt
An wehen die vom toten jahre kamen
Am lezten kampf den eis und sonne stritt
An schlanken stäbchen wollten wir sie ziehen
Wir suchten ihnen reinen wasserquell
Wir wussten dass sie unterm licht gediehen
Und unter blicken liebevoll und hell
Mit frohem fleisse wurden sie begossen
Wir sahen zu den wolken forschend bang
Zusammen auf und harrten unverdrossen
Ob sich ein blatt entrollt ein trieb entsprang
Wir haben in dem garten sie gepflückt
Und an den nachbarlichen weingeländen
Wir wandelten vom glanz der nacht entzückt
Und trugen sie in unsren kinderhänden.

Meter: iambic