PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- VIII - Al comendador de La Magdalena
by Diego Ximenez Ayllon

Quietud con más sosiego y más reposo
a vuestra edad Señor le convenía;
que en esta baja tierra húmeda y fría
andar siguiendo al de Alba belicoso.
Mas vuestro corazón que es valeroso
reposo en tiempo tal no concedía
al cuerpo que de esfuerzo y valentía
nació dotado, y fue, y es animoso.
Así que la virtud que en esta parte
es a naturaleza repugnante
hace que Marte os sea muy propicio.
Y en los trabajos siendo bien constante
con singular prudencia ingenio y arte
milicia administráis vuestro ejercicio.

Meter: iambic
JEJÍ VLASY.
by Otakar Auředníček

V tvých hustých vlasů černé směsi
plá silných vášní divý žár.
To pro mé sny jsou šeré lesy,
v nichž vůně jsou všech zašlých jar.
Jak slavíci mé písně štkají
v té syté těžké vůni jich,
mých slzí hvězdy upadají
v noc opojivých vlasů tvých.
Když ovinu si je kol očí,
v měsíce záři kraje zřím,
západy slunce, jež se točí
nad mraků vírem krvavým.
A slyším z dálky hučet moře,
vdechuji ticho vrchů hor,
zřím v noci děs a zlata zoře,
je poesií duch můj chor.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Eugenio Hartzenbusch

Puro y luciente sol, ¡oh qué consuelo
al alma mía en tu presencia ofreces,
cuando con rostro cándido esclareces
la oscura sombra del nocturno velo!
¡Oh! ¡cómo animas el marchito suelo
con benéfica llama! y ¡cómo creces
inmenso y luminoso, que pareces
llenar la tierra, el mar, el aire, el cielo!
¡O sol! entra en la espléndida
                     carrera
que el dedo te señala omnipotente,
al asomar por las etéreas cumbres;
y tu increado autor piadoso quiera
que desde oriente a ocaso eternamente
pueblos felices en tu curso alumbres

Meter: iambic
Nunca mi labio...
by Alberto Valero Martín

Nunca mi labio romperá el secreto,
que por mí será siempre indescifrable,
del dolor me traspasa, inexorable,
toda mi entraña, todo mi esqueleto.
Mas si rompiendo esta cruel cadena
mi fin abrevio con mi propia mano,
y queréis penetrar en el arcano
del íntimo por qué de tanta pena,
preguntadle a la hembra olvidadiza
que mi vida amustió con los dos
                     trazos
de una cruz de traición y de ceniza
A la mala mujer que hizo pedazos
mi juventud, que es sólo ya una triza,
y el corazón también, entre tus brazos

Meter: polymetric
LxXII.
 Zweyer Verliebten.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Hier sind zwey liebende in einer Grufft begraben/
So lange Zeit gebuhlt/ doch nichts genossen haben/
Und riß der grimme Tod gleich ihre Hoffnung ein/
So muste doch ihr Leib alhier vermischet seyn.

Meter: iambic
Wegen der Zuschrifft an den
 Momus.
by Kaspar von Stieler

In Indien pflegt man den Teufel zu ehren/
weil er am meisten Schaden thut.
der gute Gott/ dieweil er gut
würd’ ohn diß die Menschen mit nichten be-
schweeren.
Der Momus/ der heßliche greßliche Dieb/
der findet leichtlich ein Gebrechen.
Drum wolt’ ich ihn zufrieden sprechen.
Auffrichtigen Lesern ist dieses schon lieb.

Meter: iambic
War Mothers
by Ella Wheeler Wilcox

There is something in the sound of drum and fife
 That stirs all the savage instincts into life.
  
 In the old times of peace we went our ways,
 Through proper days
 Of little joys and tasks. Lonely at times,
 When from the steeple sounded wedding chimes,
 Telling to all the world some maid was wife—
 But taking patiently our part in life
 As it was portioned us by Church and State,
 Believing it our fate.
     Our thoughts all chaste
 Held yet a secret wish to love and mate
     Ere youth and virtue should go quite to waste.
 But men we criticised for lack of strength,
 And kept them at arm's length.
 Then the war came—
 The world was all aflame!
 The men we had thought dull and void of power
 Were heroes in an hour.
 He who had seemed a slave to petty greed
 Showed masterful in that great time of need.
 He who had plotted for his neighbour's pelf,
 Now for his fellows offers up himself.
 And we were only women, forced by war
 To sacrifice the things worth living for.
  
 Something within us broke,
    Something within us woke,
        The wild cave-woman spoke.
  
 When we heard the sound of drumming,
    As our soldiers went to camp,
    Heard them tramp, tramp, tramp;
 As we watched to see them coming,
    And they looked at us and smiled
    (Yes, looked back at us and smiled),
 As they filed along by hillock and by hollow,
    Then our hearts were so beguiled
    That, for many and many a day,
    We dreamed we heard them say,
 'Oh, follow, follow, follow!'
    And the distant, rolling drum
    Called us 'Come, come, come!'
    Till our virtue seemed a thing to give away.
  
 War had swept ten thousand years away from earth.
    We were primal once again.
    There were males, not modern men;
 We were females meant to bring their sons to birth.
    And we could not wait for any formal rite,
    We could hear them calling to us, 'Come to-night;
 For to-morrow, at the dawn,
 We move on!'
    And the drum
    Bellowed, 'Come, come, come!'
 And the fife
 Whistled, 'Life, life, life!'
  
 So they moved on and fought and bled and died;
 Honoured and mourned, they are the nation's pride.
 We fought our battles, too, but with the tide
 Of our red blood, we gave the world new lives.
 Because we were not wives
 We are dishonoured. Is it noble, then,
 To break God's laws only by killing men
 To save one's country from destruction?
 We took no man's life but gave our chastity,
 And sinned the ancient sin
 To plant young trees and fill felled forests in.
  
 Oh, clergy of the land,
 Bible in hand,
 All reverently you stand,
    On holy thoughts intent
    While barren wives receive the sacrament!
 Had you the open visions you could see
    Phantoms of infants murdered in the womb,
    Who never knew a cradle or a tomb,
 Hovering about these wives accusingly.
  
 Bestow the sacrament! Their sins are not well known—
 Ours to the four winds of the earth are blown.

Meter: polymetric
Niti Jeseně.
by Adolf Heyduk

Jeseň bílé niti
na vřeténko točí,
a mně pozdní rosa
napadala v oči.
Sever v žlutém listí
na píšťalku hude,
ptáci v dálku letí,
smutno, smutno všude!
A ty sivý ptáku,
popěvku můj snivý,
opustit-li hodláš
také snad své nivy?
Zůstaň při mně, drahý,
chlad se vzmáhá kolem,
větry poběhlíci
hašteří se polem.
Ostřenými hroty
na vše strany perou;
peroutky ti zlámou,
na krev srdce sderou.
Zhyneš jejich dechem
dřív než šipkou z kuše
a bez tebe zhyne
ubohá má duše! –

Meter: trochaic
DEL CHIVO AGUAFUERTE
by José Hernández Gavira

Sobre el verdor inmenso del paisaje
.se destacan los búfalos enormes;
Helios, rojo, detiene sa carruaje
y lanza sus centellas multiformes.
Tlay un rumor extraño en el boscaje
de ninfas y de sátiros deformes;
rumor de risa equívoca y salvaje
de almas locas y seres uniformes.
La tarde .solemniza su sonrisa
opulenta en las alas de la brisa;
en el azul el eco sugestivo
fjue dice a nuestras almas la bollera
de lo existente y la vital grandeza
del culto ambiguo y florestal del chivo.

Meter: iambic
Túmulo al serenísimo Infante Don Carlos
by Quevedo

Entre las coronadas sombras mías
que guardas. ¡oh glorioso monumento!,
bien merecen lugar, bien ornamento,
las llamas antes, ya cenizas frías.
Guarda, ¡oh!, sus breves malogrados días
en religioso y alto sentimiento;
ya que en polvo atesora el escarmiento,
su gloria a las supremas monarquías.
No pase huésped por aquí que ignore
el duro caso, y que en las piedras duras,
con los ojos que el título leyere,
a don Carlos no aclame y no le llore,
si no fuere más duro que ellas duras,
cuando lo que ellas sienten no sintiere.

Meter: iambic
Auf den Knicker Adrian
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Geknickert hat zwar Adrian sonst arg,
Nun aber wimmelt's um ihn her von Gästen,
Nun gibt er alles was er hat, zum Besten;
Wer's sehen will, seh' hier in seinen Sarg.

Meter: iambic
1L: Müde bin ich, geh zur Ruh,
by Luise Hensel

Müde bin ich, geh zur Ruh,
Schließe beide Aeuglein zu:
Vater, laß die Augen Dein
Ueber meinem Bette sein!
Hab' ich Unrecht heut gethan,
Sieh es, lieber Gott, nicht an!
Deine Gnad' in Jesu Blut
Macht ja allen Schaden gut.
Alle, die mir sind verwandt,
Gott, laß ruhn in Deiner Hand!
Alle Menschen, groß und klein,
Sollen Dir befohlen sein.
Kranken Herzen sende Ruh',
Nasse Augen schließe zu!
Laß den Mond am Himmel stehn
Und die stille Welt besehn!

Meter: trochaic
- XL - Dios Nuestro Señor, cuando truenan las nubes, despierta del juicio del pecho al alma adormecida, y con el rayo que hiere los montes, solicita el escarmiento de las culpas, que le merecen mejor que los robles
by Quevedo

Con la voz del enojo de Dios suena
ronca y rota la nube, el viento brama;
veloz en vengativa luz, la llama
tempestades sonoras desenfrena.
Con los pecados habla cuando truena;
la penitencia por su nombre llama,
cuando la debe, el agua que derrama
el llanto temeroso de la pena.
Respóndale tronando mi suspiro;
respóndale lloviendo mis dos ojos,
pues escrita en su luz mi noche miro.
Ofensas, y no robres, son despojos
del ceño ardiente del mayor zafiro:
y sabe el cielo hablar por sus enojos.

Meter: iambic
Na poslední stránku básní Theodora de Banville.
by Jaroslav Vrchlický

Ó básníku! ty včelo, která sbíráš
pel myšlenky, v jak zdobné uzavíráš
jej nádoby! Tu zlatou ambrosii,
již upustil Zevs na zem, v poesii,
jež změnila se, jak ji oku tajíš!
A jaké formy pro skvost její zbájíš!
Řeč kovem tobě plyne v toku bystrém,
nad proměnami Protea jsi mistrem:
dnes do onyxu, do achatu zítra,
neb do sloně sen vrýváš svého nitra,
pro myšlenku číš drahokamy vroubíš,
a stonkům břečtanovým akant snoubíš,
jak starý mistr florentinské školy.
Tu vůni citu skryješ do fioly
neb do vázy, jež jak lilie štíhlá,
jak hrdlo táhlé, které labuť zdvihla,
když vzletla v azur, aby světlo pila,
jak v tanci svém by zkamenělá víla.
Vždy s úctou tvoji pozoruji práci,
znám kouzlo formy, zrak můj rád se ztrácí
v tom tanci kruhů, ve linií sklonu,
z nichž na mne zdá se padat moře tónů.
Myšlenky skvost je zvýšen formou touto.
Však často rád bych každé strhl pouto,
mně v středu tvojich skvostů zasteskne se,
chtěl bych se octnout krásy ve pralese
a z ručeje, jenž s šumem v dol se sklání,
zas doušek svěží holou čerpat dlaní.

Meter: iambic
Del Soneto
by León de Arroyal

Mandáis, Señora que un soneto os haga
y es aprieto en que nunca me he mirado,
que es mucho para dicho descontado,
mas ya mi amor con un cuarteto os paga.
Entro en el otro, y digo: verdolaga,
porque a ello el consonante me ha forzado;
y con su ayuda ya le tengo a un lado,
si el numen a la postre no naufraga.
En el primer terceto estoy metido,
y sabe Dios, que temo el que se sigue
aunque pienso sacarle de provecho,
que el sonsonete aún no se ha perdido;
y según voy mirando que prosigue,
cata que soy poeta hecho y derecho.

Meter: iambic
35.
by Friedrich Rückert

Du hast auf stein'ger Höh mit Müh gepflanzt den Garten,
Und noch mühsamer ist der Wässerung zu warten.
Ich wünschte dir dazu solch einen Quell verliehn,
Wie der von dem ich las, selbst sah ich niemals ihn;
Der so willfährig ist, wie alle Elemente
Dem Menschen wären, wenn er erst den Zauber kennte.
Der fließt aus einer Schlucht, doch fließt nur wenn man will;
Und wenn man es befiehlt, so steht er wieder still.
Wer von den Nachbarn nun will seinen Garten wässern,
Der geht zum Quell hin nicht mit Näpfen oder Fässern.
Er geht nur hin und ruft laut in die Felsenschlucht:
Ich brauche Wasser, Quell! und nimmt sogleich die Flucht.
Alsbald kommt auf den Fuß die Flut ihm nachgeflossen,
Und hat aufs Gartenland befruchtend sich ergossen.
Und wenn hinreichend nun scheint die Bewässerung,
So gehst du hin zur Schlucht und rufst: Es ist genung!
Und stampfest mit dem Fuß dreimal. Auf dieses Zeichen
Alsbald siehst du die Flut zurück zum Quelle weichen.
Er sammelt wieder die entsandten Wasserschlangen,
Und hält im Schooß sie bis auf weiteres gefangen.

Meter: iambic
“Alone”
by Edgar Allan Poe

From childhood’s hour I have not been
As others were—I have not seen
As others saw—I could not bring
My passions from a common spring—
From the same source I have not taken
My sorrow—I could not awaken
My heart to joy at the same tone—
And all I lov’d—I lov’d alone—
Then—in my childhood—in the dawn
Of a most stormy life—was drawn
From ev’ry depth of good and ill
The mystery which binds me still—
From the torrent, or the fountain—
From the red cliff of the mountain—
From the sun that ’round me roll’d
In its autumn tint of gold—
From the lightning in the sky
As it pass’d me flying by—
From the thunder, and the storm—
And the cloud that took the form
(When the rest of Heaven was blue)
Of a demon in my view—

Meter: polymetric
26.  Die Freyheit.
by Angelus Silesius

Du edle Freyheit du/ wer sich nicht dir ergiebt/
Der weiß nicht/ was ein Mensch/ der Freyheit liebet/ liebt.

Meter: iambic
VČEREJŠKA SE NEDOVOLÁŠ...
by Josef Kalus

Včerejška se nedovoláš, navždy pro tebe je ztracený,
vyhrožuj mu nebo žehnej, vzpomínaje si naň blažený,
jezdec to, jenž do světa ti ujel s nejbujnějším koněm:
nedovoláš se ho více, marně vzpínáš náruč po něm.

Meter: trochaic
1L: Da ihm die erznen Flügel
by Ernst Stadler

Da ihm die erznen Flügel
dröhnend vor die Füße klirrten,
Fernhin der Gral entwich und Brodem
feuchter Herbstnachtwälder aus dem Dunkel sprang,
Sein Mund in Scham und Schmerz verirrt,
indessen die Septemberwinde ihn umschwirrten,
Mit Kindesstammeln jenes Traums
entrückte Gegenwart umrang,
Da sprach zu ihm die Stimme:
Törichter, schweige!
Was sucht dein Hadern Gott? Noch bist du unversühnt
und fern vom Ziele deiner Fahrt –
Wirf deine Sehnsucht in die Welt!
Dein warten Städte, Menschen, Meere: Geh und neige
Dich deinem Gotte,
der dich gütig neuen Nöten aufbewahrt.
Auf! Fort! Hinaus! Ins Weite!
Lebe, diene, dulde!
Noch ist dein Tiefstes stumm –
brich Furchen in den Fels mit härtrer Schmerzen Stahl!
Dem Ungeprüften schweigt der Gott!
Wie Blut und Schicksal dunkel dich verschulde,
Dich glüht dein Irrtum rein,
und erst den Schmerzgekrönten grüßt der heilige Gral.

Meter: iambic
Schädlichkeit
 der körperlichen Gottheits-Bilder.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie mancher hat, von Jugend auf, durchs Malers
Pinsel-Spiel verführet,
Anstatt der Gottheit, sein Gehirn, mit nichts, als Bildern,
Was er von seines Gottes Wesen begreift und ehret, ist ein
In welchen Bildern er doch Gott weit minder ehrt, als ihn
Nehmt ihm, aus seiner Phantasey, den alten Mann, das
Was bleibt ihm von der Gottheit übrig? Wo ist der Christ?

Meter: iambic
35. Kdybych byl větší, tož bych Tobě
by Josef Uhlíř

Kdybych byl větší, tož bych Tobě
děl řečí pěknozvukou,
jak ku slavnostní dnešní době
Tvých dítek srdce tlukou.
Však Ty znáš naši lásku vřelou,
i srdce, co ji hostí,
a přijmeš řeč, byť neumělou,
s obvyklou laskavostí.
I dobrý Otec na nebesku
zná citů našich plání,
a prostá nádhery i lesku
vyslechne dítek přání.
On Tobě mocným lásky retem
otevře darův zdroje,
a libě dchnoucích růží květem
okrášlí žití Tvoje.
On za Tvoji k nám lásku vroucí
a za mateřské ctnosti
dá odměnu Ti nehynoucí
jak zde, tak na věčnosti.

Meter: iambic
- VIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Cansado de mí mismo, y más cansado
de llevarme conmigo, tal me siento
que junta a mis cuidados mi tormento
el estar hoy de vos tan apartado.
Y aunque pudiera estar asegurado,
como de Amor, de sí mi pensamiento,
con saber que el mayor apartamiento
no podrá lo que pudo mi cuidado.
En esta soledad, señora mía,
esperará mi corazón ausente
el fin que es ya mil años de este día.
Si el bien pasado es siempre mal presente
en la prolijidad de esta agonía,
lo que puede escribirse no se siente.

Meter: polymetric
Esperanza
by José Jacinto Milanés

Cuando despunta en el dormido cielo
la blanca y pura luz de un almo día,
suelo decir a la ventura mía:
¿Vendrás tal vez a coronar mi anhelo?
Mas cuando tiende el sonrosado velo
la muelle tarde por la esfera umbría,
llora perdido al fin mi alma vacía
aquel placer, que examinado es duelo
¿Esperar, esperar es la sentencia
que la fatalidad aterradora
señala a aquel que nuestras breñas pisa?
Pero mentí: la dulce Providencia
me ofrece un sol, como me dio una aurora,
y es esplendente sol brilla en Beliza.

Meter: iambic
1.
by Friedrich Rückert

Zwischen Lied und Liebe war mein Leben;
Aber, schwebend zwischen Lieb' und Liede,
Wußt' ich nie die beiden auszugleichen.
Oftmal sang ich anders als ich liebte,
Anders liebt' ich oft als ich gesungen.
Nun ich dich gefunden, ist der Zwiespalt
Ausgeglichen, und rein ineinander
Aufgegangen sind mir Lied und Liebe.
Dich nur darf ich, wie ich liebe, singen;
Dich nur kann ich, wie ich singe, lieben.
Sollt' ich je nach andrem Sang, nach andrer
Liebe greifen, wieder unstet schwanken,
Da in deinem Herzen so vereinigt
Sind die beiden Pole meines Lebens?

Meter: trochaic
1L: Die Weisen eines Landes sahen einst
by Johann Gottfried Herder

Die Weisen eines Landes sahen einst
Annahen eine Constellation,
Die Jedermann den Sinn verrückte. Sie
Entflohn der Gegend, um nachher den Wahnsinn
Der kranken Brüder mit Vernunft zu heilen.
Der böse Stern erschien: die Krankheit kam;
Vielartig raseten die Menschen. Da
Trat freundlich ihnen zu der Weisen Rath,
In Sitten, Kleidern, Nahrung doch nach alter
Vernünft'ger Art zu leben: All umsonst;
Mit Schlag und Stoß vergalt man ihre Güte.
Was war zu thun? Dem Tode zu entgehn
(denn der Gewaltigste war stets der größte,
Furchtbarste Narr), entschlossen sie sich klüglich,
Mit Thoren nach der Thoren Art zu leben.
Nur bei verschlossnen Thüren durften sie
Vernünftig sein; von außen, vor der Welt
Machten sie närrisch jede Narrheit mit.

Meter: iambic
Siesta na ville.
by Alois Škampa

Neděle je, odpolední chvíle. –
Děd můj starý k prsoum hlavu chýle,
hodinku svou, která mdlobu snímá,
pohodlně ve fateuillu dřímá
a jak dítě usmívá se v spaní;
světla proužek dotkl se mu šíje –
rychle spouštím v oknech žalusie,
o píď dál by nepronikl ani...
V jizbu druhou tich se odebírám,
ku balkonu dvéře otevírám. –
Ani kročej venku slyšet není,
náves celá – jako po vymření;
jenom lípy šumí u kostela,
a v jich stínu, který chladem dýchá,
kachní havěť honí se a šplýchá
na rybníku, jenž se stříbrem bělá.
U pěšiny, těsně před stavením,
strážce domu vedrem týrán denním
odpočívá, věrné oči mhouře.
Lehce plynou obláčkové kouře
z dýmky mojí do blankytné výše.
Kouzlo snění přikrádá se v duši,
němý klid jen cvrčka trilek ruší,
který vesel plesá u své skrýše.
Poslouchám ho... náhle ustal pěti.
Zaplašil jej výskot malých dětí,
které v davu, jako včelky zlaté
když se rojí – bosé, košilaté,
kvapí v před a náves plní ruchem.
Každé jásá, každé natahuje
ručky s touhou do výše, kde pluje –
skvoucí vážka jasným, letním vzduchem...

Meter: trochaic
1L: Düstere Wolke,
by Christian Morgenstern

Düstere Wolke,
die du, ein Riesenfalter,
um der abendrotglühenden Berge
starrende Tannen
wie um die Staubfäden
blutiger Lilien schwebst:
Dein Dunkel redet
vom Leid der Welt.
Welchen Tales Tränen
hast du gesogen?
Wie viel angstvoller Seufzer
heißen Hauch
trankst du in dich?
Düstere Wolke,
wohin
schüttest die Zähren
du wieder aus?
Schütte sie doch
hinaus in die Ewigkeit!
Denn wenn sie wieder
zur Erde fallen,
zeugen sie neue
aus ihrem Samen.
Nie dann
bleiben der Sterblichen
Augen trocken.
Ach! da wirfst du sie schon
in den Abgrund ...
Arme Erde,
immer wieder aufs Neue
getauft
in den eigenen Tränen!

Meter: iambic
BARVY
by Antonín Sova

Ty, Bože, štětcem pravěké své síly
do bezdna světů barev harmonii
vždy vykouzlíš, ať den se rodí bílý,
neb hvězdy na noc v nebes luh se sijí.
Dáš zeleň trávě v tučné, vlhké stvoly,
dáš kapradině a dáš lístkům dubu,
dáš osyce, jíž tajné chvějí boly,
tkáš v mech ji, tichou stezek na ovrubu.
Krev červeně tkáš na květ kaktusový,
do dívčích tváří vedle sněhu pleti,
sníh dáváš labutím, mech šedý v rovy,
dáš jabloním ty různé květy v sněti.
Vše krásou nadech’s praumělče starý,
ty alchymisto bez klamného zdání,
bez touhy  změnit všecko v zlata žáry,
když všecko zlatem bylo již v tvé dlani.
Leč hrdým ženám, – v chvat když touha pudí
nad kouzlem díla v časů divém spádu –
ty zapomínáš mnohdy v jejich hrudi
kout srdce vyzlatiti, – hnízdo hadů!

Meter: iambic
1.
by Ernst Moritz Arndt

Hebt das Herz! Hebt die Hand!
Schwöret für die große Sache,
Schwört den heil'gen Schwur der Rache!
Schwöret auf das Vaterland!
Schwöret auf den Ruhm der Ahnen,
Auf die deutsche Redlichkeit,
Auf die Freiheit der Germanen,
Auf das Höchste schwöret heut!
Hebt das Herz! Hebt die Hand!
Erd' und Himmel soll ihn hören
Unsern hohen Schwur der Ehren,
Unsern Schwur fürs Vaterland.
Glorreich schwebe, stolzes Zeichen,
Das voran im Streite weht!
Keiner soll von hinnen weichen,
Wo sich dies Panier erhöht!
Hebt das Herz! Hebt die Hand!
Wehe mutig, edle Fahne!
Daß sich jede Brust ermahne
Für das heil'ge Vaterland!
Mache, stolzes Ehrenzeichen,
Alle Männer ehrenfest,
Daß sie tausendmal erbleichen,
Eh' nur einer dich verläßt!
Hebt das Herz! Hebt die Hand!
Heil uns dieser Ehrenweihe!
Ewig lebe deutsche Treue!
Ewig blühe deutsches Land!
Freiheit, deutsche Freiheit, schwebe
Um die Hütten, um den Thron!
Trug und Lug und Schande bebe!
Und zur Hölle fahre Hohn!
Hebt das Herz! Hebt die Hand!
Hebt sie zu der Welten Meister!
Hebt sie zu dem Geist der Geister!
Hebt sie hoch vom Erdentand!
Daß wir's treu und heilig halten
In Gedanken, Wort und Tat:

Meter: trochaic
Zima.
by Adolf Heyduk

Všude sníh a všude chlad,
ptáci křičí: Máme hlad,
kořistí jsme supů!
Chata z venku: bílý rov,
vnitř však hlahol sladkých slov:
„Hajá, hajá, pupu!“
Nech pták krutou zimou ztuh’,
v chatu poslal milý Bůh
samý jarní svátek:
blaho, lásku, upřímnosť, –
nemají-li všeho dosť
ti dva od těch vrátek?

Meter: trochaic
- XXXIX - De sacramento
by Juan de Almeida

¿Do estás, cuerpo mortal? -Alma, ¿qué quieres?
Que vengas al convite. -¿Quién convida?
El mismo Dios. -¿Y a quién? -A quien su vida
quisiere eternizar y sus placeres.
¿Pues qué tal es la mesa? -Cual tú fueres.
¿Y qué se come? -Dios es la comida,
y su preciosa sangre la bebida.
¿Y el gusto del manjar? -Cual tú quisieres.
Pues alto, de ser convidado acuerdo.
Bien puedes, mas conviene que recuerdes
del sueño de tu grande desacuerdo,
y que del alma suya más te acuerdes,
pues yo sé lo que pierdes si me pierdo,
y sabes lo que pierdo si te pierdes.

Meter: iambic
Ein altes Lied in neu-sächsischer Form
by Ludwig Thoma

Üb immer Königsfreundlichkeit
Bis an dein kühles Grab
Und weiche keinen Finger breit
Von deinem König ab!
O lieb ihn recht in der Kasern'
Und auch als Zivilist,
Und hab ihn dann zuletzt noch gern,
Wenn du am Sterben bist.
Ja, trage willig deine Last
Getreu dem Fahneneid!
Und wenn du nichts zu fressen hast,
So stirb in Ehrlichkeit!
Dann segnen Priester deine Gruft
– Das heißt mit Vorbehalt –
Wenn jemand für dich armen Schuft
Die Leichenkosten zahlt.

Meter: iambic
Dios en la naturaleza
by Jacinto Labaila

Escuchad la sonora melodía
del himno universal de la natura,
y contemplad la espléndida hermosura
de la luna, del sol, del mar, del día
Ved cuanto ser viviente el mundo cría
en la onda, en el aire, en la llanura,
y ved, desde el abismo hasta la
                     altura
de la vida del orbe la armonía
¿Quién fabricó la máquina del
                     mundo
que alrededor del sol constantemente
por el espacio rueda inalterada?
¡Sólo Dios, el artífice profundo!
Porque no más un Ser Omnipotente
pudo crear el mundo de la nada

Meter: polymetric
- LXXXV -
by Juan Boscan

Mueve el querer sus alas con gran fuerza
tras el loor de aquella que yo canto.
Al comenzar, levántase un espanto
tal que es peor del seso si se esfuerza.
Por otra parte, la razón me fuerza;
yo hablo, y callo, y estoy así entretanto;
esfuerzo alguna vez, y otras me espanto;
en fin, la gana de escribir refuerza.
Del mundo, bien; de nuestros tiempo, gloria,
fue nacer esta por la cual yo vivo:
enmienda fue de cuanto aquí se yerra.
Fue declarar lo natural más vivo,
fue de virtud hacer perfecta historia,
y fue juntar el cielo con la tierra.

Meter: iambic
64. Auch von jhm.
by Angelus Silesius

Wie daß der reiche Mann den Armen jetzo kennt?
Er sieht wol daß sich hat daß Blättlein umbgewendt.

Meter: iambic