PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- LXXVII -
by Fernando de Herrera

Alcé la vista acaso, descuidado
de mi futuro afán y cierta pena,
destejida del cuello la cadena,
que me trajo en mil males enredado;
y queriendo mirar ¡ay duro hado!
el puro ardor de aquella Luz serena,
en quien amor me inflama y me condena
y con sus flechas vibra el arco armado,
sus ojos en los míos se encontraron,
y con la fuerza de su fuego el pecho
sintió la aguda vira en las entrañas,
que no livianamente me abrasaron,
y el golpe fiero descendió derecho
a mostrar en mi alma sus hazañas.

Meter: iambic
IiI.
  Fischerknabe.
by August von Platen

Beglänzt den Saum der Fluth,
Der Knabe zieht den Kahn herein,
Der still im Hafen ruht.
„mein Tagewerk ist treu vollbracht,
Doch, liebe Seele, sprich,
O sprich, wie soll die lange Nacht
Vergeh'n mir ohne dich?“
Am Ufer steht ein Weidenbaum,
Und dran gelehnt ein Stein,
Und drunter liegt im schmalen Raum
Ihr kaltes Todtenbein.

Meter: iambic
Staré vydání.
by Emanuel Züngel

O dceru kdos žádal vdovu
kněhkupcovu.
„Jářku, pane, má Anička
jako knížka!“
„„Pravdu, matko, povídáte,
vyť to znáte!
Jenom novější vydání
být k dostání!““

Meter: trochaic
- 748 - Jornada II, DON FÉLIX
by Lope de Vega

¡Bien haya, Amor, el tiempo que he vivido
cautiva el alma, esclava la memoria,
pues he llegado a la mayor victoria
que enriqueció jamás cualquier sentido!
No puedo yo decir que fue perdido,
pues para el fin de mi dichosa historia
mi dulce pena transformaste en gloria
con el laurel a tanto amor debido.
¡Amor, vencí! ¡Victoria! Aunque no alcanza
el alma libertad, pues más adora
el bien, de que jamás haré mudanza.
Mas hay de diferencia en tu decoro
que, si de hierro son en la esperanza,
son en la posesión prisiones de oro.

Meter: iambic
Desde El Pilar
by Mariano Miguel de Val

Desde la altiva torre la vista se dilata
sobre las anchas cúpulas y esbeltos capiteles,
por la vasta llanura de
                  frondosos vergeles
donde el Ebro sus ondas fecundantes desata
Rico blasón heráldico, cuya
                  banda de plata
es el río que corta los múltiples cuarteles,
campos de trigo de oro, frutales y laureles
y musgosos ribazos floridos de escarlata
La fértil vega, el huerto, la riente pradera,
llenan los infinitos cuarteles de colores,
y su casco de oro de opulenta cimera
coronada de nubes como plumas de raso
blancas, azules, rojas, de vívidos fulgores,
es el sol, que agiganta su incendio en el ocaso.

Meter: anapestic
46.
by Friedrich Rückert

Laß dich nur blenden nicht von denen die ersannen
Denkformeln um darein Undenkbares zu bannen.
Weil sich kein Höchstes läßt aus Höherem erklären,
So lassen sie das Ding sich selbst aus sich gebären.
Wenn in der That nun wird nur was schon war im Grunde,
So ist das Seyn erklärt, doch ists nicht klar im Grunde.

Meter: iambic
Hagios ischyros.
by František Leubner

Co vytrpěl jsi v síni u Pilata,
a v jaké muky Tebe vbili kati,
já nechci se Tě, Pane, otázati,
to v krvi dí Tvá siná tváře svatá.
Však jakým bolem v Gethsemaně jata
Tvá duše byla těžké ve závrati,
žes hrůzou klesl, vida, jak se tratí
Tvé čisté sny a zrada s vrahy chvátá!
Muk duše vytrpěných není sledu
v Tvé tváři stuhlé, klidné v smrti vzhledu.
Jen slovo čtu, jež na rtech ledných těká:
Kdo přemůže bol duše zoufající,
jde cestou kříže s odhodlanou lící
až k Hoře lebek. – Cíl již nepoleká.

Meter: iambic
83. Trompeten.
by Angelus Silesius

Trompeten hör’ ich gern: Mein Leib sol auß der Erdẽ
Durch jhren Schall erwekt/ und wieder meine werden.

Meter: polymetric
VÁNOČNÍ IMPROMPTU.
by Antonín Klášterský

Když do noci zvony zní hluboce
a stínů rej na bílé stěně,
ó, smutné, ó, tesklivé vánoce,
kde letos o jednoho méně!
Nechť zazní i chvilkou bujný smích
a zvoní, cinkají číše,
v své duši každý z těch veselých
přec vzpomíná smutně a tiše.
Však jasné jak planou do noce
z těch oken lampy a svíce,
ó, šťastné, ó, veselé vánoce,
kde letos o jednoho více!

Meter: amphibrachic
ČLOVĚK.
by Jaromír Borecký

Tesknila květina v souvrati,
do nebe vpíjela zraky,
viděla ptactvo kol vzlétati,
ke slunci zachtěla taky.
Ze země vyrvala kořeny,
po větru srdce své dala,
vítr jí pel svál a lupeny,
v prachu cest uvádala.
Nebyla květina, člověk byl:
ten také, když po slunci touží,
vzerve se k letu – a v konec chvil
zlomen se ve blátě plouží.
Ten také, kdy nejvýše vzletět chce,
bleskem jak sražen se kácí –
a ještě rád ze své bezmoce
v klid zemského klína se vrací...

Meter: dactylic
VICHŘICE
by Karel Dostál-Lutinov

Vichřice vírná
burácí světem.
Skácela trůny,
koruny smetla,
hranice mění.
Se stromu lidstva
setřásla listí,
nahnilé plody,
s praskotem větve
padají na zem,
s duněním klesá
zpuchřelý kmen.
Se stromu Církve
mnohý list uschlý
kolotá stržen
k propasti dolů...
Vichřice divá
hlučí a zpívá.
Rodí se jaro,
rodí se den...
Z archivů prašných
ježí se spisy,
moli se plaší,
pergamen lítá –
výsady, práva
vichřice divá
urvala v plen.
Na skále v moři
strmí chrám bílý,
kříž jeho báně
nad bouří dravou
světů a moří
věčný sní sen.

Meter: dactylic
133. Der Mensch ist eine Kohle.
by Angelus Silesius

Mensch du bist eine Kohl/ Gott ist dein
Du bist schwartz/ finster/ kalt/ liegstu in Jhme nicht.

Meter: iambic
El remordimiento
by Juan Meléndez Valdés

Perdona, bella Cintia, al pecho mío,
si evita cauto tu adorable llama;
que Fili solo su fineza inflama,
y él la idolatra aun en el mármol frío.
Si amarte intento, del silencio umbrío
su voz infausta por venganza clama:
«¿Así, me dice, ¡oh pérfido!, se ama?
¡Ay!, ¡tiembla mi furor, impío!
Vuélveme a mi inocencia y a mi pura
candidez virginal; tú de mi pecho,
¡aleve, aleve!, has la virtud lanzado.
Vuélveme a mi virtud...» Su sombra oscura
me sigue así; y en lágrimas deshecho,
me hallo en el duro suelo desmayado.

Meter: iambic
- VIII -
by Fernando de Herrera

Si intentas imitar mi luz hermosa,
templar, oh grande artífice, procura
en el candor de nieve llama pura
y confundir los lirios con las rosas;
y seré el color de ellos la amorosa
terneza que florece con dulzura
suavemente en su gentil figura,
si la arte es para tanto poderosa.
Mezcla cinamo negro y sirio nardo,
casia, incienso, en que cubre el rico nido
vivo el arabio fénix en su muerte;
que si no te atraviesa el duro dardo
de su vista, dichoso y atrevido,
dar podrás muestra alguna de esta suerte.

Meter: polymetric
Hoy
by Amado Nervo

Anahuac: estadio fuiste de contiendas y pasiones,
mas hoy eres la doncella
                  que orgullosa se levanta
desdeñando el himno rojo de fusiles y cañones,
son la paz entre los labios y el arrullo en la garganta
De tus hoscas torrenteras ya no surgen las traiciones;
en tus fértiles campiñas el trabajo su himno canta,
y en tus jóvenes ciudades
                  el poder de los millones
multiplica los palacios bajo el oro de su planta
La razón ocupa el solio de las cátedras tranquilas;
nuestras madres ya no rezan, ya no anidan las esquilas
como pájaros broncíneos en la torre que despueblas.
Triunfa Spencer, muere Aquino, cae un mundo, un
                  mundo brota
¡Todo es vida y esperanza! Solo el indio trota, trota
con el fardo a las espaldas y la frente en las tinieblas.

Meter: trochaic
112.
by Friedrich Rückert

Such immer was du machst, zu machen besser immer,
Doch halte drum, was du gemacht hast, nicht für schlimmer.
Der dunkeln Wurzel mag die lichte Blüt' entstammen,
Sie hat darum kein Recht die Wurzel zu verdammen.

Meter: iambic
Poesie žila, dokud každý
by Jan Neruda

Poesie žila, dokud každý
snům svým víc než pravdě uvěřil,
dokud věci nám teď malicherné
obrovským měřítkem vyměřil.
Dokud bájím věřil zastaralým,
ježto zrodil zpráchnivělý věk,
dokud v palmách dryadky se kryly,
a ne ságo z našich polívek.

Meter: trochaic
ZA MATKOU. (IV.)
by Jan z Wojkowicz

To cizí vědomí, že byla – a již není!
Ty cizí, podivné, jež potom přišly, dni!
To spěšné, surové jak, rakve přibíjení
tam zdola – ach... Až pak – ó Bože!
To hudby náhlé, táhlé zaznění!
Ach, to Ji proti vůli z domu vynášeli,
to mi Ji vynášeli – ! – jaké loučení! –
na cestu, jíž se nikdy nenadála,
na cestu krátkou – a přec poslední!

Meter: iambic
Kronikář.
by Bohumil Forman

Ač věkem stár, byl duchem mlád,
a sotva den mu v jizbě svítal,
již v historii české čítal,
a den co den v ní čítal rád.
A když tak jednou v dobách byl,
kdy vítězně Čech kalich třímal,
tu tiše usnul, jak by dřímal,
však spánek věčný navždy snil. – –
Já závidím mu také smrti,
šel s minulostí krásnou spat! –

Meter: iambic
257. Ein Schleyer, im Walde von Marciwowa in Polen gefunden 1781, im Juli
by Abraham Gotthelf Kästner

Gefunden hab' ich ihn, doch wo meinst du gefunden?
In mondhellen mitternächtlichen Stunden?
Von einer Löwinn Mund in Sand gewühlt,
Die ihren Durst am Brunnen gekühlt?
Von grimmen Wölfen, von Zeidelbären?
Nein! - im Brevier eines Trinitären

Meter: iambic
O PŘÍSPĚVEK.
by Josef Svatopluk Machar

Komandovat poesii –
ano, snad to také jde –
provinile skláním šíji:
nejsem, jenž to dovede!
Napsat verše, hrstku prosy,
zvlášť, když se mi námět řek,
nesvedu – mně svědky bozi! –
ani za velkostatek!
Poslali jste krasavici,
bila do mne očima,
řečí libě ševelící,
úsměvy nejsladšíma –
všemu tomu, lidé zlatí,
hrdině jsem terčem stál –
dovedl jsem odolati,
ničeho jsem nenapsal!

Meter: trochaic
7. Úmrtí panny.
by František Sušil

O jak krásně skonala!
Hoře jestě neznala.
Zbledla jako luna,
Dozněla jak struna,
K políbení anjela
Líbezně se zachvěla.
Jaková to blažená
Dála se s ní proměna!
Prosta zlého zmaru
Ve květoucím jaru
Přešla v Boží zahradu
K pověčnému omladu.
Duše její nevinná
Byla morská hladina.
Nebydlelo v duši,
Co klid svatý ruší.
Zála mír jak jahoda,
Byla pouhá lahoda.
Všady z ní jen vála slast,
Jakou chová nebes vlast;
Ošemetná ceta
Bezbožného světa
Jako divem uleklá
Do svých pout jí nesmekla.
Ve svátečném oděvu,
Při anjelském prozpěvu,
K ustavičné chvále
Nebeského krále
Ve všech cností oboru
Ubrala se nahoru.
Ó teď sestup, světice,
Dolů s věčné božnice;
Obletuj nás v tísni,
Uč nás svaté písni,
Ať již teď tam bydlí duch,
Kde se věčný jeví Bůh.

Meter: trochaic
88.
by Friedrich von Logau

Dancke Gott, wer Hände hat, daß er sich kan selbst versorgen!
Der, der selbst nicht Hände hat, kriegt sie nirgend wo zu borgen.

Meter: polymetric
173. Věku chudý, léta nebe sytá,
by Jan Kollár

Věku chudý, léta nebe sytá,
Háje neúrodné na bohy!
Kam se verhne mladoch ubohý,
Rady pilen, když ním osud smítá?
Bardů sever, Slav měl Svantovíta,
Řek i Říman stolec třínohý,
V naše háje vešly mátohy,
Naší lásce baba losy čítá:
Jenž se předtím mezi lidmi hnuli
Kráse přivtělení bohové,
Nám se kdesi v modru rozplynuli;
Než či slušno, pověz zištné plémě,
Lzeli, řecte moudří časové:
Nebe vyhnat z jeho vlastní země?

Meter: trochaic
Er
by Friedrich Schiller

Glauben sie nicht der Natur und den alten Griechen, so holst du
Eine Dramaturgie ihnen vergeblich herauf.

Meter: polymetric
VI. Což dnes na Beskydách sněží?
by Josef Kalus

Což dnes na Beskydách sněží?
Ne! Tam bílý oblak leží.
Tulí se k nim vroucně, sladce
jako děcko k rodné matce.
Však je děckem, ony matkou,
vždyť jej krmí rosou sladkou.
Kojí žíznivé rty jeho
ze pramene stříbrného.
Na haluzích vonných hebce
houpají jak na kolébce.
K mateřské jej vinou hrudi.
Ráno slunéčkem jej budí,
Teplých vánků celováním
a skřivánčím zpěvem ranním.
Vzbuzen vzlétá v síle nové
k zlaté výši blankytové.
Beskydy však osiřelé
slzami dřív zrosil celé.

Meter: trochaic
NOVÉ DESATERO
by Josef Svatopluk Machar

Deset asi stran tu kandiduje,
kdo je volí, poctivý Čech sluje,
a tak máme – těš se, dobrá věro –
poctivého češství desatero.

Meter: trochaic
Saul.
by Adolf Heyduk

Král Saul je duchem zamračen,
Saul klidu nemá dost,
strach v ňadrech vyrůstá co den
a v mysli šílenost.
Běd silou utkán strádá rek,
tvář zrývá hrůzy kel,
vždyť David ovlád' Siceleg,
a mrtev Samuel. –
Stál proti Filištínským král
a před stan smlouvy kles':
„Zda zvítězím?..“ a zrak mu plál,
leč Jahve mlčel dnes.
Zrak Saulův zrud', z úst dral se sten:
„Tvůj zvolenec jsem, hleď,
či židův král je nehoden,
bys dal mu odpověď?“
Leč jako dříve mlčel Bůh,
tich úmluvy je stan...
„Nač klek' jsem,“ zvolal Saul, „jsi hluch,
jsem rab, či lidu pán?“
A vstal a děl: „Vzdor rodí vzdor;
když nechceš na pomoc,
tož půjdu k věštce do Endor,“ –
a šel tu ještě noc.
„Ty nadlidskou-li sílu máš,
vrch kouzel učiň dnes,
a Samuele, trůnu stráž,
mně ku pomoci vzkřes!“ –
A ženě v kouzlech plane zrak:
„Nuž, králi, tamo hleď!“
A z půdy vystupuje mrak
a blesk a plamen teď.
A z plamenů, hle, vzrůstá kmet,
an dávno v hrobě tlel,
a zesinalý mluví ret:
„Jsem z Nájoth Samuel!
Proč, Saule, rušiti jsi dal
klid hrobu mého, mluv!“
„Bůh nedává mi, leda žal,
ni prorokův, ni snův!
Tys jeho milec, jsi mu blíž,
s ním mnohý mluvil's den,
tož od něho můj osud víš,
mně zůstal utajen!“
„Co žádáš? Mluv!“ „Chci vítězit!“
„Už zavrhl Tě Pán;
v moc nepřátel Tvůj bude lid
i Ty i rod Tvůj dán!
Vrch Gelboe kde trčí výš,
Tvé slávy klesne svod,
a padneš Ty, a padne říš,
a padne ves Tvůj rod!“ –
Jak v bouři dub král na zem pad',
leč vzdoru pln se zdvih':
„Chceš, Jahve, vrahům dát mne snad?
Ej, nedbám hněvů Tvých!
Jsem silný, dovedu se bít
i Tobě na podiv,
vrah nesmí za živa mě mít
i kdybys Ty mu kyv'!“
A přešla noc, den sotva vzplál,
Saul v čele vojska šel,
blíž u Afeku Achis stál,
on velel v Jezrahel.
Leč poražen byl, nazpět hnán –
Ó hrozný, hrozný den –
jeť Abinadab, Jonathan
i Melchis usmrcen.
Trůn ztracen; vůkol pláč a křik,
již dokonána seč;
Saul, postřelený poběhlík,
svůj k nebi zvedá meč:
„Cos chtěl, to máš, leč jedno, věz,
přec na příkoř Ti buď,
ne Tvou, svou vůlí padnu dnes!“
a hrot si vráží v hruď.
Lid zděšený i s vůdci prch',
stan Jehovův byl jat,
král, Gelboe kde trčí vrch,
jest od nepřátel sťat.
A na zdi Bethsan pověšen,
Saul, hrdý Judských pán,
a v Hebron David třetí den
jest králem pomazán.

Meter: iambic
El vaquero de Moraña Acto III, MARINA
by Lope de Vega

En ausencia de Antón, dulce vaquero
de este alma que le adora, monte y prado,
mientras que va a la guerra a ser soldado,
guardo el ganado y de perdida muero.
Fu Reina de León, y el hado fiero
trajo mi vida a tan humilde estado;
que como es amor bien empleado,
la pena es gloria por el bien que espero.
Duras montañas de Ávila, que ahora
guardo la ausencia del esposo mío,
las hierbas alegrad, la noche pasa.
Presto vendrá mi sol, pues como aurora,
mis lágrimas os sirvan de rocío,
mas ¡ay! que aquél os crece y éste abrasa.

Meter: polymetric
IX.
by Jaroslav Vrchlický

Mdlý citrínový dechu!
Jak pozdrav z jihu v duši mou se vkrádáš
i chápu kouzlo, půvab spící v echu.

Meter: iambic
TOUHA.
by Sigismund Bouška

Víš, co je touha? zelený had,
kol mého srdce se svinul,
lapá můj dech, krev všecku chce ssát,
bych zhynul, bych zhynul.
Víš, co je touha? nesmírná poušť,
noha má ochromla křečí,
pralesy věčné, bez konce houšť
a za nimi srdce se léčí.
Víš, co je touha? oceán sám,
a loďka má ztratila vesla,
kormidlo ztraceno, zlomil se trám
a plachta má sklesla.
Víš, co je touha? nejdelší z cest!
(ó hvězda je hvězdě blízká!)
od jedné duše k druhé se snést
a mezi nimi se stýská.
Víš, co je touha? strašlivý půst!
ó jak se to zmírá hlady!
Do věčna roste a stále chce růst
a nasytit nelze ji tady. – –

Meter: polymetric
Papier ohne Ende.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Durch Papier bestehen wir:
Menschenherrschaft ist Papier.
Ja, Papier sind alle Pacte,
Auch sogar die Bundesacte,
Alles, alles ist Papier.
Durch Papier bestehen wir:
Gottes Wort ist auch Papier,
Denn Papier ist Glaub' und Fibel,
Auch sogar die ganze Bibel,
Alles, alles ist Papier.
Durch Papier bestehen wir:
Lasst uns achten das Papier,
Seine Ahnen auch die Lumpen
Mehr als Gold und Silberklumpen,
Denn ohn' End' ist das Papier.
Doch was sind am Ende
Wären wir doch nur Papier!
Wenn der jüngste Tag sich fände
Und wenn Alles nähm' ein Ende,
Blieben doch am Ende wir.

Meter: trochaic
El único día del paraíso – II
by Gaspar Núñez de Arce

Despliega el sol, que por Oriente asoma
con regia majestad, su intensa llama
y el calor de la vida desparrama
por la extendida vega y fértil loma.
Gustando, incautos, la
                     madura poma
cuyo jugo sus picos embalsama,
juntos se posan en la misma
                        rama
el halcón y la tímida paloma
Por el llano, feraz sin que
                     la reja
le desgarre inclemente, en paz bendita
pastan el lobo y la sufrida oveja
Y en el Edén florido, que palpita
como un seno fecundo, se refleja
la calma de los cielos infinita

Meter: polymetric
Betrachtung über die Ordnung
 und Dauer der Welt.
by Barthold Heinrich Brockes

Es ist der Wunder-Bau so herrlich eingericht;
Er reget sich durch ein so ordentlich Gewicht,
Und daurhafft Räder-Werck. Er würckt zu gleicher Zeit
In allen Theilen so, in solcher Einigkeit;
Daß, wenn ein neu Gesetz, den Welt-Creis mit Gewalt
Zwäng’einen andern Lauff zu nehmen;

Meter: iambic
Pidiendo celos de un marido muerto
by Anastasio Pantaleón de Ribera

Tisbe, si adoras de tu muerto esposo
el polvo amante, que mi amor espera,
pues cuando en tus desdenes persevera
de no morir está mi amor celoso.
Que esperanza un espíritu glorioso
dime te ofrece, si la muerte fiera
cedió temprana tu afición primera
en el grave, en el último reposo.
Olvida, Tisbe, y logra ya en mi vida
la fe de que es inhábil tanta muerte,
que en esta disculpado está el olvido.
O pues eres, señora, un homicida
debate yo mejor la misma suerte
por muerto, unas por más agradecido.

Meter: polymetric
The Step Mother
by Susanna Moodie

Well I recall my Father’s wife,
      The day he brought her home.
His children looked for years of strife,
      And troubles sure to come—
Ungraciously we welcomed her,
      A thing to scorn and blame;
And swore we never would confer
      On her, a Mother’s name

I see her yet—a girl in years,
      With eyes so blue and mild;
She greeted us with smiles and tears,
      How sweetly too she smiled—
She bent to kiss my sullen brow,
      With woman’s gentle grace;
And laid her tiny hand of snow
      On my averted face—

“Henry—is this your son? She said—
      “Dear boy—he now is mine—
What not one kiss?—” I shook my head,
      “I am no son of thine!—”
She sighed—and from her dimpled cheek
      The rosy colour fled;
She turned away and did not speak,
      My thoughts were with the dead—

There leaped from out my Father’s eyes
      A jet of swarthy fire;
That flashed on me in fierce surprise—
      I fled before his ire
I heard her gentle voice entreat—
      “Forgiveness for her sake”—
Which added swiftness to my feet,
      A sad and strange mistake—

A year had scarcely rolled away
      When by that hated bride;
I loved to linger half the day,
      In very joy and pride;
Her voice was music to mine ear,
      So soft its accent fell;
“Dear Mother now”—and oh, how dear
      No words of mine can tell—

She was so gentle, fair and kind,
      So pure in soul and free from art;
That woman with her noble mind,
      Subdued my rebel heart—
I just had learned to know her worth,
      My Father’s second choice to bless;
When God removed her from the earth,
      And plunged us all in deep distress—

Hot fever smote with burning blight
      Stretchd on a restless bed of pain;
I moaning lay from morn till night
      With aching limbs and throbbing brain—
Four weary weeks beside my bed,
      She sat within a darkened room;
Untiring held my aching head,
      Nor heeded silence—cold and gloom—

And when my courage quite gave way,
      And fainter grew my struggling breath;
She taught my stricken soul to pray
      And calmly meet approaching death—
“Fear not God’s angel, sent by Him,
      The weary spirit to release;
Before the mortal eyes grow dim,
      Floats down the white winged dove of peace”—

There came a change—but fingers small,
      No longer smoothed my matted hair;
She sprang not to my feeble call,
      Nor helped to lift me to my chair—
And I arose as from the dead,
      A life for her dear life was given;
The angel who had watched my bed
      Had vanished into Heaven!—

Meter: iambic
Dafnis y Cloe
by Luis Brun

Cloe la virgen, sobre el campo
                     heleno
duerme tranquila Lejos el ganado
sestea a su placer De Cloe al lado
Dafnis está, de amor y dicha lleno
El sol abraza en el azul sereno
Una cigarra que alegró el sembrado,
perseguida, con vuelo arrebatado,
se oculta de la Virgen en el seno.
El susto a Cloe despertar consigue
De los tímidos pechos temblorosos
Dafnis la coge con su mano recia.
Mas la cigarra audaz su canto sigue
mientras Pan y las ninfas victoriosos
ríen bajo los cielos de la Grecia

Meter: polymetric
Zpověď.
by Emanuel Lešehrad

Ve starém parku jsem se procházel,
když pojednou jsem hovor zaslechl
ze stínu stromů, které skrývaly
intimní altán svými větvemi.
Nahléd jsem oknem: Uvnitř seděli
dva mladí lidé, šerem ztajení:
„Slyš, Rudolfe, je všechno skončeno,
my nemůžem se míti rádi již;
můj mladý život zničils’ klamáním,
a moje srdce mnoho trpělo;
ó, nechtěj, bych se déle soužila.
Já nechci již. Chci žíti samotna,
žij blaženě a na mne zapomeň.
Vezmi ten kříž, jenž jsi mi kdysi dal!“
Pak zmlkl hlas... I vánek náhle ztich
a velký smutek zalil srdce mé,
že usedl jsem v šeru platanů
a plakal tiše, hořce do noci...

Meter: iambic
Praha.
by Karel Alois Vinařický

Praha, české vlasti hlava,
mistryně všech umění,
královská stolice práva
zemského i řízení,
ctihodná ta Čechův matka,
vše, co krásno, pěstuje,
na všech místech se památka
slávy její zjevuje.
Na sedmi pahorcích leží,
jako Řím založená,
prostředkem Vltava běží
široce rozvedená.
Z lůna řeky, jako ráje
rozkošného obnovy,
vynikají miloháje –
spanilé tři ostrovy.
Dvojí stranu řeka dělí;
města mosty spojují,
skála ten, druh řetěz smělý,
oba ledům vzdorují.
Chrámy, věže, domy slavné,
pětsetletý Karlův most, –
budovy ty starodávné
obdivuje každý host,
nechť se na ně s hůry dívá
od hrádku Rudolfova,
anebo-li ze protiva
ode hřbetu Žižkova.
Skála Vyšehradská pne se
vysoko nad Vltavou,
ač jen holé jmeno nese,
slyne slávou bývalou.
Petřínský vrch korunuje
zoubkované hradby lem,
bílá hradba ukazuje
krále Karla diadém.
S ním se hora Sion pojí,
pěstitelka umění,
nížeji se v úval krojí;
na dně pramen temení,
Libuše kde prorokyně
věštívala vídění,
povolavší vévodkyně
starších lidu k radění.
Na Hradčanském vrchu sedí
s královským to trůnem hrad,
a na celé město hledí
Chotkův přívětivý sad.
Svatovítský dóm tam pne se
jako loď Noémova,
s bání k oblakům se nese
smělá krytba chrámová.
Ve svatyni té ostatky
ctíme svatých vlastenců.
Čech upřimný slaví svátky
Božích blahoslavenců.
Hroby svatých, hroby králů,
hrdin, a věd ctitelů
píší neminoucí chválu
vlasti zvelebitelů. –
Tam putujte, mojí milí,
jednou až dorostete,
za krále a za vlast chvíli
zbožně se pomodlete.

Meter: trochaic
1. Vor einem Luftschlosse
by Gottfried Keller

Schöne Bürgerin, sieh, der Mai
Flutet um deine Fenster!
Alle Seelen sind nun frei,
Und es zerfließen der Tyrannei
Grämliche Gespenster!
In die Tiefe tauche kühn,
Ewige Jugend zu werben,
Wo die Bäume des Lebens blühn
Und die Augen wie Sterne glühn;
Droben bei dir ist Sterben!
Löse der Krone güldenen Glanz
Aus den Lockenringen!
Wirf sie herab! im klingenden Tanz
Einen duftigen Rosenkranz
Wollen wir froh dir schlingen!
Fühle, du Engel, dies heilige Wehn,
Das allmächtige Treiben!
Ja, dein Himmel wird untergehn
Und ein schönerer auferstehn –
Willst du ein Engel bleiben?
Nicht wie Luna in schweigender Nacht
Küßte den träumenden Schläfer;
Komm, wenn der sonnige Tag uns lacht,
Daß das alte Lied erwacht:
Königstochter und Schäfer!

Meter: polymetric