PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
RESIGNACE.
by Otokar Fischer

Dívej se zbožně, jak se šero sklání
nad zahradou, jež teskna podzimem:
„...Včera jsme byli květy obsypáni,
dnes třesem se a zítra pohynem...“
Naslouchej zbožně, ticho jak se sklání
a v kupě mrtvých listů šelestí:
z nich každý byl by v němém umírání
tajemných věcí býval předzvěstí.
Zrak vzpomínky se k mému duchu sklání –
víš přec, jak božsky s větve krouží list?
Mohl bych žíti v samém vzpomínání
na svaté chvíle, povznesen a čist!
A snad mi štěstí nade rty se sklání,
však marně žízním jak muž v podsvětí:
v mír oddanosti, v mužné odříkání
se stišilo mé duše prokletí.

Meter: iambic
-XXVII-
by Garcilaso de La Vega

Amor, amor, un hábito vestí,
el cual de vuestro paño fue cortado;
al vestir ancho fue, mas apretado
y estrecho cuando estuvo sobre mí.
Después acá de lo que consentí,
tal arrepentimiento me ha tomado,
que pruebo alguna vez, de congojado,
a romper esto en que yo me metí.
Mas, ¿quién podrá de este hábito librarse,
teniendo tan contraria su natura,
que con él ha venido a conformarse?
Si alguna parte queda por ventura
de mi razón, por mí no osa mostrarse,
que en tal contradicción no está segura.

Meter: iambic
1L: Wenn, Leser! dir mein Reim gefällt,
by Johann Kaspar Lavater

Wenn, Leser! dir mein Reim gefällt,
Danks dem Tyrtäus Gleim!
Der sang von Helden wie ein Held,
Und dessen ist mein Reim.

Meter: iambic
TAK TO CHODÍ
by Josef Svatopluk Machar

Achilles zhynul v květu svém
a Odysseus dobyl Troje –
hrdina skončí před časem,
chytrákem dílo skončeno je.

Meter: iambic
65. An einen vornehmen Staatsmann
by Christian Wernicke

Wie lange war bey uns die Rahtstub' ohne Haubt,
Als uns des Himmels Schluss, den der dir vorging, raubt;
Nun aber, da sein Ambt dein König dir gegönnt,
So schau' ob der

Meter: iambic
Der
 Sterbende
  Socrates.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ist die Beständigkeit gestorben?
Schläfft mir dann heute Krafft und Muth?
Mein Hertze rühre deine Glut/
Und zeige dich nicht gantz verdorben;
Wie daß dir diß so bange thut/
Damit du vormals Ruhm erworben?

Meter: iambic
Reina
by Antonio Coello y Ochoa

Quien callado de miedo o de respeto,
gloria que se fingió juzga segura,
sólo aquello es feliz que a su
                     locura
con procurado olvido está sujeto
Si él se juzga infeliz ya en su conceto,
y sabe que de necio el bien le dura,
¿Qué bienes declarándose aventura
o qué males se excusa en el secreto?
Diga pus su cuidado licencioso,
nada arriesga en quedar desengañado,
pues que lo está también cuando dudoso:
Que si de sólo miedo está engañado,
quizá hablando será más venturoso,
y callando no es menos desdichado.

Meter: polymetric
IV. V STANĚ BEDUINŮ.
by Jaroslav Vrchlický

Jak Beduinům v kočujícím staně
v prach stlely Salamona vzácné tkáně,
co lidu hemžilo se v nivách našich,
teď bloudí různo v světa různé straně.
Jak znesvěceny nádoby jsou svaté,
co růže chce na bodlákovém láně?
Nechť zavrženi, Bohu drazí přeci,
jich jména neprzní mu nikdo v haně,
však zákon v jejich slávu vzbudí zase,
jež vplane sedmkrát pak v Noci bráně.

Meter: iambic
Mé vlasti.
by Ervín Špindler

Vy hrobu stíny příšerné,
z nichž prázdná leb zří do světa,
mě neleká ten příkrov váš,
na němž chudobka vykvětá.
Mně nehrozí předčasná smrť,
jáť s úsměvem jí v líce zřím,
jen v tvůj-li posvěcený klín
své mladé srdce uložím!
Však nechci marně zahynout
co oběť náhod neštěstí,
co kratochvilný hrdina
přeromantických pověstí.
Pro lásku k ženě z krve mé
nedám mi krupěj jedinou!
Má prsa Tvá jsou, vlasti má,
a ve Tvé službě zahynou!
Žen láska dar je rozmaru;
nejsladší v době nadšení;
je plápol, jehož mocný žár
Tvé srdce v popel promění.
Jen ryzé zlato odolá
těm plamenům, jenž v ňadra dmou.
Mě hrobu příkrov neleká,
chci padnout, – leč za myšlenkou.
Chci do Tvé svaté zemi jen
složiti tělo, vlasti má,
a ve Tvůj posvěcený klín
pozříť sklennýma očima.
Chci býti prachem, částkou Tvou,
Ty půdo krví sbrocená,
na níž dvou věků proklatých
klekají bídná kolena.
Chci, aby z krve ňader mých
se vznesla pára opojná,
a kojíc duši nadchnula
ta srdce v tichu odbojná;
chci, aby v prsou otravní
se zahnízdili ještěři,
bych smrtí moh’ zachvátit ty,
kdož bohův sudbě nevěří.
Jen na Tvé půdě, vlasti má,
chci klesnout čestně v tmavý hrob,
jen nepatrný kouteček,
bez posvěcení, bez ozdob.
Až v pouhý prach stlí tělo mé,
v šedý se popel promění,
snad na něm Čechův genius
kdys slavit bude vzkříšení!

Meter: iambic
Die Riesen .
by Joseph von Eichendorff

Da krachte manche Leiter,
Sie wunderten sich sehr:
Die Wildniß wuchs, je weiter
Je höher ringsumher.

Meter: iambic
66.
by Friedrich Rückert

So wenig achtest du der Welt und ihres Guts,
Daß, was du nicht bedarfst, du hingibst frohes Muths.
Du mußt nur deinen Sinn den Weltlichen verhehlen,
Sonst werden sie auch das, was du bedarfst, dir stehlen.

Meter: iambic
- CLVI -
by Gutierre de Cetina

Corre con tempestad furiosa y fuerte
el más cuerdo piloto, el más experto,
y en viendo cerca el deseado puerto,
el miedo en esperanza se convierte;
mas queriendo surgir la mala suerte,
lo torna con extraño desconcierto;
sale un viento cruel, contrario, incierto,
que atrás lo vuelve a recelar la muerte.
Así yo, en la fortuna del deseo
a vos vengo, que sois el puerto mío,
donde de tanto mal pienso salvarme;
mas, ¡ay, hado crüel!, que apena os veo,
cuando un contrario viento de un desvío
hace que en el dolor vuelva a engolfarme.

Meter: iambic
by Johann Wolfgang von Goethe

Ich sah, mit Staunen und Vergnügen,
Eine Pfauenfeder im Coran liegen,
Willkommen an dem heilgen Platz!
Der Erdgebilde höchster Schatz.
An dir wie an des Himmels Sternen
Ist Gottes Grösse im Kleinen zu lernen.
Dass er, der Welten überblickt,
Sein Auge hier hat aufgedrückt,
Und so den leichten Flaum geschmückt
Dass Könige kaum unternahmen
Die Pracht des Vogels nachzuahmen.
Bescheiden freue dich des Ruhms,
So bist du werth des Heiligthums.

Meter: iambic
98.
by Friedrich von Logau

Ein Armer hat es gut; er fürchtet selten sehr,
Dieweil er mehr nichts hat, daß er verliere mehr.

Meter: iambic
- XLII -
by Diego Hurtado de Mendoza

¡Hechos gloriosos! pues el alto cielo
os da la parte que os negó la tierra,
bien es que por trofeo de la guerra
se muestren vuestros huesos por el suelo.
Si justo desea, si honesto celo
en ánima gentil se anida o cierra,
ya me parece cierto que se entierra
por vos la Hesperia vuestra, o se alza al cielo.
No por vengaros, no, que no dejaste
a los vivos gozar de tanta gloria
que envuelta en vuestra sangre os la llevaste.
Sino es por mostrar que la memoria
de la gloriosa muerte que ganaste,
es aun más de envidiar que la victoria.

Meter: iambic
34.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Das Feuer ruht, die Glut bewegt, die Flamme brennt,
Wol dem, der alle drey im Wesen eines kennt.

Meter: iambic
309. Der edle Seelengrund
by Gerhard Tersteegen

Ich wohne gar zu gern im edeln Seelengrund,
Von Kreatur, Vernunft und Sinnen abgeschieden,
Da sich die Gottheit selbst macht meinem Geiste kund;
Hier leb' ich frei und froh in tief verborgnem Frieden.

Meter: iambic
U CÍLE.
by Jaroslav Vrchlický

Já v duši celé lidstvo nosil,
vír jeho tužeb, muk a snů,
v dne práci, v bdění noci prosil
zřít záblesk jeho lepších dnů.
Zda marně? – Nevím. Přišlo žití
a den i noc mne slyší lkát:
jen jedné duši štěstím býti
a v smrti ruce sepnu rád!

Meter: iambic
3.
by Friedrich von Logau

Da das Leben gieng und starb, fing das sterben an zu leben;
Dann der Tod hat durch den Tod in den Tod sich müssen geben.

Meter: polymetric
Entwurff einiger Betrachtungen,
 über den
  Zustand der Seeligen.
 Beym Anfang des 1727sten Jahres.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn aber GOTT ihr wird das seel’ge Leben gönnen;
Wird sie sich innerlich erkennen,
Sie wird sodenn, als wie ein Licht,
Sich selbst durchdringen und verstehn,
Zu welcher Herrlichkeit sie GOTT hat ausersehn.
Wie wird sodann zugleich
Die Seele nicht an Wissenschafften reich,
Und reich an Göttlicher Geschöpff Erkenntniß, werden
In allen Wundern aller Erden!
Was wird sie nicht in aller Himmel Gründen
Vor unerforschliche Geheimniß finden,
Vor Machts- und Weisheits-Meere sehn?

Meter: iambic
Modern Love: XXXIII
by George Meredith

‘In Paris, at the Louvre, there have I seen
The sumptuously-feathered angel pierce
Prone Lucifer, descending. Looked he fierce,
Showing the fight a fair one? Too serene!
The young Pharsalians did not disarray
Less willingly their locks of floating silk:
That suckling mouth of his, upon the milk
Of heaven might still be feasting through the fray.
Oh, Raphael! when men the Fiend do fight,
They conquer not upon such easy terms.
Half serpent in the struggle grown these worms.
And does he grow half human, all is right.’
This to my Lady in a distant spot,
Upon the theme: ‘While mind is mastering clay,
Gross clay invades it.’ If the spy you play,
My wife, read this! Strange love talk, is it not?

Meter: polymetric
Přítelovi-státníkovi
by Josef Svatopluk Machar

Ta Oharka by chtěla být snad dravá,
leč přes kameny jen si poskákává
a běží rozpustile, hlučné šumí,
zas najednou pak bujnost svoji ztlumí
a rozšafně a zvolna k Labi plyne.
A Němci nejsou povahy tu jiné,
jak našinci mi tady rádi jistí:
když vybuchnou – pak bez vší nenávisti
Wacht am Rhein zapějí si, při tom neví,
kde teče Rýn a kam ty svoje hněvy
poslat chtějí – každý pak ti řekne,
že v republice je to přec jen pěkné
a jestli jen ta dnešní bída zmizí,
že nebudou s Čechy nijak cizí –
což honem píši ti: jsi optimista
a potěším tvé ledví dozajista.

Meter: iambic
A Visit from St. Nicholas
by Clement Clarke Moore

Twas the night before Christmas, when all through the house
Not a creature was stirring, not even a mouse;
The stockings were hung by the chimney with care,
In hopes that St. Nicholas soon would be there;
The children were nestled all snug in their beds;
While visions of sugar-plums danced in their heads;
And mamma in her 'kerchief, and I in my cap,
Had just settled our brains for a long winter's nap,
When out on the lawn there arose such a clatter,
I sprang from my bed to see what was the matter.
Away to the window I flew like a flash,
Tore open the shutters and threw up the sash.
The moon on the breast of the new-fallen snow,
Gave a lustre of midday to objects below,
When what to my wondering eyes did appear,
But a miniature sleigh and eight tiny rein-deer,
With a little old driver so lively and quick,
I knew in a moment he must be St. Nick.
More rapid than eagles his coursers they came,
And he whistled, and shouted, and called them by name:
"Now, Dasher! now, Dancer! now Prancer and Vixen!
On, Comet! on, Cupid! on, Donder and Blitzen!
To the top of the porch! to the top of the wall!
Now dash away! dash away! dash away all!"
As leaves that before the wild hurricane fly,
When they meet with an obstacle, mount to the sky;
So up to the housetop the coursers they flew
With the sleigh full of toys, and St. Nicholas too—
And then, in a twinkling, I heard on the roof
The prancing and pawing of each little hoof.
As I drew in my head, and was turning around,
Down the chimney St. Nicholas came with a bound.
He was dressed all in fur, from his head to his foot,
And his clothes were all tarnished with ashes and soot;
A bundle of toys he had flung on his back,
And he looked like a pedler just opening his pack.
His eyes—how they twinkled! his dimples, how merry!
His cheeks were like roses, his nose like a cherry!
His droll little mouth was drawn up like a bow,
And the beard on his chin was as white as the snow;
The stump of a pipe he held tight in his teeth,
And the smoke, it encircled his head like a wreath;
He had a broad face and a little round belly
That shook when he laughed, like a bowl full of jelly.
He was chubby and plump, a right jolly old elf,
And I laughed when I saw him, in spite of myself;
A wink of his eye and a twist of his head
Soon gave me to know I had nothing to dread;
He spoke not a word, but went straight to his work,
And filled all the stockings; then turned with a jerk,
And laying his finger aside of his nose,
And giving a nod, up the chimney he rose;
He sprang to his sleigh, to his team gave a whistle,
And away they all flew like the down of a thistle.
But I heard him exclaim, ere he drove out of sight—
“Happy Christmas to all, and to all a good night!”

Meter: polymetric
Bouře.
by Sofie Podlipská

Na černý les tíže
chladných mračen sklesla; –
kdybych byla lesem
též bych tak je nesla.
Černý les zašuměl,
z mračna letí blesky; –
kdybych byla mračnem,
mé by lítly stesky. –
Ohnivé by lítly
ve zatmělou dáli,
až by rty zasáhly,
jež mi lásku lhaly.

Meter: trochaic
POSEL
by Josef Svatopluk Machar

– Ó Spartané, já spěchám od Thermopyl.
Mě Leonidas vyslal umíraje –
– A padli všichni? – – Po zákonech vlasti.
A těla barbarská se kol nich kupí
jak hory a s těch sláva Lakoniky
větrnou nohou po Helladě běží. –
– A můj syn Agil? – – Jako včely v úl svůj
tak spěla kopí perská v prsa jeho. –
– Já smrtelného zrodila jsem syna:
Ó bozi věční, teď jsem matkou šťastnou. –
– Tak. Pravdu díš. Však neblahý já posel,
jenž slepým losem určen k službě trudné
jsem místo svoje opustiti musil,
kam poději se? Budu potácet se
ve světle dením, živá kořist Hadu,
a zhrda všech mým údělem jen bude.
A když pak zemru, nikým neoželen,
stín osamělý Hadem bloudit budu,
neb druzi z boje víc mě nepoznají
a k nim se hlásit sám, stud zabrání mi. –

Meter: iambic
Beso divino
by Luis Felipe Contardo

Fue al pie de unas palmera Las turbas silenciosas,
que no sienten fatigas, olvidadas del pan,
escuchan de los labios de Jesús altas cosas
y ante el hondo misterio pensativas están.
Unos niños levantan sus caritas de rosas;
de los ojos divinos les atrae el imán;
acercasen quisieran, mas las
                  manos rugosas
de los viejos apóstoles se oponen a su afán
Y Jesús dijo entonces:
                  «¡Dejadles!, son los dueños
del cielo de mi Padre todos estos pequeños,
dejadles que a Mí vengan, e imitad su candor
si queréis formar parte de mi reino bendito!»
En seguida inclinose hasta el más pequeñito
y lo besó lo mismo que se besa una flor.

Meter: anapestic
A Joseph de Villaviviosa
by Juan de Hinojedo Xarava

Si la fama eterniza a los humanos,
vuelo mejor que el suyo en vos se emplea,
pues en alas de gente de Mosquea
subís hasta los astros soberanos.
Los susurros de Moscas son ufanos
gritos de trompa en su letal pelea,
para que siempre vuestro nombre sea
gigante por sujetos tan enanos
No tema ya la Mosca al fiero Octubre,
ni la nieve o escarcha, furia esquiva
del riguroso y erizado Invierno;
pues larga vida ya se le descubre,
y ella reconocida, mientras viva,
hacer promete vuestro nombre eterno.

Meter: polymetric
Al sepulcro de don Juan Pérez de Montalbán
by Antonia Jacinta Barreda

Aquí vive, aquí muere, aquí renace,
aquí desmaya, y triunfa, aquí animado
hasta los mismos Cielos levantado
este que humilde por la tierra yace
Aquí a la fiera muerte satisface
de nueva vida, y gloria coronado,
este cadáver vivo sepultado,
que Sol fulgente de su sombra nace
No llore pues el alma enternecida,
que no s justo llorar tan feliz muerte
en su gloriosa fama divertida.
Cántese la victoria al Joven fuerte,
que aquí la muerte, no venció a la vida,
sino la vida aquí venció a la muerte.

Meter: iambic
XlIV.  Auf seiner Tante, der Fräulein Hen-
 riette zu Hennersdorf, Geburts-Fest.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Der Vater der Barmhertzigkeit,
Der gantz alleine gut,
Und immer neue Wunder thut,
Sey hoch gebenedeyt!
Dem Sohn der Rechten Lob und Preiß,
Der keinem Guts versagt,
Der sich auch dieser seiner Magd
Zu offenbahren weiß!
Dem Geist der Herrlichkeit des HErrn
Sey danck und Ruhm gebracht!
Er zeiget seine Kraft und Macht
Den Seelen allzu gern.
Jhr Diener unsers Königes,
Habt Danck vor alle Hut,
Die ihr bey seiner Freundin thut:
Denn ihr verdienet es.
Wie wünsch ich diesen lieben Tag
Noch oft mit zu begehn,
Und allerley mit anzusehn,
Darum man dancken mag.
Herr, dem kein Sohn der Menschen je
Was Guts umsonst gethan,
Der reichlich wieder geben kan:
Erhöre mich auch hie!
Ich habe vieles, was ich weiß,
Von dieser Seel erlernt;
Sie hat mich von der Welt entfernt,
Und bracht aufs rechte Gleis.
Womit erstatt ich meine Pflicht?
Ich sag es jederman.
Doch damit ists nicht abgethan,
Nein! ich vergelt es nicht.
Drum Licht und Geist der Ewigkeit,
So ruf ich dich herbey,
Daß deine Lieb ihr Segen sey,
Und über sie sich breit!
Daß unsre kämpfende Gewalt,
In einer Nachbarschaft,
Auch immer mit vereinter Kraft
Gemeinen Sieg erhalt!
Daß unsre Waffen immerfort
Verknüpft beysammen stehn,
Dem Feind getrost entgegen gehn,
Und dringen biß zum Port.
So werde von des Vaters Hand,
Nebst ihrer eignen Cron,
Auch etwas mit von meinem Lohn
Jhr gnädig zugewandt!

Meter: iambic
- CX - A Carlos V en su muerte
by Joseph de Litala y Castelvi

Gante tu Augusta fue primera Cuna,
y escuela militar la inhiesta España,
Francia, y su rey trofeo en la campaña,
y tu Nombre victoria hasta en la Luna.
Vasalla fue a tu Imperio la Fortuna,
tu espada triunfo fue, tu voz hazaña,
Solimán te tembló cual débil caña,
y de la Religión fuiste Coluna.
El Águila puliéndose los vuelos
repite el nido que temió el Pagano,
y en quietud reposó majestuosa.
Subiste, o Carlos, a los altos Cielos,
y lloraron tu Ocaso soberano
el Tajo, el Rin, Danubio, Albis, y Mosa.

Meter: iambic
APOTESIS
by Manuel Bernabé

Ya estás durmiendo en el solar, señora,
que soñaste en la eterna despedida,
y ya en tu esposo se labró la herida...
¡oh, triunfos de la Triste Segadora!
Ya la Nación su desventura llora;
Cebú te abre su entraña estremecida,
y he aquí a los diez amores de tu vida,
que te buscan aurora tras aurora.
Como una llama a otras cien alienta,
sin que el caudal origen se resienta,
tú derramaste tus preclaros dones.
Sí, esposa del Caudillo, honras mi Historia,
como mujer, al fin, portas en gloria
a la Mujer de todas las Naciones.

Meter: iambic
Überall Liebe
by Karoline von Günderode

Kann ich im Herzen heiße Wünsche tragen?
Dabei des Lebens Blüthenkränze sehn,
Und unbekränzt daran vorüber gehn
Und muß ich traurend nicht in mir verzagen?
Soll frevelnd ich dem liebsten Wunsch entsagen?
Soll muthig ich zum Schattenreiche gehn?
Um andre Freuden andre Götter flehn,
Nach neuen Wonnen bei den Todten fragen?
Ich stieg hinab, doch auch in Plutons Reichen,
Im Schooß der Nächte, brennt der Liebe Glut
Daß sehnend Schatten sich zu Schatten neigen.
Verlohren ist wen Liebe nicht beglücket,
Und stieg er auch hinab zur styg'schen Flut,
Im Glanz der Himmel blieb er unentzücket.

Meter: iambic
Um Dich .
by Theodor Fontane

Tritt ein für Deines Herzens Meinung
Und fürchte nicht der Feinde Spott,
Bekämpfe muthig die Verneinung
So Du den Glauben hast an Gott.
Wie Luther einst, in festem Sinnen,
So sprich auch Du zu Gottes Ehr’:
„ich geh nach Worms, und ob da drinnen
Jedweder Stein ein Teufel wär’!“
Und peitscht Dich dann der Witz mit Ruthen,
Und hasst man Dich, — o laß, o laß!
Mehr noch als Liebe aller Guten,
Gilt aller Bösen Hohn und Haß.

Meter: iambic
SVÉ MATCE. (XVII.)
by Josef Václav Sládek

Ó dítek žal! – k těm, co má rád
se vrátí ten i ten;
však ty’s tu večer zůstal stát
jak rozštěpený kmen.
Let padesát, u skráně skráň,
znát každý srdce chvit,
let padesát jít v dlani dlaň
a pak se rozejít! –
Mráz duje ve tvé šediny,
mráz pod tvůj prázdný krov,
jak zbyl’s tu, samojediný
bez slz a beze slov.

Meter: iambic
Von der Sonne, den Planeten,
 und vom Firmament.
by Barthold Heinrich Brockes

So zeigt sich früh das Licht, das sich des Nachts versteckt.
Auf unserm Welt-Theil, der sich reget,
Geht alles, folget sich und wird beweget.
Durch die Bewegung nun, ob wir sie gleich nicht spüren,
Muß unsre Helffte dann ihr Licht verlieren;
Wenn sich das Licht der andern Helffte zeigt.
Man meinet, daß die Sonn uns naht, sich hebt und neigt,
Daß sie uns früh die Pracht des Tages schencket,
Und uns des Nachts in Schatten sencket.
Die Erde geht von ihrem Ort,
Um einen Grad alltäglich weiter fort,
Wodurch die Sonne, so uns scheinet, als ob sie
Um einem Grad sey fort gereiset
In der Eccliptica, uns früh
In ihrem Stand ein’ Aendrung weiset.
Da, wo die Linie, die man
Darum so
Weil sie der Erden Rund in gleiche Theile trennet,
Wo sie die Sonne stets in Gleichheit treffen kan;
Sind Täg und Nächte gleich. Was aber nach der Lage
Nach beyden Angeln weicht,
Hat Graden-Weis, bald lang’ bald kürtzre Nächt’ und Tage.
Die Regel trifft bey Süd’ und Norden ein:
So daß so wol
Jm Süder-als im Norder-Pol
Die Völcker, die einander gantz entgegen,
Nach einerley Gesetzen sich bewegen.
Sechs Monat währt die Nacht, und sechs des Tages Schein.

Meter: iambic
- 120 - Al sepulcro de doña Ana de Villarroel
by Lope de Vega

Aquí yace la fénix de hermosura,
única a los humanos desengaños,
de propios luz, admiración de extraños,
noble en la sangre, en las costumbres pura.
Fuese a ser sol de nuestra noche oscura,
traspuesta al cielo en sus mejores años,
para desengañar nuestros engaños,
que sola la virtud florece y dura.
Aquí de vuestros lazos desasida
la flor en polvo, en sombra el sol convierte,
y con memoria, que jamás se olvida.
Volando a mejor patria nos advierte,
que siendo espejo de belleza en vida,
lo fue de desengaños en la muerte.

Meter: iambic
Požehnání.
by Jaroslav Kvapil

To bylo Umění, jež jako mladá vesna,
co dechem růžovým je ve kraj rozváta,
nás kdysi v kolébce již probouzelo ze sna
a v duše sypalo nám krásy poupata.
Ó je to Umění, jež s hvězdou zlatou v kštici
nás vedlo životem, až jsme se uzřeli,
že v citech jásavých smím „Sestro má!“ vám říci
a nésti obraz váš v svůj život setmělý.
A bude Umění jak bílý anděl státi
též mlčky u hrobky té chladné, setmělé,
kde budem jedenkrát sen nekonečný spáti,
a hroby růžemi nám jistě vystele.

Meter: polymetric
- II - Soneto a los lectores
by Juan de Timoneda

¿Qué buscas, sobremesa? La prudencia
di, ¿para qué? Para mis cuentecillos.
¿Aquésa? Esa que sabrá de sentillos.
¿Cómo? ¿qué viste en ella? Experiencia.
Mejor buscar sería la elocuencia,
que sigue, aguarda, apunta puentecillos.
Sin esas dos el que querrá decillos,
dirá su misma y propia insuficiencia.
Por eso al decidor hábil, prudente
tome de mí lo que le conviniere,
según con quien tenga su pasatiempo.
Con esto dará gusto a todo oyente,
loor a mi autor, y al que leyere
deseo de me ver en algún tiempo.

Meter: iambic
Mi único amor
by Benito Zurita Nieto

Su mágica belleza seducía,
su angelical candor, enamoraba,
yo al punto que la vi, ya la adoraba,
porque en ella encontré la dicha mía.
Siempre a su lado el tiempo transcurría
veloz, y nuestra dicha continuaba,
porque si yo la amé, ella me amaba
con tal pasión que Dante envidiaría.
Pero la dicha es corta Axioma cierto
Así, al vernos feliz llegó la muerte,
y al mover su guadaña en rumbo incierto,
robó su alma, dejó su cuerpo inerte
y yo al verla morir hubiera muerto
para seguir los dos la misma suerte

Meter: iambic
HROBOVÁ SVĚTLA.
by František Serafínský Procházka

V tmě nocí bezesných, jež na mne číhají
jak neúprosní lichváři,
vždy světla příšerná zřím kroužit potají,
a ta mne volají a ta mi kývají
a plazí se mi po tváři.
Kruh s kruhem blíž a blíže slní zornici,
jdou, okem v lebku vnikají
a lebkou v jiskry rozsypou se sršící,
a jiskry tančící a barvy měnící
s kruhy se rvou a splítají.
Znáte ta světla? Jsou jak u cest signály,
kde zeje propast na kraji.
Já s nimi pohrávám, když temnem zaplály,
jak by mne lákaly, jak by mne volaly
tak potají, tak potají...
A mám jich plný zrak a hledím v strnutí
v hru jejich divou, bezhlasnou,
tu ruky předrahé ucítím dotknutí,
a kruhy v planutí a jiskry v trysknutí
v té ruce rázem uhasnou.

Meter: iambic