PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
En el espíritu
by Jacinto Labaila

¿Qué es el hombre, decid? -Nace
                  en el seno
de la tierra, cual todo ser viviente,
pero puede hasta el cielo alzar la frente,
vaso es de arcilla de perfumes lleno
Cuando su planta a hundirse va en el cieno,
cuando a arrastrarle va sucia corriente,
dentro de sí una voz le grita: «Tente»
y retrocede pálido y sereno.
Esta voz, que detiene a la materia,
que sus tendencias perniciosas calma,
que a ser puros y dignos nos convida,
esta voz, que ennoblece a la miseria,
es la voz del Espíritu, es el alma,
es el soplo de Dios que nos da vida!

Meter: polymetric
A una dama, admiradora de Garcilaso, enviándole dulces
by José Antonio Porcel Salablanca

«Cerca del Darro, en soledad amena»,
con tu memoria ¡oh, Julia! divertía
los males de mi triste fantasía,
de cuyo bien la ausencia me enajena.
Cuando por nuevo susto, nueva pena...
ya no quiero más culto, Julia mía,
digo en plena corriente, que ayer día
me dijeron que no quedabas buena.
Que era el mal, resfriado y en tal caso
almendras, te receto, confitadas;
prendas son de mi afecto nada escaso,
y con motivo de tu mal buscadas,
cómetelas y di con Garcilaso:
«¡Oh, dulces prendas, por mi mal, halladas!»

Meter: iambic
[du eifertest gegen den Nachdruck sehr]
by Franz Grillparzer

Du eifertest gegen den Nachdruck sehr,
Viel früher, als manche glauben,
Denn nichts schützt gegen den Nachdruck mehr,
Als den ersten Druck nicht erlauben.

Meter: polymetric
1 Náš Boubín má šedivou čepičku
by Jan Neruda

Náš Boubín má šedivou čepičku
a zvolna si z dýmky kouří,
on pánem teď, hledí si do kraje
a lenivě očima mhouří.
Vše vidí: jak jeho že ženuška
si lesní svůj vrkoč plete,
jak větrným, měkounkým chvoštětem
sníh skalního s úbočí mete.
A vidí, jak kolkolem po řekách
ti trpaslí synci malí
si po vodě dolů a nahoru
své mlhové balvánky valí.
Jak šedivé ze skalní kotliny
výš výše se kotouč paří,
kde trpaslí dcerušky pro lidi
z mlh dešťovou polívku vaří.
A jiné z nich plátna zas utkaly
a věší je za strom všady,
že vandrovník náhle se zaráží
a neví již, kamže a kady.
Zas Boubín se ku řece zahleděl –
tam věru už stavba celá,
a od břehu k břehu se z mlhy most
jak z mramoru do dálky bělá.
A na břehu stojí lid spěchavý
a radí se zdiven spolu,
a který z nich mamidlu uvěřil,
hrš! sklouzl a sletěl až dolů!
A Boubín se hromově rozchechtal:
„Ne, mámo – ti kluci tvoji –
ej mají ty děti teď nápady,
že člověku rozum až stojí!
No mládí je mládí a stvořeno,
jak myslím, jen ku radosti –
hoď, mámo, jim mlhy té ještě kus,
vždyť máme jí, chvalbohu, dosti!“

Meter: polymetric
Lo que más me gusta
by Manuel Millás

Me gusta ver el cielo transparente
cuando en él luce Febo su hermosura;
disfruto contemplando la natura
cuando asoma la aurora por oriente;
me admira ver el mar cuando imponente
azota los peñascos con bravura;
me encanta una magnífica pintura
y oír de melodías un torrente;
embriágame el perfume de las flores,
deléitame escuchar la voz del sabio
y el canto de los tiernos ruiseñores:
mas todo lo trocara sin agravio
por conseguir, imán de mi amores,
un solo beso de tu puro labio.

Meter: iambic
Pták a píseň.
by Adolf Heyduk

Pták z keře vznesl se – bez vnad je les –
a letí, letí,
by na kmen staré lípy v šírém poli –
už bez listí – mráz těkal po okolí –
jak raněný s výkřikem žalu kles’.
Aj, zda to asi ptáka volný let,
zda křídel síla,
jež vzdušné vlny v ústup přinutila?
či co jej neslo, jenom bouře byla,
s ním v širý letší svět?
Tak s písní pěvcovou, když žití mrak
mu stíní čelo,
když v srdci zhasíná, co zářit chtělo,
a všecko pláče v něm, co zpívat mělo,
a mlha kryje zrak. –

Meter: iambic
Von der Vereinigung und dem Unter-
 scheid der Seelen und des Cörpers.
by Barthold Heinrich Brockes

Kan es der Cörper seyn, der offt sein eignes Leben,
Aus einem edlen Trieb, nicht scheut dahin zu geben?
Ist er es, welcher trotzt, auch mitten in der Gluht,
Jm eisern Mörser selbst, der Wüteriche Wuth?

Meter: iambic
- 826 - Acto II, AGUSTINO
by Lope de Vega

¿Qué aguardas, ignorante pensamiento,
viendo que Dios te llama y te provoca?
¿No ves que ya la luz tu ingenio toca,
y vence la razón tu entendimiento?
Verdades son con alto fundamento
cuantas oí; Dios habla por su boca;
venid, Señor, la resistencia es poca,
y se quiere rendir mi sufrimiento.
¿Pues no queréis entrar, pues no os esfuerza
este deseo, qué más fuerte indicio
de que en la puerta hay algo que le tuerza?
¿Qué importa que yo os cierre el edificio?
Si sois Dios solo, sol seréis por fuerza,
y para que entre el sol, basta un resquicio.

Meter: iambic
- XXIII -
by Fcode Borja

Entre envidias del campo generosa,
y de sus verdes armas defendida,
descose al aire su apacible vida,
por breves horas la apacible Rosa.
Risueña sale su ambición hermosa
del breve manto la prisión rompida.
A su peligro cierto inadvertida,
y a tantas inclemencias animosa.
Naciendo compañera a la mañana
del día sigue el paso diligente
de entrambos, siendo tan conforme el pago.
No adores, Fabio, una hermosura vana,
que por la puerta alegre de su Oriente
salió a buscar su miserable estrago.

Meter: iambic
Poesías fúnebres Epitafio a una señora en su sepulcro
by Quevedo

Aqueste es el poniente y el nublado
donde el tiempo, Nerón, tiene escondido
el claro sol que en su carrera ha sido
por el divino Josué parado.
Estos leones, cuyo aspecto airado
se muestran por su dueño enternecido,
a una águila real guardan el nido
de un cordero en el templo venerado.
Estas las urnas son en piedra dura
de las cenizas donde nace al vuelo
la fénix Catalina, hermosa y pura.
Aquestos son los siete pies del suelo
que al mundo miden la mayor altura:
marcas que a vuestras glorias pone el cielo.

Meter: iambic
- LXXXII -
by Argensola

Yo, aquel en cuyo insuficiente estilo
la verdad injuriada oyó el consuelo
que en mi mente infundió benigno el cielo
para tener el ánimo tranquilo;
Ya fuego exhalo, lágrimas destilo,
y contra mis preceptos me rebelo;
rabio al fin, y en la furia de mi celo
nuevos cuchillos de venganza afilo.
¡Que el valor ceda, y venza el brazo astuto!
¿Qué es esto, celestial Sabiduría?
¿Es la virtud no más que un nombre vano?
Mas ya tu resplandor me muestra pía;
haz que este afecto que me turba humano,
de su calamidad no pierda el fruto.

Meter: iambic
Dnes, Bože...
by Bohuslav Květ

Dnes, Bože, prapor Tvůj vysoko pozvedám,
je skončen poslední krvavý boj...
a štěstí vítěze mou hrdou plní hruď,
jen požehnání Tvé, můj Pane, ještě schází!
Rci, Bože, čím by byl bez Tebe život můj?
Mne příliš roztrpčil sobecký světa duch,
jenž póry moderních všech duší pronikl,
že s hnusem odmítnul jsem příští lidské lásky...
Rci, Bože, čím by byl bez Tebe život můj?
Ó není nikoho, kdo by moh’ vyplnit
zas srdce chrám, z něhož bys Ty byl vypuzen!
Klesly by modly v prach a kněz by hořem zemřel...

Meter: polymetric
1L: Brennende Einsamkeit
by Peter Hille

Brennende Einsamkeit
Schreit,
Gestalten kommen hervor, wo Völker modern,
Winkend die Fackeln der Himmel lodern,
Und da ich noch suche die Weite,
So schmiegt es sich mir an die Seite
Und lacht mir so nah' mit lebendigen Sternen,
Wie du sie nicht fandest in müdesten Fernen.

Meter: iambic
A Margarita Xirgú
by Rafael Michelena Fortoul

Grabar quisiera en bronce duradero
el laude a vuestro nombre ilustre y puro,
pues ya él es timbre de prestigio ibero
y anticipada estrella del futuro
Para gloria del Arte, brilla inhiesto
el numen de la Raza en vuestra aureola,
y es la red la virtud de vuestro gesto
el claro gesto de la fe española
¡Bien está en vuestras manos tal emblema,
porque es triunfal anunciación de aurora
y tiene noble eternidad de gema!
Con él unís los júbilos hermanos,
¡pues todo amor nos ofrecéis, Señora,
el corazón de España en vuestras manos!

Meter: iambic
Otto M.
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Der Ungern wildes Volck/ die Böhmen/ Danen/ Wenden
Und Welschen zittern schon/ wenn sie in meinen Händen
Das Schwerdt der Rache sehn; die Satzung führ ich
Daß wer in Teutschland herrscht/ hinfort sol Käyser

Meter: iambic
IDYLLA V ZIMĚ.
by Alois Škampa

Hle, v údolí je všecko zasněženo,
a hustá mlha padla do strání...
Zda láska před zimou nás ochrání?
Jak je Ti v srdci, moje plachá ženo?
Tam venku vichr vzteká se a blázní,
a niva trne v mrazu lednovém –
však nám tu blaze doma pod krovem
a v jizbě máme teplo, jako v lázni...
Vijúúú – fifúúú – jak Meluzina kvílí!
I ať si kvílí! Házím na oheň
klest borovou – již plá jak pochodeň – –
a smutný pláč hned pozbývá své síly...
Tam venku syčí vzduchem chumelice,
doklapal v lese Kokrháčův mlýn,
a řeka pod ním ztuhla jako cín:
jen můstek značí cestu do vesnice.
A zde já hledím, jak Tvá ruka šije
na dětskou čapku zdobná poupata – –
a duše má je tolik bohata
modlitbou míru, květem poesie!
Zde každá chvilka pro mne půvab chová,
již po Tvém boku šťastně trávit smím,
z mé lulky volně stoupá modrý dým,
a z krbu dýchá vůně jalovcová...
Pes někdy škrábe na zamčené dvéře,
slyšíme nahlas tikat hodiny –
však v duchu zříme obraz rodiny,
a snění naše k polibkům se béře – – –
Ó, nechať venku vše jest zasněženo,
ať mlha padá v dol i do strání:
nás anděl lásky jistě ochrání!
Pojď, dej mi ruku, moje zlatá ženo!

Meter: iambic
- CXXIII -
by Fernando de Herrera

Si para que yo sienta cuánto fuego
abrasa vuestro pecho a la luz pura,
y a los rayos de eterna hermosura
queréis que llegue deslumbrado luego,
no me digáis que mire con sosiego
su resplandor y su gentil figura;
mas que huya su ardor, si la ventura
puede librarme ya encendido y ciego.
¿Qué maravilla es que en viva llama
os consumáis, teniendo el sol presente,
y siendo vos a su calor de cera?
Conoce el mal ajeno quien bien ama,
y mi pasión en su presencia siente
la fuerza de la vuestra más entera.

Meter: iambic
Doslov.
by František Ladislav Menhard

Co na srdci jsem měl,
to jsem zde pověděl,
kde, v čem a jaká chyba –
teď mlčím již jak ryba.

Meter: iambic
A un caballero que con perros y cazas de montería ocupaba su vida
by Quevedo

Primero va seguida de los perros,
vana, tu edad, que de sus pies, la fiera;
deja que el corzo habite la ribera,
y los arroyos, la espadaña y berros.
Quieres en ti mostrar que los destierros
no son castigos ya de ley severa;
el ciervo, empero, sin tu envidia muera;
muera de viejo el oso por los cerros.
¿Qué afrenta has recibido del venado,
que le sigues con ansia de ofendido?
Perdona al monte al pueblo que ha criado.
El pelo de Acteón, endurecido
en su frente, te advierte tu pecado:
oye, porque no brames, su bramido.

Meter: polymetric
Večerní modlitba.
by Augustin Eugen Mužík

Zdrávas Maria! V poslední té době,
v níž s mládím loučím se, ty Matko – Ave!
Kdy duch v svém bolu tají se jak v hrobě,
i kdy je v srdci svátečno a sladko – Ave!
Ty Matko matek, čistých pannen Panno,
ty ženo člověka a boha Matko – Ave!
Kdy život zapadá a nesvítá nám ráno,
i první jitra svit kdy ždáme sladko – Ave!
Kdy vášeň svírá slabou naši vůli,
ty záře nebes, vítězného Matko – Ave!
Kdy losem sklané srdce zříme v půli,
ty Matko žalu, k nám se usměj sladko – Ave!
Dvě duše čisté kdy se k sobě sklání,
ó spas je, mocná, čisté lásky Matko – Ave!
I hrob kdy zdají s rozbodanou skrání,
dech vlahé naděje jim sešli sladko – Ave!
Zdrávas Maria! V poslední té chvíli
než shasne život, ať zvoláme – Matko – Ave!
A s čela setři pot, a dej nám k smrti síly,
buď zdráva Matko – Ave Ave Ave!

Meter: iambic
An Herkules
by Friedrich Hölderlin

In der Kindheit Schlaf begraben
Lag ich, wie das Erz im Schacht;
Dank, mein Herkules! den Knaben
Hast zum Manne du gemacht,
Reif bin ich zum Königssitze
Und mir brechen stark und groß
Taten, wie Kronions Blitze,
Aus der Jugend Wolke los.
Wie der Adler seine Jungen,
Wenn der Funk im Auge klimmt,
Auf die kühnen Wanderungen
In den frohen Aether nimmt,
Nimmst du aus der Kinderwiege,
Von der Mutter Tisch und Haus
In die Flamme deiner Kriege,
Hoher Halbgott, mich hinaus.
Wähntest du, dein Kämpferwagen
Rolle mir umsonst ins Ohr?
Jede Last, die du getragen,
Hub die Seele mir empor,
Zwar der Schüler mußte zahlen;
Schmerzlich brannten, stolzes Licht,
Mir im Busen deine Strahlen,
Aber sie verzehrten nicht.
Wenn für deines Schicksals Wogen
Hohe Götterkräfte dich,
Kühner Schwimmer! auferzogen,
Was erzog dem Siege mich?
Was berief den Vaterlosen,
Der in dunkler Halle saß,
Zu dem Göttlichen und Großen,
Daß er kühn an dir sich maß?
Was ergriff und zog vom Schwarme
Der Gespielen mich hervor?
Was bewog des Bäumchens Arme
Nach des Aethers Tag empor?
Freundlich nahm des jungen Lebens
Keines Gärtners Hand sich an,
Aber kraft des eignen Strebens
Blickt und wuchs ich himmelan.
Sohn Kronions! an die Seite
Tret ich nun errötend dir,
Der Olymp ist deine Beute;
Komm und teile sie mit mir!
Sterblich bin ich zwar geboren,
Dennoch hat Unsterblichkeit
Meine Seele sich geschworen,
Und sie hält, was sie gebeut.

Meter: trochaic
Das Paradies
by Gotthold Ephraim Lessing

Sein Glück für einen Apfel geben,
O Adam, welche Lüsternheit!
Statt deiner hätt' ich sollen leben,
So wär' das Paradies noch heut. –
Wie aber, wenn alsdann die Traube
Die Probefrucht gewesen wär'?
Wie da, mein Freund? – Ei nun, ich glaube –
Das Paradies wär' auch nicht mehr.

Meter: iambic
- XIX -
by Fernando de Herrera

A vuestro grave y muerto hielo frío,
temiendo el niño ciego su aspereza,
opuso con inútil rustiqueza
el leve y vivo ardiente fuego mío.
Su nieve muestra y llama el fuego y frío,
y reluchando esfuerza su grandeza;
el fuego al frío ablanda su dureza
y dispone veloz cual suelto río.
Quedó Amor del asalto glorioso,
y vos y yo contentos nos hallamos,
pero todo mi bien turbose luego;
que por un triste caso y lastimoso
con mi afrenta y dolor ambos quedamos,
con mayor frío vos, yo con más fuego.

Meter: polymetric
13.
by Friedrich von Logau

Kein Kraut dient für das tödten;
Nein, sagen die Poeten:
Ein Blat von unsrem Krantze
Der frischen Lorber-Pflantze,
Erwärmt von unsrer Stirne,
Begeistert vom Gehirne,
Gibt Balsam zum genesen
Und trotzet das verwesen.
Nicht anders, ihr Poeten!
Der Tod kan keinen nöthen,
Den ihr und eure Sinnen
Nicht lassen wolt von hinnen.
Die alten, kühnen Degen
Gehn noch auff unsren Wegen,
Die ihrer Druden Lieder
Nicht liessen kummen nieder.
Was wüsten wir von Helden
Und ihrer Thurst zu melden,
Wann nicht Poeten-Geister,
Deß schwartzen Grabes Meister,
Die Sterbligkeit verbürget,
Daß sie sie nicht gewürget?
Was wär von tapffren Thaten,
Was wär von klugem rathen
Der Nachwelt kündig blieben,
Wann diese nicht geschrieben?
Es macht poetisch Tichten,
Daß alles bleibt im Liechten;
Sonst fiel in lauter Nächte,
Was Hertz und Witz verbrächte.
Es sind zwar mehr der Kielen,
Die auff daß ferne spielen,
Die hin nach Ewigkeiten
Gleichwol die Fahrt bereiten;
Doch dünckt mich, daß Poeten
Noch mehr als andre röthen,
Was Todten-Asche blasset.
Ihr Thun ist so gefasset,
Daß ihre süsse Sachen
Viel Buler ihnen machen;
Daß ihre Zierligkeiten
Die Sinnen mächtig leiten.
Sie zuckern alle Worte;
Es blüht an allem Orte;
Sie schreiben nicht, sie mahlen.
Die ungezälten Zahlen
Der andren Künstligkeiten,
Die künnen so bereiten
Gemüther zum verlieben,
Daß sie stets ihrer blieben,
Und die, die ihre bleiben,
Die künnen sich denn schreiben
Für Freunde derer Leute,
Dran Zeit hat keine Beuthe.
Wie dein Poete singet
Und mit dem Alter dinget,
Dich, Brieg, und die darinnen
Vom sterben zu gewinnen,
Das zeugen seine Lieder.
Was sonsten hin und wieder
Er künstlich, artlich spielet,
Daß Lust und Nutz man fühlet:
Diß kan genüglich zeigen,
Wie hoch Poeten steigen.
Brieg, ehre diß Beginnen,
Wilstu nach dir seyn künnen!
Zwar künnen ihr Gerüchte
Durch eigenes Gewichte
Verewigen die Tichter,
Doch durch bewogne Richter,
Die ihnen hold und günstig,
So wird ihr Trieb mehr brünstig,
Daß sich sie und die Ihren
Biß gar an Himmel führen.

Meter: iambic
155.  Es ligt an dir allein.
by Angelus Silesius

Ach Mensch versäum dich nicht es ligt an dir allein/
Spring auf durch GOtt/ du kanst der gröst’ im Himmel
seyn.

Meter: iambic
Gesang der guten Seelen
by Ludwig Eichrodt

Stoßt an mit fröhlichem Singen,
Und seid drei Farben hold,
Schön dunkel sind die Straßen,
Schön roth sind unsre Nasen,
Der Wein ist pures Gold!
Wo unsre Farben gelten,
Verschwindet alles Leid;
Wir sind ein Volk von Brüdern,
Und Freiheit in den Liedern
Sie kommt in Wirklichkeit.
Zwar sind verpönt die Farben
Im deutschen Vaterland;
Ach, nur in stillen Symbolen
Verehret sie verstohlen,
Ein trauter Zechverband.
Ob alle untreu werden,
Wir bleiben den Farben hold!
Wir halten sie hoch in Ehren,
Wir werden die Welt bekehren
Zum Schwarz und Roth und Gold!

Meter: iambic
Růže polední. (6.)
by Jan Václav Tůma

Bez hnutí je růže o poledni, –
žhavý den půlnoci nejbližší,
ráno, večer život hovořivý,
v poledne, v půlnoci nejtišší.
Mrtvá doba, dusná, beze stínů,
jako vyschlém v oku láska tvá,
půlnoc, tichá půlnoc život rodí,
mrtvé půldne – život shasíná.

Meter: trochaic
Book 2, Epigram 4: Ad Henricum Wottonum.   ﻿
by Thomas Bastard

Wotton, the country and the country swain,
 How can they yield a Poet any sense?
 How can they stir him up, or heat his vein?
 How can they feed him with intelligence?
 You have that fire which can a wit enflame,
 In happy London England’s fairest eye:
 Well may you Poets’ have of worthy name,
 Which have the food and life of Poetry.
      And yet the country or the town may sway,
      Or bear a part, as clowns do in a play.
 ﻿

Meter: iambic
XXVI. Dítě, které začíná čísti.
by Jan Vřesnický

Ach, jaká radosť, dítě, ze tvých lící
ti plane náhle? Jaký že to sen
ti loudí z mysli článků svazek ten,
jenž dosud dřímal jako obr spící?
Snad poznalo’s tu ducha velkou svíci
a žízníc sklonilo’s se nad pramen?
Mrak noci prchl, jasný vzešel den
i slunce věd a umů sálající?
Ký div to s tebou velký stal se náhle?
V té mrtvé knize život že je skryt?
Čti! Je tam světla zřídlo neobsáhlé.
Jak tobě bude, až tvé mysli síla
dovede chápat’, ký tu zázrak vryt
a vlasti tvé čím česká kniha byla.

Meter: iambic
- 737 - Jornada II, JUAN
by Lope de Vega

Una moza de cántaro y del río,
más limpia que la plata que en él lleva,
recién herrada de chinela nueva,
honor del delantal, reina del brío;
con manos de marfil, con señorío,
que no hay tan gran señor que se le atreva
pues donde lava, dice amor que nieva,
es alma ilustre al pensamiento mío.
Por estrella, por fe, por accidente,
viéndola henchir el cántaro en despojos,
rendí la vida al brazo transparente.
Y, envidiosos del agua mis enojos,
dije: ¿por qué la coges de la fuente,
si la tienes más cerca de mis ojos?

Meter: polymetric
- XC - A lo atractivo de la voz de Nife
by Joseph de Litala y Castelvi

En el Sepulcro del divino Orfeo,
un rústico pastor, Nife, dormía,
y con sólo dormir, la melodía
le robó la dulzura, y el gorjeo.
Yo que soy de tus ojos fiel trofeo,
sin admitir descanso noche y día,
oyendo atentamente tu armonía,
como no he de cantar mi dulce empleo.
Tus números, tus voces, y tu gracia
son suspensión suave del sentido,
y grillos a la selva verde amena.
Vencen los contrapuntos del de Tracia,
encantos son de Amor, pasmo al oído,
y de este mar dulcísima Sirena.

Meter: iambic
10. Na altáně stála; hvězdy
by Vincenc Furch

Na altáně stála; hvězdy
Na nebi se třpytily,
Jako tajemnosti plné
V chrámu lampy svítily.
Stála celá ozářená,
Nejkrásnější země tvor;
Mha večerní – kněžské roucho,
Noční brouci – hudců sbor.
Obětovati se jala,
Srdce mé si vyhledala,
A je svýma krásnýma
Zapálila očima.

Meter: trochaic
EL SEÑOR PODEROSO CARNAVAL
by José Hernández Gavira

Es un señor de medieval grandeza
Que a todos brinda sus galantes dones,
Tiene un altar radiante a la belleza
Y es fuego vivo en nuestros corazones.
Con prodigiosa y sin igual largueza
Reparte sus tesoros y blasones,
Es por su estirpe y su inmortal proeza
El mago dios de nuestras ilusiones.
¿Qué hay de extraño que avive la existencia
Si anuncia con clarines la opulencia
Y su reinado arranca un madrigal?
Y es que es dios y es aliento de la vida
Con algo espiritual y muy panilla.
El señor poderoso carnaval.

Meter: iambic
45.
by Friedrich Rückert

Es geht ein krummes Schwert in eine krumme Scheide;
Ihr seid einander werth, und für einander beide.

Meter: iambic
14.
by Friedrich Rückert

Du fragest, wo und wie im Land du wohnen sollest,
Wenn du des Menschen Zweck und Glück erreichen wollest.
Wohn' unter Himmelklar auf selbstbegrünter Flur,
Ruhend im Vollgenuß am Busen der Natur.
Wohn' auf bebautem Feld, wo, was man pflanzte, sprießt,
In Fülle, die sie schafft, die Arbeit sich genießt.
Wohn' in belebter Stadt, wo eins das andre regt,
Bild' und laß bilden dich, bewegend und bewegt.
Wohn' in der Wüste, wo Natur- und Menschenweben
Dich beides nicht berührt, um dir und Gott zu leben.
Wo du auch wohnen magst, da kannst du seyn und bleiben
Ein Mensch, und Menschliches so oder anders treiben.

Meter: iambic
Soneto
by Luis Araujo Costa

«¿Qué hubiera dicho Lope, si Violante
le manada terminar este soneto?
¡Por Jesucristo, vivo que el aprieto
no se burlase aquí con «tres delante»!
Hallar a protomártir consonante,
con lámparas rimar otro cuarteto,
y polvo y cifra en el primer terceto,
¿hay algo aquí que mi prudencia espante?
Si alguno por las reglas se va entrando,
y a las normas que pido en buen
                     derecho
obediencia y justicia les va dando,
mil duritos tendrá Y hasta sospecho
que algún Mecenas más, en acabando,
añadirá otros mil ¡Si ya es un hecho!

Meter: iambic
- XXVI - Conocimiento perfecto
by Pedro Soto de Rojas

Dichoso aquel que de su techo amado
lejos de la vulgar y ciega gente,
con pecho firme, con serena frente,
vive de amores, de ambición, purgado.
Dichoso aquel que de su techo amado
ve la Aurora nacer por el Oriente,
dejando entre las flores, dulcemente,
de su terneza y su color traslado.
Macize el pecho de oro el Midas necio,
sufra inconstante aliento a dulces labios,
pues cosas tan vacías tienen precio.
¡Oh mil veces feliz, quien ya de agravios
de una esperanza sale, en un desprecio!
¡Feliz quien ama el oro de los sabios!

Meter: iambic
XXXXVI V mém žití, kdyby slunce zapadalo,
by Tereza Dubrovská

V mém žití, kdyby slunce zapadalo,
a tichá noc se stměla v sadu mém
a pozdní šero mlžný závoj stkalo,
stín temný táh’ mou cestou večerem,
a zimní ráno listí stromu sválo,
a sněžnou plachtou zahalilo zem –
mé srdce ještě by Ti děkovalo
a žehnalo Ti vroucně v smutku svém.
Vždyť tolik krásy, tolik něhy smavé
den letní dal mi, zlaté slunce žhavé
v mé žití svitlo v drahém oku Tvém.
A duše moje vlahým letním tichem
jak včela vzlétla květným nad kalichem
a zbudila se pod svým příkrovem.

Meter: iambic
PÍSEŇ VÝSTRAHY
by Antonín Sova

Když chléb je na stole i v srdci tvém
a žena když tě miluje i druh,
když v děcku tvém v den každý voní zem,
díš, svět že v tobě tvoří světlý bůh.
Leč vždycky není tak. Tu silný být
je úděl tvůj, když srdce, křehká věc
je oblouzeno, mlčí bůh a cit
ti k pomstě pobuřuje očistec.
Chce vraždit v tobě jakás příšera
v svém krvavém a pyšném obleku.
Jeť v každém srdci špalek, sekera
a kat též bydlí v každém člověku.

Meter: iambic
ŽÁRLIVÝ (I)
by Arnošt Procházka

Když rusé vlasy tvé jak vlna hustá
kol tváře se ti strou, kde oči lačně žhnou,
když k číším prsů tvých má chtivá ústa
se v touze běsné pnou za slastí plamennou,
když laskám kolenou tvých oblost lahodnou,
co hluchou tiší noc nás halí pustá,
mně duši vidinou vždy plní otravnou
a v nitru zjitřeném výhružně vzrůstá
jak dračí setby plod zlé žárlivosti saň:
tvých údů sametnost co celuje, má dlaň
chce mstivě zatnouti se do nich dravým spárem,
neb za doteků svých vždy cítí sled všech chvil
a rukou dřívějších a cizích, pod jichž žárem
tvé srdce zmíralo a klín se tetelil.

Meter: iambic
Soneto
by Pere Juan de Stornell

El hijo del gran Turia se ha mostrado
en nuestra noble patria valentina
muy caballero en su arte y disciplina,
de rosas y de lirios coronado
Virgilio es en verso delicado,
este el amor afina, y lo refina;
porque su vena es una gran mina
donde todas las ciencias se han juntado
Es un Salustio, o Plauto muy famoso,
es Lucio, y Terencio el delicado,
es un Quintilio, Quidio en prudencia;
Horacio y Estatio sentencioso;
Tito Liuio, Melambro elevado,
Anfión en su tragedia y sentencia.

Meter: iambic
Liduška píše!
by Adolf Heyduk

Píše má Liduška, píše,
jen se jí hlavička kníše,
jen se jí ručinka kmitá;
tabulka celá je kryta.
Co asi v črtách těch stojí,
jež se jí pod ručkou rojí?
její-li života zvěsti,
vlož do nich, Bože můj, štěstí.

Meter: dactylic