PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XIII -
by Juan de Timoneda

Ningún dolor se iguala al acordarse
del tiempo venturoso, en desventura,
y el triste que ha tenido más holgura,
con más justa pasión puede quejarse.
¡O, con cuánta razón podrá llamarse
dichoso el que en desdichas nace y dura!
Y como si hay buen seso en aventura
al tiempo que se alcanza a de llorarse.
En este mundo, en fin, no hay firme estado,
ni podemos tener contentamiento,
porque este para el otro está guardado.
Y cierto que me viene al pensamiento
que Dios de tanto bien me ha derrocado
por poner a los otros escarmiento.

Meter: iambic
25.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Erd ist nicht so kalt, wann sie der Winter drückt,
Als der verschrumpne Leib, an dem du dich wilt wärmen:
Man sieht nicht umb ein Aaß so viele Wespen schwärmen,
Als Flöhe von ihr ziehn, wenn sie den Buckel rückt.
Kein Beinhauß blecket so, wie ihre Knochen stehn,
Die dis Gerippe hier hat unterm Rocke liegen:
Kein Fluß führt so viel Eyß, als du dort wirst bekriegen,
Woraus bey andern sonst die Wärmbde pflegt zu gehn.
Mein Bruder, setzt dir dann der böse Feind so zu,
Und wilst ohn allen Danck hin auff den Teppicht treten,
Wirstu den Drachen nicht von alten Thalern beten,
So bethe, daß du stracks mögst kommen zu der Ruh.

Meter: iambic
Pantaleón de Ribera, Anastasio Español. 1600 - 1629 A don Diego de Lucena, pintor famoso y grande ingenio, por haber retratado al poeta
by Anastasio Pantaleón de Ribera

Poca, Diego, soy tinta, bien que debe
en esa tinta poca a tu pintura
tanto espíritu docta mi figura,
cuanto pudo admitir lámina breve.
A ser eterna aun más por sí se atreve,
que por la fe de su materia dura,
otra vez animada criatura
luces a tu pincel mi aliento debe.
Por ti vuelvo a vivir, la imagen bella
que en la paciencia heroica de tu mano
quedó vocal, lo dice peregrina.
Tanta inmortalidad me adquiero en ella,
que entre el uno y el otro ser humano,
sólo al primero temo mi ruina.

Meter: iambic
FRAGMENT.
by Josef Svatopluk Machar

– – i rozhled máme po minulém
i přítomných stav zříme dnů
i cítíme, za jakým cílem
a jak se bráti k budoucnu –
vše víme, prohlížíme, známe
a píšeme to, pak i čtem
i na schůzích to přetřásáme
s rozumným vážným pohledem.
Však důsledky? – – Či kletba rodu?
Či zbabělost to před činy?
Lze žalovati na přírodu?
Či na dějinné zločiny? – –
Hmyz přišlápnutý v cesty prachu
životem bědným živoří
a o orlích sní, kteří v nachu
nad strmá plovou pohoří –

Meter: iambic
1L: Du ungeseh'ner Blitz / du dunkel-helles Liecht /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Du ungeseh'ner Blitz / du dunkel-helles Liecht /
du Herzerfüllte Krafft / doch unbegreifflichs Wesen
Es ist was Göttliches in meinem Geist gewesen /
daß mich bewegt und regt: Ich spür ein seltnes Liecht.
Die Seel ist von sich selbst nicht also löblich liecht.
Es ist ein Wunder-Wind / ein Geist / ein webend Wesen /
die ewig' Athem-Krafft / das Erz-seyn selbst gewesen /
das ihm in mir entzünd diß Himmel-flammend Liecht.
Du Farben-Spiegel-Blick / du wunderbundtes Glänzen!
du schimmerst hin und her / bist unbegreiflich klar
die Geistes Taubenflüg' in Warheits-Sonne glänzen.
Der Gott-bewegte Teich / ist auch getrübet klar!
es will erst gegen ihr die Geisies-Sonn beglänzen
den Mond / dann dreht er sich / wird Erden-ab auch klar.

Meter: iambic
38.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Als ich nechst meinen Freund und seinen Tod beklagt,
Sprach Sylvius zu mir: Er ist ein Mensch gewesen:
Wenn dich sein früher Tod gleich gar zu tode plagt,
Doch wirst Du weder Er durch solche Pein genesen.
Gedenck ich trage schon das fünffte Weib hinaus,
(und lebe doch) wie schön und reich sie zu erheben:
Wie weis' ist Sylvius, er erbt so manches Hauß
Und manchen Sack voll Geld, und wil dabey noch leben.

Meter: iambic
Antwort auf obigen Avis
by Friedrich Schiller

Wenn nicht alles mich trügt, so hab ich besagte Begriffe
In Herrn Jakobs zu Hall' Schriften vor kurzem gesehn.

Meter: polymetric
LA REVOLUCIÓN FRANCESA – 1. EL MINUÉ
by Rubén Darío

De raso azul vestidas están las bellas damas,
entre tapices llenos de asuntos de Watteau;
la reina danza alegre, sus ojos son dos llamas;
habrá lirios como ella, pero más blancos, no.
Para ella el mirto brota las hojas de sus ramas;
para ella el padre Apolo las rimas inventó;
para ella son hermanos los regios oriflamas,
Versalles y el Elíseo, Louvre y Fontainebleau.
Gentil el paso mide, su cuello real erguido,
sonriente y desdeñosa su linda boca en flor;
paloma de alabastro que tiene de oro el nido,
por solo afán, el gozo y el triunfo y el amor.
El gran reino de Francia posee a sus pies rendido:
el pueblo está allá abajo y arriba está el Señor.

Meter: anapestic
9.
by Ernst Moritz Arndt

Wir wandeln hier in Finsternissen
Und schaun vergebens nach dem Licht;
Nicht trösten mag uns, was wir wissen
Und was wir können, helfen nicht:
So wickelt ewig auf und ab
Sich Labyrinth aus Labyrinthen,
Und heute sehen wir verschwinden,
Was gestern süße Täuschung gab.
Doch liebt der Stolze seine Irre,
Der Eitle seinen Lügenschein
Und wirret in das Truggewirre
Sich jede Stunde fester ein,
Verschmäht die Wahrheit für Gedicht,
Verschmäht die Flamme für den Schimmer,
Und hascht und sucht und findet immer,
Doch ach! sich selber find't er nicht.
O du, durch den die Sonnen brennen
Und leuchtend durch die Himmel gehn,
Gott, lehre du mich selbst erkennen
Und meiner Künste Lug verstehn,
O hebe dein demütig Kind
Empor mit deinen Liebesarmen
Und laß sein Herz in dir erwarmen,
Vor dem die Engel Stammler sind.
Aus deines Lichtes reichem Meere
Floß einst ein einziger Tropfen aus
Und zündete die Sternenheere
Und Lampen all im Himmelshaus –
O einen Funken nur für mich!
Nur einen Schimmer von dem Glanze!
Und droben in dem Sternentanze
Mit allen Seligen preis' ich dich.

Meter: iambic
- XL -
by Gutierre de Cetina

Si tantas partes hay por vuestra parte
para que os ame y que por vos suspire,
¿cómo queréis, mi bien, que me retire
de tal empresa y que de amar me aparte?
Si el cielo en sola vos muestra y reparte
tal gracia y tal beldad que el mundo admire,
¿cómo queréis, mi bien, que el alma aspire
a nueva hermosura o con cuál arte?
Si son nieve, oro, perlas y corales
los cabellos, la boca, el cuello, el pecho,
¿cómo queréis, mi bien, que no me encienda?
Si vuestros modos más que naturales
me tienen tan vencido y tan estrecho,
¿cómo queréis, mi bien, que me defienda?

Meter: iambic
Strom vyvrácený.
by Xaver Dvořák

Strom vyvrácen, jak když se bouří skácí,
a na větvích tam malá hnízda hynou;
květ kolem nich se zvolna dolů ztrácí,
jak s očí věrných když se slze řinou.
Strom vyvrácen, jak když se bouří skácí,
jsou hnízda ještě tu – však kde jsou ptáci?
Ó lásko! se tvých větví, jež se třesou
sny, květy tvé se řinou každou chvílí
a touhy, hnízda, která ještě nesou,
hle, beznadějně za nimi se chýlí.
Ó lásko, se tvých větví, jež se třesou,
ty písně sladké, hnizd tvých ptáci, kde jsou?

Meter: iambic
1L: O schelte mich nicht mehr, mein holdes Liebchen,
by Wilhelm Müller

O schelte mich nicht mehr, mein holdes Liebchen,
Wenn ich dir sage: Deiner Wangen Grübchen
Sind wie zwei rothe Rosen mir erschienen.
Siehst du die Bienen nicht sie oft umflattern,
Als ob sie Honigseim in ihnen wittern?
Meinst du, daß die sie nicht für Rosen halten?
Und wenn ich selber eine Biene wäre,
So ließ' ich allen Blumen ihre Ehre,
Und saugt' aus diesen Rosen nur mein Leben.

Meter: iambic
1L: Mein Herz schwillt bitter wie das Meer,
by Paul-Marie Verlaine

Mein Herz schwillt bitter wie das Meer,
Vom Liebesweh der Trennung schwer!
Herb ist die See, mein Herz noch mehr.
Mein Haupt ist gleich den tollen Winden,
Da trunken Sinn und Kraft ihm schwinden,
Und wilder ist kein Sturm zu finden.
Von Zorn und Schmerzen übermannt,
Dass leidvoll holde Pflicht mich bannt,
Zu schiffen in das schwarze Land.
Weil's meiner Königin Verlangen,
Mag heiter mich der Kahn empfangen,
Und fort mit allem eitlen Bangen!
Ja, was das schwanke Boot auch tut,
Wie trunken von der Wasserwut,
Ob grabesgleich sich türmt die Flut,
Ob sich die Wellen gähnend neigen,
Lasst furchtlos uns das Schiff besteigen
Und endlich alle Sehnsucht schweigen.
Vom Himmel nieder höllenwärts,
Nie fühlt' das Boot so stolzen Schmerz
Gleichwie die Seeflut und mein Herz.
Auf denn! Gehorsam meiner Teuern,
Bis glücklich wir die Fahrt erneuern
Und für die Süsse heimwärts steuern
Mit Schmuck, mit Perlen und Gestein.
Nun wiegt ihr Wellen stark und rein
In goldne Träumerein mich ein.

Meter: iambic
Naše zákony.
by Ladislav Quis

Naše zákony jsou jako velký les,
mnohému se v nich už cesta spletla;
a čím hlouběji jsi do nich vlez’,
tím v nich méně rozhledu a světla.

Meter: trochaic
Gewissensskrupel
by Friedrich Schiller

Gerne dien ich den Freunden, doch tu ich es leider mit Neigung,
Und so wurmt es mir oft, daß ich nicht tugendhaft bin.

Meter: polymetric
- XXII - A la rosa
by Francisco de La Torre

Rompe la concha de esmeraldas finas,
perla, que extiende nácares tempranos,
vergüenza ya sus esplendores canos
de haberla hollado plantas aun divinas.
Espinas la rodean, que continas
son como sombra a sus colores vanos;
mas que importan la guarden, si tiranos
son sus contrarios, más que sus espinas.
Soplos de viento son su cruda espada,
rayos de Febo su mortal herida,
y mano descortés su parca airada.
La que es más Fénix, cae fenecida;
la que es más encendida, es abrasada;
y es cogida, la que es más escogida.

Meter: polymetric
Die Musageten
by Johann Wolfgang Goethe

Oft in tiefen Winternächten
Rief ich an die holden Musen:
»keine Morgenröte leuchtet,
Und es will kein Tag erscheinen;
Aber bringt zur rechten Stunde
Mir der Lampe fromm Geleuchte,
Daß es statt Auror' und Phöbus
Meinen stillen Fleiß belebe!«
Doch sie ließen mich im Schlafe,
Dumpf und unerquicklich, liegen,
Und nach jedem späten Morgen
Folgten ungenutzte Tage.
Da sich nun der Frühling regte,
Sagt ich zu den Nachtigallen:
»liebe Nachtigallen, schlaget
Früh, o früh! vor meinem Fenster,
Weckt mich aus dem vollen Schlafe,
Der den Jüngling mächtig fesselt.«
Doch die lieberfüllten Sänger
Dehnten nachts vor meinem Fenster
Ihre süßen Melodien,
Hielten wach die liebe Seele,
Regten zartes neues Sehnen
Aus dem neugerührten Busen.
Und so ging die Nacht vorüber,
Und Aurora fand mich schlafen,
Ja, mich weckte kaum die Sonne.
Endlich ist es Sommer worden,
Und beim ersten Morgenschimmer
Reizt mich aus dem holden Schlummer
Die geschäftig frühe Fliege.
Unbarmherzig kehrt sie wieder,
Wenn auch oft der halb Erwachte
Ungeduldig sie verscheuchet,
Lockt die unverschämten Schwestern,
Und von meinen Augenlidern
Muß der holde Schlaf entweichen.
Rüstig spring ich von dem Lager,
Suche die geliebten Musen,
Finde sie im Buchenhaine,
Mich gefällig zu empfangen,
Und den leidigen Insekten
Dank ich manche goldne Stunde.
Seid mir doch, ihr Unbequemen,
Von dem Dichter hoch gepriesen
Als die wahren Musageten.

Meter: trochaic
- XL -
by Argensola

¿Por qué habitáis, silvestres homicidas,
entre fieras armados de su furia,
pudiendo en opulencia y en lujuria,
entre las gentes, como Creso y Midas?
Venid a hacer pacíficas heridas
y pacíficos robos en la curia;
que aquí os dará jurídica la injuria
autorizadas y seguras vidas.
La victoria sin sangre más se alaba,
y del sutil abuso de las leyes
(que el juez no puede más) pende el suceso.
Si robara las vacas y los bueyes
caco por los asaltos de un proceso,
¿qué le valiera a Hércules la calva?

Meter: iambic
92. Gott sieht nichts zuvor
by Angelus Silesius

Gott siehet nichts zuvor,
Mit der Vorsehung mißt nach deinem blöden Sinn.

Meter: polymetric
A I...
by Manuel González Prada

Tuyo es el blondo, undívago cabello,
tuya la frente de marfil nevado,
tuyo el andar modesto y recatado,
la mórbida mejilla y rostro bello;
tuyos los ojos que el vivaz destello
vencen del sol en el cenit colgado,
tuya la boca de coral preciado,
el talle grácil y el venusto cuello;
tuyo el aliento de jazmín y acacia,
el gracioso decir, la risa honesta,
la gallardía y la inefable gracia:
mía es la angustia, míos los dolores,
mío el gemir en soledad funesta
y sufrir tus desdenes y rigores.

Meter: polymetric
- VII -
by Juan de Almeida

Afuera el fuego, el lazo, el hielo y flecha
de amor, que abrasa, aprieta, enfría y hiere;
que tal llama mi alma no la quiere,
ni queda de tal nudo satisfecha.
Consuma, ciña, hiele, mate, estrecha
tenga otra voluntad cuanto quisiere,
que por dardo, o por nieve, o red no espere
tener la mía en su calor deshecha.
Su fuego enfriará mi casto intento,
el nudo romperé con fuerza o arte,
la nieve deshará mi ardiente celo.
La flecha embotará mi pensamiento.
Y así, no temerá en segura parte,
de amor el fuego, el lazo, el dardo, el hielo.

Meter: iambic
Manila Bay
by Luis G. Dato

I sit upon the white rocks by the bay,
Against whose hollows numberless, the waves
Will splash forevermore. The sunset laves
The deep with light. There rise far away
A mountain that has seemingly defied
The very clouds unchanged. And near, portending
That all created things will have an ending,
These crumbled crags lie by the ocean side!
O time! what element escapes your slow
And causeless move? These rough, resisting rocks,
Which the wind startled wave incessant mocks,
Are not to it unyielding even now.
The day is done, for once it had a beaming,
And so must all, whatever may be seeming.

Meter: iambic
Má vlast
by Otokar Fischer

Tak zdravou máš barvu, ty milenko má,
a přece jsi všecka jak zprůsvitnělá:
to proto, že v duši až na dně mi dlíš,
a zavru-li oči, jdeš blíže a blíž.
Já nad hradem zřím tě v tvé tragice plát,
jsi svítivý úběl, jenž na Špičák pad’,
a Kolín a Radim, zde sad a tam dům,
ten ostrov a ty stromy, to ticho a šum,
to všechno je pravda, však spolu ti duch
svůj kouzelný opsal, ty pohádko, kruh.
Můj zámek, toť oblak, já zrcadlo vln,
tvou barvou jsem nasák’, tvých zjevů jsem pln,
a kdyby mi brali, čím dýchat a žít,
přec tebe, má hloubko, mi nemohou vzít,
a kdybych kdy musil, tvůj vyvrženec,
dvůr ke dvoru bloudit jak žebrák a žrec,
vždy byla bys, přísná ty soudkyně má,
jak v tepaném kovu mi zpřítomněná.
Své věrné už nepouštěj do světa víc,
jen ty, kdo zas v touze ti spěchají vstříc:
chci zblízka tvou něhu i velebu tvou,
tvou lásku chci ryzí. A nezdrobnělou!
Já svátek ctím Duše – a dušiček ne.
Mně sférou je muž, ne kde mužíček žhne.
Mám rád, kdo zná hlavu, ne hlavinku vznést.
Já zbožňuji zář a ne svíčičky hvězd – –
Však jednou, až světlo mi ve hlavách vzplá,
chci v loktech ti ležet... ty matičko má.

Meter: amphibrachic
60.
by Friedrich von Logau

Schaut diesen schlechten Stein!
Ein Demant soll es seyn;
Denn das, was er beschwert,
Ist mehr als dieses wehrt:
Hier liegt die Frömigkeit
Und harrt auff jene Zeit.

Meter: iambic
Charis und Penia.
by Eduard Mörike

Seht doch den Schläfer dort in's Gras gestreckt!
Es ist des Gauklers Sohn, der schöne Knabe,
Den gestern wir so lieblich tanzen sahn.
Für jezt das bunte Jäckchen abgeworfen,
Den Schatten suchend vor der Mittagsschwüle,
Warf er sich in des Wirthes Garten, faul.
Hier unter den Syringenbusch.

Meter: iambic
ZA STAROU LÁSKOU (26)
by Bohdan Kaminský

Ach ano, jinak se to stůně asi,
když mladá žínka se kol otáčí
a něžně tebe líbá, hladí vlasy...
Tu bylo jemu skorem ku pláči,
v něm lítost vře, vztek se žlučí se kvasí –
té domovnici až se uráčí,
pak přijde teprv! Kde jen vězí? Kdo ví?
V sousedstvu nejspíš o něm klepy loví!

Meter: iambic
1L: Im holden Tal, auf schneebedeckten Höhen
by Johann Wolfgang Goethe

Im holden Tal, auf schneebedeckten Höhen
War stets dein Bild mir nah;
Ich sah's um mich in lichten Wolken wehen,
Im Herzen war mir's da.
Empfinde hier, wie mit allmächt'gem Triebe
Ein Herz das andre zieht,
Und daß vergebens Liebe
Vor Liebe flieht.

Meter: iambic
A Antonio
by Adelardo López de Ayala

Grande llaman, Antonio, -¡qué simpleza!-
a los que mueren por la patria cara
¿Ves que manera tan inculta y rara
tiene la plebe de adquirir grandeza?
Mete por esos hierros la cabeza;
derriba la columna, rompe el ara;
si te falta valor, vuelve la cara;
que, de espaldas, asusta tu fiereza.
¡Murieron de arrojados e inexpertos!
Y ¿han de estar por tan fútiles motivos,
de grandeza y honor siempre cubiertos?
¡Acaben los recuerdos aflictivos!
¿Qué importan las cenizas de los muertos
a quien vende la sangre de los vivos?

Meter: iambic
NA KVĚTINY.
by Jan z Wojkowicz

Ó, květiny, vy žensky přírodní mystické bytosti!
Vy duše-těla dívek astrálních, od všeho lidství, živočišství osvobozené!
Jen samo ženství ve své nejryzejší, světlé přirozenosti,
jen k trpné něze-Iásce zrozené!
Váš stonek štěpily, linie útlá těla,
kde dívčích údů, pásů smyslnost už zcela zduchovněla,
ty květů vůně, barvy, světla – pohledy a úsměvy to Vaše,
kde soustředěno Vaše pohlaví
se v kráse cudné touhy před Tajemstvím chví,
své nabízejíc dary-zázraky hrdinně-plaše:
Vy, božský pravzor Pozemského Ženství,
Vy, Ženství Věčného nejčistší podobenství!
Kde u Vás duše je, kde tělo, a kde šat?
Je ve Vás vše tak zcela sjednoceno,
že nitro od vnějšku nemožno rozeznat,
že význam s výrazem je nerozlučně spjat!
To, oč Vše Stvoření se snaží, roztouženo,
to, o čem pracuješ tak úsilně, ó ženo,
by ducha tvého srdce v účinu tvé pletě
se skvělo umocněno,
a kouzlo těla tvého ve tvé toiletě
vábilo, prodlouženo;
to, co ty, nadčlověče-umělče, z vyšší své přírody
tvoříš jen v onom nejvyšším a synthetickém tvaru práce,
jenž zove inspirace
ve snu denním,
a v kterém sloučena je reflexe se Jsoucna přímým zřením,
nad půdu přírody vstavenou klenbu vyšší přírody,
co synthetické dílo kultury,
v němž tvar by sjednocen byl se svým tvůrčím snem,
co se svým nejpřirozenějším obsahem:
To jako prostý projev pouhé hry
tvořivé svobody,
zde v prazákladním tvaru předznačeno,
zří k tobě dosaženo
v uskutečnění vítězném!
Hle, v době jara, Země puberty,
kdy mízou znovu nalévají se Jí vždycky srdce, ňadra, rty:
já, Básník, spolu smyslný a spolu platonický,
Troubadour Věčnosti-Přírody, Přírody-Věčnosti,
Ji zbožňující v Její Nekonečnosti
šíře a hloubky v látce, tvaru, světle,
na Vás, Vy z prvé lásky Její jemné děti vzkvetlé,
se s obdivem nad krásou Vaší dívám,
Vás s neskonalou láskou, smuten, vzývám,
Vás, které míň, než ženy ještě, dovedu si vzít!
Ni obejmout, ni v srdci políbit!
Tak náhle zrodíte se, vzrostete nám před zrakem
čarovným zázrakem
z nepostihla podstaty Bytí-Božství,
jež z jednoho a dvojného se přetvořuje v množství,
a na nás patříte v své tiché závrati!
Zvíře Vás může rozžvýkat a člověk urvati,
než dávno dřív, než byste živoucí se vzdaly,
v zvířete tlamě zajdete,
v člověka ruce svadnete,
drť, troucheň, mizíce zas v Říši Tajemnou, odkud, co sen, jste vstaly!
K Vám možno jenom zaníceně zřít,
k Vám možno pouze čichat,
nad Vámi možno jen se usmívat a plakat, toužně vzdychat,
sledovat, kterak drobně, jemně, něžně dýchá,
rostlinná duše Vaše, trpná tak a tichá,
než nikdy si Vás vzít,
Vy, Květiny,
Vy, Země prvé, vzdušné děti-sny,
Vy, božský pravzor Pozemského Ženství,
Vy, Ženství Věcného nejčistší podobenství!

Meter: iambic
111.
by Gerhard Tersteegen

Der höllische Tyrann, der Fürste dieser Welt,
Hat der Vernunft und Sinnen
Von außen und von innen
Manch' goldnes Götzenbild zur Reizung dargestellt.
Er kann die Welt bezwingen,
Wenn seine Pfeifen klingen,
Nur meine Helden nicht; der Männer sind noch drei,
Die ihrem Gott vertrauen
Und nicht auf Bilder schauen.
Herr, mach mich dir auch so in Not und Tod getreu,
Viel lieber lass' mich brennen,
Als andre Götzen kennen!

Meter: iambic
- LXII - A Señor San José, escrito según el asunto de un certamen que pedía las metáforas que contiene
by Juana Ines de La Cruz

Nace de la escarcha fresca rosa
dulce abeja, y apenas aparece,
cuando a su regio natalicio ofrece
tutela verde, palma victoriosa.
Así Rosa, María, más hermosa,
concibe a Dios, y el vientre apenas crece,
cuando es, de la sospecha que padece,
el Espíritu Santo Palma umbrosa.
Pero cuando el tirano, por prenderlo,
tanta inocente turba herir pretende,
sólo Vos, ¡oh José!, vais a esconderlo:
para que en Vos admire, quien lo entiende,
que Vos bastáis del mundo a defenderlo,
y que de Vos, Dios sólo le defiende.

Meter: iambic
TIBIA HARMONICA.
by František Leubner

Za zvuků varhan moje rty zajásejte v plesu!
Van Ducha tichý dechnul do květů mé duše,
že touhou chvějí se, dne rosy ve předtuše,
niv spráhlých po úděsu.
Zvon písní nedá jitru svítat hluše!
Moje rty, zajásejte v plesu!
Za zvuků varhan ruce mé sepněte se k díkům!
Dlaň Otcova mým žehná chudým rolím v kraji,
kde ve stínu mých štěpů studánky se tají
mým žízným ústům k líkům,
a v poledni mně těžké klasy zrají –
mé ruce, sepněte se k díkům!
Za zvuků varhan oči mé oroste se v pláči!
Zda nevidíte? V krvi na bolestném kříži
trn hříchů mých i Kristu bolně hlavu tíží!
Ať smilovat se ráčí,
kdy večer dnů mých podzimně se plíží,
mé oči, oroste se v pláči!
Za zvuků varhan srdce mé již se klidem utiš!
Zpěv vigilií něm... Jdou v kuklách do cel mniši.
Bran hasnou pochodně. Tma zpěv i vzdechy tiší.
Ty jásáš, bouříš, smutíš,
noc uspí tě, kde jitra věčná dýší.
Mé srdce, již se klidem utiš!

Meter: polymetric
- LXXIX -
by Gongora

Por niñear un picarillo tierno,
hurón de faldriqueras, sutil caza,
a la cola de un perro ató por maza,
con perdón del bonete un lego cuerno.
El triste perrinchón en el gobierno
de una tan gran carroza se embaraza;
grítale el pueblo, haciendo de la plaza
(si allá se alegran) un alegre infierno.
Llegó en esto una viuda mesurada,
que entre los signos, ya que no en la gloria,
tiene a su esposo, y dijo: Es gran bajeza,
que un gozque arrastre así una ejecutoria
que ha obedecido tanta gente honrada,
y aun se la ha puesto sobre su cabeza.

Meter: polymetric
Wahrheit
by Friedrich Schiller

Eine nur ist sie für alle, doch siehet sie jeder verschieden;
Daß es eines doch bleibt, macht das Verschiedene wahr.

Meter: polymetric
When my love swears that she is made of truth (Sonnet 138)
by William Shakespeare

When my love swears that she is made of truth,
I do believe her though I know she lies,
That she might think me some untutor’d youth,
Unlearned in the world’s false subtleties.
Thus vainly thinking that she thinks me young,
Although she knows my days are past the best,
Simply I credit her false-speaking tongue:
On both sides thus is simple truth suppressed:
But wherefore says she not she is unjust?
And wherefore say not I that I am old?
O! love’s best habit is in seeming trust,
And age in love, loves not to have years told:
    Therefore I lie with her, and she with me,
    And in our faults by lies we flatter’d be.

Meter: polymetric
DĚLNICKÁ OTÁZKA
by Josef Svatopluk Machar

Jeden káže, že jim kyne blaho v nebi,
druhý, že je český stát jen zapotřebí –
čeládka však tihle materialisti,
chtějí hned jak jiní žít a pít a jísti.

Meter: trochaic
1L: Wer mich hasset, wer mich schimpfft, dessen Boßheit gibt an Tag,
by Friedrich von Logau

Wer mich hasset, wer mich schimpfft, dessen Boßheit gibt an Tag,
Daß ihr meine Redligkeit wo zu wider lauffen mag.

Meter: polymetric
1L: Bunte Dörfer, bunte Kühe,
by Otto Julius Bierbaum

Bunte Dörfer, bunte Kühe,
Ackerpracht und Ackermühe,
Reichsten Lebens frischer Lauf.
Dreht sich alles weit im Kreise;
Mittendurch geht deine Reise:
Thu nur Herz und Augen auf.

Meter: trochaic
Daß die Poeterey vnsterblich sey.
by Martin Opitz

Was wirffstu/ schnöder Neid/ mir für die Lust zu schreiben
Von Venus/ vnd mit jhr die Jugendt zu vertreiben
Ich achte deiner nicht/ du liebest Eytelkeit/
Mein Lob vnd Name wird erklingen weit vnd breit.
Cupido führet mich in eine grüne Wüsten/
Da der Poeten Volck weit von Begierd vnd Lüsten/
Vor Zeiten hat gewohnt/ wie noch die erste Welt
Nichts von den Stätten wust/ vnd wohnet in dem Feldt/
Die Nymphen werden mir den Lorbeerkrantz auffsetzen/
Mit meinen Versen wird sich Erato ergetzen/
So weit die grüne Lust/ die grüne Wälder gehn/
Wird gleichsam mein Gedicht an allen Bäwmen stehn/
Ihr Oerter voller Frewd/ jhr auffenthalt der Hirten/
Ihr Bäch/ jhr Ahornbäwm/ jhr Quell/ jhr zarten Myrten/
Ihr Thäler/ jhr Gebirg/ jhr schönen Blümelein/
Ihr Wohnhauß aller Ruh/ bey euch wünsch’ ich zu sein/
Bey euch wünsch ich zu sein; von ewrer Lust besessen/
Will ich deß jrrdischen/ vnd meiner selbst/ vergessen.
Wie Perseus/ als er erst Andromeden erblickt/
Ward mitten in der Lufft durch jhre Zierd verzückt/
So daß er kaum das Ross vermochte zu regieren/
So soll mich auch von euch kein ander Liebe führen/
Biß mich der letzte Todt gantz vnversehens kriegt/
Vnd Venus mich begräbt/ wo jhr Adonis ligt.

Meter: iambic