PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Pláč mladé vdovy u hrobu svého manžela.
by František Vladislav Hek

Mechem vůkol pokryté věže těžkých
zvonů smutně pronikal zvuk a lid se
hlučně valil do domu, tam, kde Jakub,
ubohý, vzdechl.
Truchlil otec, plakala máteř; nebo
v jejich věku stařecím měl jim býti
jistou, věrnou podporou, jemuž by se
na ruce kladli.
Aby vracel dítěti v stáří – zdaliž
není každý stařeček jako dítě?
čeho z mládi od otce užil, věrnou
pomoc a lásku.
Truchlil otec, plakala máteř, Jakub
umřel, syna nebylo více. „Což to? –
Vždyť byl Jakub ženatý! – Jeho choti
plakala také! – “
Arci žeť jest plakala, aby lidé
vdově za zlé neměli, slz že šetří;
vlasy rvala, do mdloby padla, po svém
Jakubě toužíc.
„Pujdu za ním,“ křičela, „neb mi nelze
déle býti bez něho! – Pusťte, lidé!
pusťte, prosím, nemohu více snesti
žířící touhu!“
Co jich koli u hrobu stálo, byli
všichni nad tím zmateni; jenom Ondra,
její vlastní čeledín – kroutě hlavou
do smíchu dal se.
Praví: Volá Jakuba, však ne toho,
an tu léží, mrtvého; tamhle stojí
jiný, švarný chlapíček, po tom živém
Jakubu touží.

Meter: trochaic
Modern Love: XXXIV
by George Meredith

Madam would speak with me. So, now it comes:
The Deluge or else Fire! She’s well; she thanks
My husbandship. Our chain on silence clanks.
Time leers between, above his twiddling thumbs.
Am I quite well? Most excellent in health!
The journals, too, I diligently peruse.
Vesuvius is expected to give news:
Niagara is no noisier. By stealth
Our eyes dart scrutinizing snakes. She’s glad
I’m happy, says her quivering under-lip.
‘And are not you?’ ‘How can I be?’ ‘Take ship!
For happiness is somewhere to be had.’
‘Nowhere for me!’ Her voice is barely heard.
I am not melted, and make no pretence.
With commonplace I freeze her, tongue and sense.
Niagara or Vesuvius is deferred.

Meter: polymetric
[von deinem holden Lächeln]
by Georg Friedrich Daumer

Von deinem holden Lächeln
Entsprang der Rose schöne Zier;
Von meinem heißen Blicke
Entsproßte die Granate hier.

Meter: iambic
O thou, my lovely boy, who in thy power (Sonnet 126)
by William Shakespeare

O thou, my lovely boy, who in thy power
Dost hold Time’s fickle glass, his sickle, hour;
Who hast by waning grown, and therein show’st
Thy lovers withering, as thy sweet self grow’st.
If Nature, sovereign mistress over wrack,
As thou goest onwards, still will pluck thee back,
She keeps thee to this purpose, that her skill
May time disgrace and wretched minutes kill.
Yet fear her, O thou minion of her pleasure!
She may detain, but not still keep, her treasure:
    Her audit (though delayed) answered must be,
    And her quietus is to render thee.

Meter: iambic
[schreib etwa nicht etwas, schreib über]
by Franz Grillparzer

Schreib etwa nicht etwas, schreib über,
Schreib über etwas, mein Lieber,
Um hoch über andre zu sehn,
Die etwas zu machen verstehn.

Meter: polymetric
Glückwünschungen
 an
 Bekrönte
 und
 Erlauchte Häubter.
by Hans Assmann von Abschatz

Es war Fürst MICHAEL mein erster Bräutigam/
Der Thron Sarmatiens für mich die Morgengabe.
Mich liebte wohl vergnügt/ doch ohne Reich und Land/
Der Held von Lotthringen: Izt reichet mir die Hand
Der Ertz-Fürst Michael/ der Fürst aus Juda Stamm/
Wo ich um Kron und Thron nicht ferner Kummer habe.

Meter: iambic
STAROSTI FRANCIE
by Josef Svatopluk Machar

Na silný beefsteak nervy zvykly,
teď ticho jako k večeru,
Panama, Dreyfuss, Humbert znikly –
kdo dá jim novou aferu?

Meter: iambic
- CXVI -
by Juan de Tassis y Peralta

En el mes claro, a junio antecedente,
cuando pródigamente le da al Toro
los rubios rayos de su carro de oro
el gran planeta en tronos del Oriente,
a las márgenes frías de una fuente,
en suspiros dolor, perlas en lloro,
aquella en cuyo líquido tesoro
mata celoso Amor la sed ardiente,
matizando en jazmines las orillas
que quiso florecer su pie sagrado,
tiernas, quejosas voces prestó al viento.
Por él salieron luego a recibillas,
no salamandria ya de su elemento,
envidia en ansia, en voces mi cuidado.

Meter: polymetric
6.
by Emanuel Geibel

»was schautest gestern du so finster drein,
Da schwarz aufs Meer die Wolken niederzogen,
Und kreischend vor dem Sturm die Möwen flogen,
Die Schwingen tauchend in den Wetterschein?
Mir war's, als würd' ich ledig jeder Pein,
Und jauchzen mußt' ich ins Geroll der Wogen,
Doch trübe standest du, das Haupt gebogen -
Was war's? Du siehst, die Luft ist wieder rein.«
Nicht schelt' ich deinen ungestümen Drang,
Dem Knaben wird im Sturm die Brust erweitert,
Der Fluten Donner deucht ihm wie Gesang;
Wohl hast du recht, der Himmel glänzt erheitert,
Die Sonne wandelt ruhig ihren Gang -
Doch weißt du auch, wieviel heut nacht gescheitert?

Meter: iambic
A una hermosa
by José Cornelio Díaz

Cuando a la brisa tropical se mece,
no se ve más airosa ni lozana
la palma que los campos engalana,
y al fresco margen del arroyo crece:
Ni con más pompa y esplendor se
                     ofrece
el sol resplandeciente en la mañana,
vistiendo el cielo de arrebol y grana,
que a quien la mira tu beldad parece
¿A quién no inspira tan sin par belleza
placer y admiración? Sonrisa afable
mora en tus labios, y a adorarte mueve:
Tu pecho infunde celestial terneza:
todo es en ti perfecto y admirable;
Venus misma te dio su planta leve.

Meter: iambic
LA QUEBRADA
by José Santos Chocano

Es la quebrada una insolente brecha
que con tajo viril corta el camino,
y rauda precipítase y sin tino
hacia el mar que encogiéndose la acecha.
Ante el mar la quebrada se despecha,
al no poder seguir en su destino;
se contrae con golpe repentino;
y se abre, como un libro, al fin deshecha.
Ella que luce en fértiles adornos,
de vida tropical, fuerzas extrañas,
turbando la aridez de los contornos
fecunda todo en su interior abierto,—
¡cual madre que se abriera las entrañas
para darle calor al hijo muerto!

Meter: polymetric
HUSAR.
by Vítězslav Hálek

Skočil husar do třemenů,
břinknul v ostruhu:
„Na noc dej mi koně k senu,
ženu v obsluhu.“
Sedlák o ženu je v strachu,
sám jde v špižírny –
„Račte, víno jako z nachu,
maso z udírny.“
Husar vzhůru kníry kroutí,
mlaská blažený:
„Slyš, sedláku, co mne rmoutí –
že jsi bez ženy!“
Sedlák kouká do sklenice,
hlas mu v pláč se chvěl:
„Mne to rmoutí ještě více,
že jsem ovdověl.“
„Sedláku, kdo dobře přijat,
hned to v domě znát:
ženská jako karafiát
šla mi otvírat.“
Sedlák k nebi ruce spíná:
„To dnes nespěte,
chval každý duch hospodina,
vy zde umřete.“
Husar na stůl zatlouk’ pěstí,
chlap to od síly:
„Slyš, sedláku, tvoje štěstí,
jsem-li napilý.“
Ale sedlák svoji vede:
„Má to nebožka,
komu ta k nám na noc vjede,
rána nedočká.
Slyšte jen, co takou měrou
bylo nezdarů:
padlo tu jak pod sekerou
pánů, husarů –
Ale při vás je snad jiná;
kdo se nebojí,
za dobrý ho doušek vína
nechá v pokoji.“
Vína nosí jako vody –
ké to šlehnutí?
„Nedej, bože, v samé hody
tohle leknutí!“
Husar skočí jako střela –
„Při mém spasení,
já to viděl, že teď jela
kolem stavení!“
Co to dupe divým honem,
přes dvůr potřetí?
Skok, a husar už i s koněm
ze vrat vyletí.
Sedlák ženu k srdci vina
hladí po líčku –
„Chvalme, ženo, hospodina,
strouhej mrkvičku!“

Meter: trochaic
El canto materno
by Jacinto Verdaguer

Postrado el padre en miserable
                     lecho
está por espantosa y cruel dolencia;
cercano halla el final de su existencia
y sollozos exhala de su pecho
Piensa que, bajo el hoy paterno techo,
mañana su familia , en la indigencia,
por siempre llorará su eterna ausencia
de duelo horrible el corazón deshecho.
Allí, mientras se queja el infelice,
la dulce esposa canta, y él le dice:
¿Cómo cantas, mujer, mientras me aflijo?
Muestra el niño que tiene entre los brazos,
y dice: -con el alma hecha pedazos-:
Canto porque no llore nuestro hijo.

Meter: iambic
1L: Auff deutsch ist Welt ein Weib, lateinisch ist sie Mann;
by Friedrich von Logau

Auff deutsch ist Welt ein Weib, lateinisch ist sie Mann;
Drum siht man, wie ietzt Mann, ietzt Weib ihr buhlen kan.

Meter: iambic
Vítr.
by Svatopluk Čech

Zadrž, muži, kam to spěcháš?
Dětí dav za tebou kvílí! –
Marně – on se neohlíží,
dále jenom, dále pílí.
Ach, ten pláč ho nezadrží!
Vždyť to věčná hudba jeho:
on ji slyší, když se z rána
z lože zdvíhá chudobného;
on ji slyší, když se večer
z práce těžké domů béře:
pláč ho k chýži doprovází,
pláč mu otevírá dvéře...
On nemůže pláč ten utišiti,
nic nemá, by hlad jich ukojil,
a jen věčně nuzné toto živobytí
posléz tak si velmi zošklivil,
že si smrt jen neustále přál;
ba, teď spěchá v chvatu divokém,
by ten život bídný sám si vzal. – –
Než co ho to staví v divém chvatu?
Kam to okem kalným zalétá?
Ach, on ještě vzpomenul si na tu,
jež co hvězda krásně rozžetá
poutí pozemskou ho vedla.
Již jí není – hvězda zhasla.
Tvář jí dobrotivá zbledla
a to oko, v němž se třásla
často slza vroucí lásky,
na věky se uzavřelo.
Všechno toto dávno svadlo,
v chladném hrobě zpráchnivělo.
Ó, jak často on tam chodil
a na hrobě vroucí čelo
v rose kvítků vonných brodil.
Též i dítky tamo vodil,
s nimi za máť se modlíval,
matčiny jim písně zpíval.
A když nejmladší se dítko –
pacholíček s okem modrým,
tak nevinným, ach, tak bodrým –
tam se modlilo, tu kvítko
vykvětlé z drahého hrobu
zříti mněl a v drahém dítku
matky objímal podobu. –
On se vrací k dítkám nazpět
a nejmladší k srdci vine
ještě jednou, naposledy.
Z oka slza jemu plyne,
slza slasti, však i hoře,
v děcka očko zrak svůj noře
nade tvář se jeho shýbá,
tisíckráte v ní je líbá,
loučí se s ním i s druhými – –
Pryč jde kroky zrychlenými. – –

Meter: trochaic
STARÝ SAD.
by Emanuel Lešehrad

Ach, bože, kolikrát
vzpomenu na ten sad,
na ten sad, sad ztemnělý,
kde jsme se rádi měli.
V diskretním zátiší
tesklivých cypřiší
stuleni k sobě jsme dleli,
v polibcích umříti chtěli.
Srdce nám zpívalo,
proč, samo neznalo,
svět v luny závoji mdlém,
zdál se nám čarovným snem.
Zanikl starý sad,
druh našich promenad,
zapadl, zanikl v tmy,
zbyli jsme tady jen my.
Však leckdy za šera
jarního večera
cítíme v srdci ten sad
opět se rozechvívat...

Meter: dactylic
Hütet euch!
by Paul Heyse

Ein Stündlein sind sie beisammen gewest,
Ein Stündlein läuft so geschwind,
Und saßen schon Herz sich im Herzen fest,
Denn die Liebe die kommt wie der Wind.
Du junger Gesell, nun hüte dich fein,
Nun hüte dich, schönes Kind,
Und verriegelt gut eures Herzens Schrein –
Denn die Liebe die geht wie der Wind.

Meter: iambic
Vzdálená.
by Anna Vlastimila Růžičková

Ach hle, tam v té valné dáli
Jak se hory modrají,
Ve své čarodějné kráse
S nebem v jedno splývají.
Za ty hory touha spěje,
Spěje duše, láska má,
Tam, ach tam jest štěstí moje,
Tam, ach tam vlast milená.
Tam má země, česká země,
Tam ten krásný, slavný kraj,
Tam mé statné žije plémě,
Tam mé nebe, tam můj ráj.
Tam mých družek písně znějí,
Tam můj žije milenec,
Tam se vlasti k oslavení
Kvítí splítá u věnec.
Jenom já zde musím dlíti,
Není přáno vlast mou zřít,
Vzdálená tu musím žíti
A jen touhou po ní mřít.
Jenom mně ten osud krutý
Odňal, co mi nejdražší,
Vytrhnul mě z ráje mého,
Zničil sny mé nejblažší.
Rozstupte se, modré hory,
Nechte patřit v drahou vlast,
Přejte srdci ulehčení,
Přejte nebeskou mu slast.
Neste jí tam, větérkové,
Na svých křídlech lásku mou,
Rcete jí, by též si někdy
Vzpomněla na dceru svou.
Rcete, ona mé že blaho,
O ní jen že duše sní,
Že na cestách žití svého
Ona se co hvězda skví.
Že sto kdyby srdcí byla
Příroda mně sdělila,
Jistě bych je všecky byla
Jí jenom, jí věnila.

Meter: trochaic
- 1401 - Libro I De El Peregrino en su patria, 3
by Lope de Vega

Pastor divino, Soberano, Eterno,
que en altas asperezas y montañas
por tus ovejas rompes las entrañas
abrasadas de amor, y amor paterno.
Tú que el hermoso, regalado y tierno,
precioso cuerpo de tu sangre bañas,
y en una cruz nos muestras las hazañas,
de quien se admiran cielo, tierra, infierno.
Hurtome un labrador, gocé su pasto;
mas ya que vuelvo a ti, dame acogida,
soberano Pastor, Cordero casto.
Pues de tu sangre, que por mí vertida
resplandece en tus aras y holocausto
traigo la marca de la eterna vida.

Meter: iambic
XXXII. Listy tvoje, odkud jen se, pověz, temení?
by Jaroslav Vrchlický

Listy tvoje, odkud jen se, pověz, temení?
srdce tvé a duši tvoji zřím v jich prameni:
jásají v nich a se objímají,
plají v nich a jako jiskry hrají v plameni.
Vír to citů sladkých nekonečný,
jisker tancujících ryčná bouře v křemeni,
duh to oblouky jsou roztříštěných,
padajících v srdce moje v sladkém znavení;
čtu je zbožně, jak ty čítáš moje,
a v té chvíli vím to: my jsme oba blaženi!

Meter: trochaic
- 1260 - Acto I, ARBOLÁN De Los españoles en Flandes
by Lope de Vega

Gózase el labrador en buenos años
y el navegante al fin de su camino,
descansando en su patria el peregrino
y el pobre humilde en reparar sus daños.
El que escribe de propios o de extraños
los famosos sucesos, cuando vino
a coronarse del laurel divino,
adonde llora Dafne sus engaños.
Pero ni el labrador ni el que navega,
el peregrino, el pobre entre mil bienes,
ni el escritor cuando merece fama,
se igualan al amante cuando llega,
después de conquistar dos mil desdenes,
a merecer los brazos de su dama.

Meter: polymetric
La que debo amar
by José Ramón de Betancourt

No quiero un ángel, no: que en
                     ilusiones
así miraba a una mujer divina,
mas busqué el alma y la encontré mezquina,
juguete vil de necias impresiones
No quiero la mujer cuyas pasiones,
ardientes como el sol que me ilumina,
en el lecho de infame Mesalina
me haga olvidar mis castas afecciones.
Quiero un alma sencilla tierna y pura,
que la virtud anime con su llama,
que en su fiel corazón guarde el
                     tesoro
de mi honor, mi consuelo y mi ventura
Así es la virgen bella que me ama,
así la debo amar, así la adoro.

Meter: iambic
Felsenmeer .
by N. N.

Felsen reiht sich an Felsen,
Und dem Auge des Menschen
Erscheint es, als seien es
Mächt’ge erstarrte Wellen,
Als hätte des allmächtigen Bildners
Wuchtige Hand
Ein wogendes, brausendes,
Schäumendes Meer
In Stein gehauen.
Und in dem Volke schreitet die Sage,
Daß hier dereinst eine See gebrandet,
Eine durch Zauberers Spruch
Erstarrte, in Stein verwandelte
Wilde, brausende See …
Ach! wo einst das rastlose Leben
Der Fluthen gebraust und gebrandet
Wo sie in neckendem, fröhlichem Spiel
Sich überstürzten
Oder voll titanischer Wuth
Schäumten und rangen
Mit dem Gestade in grausem Kriege,
Geführt durch den Sturmgott —
Dehnet sich heute ein steinernes,
Graues, lebloses Abbild.
Träumend steh’ ich, sinne und grüble,
Und wie ich sinne, dünkt mich, ich höre
Den alten Mahnruf
Der Zeit, der Hünin,
Die ewig geht und dennoch bleibt,
Daß Alles vergänglich
Und Alles eitel.
Ja! auch an uns
Und unser Fühlen
Und unsere Thaten
Mahnt nach einer winzigen Zahl
Winziger Jahre
Nur solch ein starres
Farbloses Abbild;
Und kalt und lieblos
Schreitet ein neues Geschlecht
Ob unserm Grabe,
Das nichts mehr weiß
Von unserm Ringen
Und unsern Qualen.
Nur ein Gewaltiger noch,
Vielleicht ein Fürst oder Weiser,
Ragt aus dem Schutte
Vergangener Zeiten.

Meter: iambic
- 1166 - Acto I, ALEJANDRO De La prueba de los amigos
by Lope de Vega

¿Por qué lo que por mí pasar pudiera?
¿Quién fuera sino yo tan desdichado?
A Florela, que en Mantua había dejado,
hallo en Ferrara contra mí tan fiera;
Laura me mata; ¡oh, nunca yo la viera!
Florela me persigue, y se ha vengado,
pues con el laberinto fabricado,
entretener mi pretensión espera.
Como un hambriento Tántalo me pinto,
a la boca la fruta hermosa y bella,
mil lenguas de ella, y del cristal distinto.
Yo he entrado donde el tiempo me atropella,
porque si es toda el alma laberinto,
¿cómo podrán salir cuidados de ella?

Meter: iambic
Aria.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Steh, Lehrer der jugend!
Du Leit-stern der tugend!
Steh ferner und blüh!
Gott kehre die feinde
Noch selber in freunde!
Gott segne die müh!
Gott segne dein lehren!
So bleibst du in ehren;
So lebst du vergnügt.
So crönet die jugend
Recht, weisheit und tugend;
So hast du gesiegt.

Meter: polymetric
- IV -
by Argensola

Muros, ya muros no, sino trasunto
de nuestras breves glorias y blasones,
pues tiene puesto el mundo en opiniones
si sois o no reliquias de Sagunto;
donde estuvo la fe tan en su punto,
que ejemplo sois a todas las naciones,
resistiendo a los ruegos, a los dones
y al poder de Cartago todo junto;
de hoy más juntos los vuestros y mis males
se cuenten, pues la fe perpetua y pura,
y el tiempo, los han hecho tan iguales.
Y pues os ha dejado la ventura
memoria y sepultura de leales,
dadme también memoria y sepultura.

Meter: iambic
- XLVII -
by Bocangel y Unzueta

Este morir, esta postrera suerte
es imagen del miedo repetida;
en cuanto a ser imagen tan temida,
pues la imaginación la hace tan fuerte.
¿Cuándo en, pues, el morir? (porque se acierte).
¿Al querer espirar? No, que aún hay vida.
¿Es cuándo el alma está ya desasida?
Eso es estar ya muerto, que no es muerte.
¿Acaso es el morir aquel instante
del aliento postrero? ¿Es aquel punto
que el último suspiro en quietud trueca?
No, porque todo punto es semejante
al vivir cierto o al estar difunto.
Pues, ¿cuándo es el morir? Cuando se peca.

Meter: polymetric
56.
by Friedrich Rückert

Viel Freunde hab' ich, die mehr meiner Poesie
Als meine Freunde sind, kaum nenn' ich Freunde sie.
Nur du bist ganz mein Freund, nicht meiner Poesie;
Von allem sagst du mir, von meinen Versen nie.

Meter: iambic
O Vilémovských uhlířích.
by Adolf Heyduk

O Vilémovských uhlířích,
té čacké chase dávných Čechů,
vám nezadudat, byl by hřích;
nuž chutě, píšťalo a měchu!
To byla pravá jejich ctnost,
že nedělali mnoho křiku,
a že jen sto jich bylo dost
na deset tisíc Maďaříků.
Král Jiří před válkou jim děl:
„Nu, hoši, dobrý pozor dejte,
zde kdyby Matěj vniknout chtěl,
past medvědí naň udělejte!
Kouř z moravských jak zříte hor,
hned lesy rubte na pochvaty;
jím kryt je Uhrů divy sbor,
jejž štve nám do Čech otec svatý.
Vtrh’ do Čech Matěj, měltě kvap –
chtěl Horu mít, jež stříbro skýtá,
s ním Zdeněk, s hvězdným erbem chlap,
vlk srdcem, pomsty nenasyta.
Král Matěj k Mýtu s pluky leh’,
leč Zdeněk v chrudimské šel strany,
a než krkavčík Zámrsk sžeh’,
vzal panský lišák Slatiňany.
Jak setbu kobylek zlých proud
v ráz ničí Maďar české krovy:
vsi mění Zdeněk v prach a troud,
a Matěj krásné ženy loví.
Tak dvojím proudem teče strach –
hle kání spáry, vlčí hlavy –
až v jedno s vrahem shluk’ se vrah
blíž horských svahů u Čáslavi.
Však kolem každá česká ves
lid zbrojný na odpor jim vede
a hubí rozkacenou směs
a tepe dravců lebky smědé.
A bije, žene v horský sníh,
jímž drábi brodí se a chvějí,
a chlap, jenž na pustě se zlíh’,
i s koněm padá do závějí.
A bit je Matěj se všech stran,
v sníh vozy s loupeží se boří,
krev černá teče z černých ran,
a kdo měl mořen být, ten moří!
Král Matěj okem k Hoře šleh’:
„Hoj, co se to tam v dálce blýská?
To Jiří! Zdeňku, lupu nech!“
a v útěk koni boky stiská.
Jak baba krkavčík se lek’
a vratmo k Vilémovu míří,
leč pad’ uhlířům do zásek,
tam zrovna, kde ho mít chtěl Jiří:
Jak had, jenž nástrah být chce prost,
ven touží Maďar v děsném křiku,
sto uhlířův však bylo dost
na deset tisíc Maďaříků.
V ten úprk Uhrů v zad i bok
dub, podťatý dřív, uhlíř kotí
a zastavuje vrahů tok
a pusty lité šelmy krotí.
Čím dřív chce Maďar ztéci stráň,
tím více dravčích hlav si láme,
a v chlumy roste s dřevy káň –
hoj, Matějové, dnes vás máme!
Jsouť uhlířové hoši přec,
vždyť nařezali celé bory
a pěknou urobili klec
pro liščí klam a vlci vzdory.
A Matyáše chytli též,
chtělť proběhnout jim v selském šatě –
vždy na pomoc měl klam a lež –
leč tenkrát dostal vrchovatě.
Ba dostal toho dost a dost;
dřív přes šňořený hedbáv tenký,
a pak uhlířům pro radost
též dokonale přes koženky.
A dostal toho tu i tam,
že sotva stál a sotva chodil,
a nevěděl už kudy kam,
až Jiří král ho vysvobodil.
„Ach, drahý otče, slyš mě, slyš!
bud’ milostiv zas svému zeti,
mne Rovella nepoštve již
ni římské blýskání a kletí.
V klec prožluklou tvůj lid mě chyť
a zbil, div nezlámal mi údy;
čert měl tu hloupou válku vzít
i s legátem a se vším všudy!

Meter: iambic
The Soldier
by Rupert Brooke

If I should die, think only this of me:
   That there's some corner of a foreign field
That is for ever England.  There shall be
   In that rich earth a richer dust concealed;
A dust whom England bore, shaped, made aware,
   Gave, once, her flowers to love, her ways to roam,
A body of England's, breathing English air,
   Washed by the rivers, blest by suns of home.

And think, this heart, all evil shed away,
   A pulse in the eternal mind, no less
     Gives somewhere back the thoughts by England given;
Her sights and sounds; dreams happy as her day;
   And laughter, learnt of friends; and gentleness,
     In hearts at peace, under an English heaven.

Meter: iambic
TRIUMFÁLNÍ SLOKY.
by Jaroslav Kvapil

Tvá zářná bytost stojí nade mnou
a v kathedrálu duše mojí splývá,
jak v starých chrámů hloubku tajemnou
se nesmrtelné boží slunce dívá.
A od těch hrobek, kde spí mrtvých řad,
až k fiálám, jež v kadidle se tratí,
chrám chvěje se a pěje touhou vzňat
a varhanami hřímá do závrati.
Čas zaniká a prostor zaniká
a moje bytost bytostí Tvou plna
jak hymna duchů roste veliká,
jak nebe hoří každá její vlna.
Já nejsem již: má duše zmizela
a nekonečnem letí k zemi zpátky.
by cizích světů vůní prochvělá
se snesla k prsům přírody, mé matky
Však v těle tom, kde mřelo srdce mé,
teď Tvoje bytost jásá vítězící,
jak myšlénky všech věků rosteme
výš vesmírem až světů ke hranici.
Vždy výš a výš, kde slunce hoří žár,
kam celý život posvátný a ryzí
se řítí nadšen, usmířen a stár
a v požáru těch věčných hranic mizí.
My zvítězili nad vším, co zde je,
co do propasti všednosti se kácí,
a naše bytost plna naděje
se očistěna k svému slunci vrací.
Tvou zářnou bytost cítím duší plát,
Jak heros bájí vstříc té smrti zírám,
jdu z věčnosti zpět do věcnosti spat –
a umírám a přece neumírám!

Meter: iambic
Epilog
by Paul Heyse

Sieh das Sonett! Kannst du ein Gleichnis nicht
In seiner Strophen Viergestalt gewahren,
Das Bild von zwei verbundnen Menschenpaaren?
Voran die Eltern, Leute von Gewicht.
Was
Bestätigt
So schwierig manchmal auch die Reime waren,
Sie hält sich stets an seiner Seite dicht.
Dann folgen flink den Alten auf dem Fuß
Von schlankerm Wuchs leichtherzig die zwei Jungen,
Die man für Liebesleutchen halten muß.
Er raunt ins Ohr ihr zarte Liebkosungen,
Und mit des letzten Reims behendem Schluß
Hat sein Terzinchen küssend er umschlungen.

Meter: iambic
The Three Enemies
by Christina Rossetti

THE FLESH
"Sweet, thou art pale."
     "More pale to see,
Christ hung upon the cruel tree
And bore His Father's wrath for me."

"Sweet, thou art sad."
     "Beneath a rod
More heavy, Christ for my sake trod
The winepress of the wrath of God."

"Sweet, thou art weary."
     "Not so Christ:
Whose mighty love of me suffic'd
For Strength, Salvation, Eucharist."

"Sweet, thou art footsore."
     "If I bleed,
His feet have bled; yea in my need
His Heart once bled for mine indeed."

THE WORLD
"Sweet, thou art young."
     "So He was young
Who for my sake in silence hung
Upon the Cross with Passion wrung."

"Look, thou art fair."
     "He was more fair
Than men, Who deign'd for me to wear
A visage marr'd beyond compare."

"And thou hast riches."
     "Daily bread:
All else is His: Who, living, dead,
For me lack'd where to lay His Head."

"And life is sweet."
     "It was not so
To Him, Whose Cup did overflow
With mine unutterable woe."

THE DEVIL
"Thou drinkest deep."
     "When Christ would sup
He drain'd the dregs from out my cup:
So how should I be lifted up?"

"Thou shalt win Glory."
     "In the skies,
Lord Jesus, cover up mine eyes
Lest they should look on vanities."

"Thou shalt have Knowledge."
     "Helpless dust!
In Thee, O Lord, I put my trust:
Answer Thou for me, Wise and Just."

"And Might."—
     "Get thee behind me. Lord,
Who hast redeem'd and not abhorr'd
My soul, oh keep it by Thy Word."

Meter: iambic
Ó, Pane, přijď –
by Inocenc Arnošt Bláha

Ó, Pane, přijď, – hle, spínám k Tobě ruce
otráven smutkem drzých sofismat,
nevěře v pravdy nabubřelých mozků,
a hotov všemu cynicky se smát.
V požáru vášní uvadly mé síly,
dnes mrzák vůle – cítím tíhu vin,
že miloval jsem údolí Tvých zrádců,
a bál se modlit k Slunci do výšin.
Dnes nenávidím chrámy kněží země,
a zhnusil se mi horký její prach, – –
Ó, Pane, přijď, hleď spínám k Tobě ruce,
a chorého mne navštiv v samotách!

Meter: iambic