PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XCVII - A una dama que se preciaba aborrecida de su galán, asunto y consonantes forzadas
by Luis de Ulloa y Pereira

Lastímame Velilla de tu afán,
que rendirá las fuerzas de Sansón,
ver, que de aborrecida haces blasón
preciada tanto del desdén de Juan.
Trazando con celeste tafetán,
cabellos más hermosos que Absalón,
te cargas sin más fuerzas que un moscón,
peso de penas, como ganapán.
Tu corazón más negro que sartén,
guarda el Vergel de amor, como mastín.
Y en piélagos de celos, es atún.
Para su alivio de otro palafrén,
recite algún galope, si es latín,
no se receta en lengua más común.

Meter: iambic
SONET Z LITERÁRNÍHO ŽIVOTA ČESKÉHO
by Josef Svatopluk Machar

Já zažil lecos... V hlučném slavopění
mou hlavu mnozí laurem věnčili,
já vzal to klidně, nepad v opojení
a nedal zmást se ani na chvíli.
Vztek jiných, hloupost, neporozumění
mi mnohou ránu také vsadily,
já prohled je, a rány v okamžení
ranami více pro mne nebyly.
Jen jedno v kůži moji necitlivou
vniklo a vniká: jedovatým bodem
ty tenké jehly, jež jsou mezi námi
už jaksi modou, jež i dobrý známý
v slově a písmě s obratností tklivou
ti v tělo zatkne – jen tak mimochodem...

Meter: iambic
Yo no lo sé
by Juan J. Geada

Yo no lo sé Me han dicho que te mueres
enferma de un dolor desconocido;
y que a la Ciencia un imposible res,
que no halla en tu dolor nada aprendido.
Que de todo te aburres al momento
Y que el piano te hastía; y te
                     sofoca
la lectura y el canto, que el contento
jamás lleva sonrisas a tu boca
Que no puedes vivir Constantemente
recorres las estancias, indolente,
como buscando en el andar consuelo.
Y que después, cansada y abatida,
cual queriendo pasar, a la otra vida,
dices mi nombre, suspirando, al cielo.

Meter: iambic
SRDCE.
by Antonín Klášterský

Je zprvu vázou, zkad se květy smějí
tak prosté, čisté, rosa když je koupá,
jak dětská očka rozmile tak hloupá,
jež nevědí o mrazech, o závěji.
Pak kaditelnou, kde vždy ohnivěji
to plá a doutná a zkad, jak se houpá,
dým oběti, již neseš jiným, stoupá
a obláčky se vonné k nebi chvějí.
A pokladničkou pak, co skráň se kloní,
již, lásky žebrák, držíš nastavenu
a čekáš, zda kdo hodí haléř do ní.
A posléz jenom popelnicí, urnou,
kde ze všeho, co mělo pro tě cenu,
si pouhý popel skládáš s myslí chmurnou.

Meter: iambic
Durch dunkle Gassen mit hundert Küssen
by Otto Julius Bierbaum

Im Heidenlärm der Tanzmusik,
Im Tabaksqualme, schwer und dick,
Warf zu das Glück mir einen Blick,
Einen goldenen Blick aus zwei heißen Sonnen.
Du warst an meiner Seite.
Der laute Lärm verschwamm, verrann,
Nun huben erst ihr Leuchten an
Die Sonnen, da die Nacht begann,
Die himmlischen Sonnen deiner Braunaugen.
Du warst an meiner Seite.
Heil uns: die Nacht, die finstre Nacht.
Nun schnell uns auf den Weg gemacht!
Ich habe dich nach Haus gebracht
Durch dunkle Gassen mit hundert Küssen.
Warm nah du mir zur Seite.
Leis klirrend schlug dein Hausthor zu.
Am Fenster Licht. Dann Nacht und Ruh.
Bald lagst in Schlaf und Träumen du,
Ich aber ging weiter durch nächtige Felder,
Die Liebe ging mir zur Seite.

Meter: iambic
Luzbel en la redención – II
by Rafael María Baralt

Y una voz le responde: «En
                     medio al coro
de los benditos ángeles un día,
tu belleza sin par resplandecía
como en lóbrega noche ígneo meteoro
Fugaz como él, riquísimo tesoro
perdió de gracia y luz tu rebeldía;
y el que al trono de Dios cortejo hacía
bajo al abismo en sin igual desdoro
Allí tu reino; allí de tu delito,
y del antiguo honor cruda memoria:
allí eterno dolor, eterno llanto.
De tu rabia feroz vano es el grito:
venció la cruz, y su inmortal
                        victoria
para el hombre es salud, para ti espanto

Meter: polymetric
1L: Was ist die Welt? Ein ewiges Gedicht,
by Hugo von Hofmannsthal

Was ist die Welt? Ein ewiges Gedicht,
Daraus der Geist der Gottheit strahlt und glüht,
Daraus der Wein der Weisheit schäumt und sprüht,
Daraus der Laut der Liebe zu uns spricht
Und jedes Menschen wechselndes Gemüt,
Ein Strahl ists, der aus dieser Sonne bricht,
Ein Vers, der sich an tausend andre flicht,
Der unbemerkt verhallt, verlischt, verblüht.
Und doch auch eine Welt für sich allein,
Voll süß-geheimer, nievernommner Töne,
Begabt mit eigner, unentweihter Schöne,
Und keines Andern Nachhall, Widerschein.
Und wenn du gar zu lesen drin verstündest,
Ein Buch, das du im Leben nicht ergründest.

Meter: iambic
Dešťové krůpěje. (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

Jako v slzách oči její
v mlze zhasly hvězdy boží,
a zase svou těžkou hlavu
žalem svadlou klade k loži.
Žádný sen však nepřilétá,
by jí horké schladil čelo,
a v komůrce plné vzdechů,
jak tam šero, neveselo!
Hustý dešť jí v okna bije,
hučí, vzdychá, pláče, šumí,
zdaž těm hlasům žalujícím
jako druhdy porozumí?
A ty kapky deště v pádu
jako dřív se proplítají,
bdící dívce v trapném tichu
smutné zvěsti šepotají:
„My jsme sestry těch krůpějí,
které padnou z kněze ruky,
až tvé srdce i s tvou láskou
zdrtí bol a zdrtí muky.
Nad tvým rovem opuštěným
jenom my se pomodlíme,
sladce se to na rtu hocha,
sladčeji však v hrobě dříme.“
A tak šepcí a tak šumí,
v pádu svém se proplítají,
a jak tichý hlas svědomí
v dál svou pověst šepotají.
Srdce dívky – poušť je sírá,
padlé sněhy – líčko její,
neboj se, tím mrtvým srdcem
vzdechy více nezachvějí.
Hvězdy si to vypravují,
borek již to šumí stráním,
v nebi pláčou andělové
nad nešťastným milováním.

Meter: trochaic
- - Acto I, ÁLVARO NÚÑEZ
by Lope de Vega

No suele el temeroso navegante,
que la primera vez corrió sediento
de la extranjera plata entrar contento
en el mar peligroso e inconstante.
Prometerse bonanza semejante,
al siempre familiar recibimiento,
y a pocos días reforzado el viento,
temerle hasta los cielos arrogante.
Como el recién venido Cortesano
de la Corte en el piélago profundo,
entra en la nave del servir tirano.
Pues al primer peligro y al segundo
dan la lisonja, y ambición la mano
Scilia y Caribdis del poder del mundo.

Meter: iambic
- III -
by Lope de Vega

Cleopatra a Antonio en oloroso vino
dos perlas quiso dar de igual grandeza,
que por muestra formó naturaleza
del instrumento del poder divino.
Por honrar su amoroso desatino,
que fue monstruo en amor como en belleza,
la primera bebió, cuya riqueza
honrar pudiera la ciudad de Nino.
Mas no queriendo la segunda Antonio,
que ya Cleopatra deshacer quería,
de dos milagros reservó el segundo.
Quedó la perla sola en testimonio
de que no tuvo igual hasta aquel día,
bella Lucinda, que naciste al mundo.

Meter: polymetric
OBLAKA. (VII.)
by František Dohnal

O, srdce moje, choré a bědné,
starý proč vzpomínáš žal?...
Vzpomínáš ještě šílených letů
přes srázy, útesy skal?
Přes hory, doly, jak za sebou vábil
vysněných fantomů zjev,
přes hory, doly, až tryskaly slzy,
vysoko tryskala krev!...
O, srdce moje, choré a bědné,
zapomeň, netruchli víc!
Hleď, tolik jsi plálo láskou a touhou,
nikdo však nevyšel vstříc!
Nikdo a nikdo! Všude jen zela
nepřízeň, zloba a hněv!
Marny, ach marny byly tvé slzy,
marně tvá tryskala krev!...

Meter: dactylic
56.  Armut und Reichthumb.
by Angelus Silesius

Der/ was er hat/ nicht hat/ und alles schätzet gleich/
Der ist im Reichthum arm/ in Armuth ist er reich.

Meter: iambic
1L: Dein Bruder ging nach einem
by Christian Wernicke

Dein Bruder ging nach einem
Du liefst nach einer
Doch das war
Die brachte dich ins Netze,
Und liess dir keine Rast noch Ruh',
Bist
Mit Fleiss

Meter: iambic
A la poetisa Isabel Cheix
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Alma sublime, de virtud modelo,
vida honesta, en el hogar honrada,
dulce cantora, por la fe inspirada,
fuiste, Isabel, en el mezquino suelo.
En pos dejando lágrimas y duelo,
tu espíritu estregaste, resignada,
y tu frente en la tierra laureada,
mejor corona ceñirá en el cielo.
Nos abandonas, por fatal destino
y en crespones se envuelve la poesía,
que engalanó tu númen peregrino
¡Mi alma te llora y con dolor te envía,
al despedirte en el postrer camino,
un tristísimo adiós, hermana mía!

Meter: polymetric
RUKOJMÍ
by Rudolf Medek

Nad noční tišinou vzduch vůní prosycen
se chvěl jak stříbrným by prachem sítí třás’...
Tak bdívám u ohně, jsa vášní prudkou zmdlen,
se srdcem ve zmatku na její myslím vlas,
svou něhou bez konce jak kouzlem opojen.
Za bojů třeskutých, kdy dvorec ohněm plál
jak nocí pochodeň, kdy hlahol rohů zněl
a k divé seči zval, jsem v náruč svou ji jal
jak sladké rukojmí a v tábor náš s ní spěl,
bych mocí vítěze ji k sobě připoutal.
Zde leží znavena... Och, cudná jako běl
měsíce s půlnoci! Je vonný její dech
jak z medných kalichův opojná šťáva včel.
Zrak vlhký září žhne jak rosa na stromech
a hledí v neznámo. Mnou pohrdá – ó žel!
A já tak zesláblý, pod mocí zraků těch
jsem touhy kořistí. Mých očí mdlobný svit
vstříc chladu mraznému jde, spiatý v okovech.
Och, moci posledním z jejího kmene být’,
by sladké posily v mých chtěla hledat’ rtech!
Mne děsí její běl, kdy dotknu se jí, tich
a s touhou jitřivou! Klid ledu cítí dlaň,
vstříc vane studený vzduch v pustých závějích.
Mne síla opouští a strast mi sedá v skráň
a černý žalu mrak mi plove ve zracích.
Ó, marně nabízím jí franckých kupců dar,
své spony ze zlata, háv z bílých kožešin
a hřeben z jantaru! V mé srdce seje zmar,
je hrdá, ukrutná a němá jako stín
a hledí mrazivě na zraků mojich žár.
Jen tehdy naslouchá, když listí šepotem
za ztichlých večerů zpěv jde sem z údolí,
hlas dožinkových her. Svit něžný v zraku svém,
jenž touhu skrývanou po muži zrcadlí,
jak pozdrav vášnivý svým vzdává druhům všem.
A mého srdce plam zlou nenávistí jat
a vášní utrýzněn se náhle rozhoří
jak požár šílený – rvu s jejích údů šat,
zrak s lačnou vilností na její ňadra zří,
a v klínu bělostném zpit slastí toužím spát’...
A zrazen žárem svým, jenž marně ve mně vzplál,
v objetí bez vášně svou něhou obelstěn,
se chmurně vztyčuji, bych nůž svůj posléz’ vzal,
v polibku posledním a hořem naplněn
v tvé srdce studené, ó překrásná, jej vklál!

Meter: polymetric
- 1191 - Acto II, CARLOS
by Lope de Vega

Un áspid traje dentro de mi pecho,
o entre las hierbas escondido acaso:
probé ignorante de veneno el vaso,
que ya pone mi vida en tal estrecho.
A la contraria espada fui derecho,
y al vivo incendio con ligero paso,
donde apenas le digo que me abraso
a quien entre sus llamas me ha deshecho.
Alíviase la pena cuando es dicha,
porque suele la queja socorrella,
y poderse quejar del mal es dicha.
Mas ni tan poco bien me dio mi estrella
que siendo por mi causa mi desdicha,
Cómo puedo quejarme de tenella?

Meter: polymetric
A nechci zpívat truchlivě!
by Jiljí Vratislav Jahn

A nechci zpívat truchlivě!
Ať srdcem bol zatřásá
a z něho sápá každý cit –
má píseň přec jen jásá;
ať rozletí se bouře jen
a poroby věk hlásá
a bídný konec našich dnů –
má píseň přec jen jásá:
a divokými jásoty
nad světem bude lítat,
až přece najde ohlasu,
až přece bude svítat.
Tak plesá věčně píseň má
jak v bouři hlučné zvony,
vždyť musí budit božský čin
a tlumit srdce stony. –

Meter: iambic
15.
by Ernst Moritz Arndt

Der muntre Tag ist wieder still,
Und alles schlafen gehen will,
Das Wild auf weichen Mooses Flaum,
Der Vogel auf den grünen Baum,
Der Mensch in seine stille Kammer,
Sich auszuruhn von Müh' und Jammer.
Doch tritt er aus der Hüttentür
Zuvor noch in die Nacht herfür,
Sich christlich erst bereiten muß
Mit Liebesdank und Liebesgruß,
Muß sehen, wie die Sterne blinken,
Und noch den Odem Gottes trinken.
Du, der von oben Wache hält,
Du milder Vater aller Welt,
Vernimm mein stammelndes Gebet,
Das zu den hellen Sternen geht,
Wollst mich von deinen Sonnenkreisen
Im rechten Beten unterweisen.
Ich war den Tag in deiner Hut,
Behüt' auch heint mich, Vater gut,
Durch deine milde Freundlichkeit
Vorm bösen Feind und seinem Neid;
Denn was den Leib mir mag befallen,
Das ist das kleinste Leid von allen.
O sende von dem Strahlenschein
Den liebsten Engel zu mir ein
Als Friedensboten unters Dach,
Als Wächter in mein Schlafgemach,
Daß Herz und Sinne und Gedanken
Sich fest um deinen Himmel ranken.
Dann geht der Tag so lustig fort,
Dann klingt die Nacht ein Liebeswort,
Dann ist der Morgen Engelgruß,
Dem alles Böse weichen muß,
Und wir hienieden schon auf Erden
Wie helle Kinder Gottes werden.
Und fällt der letzte Abendschein
Einst in das müde Aug' hinein,
Sehnt meine Seele sich hinauf
Zum ewig sel'gen Sonnenlauf,
So werden alle Engel kommen
Mich heimzuholen zu den Frommen.

Meter: iambic
- CXC - A la canonización de San Ignacio de Loyola
by Juan de Tassis y Peralta

No bárbaras columnas erigidas
a pompa del soberbio Tolomeo,
piadoso, si católico trofeo,
aras te dan de gloria construidas;
voces de luz y llamas ofendidas
en culto fuego al claro mausoleo,
pues son centellas del honor sabeo
a fragantes estrellas reducidas;
hoy te consagra el religioso gremio
de uniforme, constante compañía
que lograr ya con Dios la tuya espera.
Suya, pues, gloria, en ti librado el premio,
en pompa esclarecidamente pía
tanto incienso te ofrece, tanta cera.

Meter: iambic
- VI - Mirando un incendio
by Pedro Soto de Rojas

Subes, ¡oh llama!, con veloz carrera,
de estos cansados leños desatada,
solicitando, en humo transformada,
el distante reposo de tu esfera;
pero al subir por la región ligera
te vuelve el viento burlador en nada:
¡ay de ti, cuánto amante, desdichada,
de mi más dulce acción imagen fiera!
Así disuelta, sube, el alma mía
del corazón, solicitando asiento,
a la esfera veloz de su alegría,
y nunca llega a consumir su intento,
que es humo de mi ardor, y a su porfía
es un desdén dificultad del viento.

Meter: iambic
Deutsche Muster
by Franz Grillparzer

Ich sollte von euch lernen?
Da bin ich weit entfernt;
Geh lieber zu den Fernen,
Von denen ihr gelernt.

Meter: iambic
- LXVIII - A un valiente
by Gongora

Un Valentón de espátula, y gregesco,
que a la muerte mil vidas sacrifica,
cansado del oficio de la pica,
aunque no del oficio Picaresco.
Retorciendo el mostacho soldadesco;
y viendo, que la bolsa le replica,
a un corro se llegó de gente rica,
y en el nombre de Dios pidió un refresco.
Den voscedes por Dios, o por cien Santos,
que haga lo que suelo sin pereza,
mas uno que atacar la espada empieza.
Y si no se le dan al pica cantos;
pregunta; ¿qué ha de hacer en la querella?
respondió el Bravonel, irme sin ella.

Meter: polymetric
XXXI. Podivná je člověk bytost,
by František Karel Drahoňovský

Podivná je člověk bytost,
šírý svět mu příliš úzký jest, –
srdce svírá těsný žalář,
mysl chce i nad hvězdy se vznest!
Krev se pění ohněm lásky,
čelo zdvíhá svůdná, mrzká čest, –
oko zžírá vnady světa, –
úkladům se příčí pádná pěst! –
Člověk ve své hrdé síle
překotit chce, bláhov! celý svět,
a když přijde smrt ta bledá,
urovná ho tiše – v prken pět!

Meter: trochaic
1L: Mir war als hört' ich scharren viel wilder Rosse Huf,
by Louise Otto

Mir war als hört' ich scharren viel wilder Rosse Huf,
Es rasselte Schild und Barren, es tönte Hörnerruf,
Und hei! nach alter Weise kam ich herbei geschwind,
Es gilt ein Lied zum Preise der Siegelinde Kind.
Die reichen Königshelden, Schilbung und Nibelung,
So thut die Märe melden, schlug Siegfried kühn und jung,
Den Hort der Nibelungen erwarb sich seine Hand,
Schwert Balmung hat errungen der Held aus Niederland.
Aus einem hohlen Berge holt er hervor den Hort,
Albrich, dem mächt'gen Zwerge, riß er die Kappe fort.
Die alle, die sie tragen, unsichtbar machen kann;
Heil sei in allen Tagen solch kühnem, tapfern Mann!
Nun sprach von hoher Minne er manches süße Wort –
Sei's auch im andern Sinne ein
Ein Hort, der nimmer endet, wie viel Ihr nehmt und gebt,
Der ewig treu verpfändet in zweien Herzen lebt.

Meter: iambic
Aprecio de las penas sufridas por Filis
by Vicente García de la Huerta

Rodeado mi amor de inconvenientes,
víctima, Filis, soy de mi deseo;
y es mi fineza tal que hallo recreo
en que se frustren ansias tan ardientes.
Mas ¿que gloria mayor que al ver
                  que sientes
mis desgracias por tuyas? Pues
                  no creo
que pueda yo lograr mayor trofeo
ni ellas más premio que el que así me alientes
Vengan pesares pues, vengan disgustos,
penas, fatigas, ansias, desconsuelos:
¡dichoso Hortelio cuanto más padece!
pues los males más graves trueca en gustos
saber que sólo a costa de desvelos,
y así penando, a Filis se merece.

Meter: polymetric
by Quevedo

Ojos, guardad al corazón secreto,
pues le guarda la lengua a sus pasiones;
ved que son vuestras lágrimas razones:
que el ciego amor, si es mucho, es más perfeto.
Si miedo no tenéis, tened respeto,
y triunfe de atrevidas ocasiones
el sufrimiento, que arma corazones
en la milicia de este fuego inquieto.
Contentaos con amar cosa tan bella,
pues os honra la propia cobardía
que la vista parlera os enmudece.
Amad el imposible, el merecella;
débaos mi corazón tal cortesía:
que en penar por los dos bien la merece.

Meter: polymetric
Zavzdechne země, a studánka hoj!
by Josef Holý

Zavzdechne země, a studánka hoj!
pod strání trýskne,
potůček s kameny dá se v boj,
olše si výskne,
zavolá miláčka: pojď sem, poj’!
Niva se usměje jemně,
zvesela pokyne
srnčí rodině:
pojďte, ó pojďte ke mně!
Rybníka vysechlý břeh
pije a pije,
pojď sem! láká na něm mech.
Duše má, pij, hleď, mocný zdroj!
Z vln Tvé poësie
lokám již, slyším Tvé: Poj’!

Meter: dactylic
72.
by Friedrich von Logau

Es rieten ihrer zwey nach Rossen;
Darüber ward der ein erschossen.
Der andre sagte mit betrüben:
O, welch ein ehrlich Cärl ist blieben!

Meter: iambic
- CXXV - Del padre Juan Luis de la Cerda
by Argensola

El arte falta do el sujeto sobra,
y el vuestro es tal, Señor, que no me deja
para miraros levantar la ceja,
y menos alabar la menor obra;
un nuevo aliento y fuerza mi alma cobra
cualquiera vez que os trata, y de su vieja
vida y costumbre vil así e aleja,
que con acciones más ilustres obra;
si recitáis la sátira divina
a vuestra Dafne, de hermosura palma,
en mí se ven de aquel contento señas,
y a veces vuestra musa peregrina
tanto se encumbra, que me roba el alma,
la cual dais con que os oigan, a las peñas.

Meter: iambic
Conformidad
by José A. Soffia

Por encontrar la dicha, que en
                  el suelo
tal como la soñó nadie ha encontrado,
lucha el hombre en el mundo exasperado
y empeña y gasta su incesante anhelo
Si algo logra alcanzar tras su desvelo,
es hacerse a su vez más desgraciado,
matar la fe, vivir desengañado
y de inclemencia apostrofar al cielo
¿Y qué es lo que pretende? ¿En qué grandeza
finca la dicha y sueña la fortuna?
¿En el mando? ¿en la gloria? ¿en la riqueza?
¡Oh triple agitación, lucha importuna!
¡Feliz aquel que sabe en la tristeza
que no hay más dicha que no ansiar ninguna!

Meter: iambic
PADNEŠ!
by Václav Bolemír Nebeský

Opouštíš mne? S Bohem jdi, marná ženo!
Nevíš, jak mé srdce je zkrváceno.
Jdeš? Zdali pak víš, kam jde ta cesta?
Žhoucí ženo! – hravé děcko! –
Myrtou pokryto je všecko.
Hraj si jen a poletuj!
Holubinka bílá
Ouzkostně se kryla
Plaše pod věneček tvůj.
Hraj si jen a poletuj,
V marném letu samou hrou
Věneček ti rozvážou;
Rozpadne se, s hlavy smekne,
Holubinka uletí,
Že se toho pláčem lekne
O samotě duše tvá.
Kvítí z věnce budeš zvedat,
To ti v prstech zbodlačí;
Pláčem holubinku hledat,
Tu však neuzříš, ač všude
S nářkem kol tě lítat bude.
Ode mne jsi se odervala,
Marnost tě z mého srdce hnala,
Venku však jsi prodána.
Královno, s trůnu padneš,
Při číších žití zchřadneš,
Ve říších kvítí zvadneš.
Opouštíš mne? S Bohem jdi, marná ženo!
Nevíš, jak mé srdce je zkrváceno.
Jdeš? zdali pak víš, kam jde tvá cesta?
Žhoucí ženo! – hravé děcko! –
Myrtou pokryto je všecko;
Ty však zvadneš, zchřadneš a spadneš.

Meter: trochaic
Los dolores de la Virgen – Conclusión
by Antonio Osete

Ecos fugaces de la selva umbría,
murmullos de arroyuelos bullidores,
suspiros de canoros ruiseñores,
confusas notas de la mar bravía;
los que auxiliasteis a la lira mía,
al cantar de la Virgen los dolores,
recibir de mi pecho los favores
que os devuelvo dichoso en este día
Tú, Madre celestial, a cuyo
                        manto
se acoge el triste trovador sincero;
recibe con amor mi pobre canto
Yo, en la empresa, feliz me considero;
pues si pensé morirme al ver
                     tu llanto
eterna vida por tu llanto espero

Meter: iambic
71.  Jrrdischer Seraphin.
by Angelus Silesius

Du bist ein Seraphin noch hir auf dieser Erden:
Wo du dein Hertze läst zu lauter Liebe werden.

Meter: iambic
En la traslación de los restos de D. Pedro Calderón al cementerio de San Nicolás
by Juan Nicasio Gallego

Gloria y delicia de los patrios lares,
¡buen Calderón!, de tu fecunda vena
el copioso raudal el orbe llena
venciendo espacios y cruzando mares
Difunden hoy tus dramas a millares
las prensas de Leipsick, los oye Viena,
y hasta en las playas bálticas
                     resuena
el cisne del modesto Manzanares
¡Oh hispana juventud! Si al
                  arduo empeño
de hollar del Pindo la sublime altura
no te alentare porvenir risueño,
esa pompa ese mármol te asegura
con muda voz que, si la vida es sueño,
siglos de siglos el renombre dura.

Meter: iambic
99.
by Friedrich von Logau

Bürger wollen oben an für den Edelleuten sitzen;
Geld und Perlen, Seid und Sammt kan sie billich drüber schützen.
Gold und Perlen, Seid und Sammt zeucht sie für sich selbst empor;
Dann es dencket immer dran, daß es war deß Adels vor.

Meter: trochaic
Mirada retrospectiva
by Guillermo Blest Gana

Al llegar a la página postrera
de la tragicomedia de mi vida,
vuelvo la vista al punto de partida
con el dolor de quien ya nada espera
¡Cuánta noble ambición que fue quimera!
¡Cuánta bella ilusión desvanecida!
¡Sembrada está la senda recorrida
con las flores de aquella primavera!
Pero en esta hora lúgubre, sombría,
de severa verdad y desencanto,
de supremo dolor y de agonía,
es mi mayor pesar, en mi quebranto,
no haber amado más, yo que creía,
¡yo que pensaba haber amado tanto!

Meter: polymetric
1L: Herr Lehmann wollt sich malen lan,
by Otto Julius Bierbaum

Herr Lehmann wollt sich malen lan,
Hub drum zu Lenbach z'reden an:
»herr Meister, Ihr sollt mich konterfein!
Doch solls ein feines Bildnus sein:
Ein Bild voll Schönheit, Geist und Kraft,
Ein Ehrenmal der Lehmannschaft.
Mein treues Auge, deutsch und blau,
Daß es recht gottesfürchtig schau!
Meiner Lippen roter Bogenschwung
Verrate heilge Begeisterung
Für alles, was da groß und wahr:
Baut meine Stirne hoch und klar,
Und laßt die Locken golden wallen!
Meine Nase soll meiner Frau gefallen
(sie liebt die langen, graden, schmalen):
Was Ihr verlangt, ich wills bezahlen.«
Der Meister durch das Brillenrund
Schaut nieder auf Herrn Lehmann und
Er spricht:
»herr Lehmann, Euer wohledel Gesicht
Eignet sich zu einem Adonis nicht!
Ihr seid ein guter Lehmann zwar,
Doch ein Apoll nicht eben gar.
Euer Auge blickt ein wenig schiel,
Eure Nase staunt zum Himmel zu viel,
Eurer Locken blonden Scheitelkranz,
Die Zeit hat ihn gelichtet ganz.
Ihr seid ein Bürger unzweifelhaft bieder,
Doch Eure Stirn ist gedrückt und nieder,
Auch geht Eurer Lippen Schwung die Quere –
Herr Lehmann, ich bedaure sehre.«
Groß sah den Meister Herr Lehmann an,
Dacht bei sich: Das ist ein grober Mann!
Ist auch von den Realisten verdorben;
Der Idealismus ist ausgestorben.
Oh, diese Zeiten, diese krassen!!
Kein Biedermann kann sich mehr malen lassen.

Meter: iambic
21.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Mittel die sind vor, du köntest auf der Spitzen
Des höchsten Sternes sonst sehn eine Mücke sitzen.

Meter: iambic
La primera cana
by Fernando Mayoral Oliver

Derramando perfumes y armonía
tendió sus alas sonrosada aurora,
y un rayo de su luz encantadora
al verter claridad me anunció el día
Dejé el mullido lecho en que dormía,
y en tan risueña y matutina hora
comencé mi «toilette» restauradora,
ante un espejo que en mi cuarto había.
Mas pronto al descubrir con la
                     mirada
un cabello cual hebra plateada,
por el dolor y por el llanto ciego
dije: ¡Señor! ¡es mi vejez que empieza!
¿O es que al cubrir la nieve mi
                     cabeza
quiere apagar del corazón el fuego?

Meter: polymetric
Sonetos – - I -
by Fray Arcángel de Alarcón

Hoy la rama ha su tronco producido,
y el arroyo a su clara y limpia fuente,
y el rayo al mismo sol resplandeciente
de quien el ser y hombre ha recibido
Hoy la vara de Aarón ha florecido
sin humor de la tierra procedente,
y la zarza de Sina en el ardiente
fuego, verde y entera ha parecido
Hoy recibe la Virgen nuevo nombre,
admirable y gozoso a los mortales,
de hija de su Dios, madre y esposa.
Cantemos, pues, con coros celestiales
la manera moral hecha gozosa
que el hombre es Dios inmenso y Dios es hombre

Meter: polymetric