PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KROKODÝLÍ KUPLET.
by Karel Mašek

Na vlhkých březích Nilu skrytě
žil poetický krokodil,
byl romantické doby dítě
a literárně činným byl;
on v básních lkával a si stýskal
a při luně pěl rozčilen,
však málo vděku tím si získal
a často býval pomluven:
„Ó nevěřte té jeho touze
a rýmovaným nářkům těm,
toť krokodýlí pláč je pouze
a jenom klam je ukryt v něm.“
Nuž přestal pěti o svém žalu
a v jiné struny počal hrát:
o vlasti své, jež tone v kalu,
ač slavnou byla jedenkrát;
své bratry volal k boji, práci
a nadšenými slovy hřměl –
však nadšení se záhy ztrácí,
neb opět málo štěstí měl;
ať zpíval krátce nebo dlouze,
vždy propad’ trpkým slovům těm:
„Toť krokodýlí pláč je pouze
a jenom klam je ukryt v něm.“
Nuž skryl se opět do lotosů
a veřejnosti „s bohem“ dal –
však zase zlému propad losu:
cit lásky mocný se v něm vzňal,
o mladé krokodýlce sníval,
ve verše vložil všechen cit
a jí pak ty své písně zpíval –
však ona chtěla svatbu mít
a bála se té jeho nouze,
i odbyla jej úsměvem:
„Toť krokodýlí pláč je pouze
a jenom klam je ukryt v něm.“
I viděl pak, že marnou snaha,
kde předsudek tak mocný jest,
a více již se nenamáhá
své pravé city ve svět vnést;
již vzdal se vznešených svých cílů
a jen si hledí výhod svých
a žije mravem krokodýlů
na březích Nilu půvabných.
A když tam někdy zalká v touze,
ó neuvěřte zvukům těm,
toť krokodýlí pláč je pouze
a jenom klam je ukryt v něm.

Meter: iambic
NAŠE LÁSKA.
by Adolf Černý

Tak jak to jaro letošní
je naše láska smutná;
strom ve květu sic k nebi ční,
však o paprscích marně sní –
obloha pláče rmutná.
Pták písně, schoulen v haluzích,
tich ve snění se ztrácí –
sní jiné země o luzích,
kde v slunci plane květů sníh
a v písních hýří ptáci.
Déšť v mladých listech šelestí
a chladná zem jej vpíjí –
jen pohlížíme s bolestí,
jak padá květ snů o štěstí
a máj den za dnem míjí...

Meter: iambic
Cuba a Cervantes
by Ricardo del Monte

Prestó a tus huesos mísero hospedaje
tu tierra, adormecida en densa bruma;
orgullosa de ti, ya se consuma
tu desagravio del inciente ultraje
Y el mundo de Colón, con homenaje
de una y otra región, tu efigie abruma,
desde el solar que fue de Moctezuma
hasta el confín del patagón salvaje
Tejan los hijos de la ibera raza
coronas para ti Si entre ellas brilla
torcida rama de laurel cubano,
sean para bien; tu gloria nos abraza!
Así entre España y la remota Antilla
tiende la mar su inmensidad en vano.

Meter: iambic
Z pěšin a cest. (III.)
by Růžena Jesenská

Nedohledná cesta stinná,
smutná šerem, sladká touhou,
nad ní šumí tmavé lesy,
pod ní vlny písní dlouhou.
Šla jsem po ní, a ty taky –
každý sám, a nikdy spolu,
zlatý déšť se smrčím nesl
a k těm lkavým vlnám dolů.
Proč tu nejsi, když já toužím,
toužím proč, když bez naděje,
nedohledná cesta lesem –
miláček můj, nevím kde je.
Což ho srdce nepřivolá,
když se osud před ně staví,
a ta cesta v dálce končí
zpěvná řeka, i les tmavý.

Meter: trochaic
Sonnet 23: Methought I saw my late espoused saint
by John Milton

Methought I saw my late espoused saint
       Brought to me, like Alcestis, from the grave,
       Whom Jove's great son to her glad husband gave,
       Rescu'd from death by force, though pale and faint.
Mine, as whom wash'd from spot of child-bed taint
       Purification in the old Law did save,
       And such as yet once more I trust to have
       Full sight of her in Heaven without restraint,
Came vested all in white, pure as her mind;
       Her face was veil'd, yet to my fancied sight
       Love, sweetness, goodness, in her person shin'd
So clear as in no face with more delight.
       But Oh! as to embrace me she inclin'd,
       I wak'd, she fled, and day brought back my night.

Meter: iambic
Septiembre
by Carlos Mendoza

Mereciera este mes ¡voto al dimoño!
ser el primero en todo el calendario
Es Septiembre el famoso vendimiario
el mes del equinoccio del otoño.
Florece allí en los bosques el madroño,
no siendo caso muy extraordinario
encontrarse algún tipo estrafalario
del blasón de Madrid hecho retoño
Tornan a la ciudad los estudiantes
jurando a su beldad amor eterno,
tornan a casa los veraneantes
a ver si desempeñan los de invierno,
y, presa de usureros y tunantes,
recomiendan la vida del infierno.

Meter: polymetric
POHÁDKA
by Božena Benešová

Hle, pohádkový princ má krutý žal,
již turnaj netěší jej ani lov...
Tu dlouze zadumal se starý král,
sbor mudrců a starců povolal
a vyslech’ příval těžkých, marných slov.
Pod hradem stojí uhlířova chýš,
v ní dívka svižná jako z vrby prut
si zpívá... Hlas se nese v modrou výš...
Sbor mudrců je unavený již
a nevyléčen kralevicův trud.
Jen z okna hledí strašidelně bled,
ne žal, již dravost z očí jeho žhne...
Svůj zlatem okovaný bičík zved’,
sbor starců vyhnal, na vraníka vsed’
a vrátil se až devátého dne.
Hrad černě obili. Zněl sten a kvil
až před brány. On vstoupil. V očích zášť
již pohasla. Jak dítě mírný byl,
když kajícně zas otce políbil,
a lesním kouřem voněl jeho plášť.

Meter: iambic
6.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ich habe mein Gemüth' auff manche Kunst gewandt,
Auff manches Thun gelegt mein Arbeit und Verstand:
Das Licht der Welt hat mir die Bücher, wenn es kommen,
Gegeben in die Hand und wieder draus genommen.
Kein Fleiß hat mir gefehlt: zu Rom und zu Athen,
Kont' als ihr Bürger ich, selbst hin und wieder gehn:
Ich hab' aus großer Huld des Himmels viel geschrieben,
Mich in der Heimlichkeit der Weißheit können üben:
Getreten zum Gestirn, erforscht, was Tag und Nacht
In Cörpern über uns zu ihrem Wechsel bracht.
Die Thür' stund mir zu Kriegs- und Friedens Diensten offen,
Fragt ihr, was ich zuletzt in diesen angetroffen?
Ich hab', o großes Heil! Den Irrthum so erkannt,
Wist aber, daß zunechst bey ihm die Wahrheit stand.

Meter: iambic
- 8 -
by Lope de Vega

Sobre ocho veces treinta el sol corría
los años de un enfermo, que aguardaba
junto a Bethsayda el Ángel que bajaba,
y a las sagradas aguas revolvía.
A Cristo, que salud le prometía,
de la falta del hombre se quejaba,
que la divina luz, que le llamaba,
la noche de su error desconocía.
Yo, que imito sus obras y su nombre,
ciego a la viva luz que me reduce,
aguardo mi remedio descuidado.
Mas no puedo decir por falta de hombre,
pues tengo un hombre en Dios que me conduce
a las aguas del mar de su costado.

Meter: iambic
O starých i nových Adamitech.
by Adolf Heyduk

Vždy mi bolest stanout káže
u Nežárky blízko Stráže,
v jihu milých Čech,
květnými kde zdoben vděky
dřímá ostrov drahné věky
v řeky ramenech.
V dumavých zde olšin tlumu
při pěnivém vody šumu
lid měl ondy skrýš,
v zběsilých jenž vášní ržání,
v divých chtíčů vrávorání
mnil se nebi blíž.
Pyšně děl: „Bůh jenom ve mně,
k radostem nám všecka země,
ostatní je klam;
utrpení hynou pouze,
za podíl když v úkoj touze,
co chci míti, mám!
Co mi čest, co vlast a víra?
v krvi vzruch je všehomíra,
slastí všech pak vrch
v požitku je prostém meze;
cíl, kam lidstvo klečmo leze,
jest jen spousta mrch!
Volný život tvorstvo pruží!...“
A den se dne ženy, muži
v divý rej a chvat
kolotným se nesli skokem,
k prsu prsem, k boku bokem,
nazí... k čemu šat?
Místo něho v běsném kvasu
byly proudy volných vlasů
tancujících žen;
vpadlý zrak a siná ústa
sžehla vášeň bohopustá,
ňádra smilný sten.
Při zpěvu a při poháru,
tygřích vášní u požáru
z hříchu hřích se líh’,
až sem Žižka v hněvném plání
od Čáslavských vrazil strání
s hlukem vozů svých.
Na den Rufa v noci maně
hejtman Bořek vtrhl na ně;
zkácel olšin les,
smetl doupě samopaše,
spálil vůdce Mikoláše;
žen i mužů směs.
Zašli... Není na ostrovu
ani skrýše ani rovů,
smutno v místech těch;
ztichly břehy olším vité,
ale jiní Adamité
žijí po městech.
Co jim vlast, co nářek její?
v poběsilém chtíče reji
vedou hrdě svou,
tepou znylé matky skráně,
cizácké však kurtisáně
leží u nohou.
A co vy, mé české chýšky?
Hynete mi, neníť Žižky,
na zlo aby pad’,
Adamská by ztrestal těla,
třeba na sobě by měla
zlatem tkaný šat.
Duchem nazí, srdcem chromí
Adamci ti bez vědomí
starý vedou rej;
a já dudák v stesku hořkém
marně volám: „Žižkou, Bořkem
lide buď, jen chtěj!“ –

Meter: trochaic
- 1336 - Acto I, LISARDO
by Lope de Vega

Nace del dulce pensamiento mío
siempre, señora, en vos mi sentimiento,
porque pensar tener otro contento
si no es pensando en vos, es desvarío.
Pienso en pensar que pensamientos crío
que no falten de vos sólo un momento,
y por no tener otro pensamiento,
de pensar en perderte me desvío.
Corrido está de verme el imposible,
la majestad rendida, el temor ciego,
y yo para otros gustos invisible;
pues cuando a ver vuestra hermosura llego
desprecio tanto amaros lo posible,
que con sólo mirar abraso al fuego.

Meter: polymetric
A la ermita de Egaña
by Salvador Sanfuentes

Grato respira el amoroso viento
entre estas flores y hierbosos pardos,
y las fuentes con ecos regalados
dan al inquieto corazón contento
Tiene la paz aquí su dulce asiento
y los sentidos todos sosegados,
a dulces ilusiones entregados
abren un campo hermoso al pensamiento
¡Ah, quiera el cielo que yo logre un día
al dulce lado de una tierna esposa
tranquilo así pasar la vida mía!
Distante de la turba bulliciosa
un paraíso la tierra me sería,
viendo aumentarse nuestra llama hermosa.

Meter: iambic
BÁSEŇ LETNÍHO DNE. (Svítání.)
by Jaroslav Vrchlický

Svou břesknou kohout polnicí
již rozrazil noc mlčící,
a matný, slabý, první svit
se začal v póry země lít.
Chlad začal váti veliký
od řeky v spící osyky,
já z něho cítil v tuk a kost
přecházet dálky nesměrnost.
A cítil, jak jsem luhem šel,
na hroty trav co navěšel
mdlých, kalných, rosných perel den,
již plně k světlu obrácen.

Meter: iambic
- CXL - Al sepulcro de la Duquesa de Alba
by Juan de Tassis y Peralta

Alba que ya crepúsculos ignora
aquí vive a pesar de lo violento,
donde más piadoso sentimiento
luz que nos niega en tristes sombras llora.
Y aunque sol mucho en poca tierra, ahora
parte negada a su ínfimo elemento,
que esplendor presta al fijo firmamento,
ya con lumbre inmortal sus orbes dora.
Más que lágrimas pues, demos ya flores
al lucido depósito sagrado
de luz claros, si opacos, hoy despojos.
Danle pías centellas sus olores
culto sufragio aromas aceptado,
afectos la piedad, llanto los ojos.

Meter: polymetric
Jistému náboženství.
by František Chládek

Ty jsi přišlo s nebe dolů na svět,
do nebe však nepustí tě nazpět,
knězi tobě pošpinili nohy,
nesmíš takto vejít mezi bohy.

Meter: trochaic
- I -
by Gutierre de Cetina

De la incierta salud desconfiado,
mirando cómo va turbio y furioso
Betis corriendo al mar, dijo lloroso
Vandalio, del vivir desesperado:
«Recibe, ¡oh caro padre!, este cansado
cuerpo de un hijo tuyo, deseoso
de hallar en tus ondas el reposo
que negó la fortuna a mi cuidado.
Haz, padre, que estos árboles que oyendo
la causa de mi muerte están atentos,
la recuenten después de esta manera:
Aquí yace un pastor que amó viviendo;
murió entregado a Amor con pensamientos
tan altos, que aun muriendo, amar espera.»

Meter: iambic
An Herrn Secretär G*.
by Johann Peter Uz

Ich dräng im Geiste mich zum Tempel der Cythere,
Durch schwärmender Verliebten Heere,
Durch den geweihten Myrthenhayn.
Die Freude reichet mir die Hände;
Sie führt mich schalkhaft lächelnd ein:
Ach! wenn sie nicht so schnell verschwände,
Wenn unser Herz sie rein empfände;
Wie göttlich würde sie nicht seyn!
Die Ueberwinderinn der Herzen
Ruht unter gauckelhaften Scherzen:
Jhr Auge flammt voll schlauer Lust,
Und Wünsche schwellen ihre Brust.
Es dampft, mit Seufzern untermischet,
Der Weirauch wolkicht vom Altar;
Und ihres Zephyrs Hauch erfrischet
Sie, ach! die manch verlohrnes Jahr.
Mir fremde war.
Nun klopft mein Herz ihr wild entgegen;
Und Bluhmen düften auf den Wegen
Zum Sitz der großen Königinn,
Zum innern Tempel hin,
Wohin Chlorinde mich begleitet,
Die, wenn ich ihr zu zärtlich bin,
Sich scherzend sträubt und lockend streitet.
Die Göttinn lächelt sanft, und ihr entwölkter Blick
Weissaget meiner Liebe Glück:
Wie wird mein Feuer angefachet!
Doch wie? was Cypris mir verspricht,
Vollzieht sie selber nicht?
Sie winkt! und wem? verdrüßliches Gesicht,
Auf dem die magre Sorge wachet,
Das niemals, oder frostig lachet!
Ach! Hymen ists, und ihn verlangt ich nicht!
Wie? Amor und sein Chor verschwand,
Sobald er neben sich den trägen Hymen fand,
Den ekelhaft Gepräng noch ekelhafter machet?
O schrecklich Wort! o Ehestand!
Mein Saitenspiel entschläft, und schlüpft mir aus der
Hand.

Meter: iambic
UMLKNI, LOUTNO...
by František Kvapil

Umlkni, loutno! žalný strun tvých sten
nevzkřísí nám již dávné záblesk slávy!
Ten zhynul, v moři krve potopen,
a marně kletbou zní tvůj hlahol lkavý,
on světem nezahřmí – jen pláče v hrudi –
on blesků boží pomsty neprobudí!
V povzdechu jenom – a snad ani tam,
snad v ňadrech lidských zajde bez ohlasu,
jak bludná hvězda, k dálným končinám
jež spěje bez cíle, v nich hledá spásu –
vždyť v duši lidské je už místa málo,
by srdce v něm si tiše zaplakalo...
Vy stíny zašlé! K vám jsem zvrátil hled –
a zřel jen strast a bídu, dávné žaly,
pak v budoucnost: i tam jen sledy běd,
boj na život, a naděje kdes v dáli!
Umlkni, loutno, utlum nářek v hrudi,
on blesků boží pomsty neprobudí!

Meter: iambic
MESSIANISMUS.
by Jaroslav Vrchlický

On se zrodí, jistě zrodí, neb se zrodit musí,
aby zkrušil v pěsti svojí, co nás tísní, dusí;
jako mladý Herkul musí z kolébky své vstáti,
hady uškrtit a zmije, sám jak zoře vzpláti!
Ale nesmí z lůna tajů přijít ukryt stínem,
náš být musí, ve všem celý, zemské matky synem,
musí poznat bídu naši, musí sám být lidský,
nebo bohem, kdo zde trpěl, stane se již vždycky!
Nemusí jej hvězda hlásat aureolou zlatou,
nemusí on kolébku mít diademem spjatou,
může přijít bosonohý s drsnou dlaní muže,
však již samy jeho stopou zkvetou všecky růže!
Nemusí jej věštba hlásat tří- až pětsetletá,
my to víme, jeho símě v našich bedrech zkvétá,
stále posud dál se tříbí, než se stane tělem,
nežli člověk stát se může vlastním spasitelem.
Půjde velký pak a klidný našich obcí vřavou,
půjde jako Kristus vlídný s usmívavou hlavou,
půjde jako Buddha jistý, jak Hus čistý k cíli,
nežli lidstvu k ústům schýlí Grala svojí síly.
Před lety jej Antikristem lidé chtěli zváti,
zaň se věky vydávali posedlí i svatí,
tisíce let čekali naň ti, kdo vyvolení
že jsou z národů všech světa, sami oblouzení.
On však přijde znenadání k nízkým této země,
malomocným ruky podá, řka: Ó, pojďte ke mně,
ciťte sílu Promethea v lidstvu věčně spící,
Krista lásky, Buddhy oběť, obé vítězící.
A snad synkem posledního žebráka on bude...
Ale samé lilje vzplanou, kam se hne, a všude
z ňader matky všecku lásku vypije on z mládí,
by se jménem jeho mohli zde mít všichni rádi!
Messiáši lidstva! vítej, myšlenko ty boží!
Kdo by kolem skrání jasných moh’ ti tkáti hloží?
Co je zloba? Co je vina? Velký, svatý, ryzí,
z lidstva proudíš samou láskou jako šťáva z břízy.
Ó, ty přijdeš, jásej, tělo, věčný paian hmoty,
nemůž’ z koncertu přec kosmu vypadnouti noty!
Všecko v souzvuk musí zníti stálou harmonií,
dobrem, právem, krásou, láskou když se lidstvo zpíjí!

Meter: trochaic
20. Příteli.
by František Sušil

Ty’s do ciziny zavinul,
V ní celou myslí pominul.
Tam omámila zločinně
Tě uma, tvoje bohyně.
Ta zavěsila nad tě meč,
Že zapomenuls lidu řeč.
Zda tato ztráta veliká
Ti dýkou v život nevniká?
Ó příteli jen zmoudři předc
A cizost onu s duše svlec.
Jest umou všech um jazyk sám,
Jdi kořit se mu v jeho chrám.
Tam učiň slušnou náhradu,
Že’s zanedbal těch pokladů.

Meter: iambic
1L: Ihr seid mir kluge, wackre Leute,
by Christian Morgenstern

Ihr seid mir kluge, wackre Leute,
nicht Fleisch nicht Fisch, nicht heiß nicht kalt,
im Gestern halb und halb im Heute, –
Freigeister ihr, mit Vorbehalt.

Meter: iambic
- CXII - A la avaricia
by Pedro Soto de Rojas

Bastarda error de edades imperfectas,
hechicera que ligas quien te trata,
hidrópica sedienta de oro y plata,
sierva que al dueño que te herró sujetas.
Sombra oculta en las partes más secretas,
necia merced que a tantos Midas mata,
torpe que al cojo que te sirve ingrata,
le pones sobre el hombro las muletas.
Ladrona de tu honor, honor de hormigas,
vituperada de las simples aves,
raíz que abrojos da, pudiendo espigas.
¿Qué intentas siempre vigilando llaves,
qué miserable, qué? si a nadie obligas,
y ni de gustos ni descansos sabes.

Meter: iambic
Herbst
by Clara Müller-Jahnke

Und nun: der Wind geht hohl und schwer,
in weißen Wogen schäumt das Meer –
nun ist der Herbst gekommen
und hat vom Feld den Morgentau
und hat das letzte Stückchen Blau
vom Himmel weggenommen.
Und nun fahr hin! – Es rauscht und zieht
durch dunkle Luft ein dunkles Lied;
ich mag nicht ruhn und träumen.
Ich liege wach die ganze Nacht
und horche auf die heiße Schlacht,
das Stöhnen in den Bäumen.
Und nun fahr hin. Das war ein Jahr,
so früchtereif, so freudenklar . . .
nun laß die Blätter treiben.
Fahr hin! Die Saat von deiner Hand,
die Ernte, die in Halmen stand,
muß doch mein eigen bleiben.

Meter: iambic
3.
by Emanuel Geibel

O sprich, was willst du dich schämen,
Daß ich dich, Weinende, sah?
Es wohnen Lieben und Grämen
Im jungen Herzen so nah.
Nimm hier im blühenden Moose
Dein lieblich Gleichnis in acht:
Am Tage lächelt die Rose
Und steht in Tränen bei Nacht.

Meter: iambic
- 6 - Acto II, DON TOMÁS De La imperial de Otón o El esclavo de Roma
by Lope de Vega

Sale el sol por el cielo luminoso,
las nubes pardas de oro perfilando,
y con su luz los montes matizando,
ilustra el campo su zafir hermoso.
Llega a nuestro Cenit, pero envidioso
el suelo está vapores exhalando,
y la región del aire condensando,
impide al Sol el esplendor lustroso.
Del propio modo a mí me ha sucedido
pues que mirando el Sol de mi Constanza,
pensé gozar la luz resplandeciente.
Pero el Corregidor la nube ha sido,
que ocupó la región de mi esperanza,
dejándome sin luz eternamente.

Meter: iambic
Book 2, Epigram 21: In Momum.  ﻿
by Thomas Bastard

Momus, to be a Poet Laureate,
 Has strained his wits through an iron grate.
 For he has rhymes and rhymes, and double strains,
 And golden verses, and all kinds of veins,
 Now to the press he presses hastily,
 To sell his friends stinking eternity.
      For who would be eternal in such fashion,
      To be a witness to his condemnation.
 ﻿

Meter: polymetric
De Ventura te dé Dios, hijo
by Tirso de Molina

Llegar Tántalo al árbol avariento,
y huir la fruta cuando el labio toca;
el líquido cristal besar la boca,
y burlarle dejándole sediento;
a la mesa asentarse el rey hambriento,
y cuando apenas el manjar provoca
al apetito, ver que el Arpía loca
alza los platos y convida al viento.
Lo mismo por mí pasa. No sintiera
Tántalo el hambre tanto, a no incitarle
del árbol la presencia apetecible.
Vi a Clemencia y perdila. ¡Ay suerte fiera!
Que ver tan cerca el bien y no gozarle
es hacer el tormento más terrible.

Meter: polymetric
1L: Was sind der Volkskraft Sehnen? Was die Adern
by Gotthard Ludwig Kosegarten

Was sind der Volkskraft Sehnen? Was die Adern
Des Bürgerthums? Was dessen Band und Kranz?
Sind es die Mauern? Sinds die starren Quadern?
Ists der Palläste Prunk? der Münster Glanz?
Nein, Treu' und Glaub' ists, Eintracht und Vertrauen,
Der schöne Sinn, der keine Opfer scheu't;
Der Jugend frischer Muth, die strenge Zucht der Frauen,
Der Alten heit'rer Ernst, der sich des Jenseits freut!
Wohl uns! Nicht gar verschwand aus uns'rer Mitte
Die Tugend, die uns von den Vätern kam:
Nicht gar verloren ging der Ahnen Sitte;
Nicht gar zur Fabel ward uns Zucht und Scham.
Noch mangeln nicht die Männer unserm Kreise,
In deren Brust das heil'ge Feuer brennt;
Noch grünen da und dort die ehrenwerthen Greise,
Die achtend ihre Zeit, preisend die Nachwelt nennt.
Zu solchen zählt, Heil Ihm! auch unser
Der G'rade, Brave, Wackre, Würdige;
Der Mann von biedrem Sinn und lautrer Seele,
Der, wie er sprach, auch dacht' und handelte;
Er, der durch funfzig arbeitsvolle Jahre
Mit Kraft und Treue des Berufs gepflegt,
Dem trotz des Alters Frost, und trotz dem Reif der Haare,
Ein vaterländisch Herz im warmen Busen schlägt.
Ihm sprudelt noch der reiche Born der Kräfte,
Der Ihn gestärkt, wo mindre Kraft erlag.
Er pflegt, wie sonst, der löblichen Geschäfte
Mit jugendlichem Eifer Tag vyr Tag.
Schon mehr denn einmal ward um Ihn erneuert
Der Sterblichen hinfälliges Geschlecht.
Das Licht, was jenen schwand, glänzt Ihm noch unverschleiert;
Sie ruhn! Er wirkt und schafft rastlos und ungeschwächt.
Sey uns gegrüßt dann zu dem Doppelfeste,
Das Wenigen des Schicksals Gunst gewährt!
Wir bringen Dir das Liebst' und Schönst' und Beste,
Was uns der Gott zu Trost und Lust beschert:
Ein herzlich Lied, ein Deutsches Händedrücken,
Glückwünsche, die nicht hohler, leerer Trug,
Und Augen, die gerührt für Dich gen Himmel blicken,
Und Herzen sonder Falsch und Lippen sonder Lug.
Mag schützend über Dir auch künftig walten
Die Macht, die liebend Dich bisher geschützt!
Mag spät und lange noch Dich aufrecht halten
Der Arm, der hülfreich Dich bis itzt gestützt!
Mag Deines Lebenstages Sonne sinken,
Wie sie gestiegen, ruhig, roth und rund!
Magst Du des Daseyns Wein aus güldnem Becher trinken,
Nach wackrer Zecher Art, rein aus bis auf den Grund!
In Frieden, Bester, magst Du niederwandeln
Des Wegs, den Dir der Ewige bestimmt!
Magst wirken unverdross'nen Muths und handeln,
So lang' in Dir des Lebens Lohe glimmt!
Und wird Dich einst die lange Nacht ereilen,
Die schnelle, der kein Sterblicher entrann;
So ziere Deinen Stein die schlichteste der Zeilen:
»tritt leise, Wanderer! Hie ruht ein Biedermann!«

Meter: iambic
1L: An dieser lieben Stelle
by Johann Martin Miller

An dieser lieben Stelle
Sang dir, o Silberquelle,
Mein Stolberg einst ein Lied;
Getröstet sah er nieder,
Und Ruhe kam ihm wieder
Ins traurende Gemüt.
Ach Gott, der frohen Tage!
Nun rauschest du die Klage
Der Trennung mir ins Herz!
Laß mich mit diesen Zähren
Dein Silberwasser mehren,
Und wein' in meinen Schmerz!

Meter: iambic
Ironische Landschaft
by Klabund

Gleich einem Zuge grau zerlumpter Strolche,
Bedrohlich schwankend wie betrunkne Särge,
Gehn Abendwolken über jene Berge,
In ihren Lumpen blitzen rote Sonnendolche.
Da wächst, ein schwarzer Bauch, aus dem Gelände
Der Landgendarm, daß er der Ordnung sich beflisse,
Und scheucht mit einem bösen Schütteln seiner Hände
Die Abendwolkenstrolche fort ins Ungewisse.

Meter: iambic
XIII.
by Gustav Pfleger Moravský

Na zimu Ludmila se navrátila,
Když Vladimír se pustil do Prahy.
Tak Ludmila ho ani nespatřila!...
Když pak jej na to osud neblahý
Zasáhl v bále, veta po něm byla:
Tu, jak juž známo, ve své zoufalosti
Se navždy odřekl vší společnosti;
A ve vůkolí, jak též pověděno,
V pověsti utrpělo jeho jméno,
A přec by každý rád byl chodil k němu,
Kdyby se rek náš nebyl vyhnul všemu.

Meter: iambic
Vom Geist und Cörper
by Barthold Heinrich Brockes

Dieselbigen nun stellt sie ihr
Gedehnt, beweglich, theilbar für;
Da denn, daß sie verschiedlich sind vom Geist,
Und folglich cörperlich, sich deutlich weis’t.
Den Cörper rühren sie durch cörperliche Züge.
Drey Nahmen machen sie uns insgemein bekannt:
Stoff, Cörper und was Ausgespannt.

Meter: iambic
Jhrer Käyserlichen Majestät
 Neu-erhaltener sieg bey Salankement in Ungarn/
 Durch beystand der Chur-Brandenbur-
 gischen hülffs-völcker.
 † † †
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ungarn muß auch dieses jahr
Mit den Brandenburgern siegen;
Und beweiset wunderbar/
Wie sichs immer müssen fügen/
Daß so offt wir uns zum streit
Für dis Königreich verbunden;
Leopold daun allezeit
Ungezweifelt überwunden.
Ofens nie gezähmter wall
Ward durch uns zu erst erbrochen;
Und den letzten überfall
Hat itzt dieser sieg gerochen.
Was der Groß-Vizier gewan
Ist durch diese schlacht zernichtet;
Und was hat auff diesem plan
Nicht vorlängst ein Sparr verrichtet?
Aber kan es anders seyn?
Oesterreichs und unsre waffen
Scheinen gleichsam überein
Und für einen mann geschaffen.
Adler fast einander gleich/
Die von einem stamm entsprossen/
Sind einander für das reich
Auch die besten hülffs-genossen.
Wohl uns bey der eigenschafft!
Wie sie itzt für Ungarn streiten/
Also wird sich ihre krafft
Bald auf Franckreich selbst erbreiten.
Wenn die Adler erst den mond/
Als die vor-maur überstiegen;
Werden sie/ wie sie gewohnt/
Leichter in die sonne fliegen.

Meter: trochaic