PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V sadě.
by Růžena Jesenská

Dívám se do jabloní,
jak větve k zemi kloní,
tak nízko, nízko,
vím, co je žal a muka, –
kde, kde je tvoje ruka,
jsi blízko?
Keř šeříku se chvěje,
což vždycky bez naděje? –
Je v srdci tíže
a touha mocná k letu,
ach, co je po tom světu, –
pojď blíže!
Slunce tak jasně svítí,
já bez tebe mám býti
v zahradě šumné?
Jabloň si zpívá z ticha,
a ret můj sotva dýchá:
„Buď u mne!“

Meter: iambic
KANTILÉNA LETNÍ NOCI. (III.)
by Vojtěch Martínek

Hvězd miliony
a světy nesmírné, jež pouze tušíme,
a modré nekonečno,
tak věčné, věčné, věčné
a bez mezí –
jak zoufalý to kontrast
s ubohou, směšnou, červí
nicotou naší!
...Na mezi sám
od města daleko i lidí nepatrných,
od zrady vší a tmy a nenávisti,
tu ležím tiše,
dech doušky mateří jak sladké pozdravení
se vlní nad zemí
a nade mnou jen velká, slavná, závratná
obloha modrá!
Já drobný atom,
úlomek nekonečně malý atomu – země,
tu tíhu cítím obrovitých rukou,
jež do nejzazších mezí pevně, drtivě
objaly světy –
já cítím, ne, já slyším šumění těch moří,
v nichž tonu beze stopy,
prach s prachu, jiskra bezejmenná,
jediná hláska v nehynoucí, hrozné,
vítězné, slavné prostoru písni!

Meter: iambic
A la fraternidad de españoles y americanos
by Manuel del Palacio

Si hubo una edad en que por vil flaqueza,
envidia ruin o miserable saña,
entre los hijos de la noble España
levantó la discordia su cabeza,
hoy que la nube a disiparse empieza
y el mismo sol de libertad les baña,
unidos todos lograrán la hazaña
de restaurar su nombre y su grandeza
Del Ebro al Orinoco, del Yapura
al Tajo, de la Plata al manzanares,
el iris de la paz doquier fulgura:
¡Paz! resuena en discursos y cantares;
y en ofrenda de amor sublime y pura,
¡Paz! repiten los montes y los mares.

Meter: iambic
70.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Man henckt uns in einen thurn auff mit stricken und mit eisẽ/
Läßt uns hencken tag und nacht/ will uns keine gnad erweisen/
Ob wir auch schon werdẽ laut/ weñ man hin und her uns ziehet/
Lässt mans schallen in der lufft: keine hülffe man ersiehet.

Meter: polymetric
KRÁL VZDUCHU.
by Ludvík Lošťák

Na horách vysokých a nedostižných útesech,
ty, Králi vzduchu, trůníš sám a žiješ v hrdých snech.
Když slunce vychází, tu směle do tváře mu zříš,
když slunce v zenitu, tu pyšně k němu zakroužíš.
A svobodná tvá bytost, chce-li hvězdám býti blíž,
tvé přání nezná okovů – ty k hvězdám zaletíš.
A velké oko tvé, jež září hoří krvavou,
jak pohrdavě zemi obzírá, kde lidé v prachu mrou!
My žijem v nesvárech a umíráme v pověrách,
a jako slepci ubozí se potácíme v tmách.
My jako charé stíny temnou zemí putujem,
a nikdo nemá tušení, kam pustou nocí jdem.
Nám pyšní vládcové své ruce kladou na ústa,
nás vraždí knížat neláska, a zpupných vládců msta.
My jako drobný hmyz hyneme směšně pod trůny,
zavírajíce očí svých před leskem koruny.
Nás vězní v klecích železných jak nebezpečnou zvěř,
a každá Píseň svobodná jest dána na řetěz.
Nám rozletět se brání ke Svobodným Výsotám,
kde člověk volné duši své by vládnout mohl sám.
My rodíme se jako červi v prachu – v prachu mřem,
a od kolébky k hrobu v těžkých poutech jdem! – –
Leč ty, ó králi vzduchu, nikým, ničím nespoután,
vesmírem letíš svobodně jak vševládnoucí pán!
Na horách vysokých a nedostižných útesech,
od bílých vzdálen otroků, ve svých se kocháš snech.
Ty jako básník veliký si postačuješ sám,
a jako básník letíš k Sluncím – prcháš mrtvým tmám!
Ty jako básník na vysokých horách dumy sníš,
a po hvězdách-li zaprahneš – jak básník k hvězdám zaletíš! –

Meter: iambic
* *
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Drum bleib, Orbilius! wo du bisher gewesen,
Und wage dich ja nicht in die galante welt:
Du redest nicht was ihr, sie nicht, was dir gefällt.
Was suchest du ihr denn was schönes vorzulesen.
Was jener Frantzmann sagt, ist wol ein wahres wort:
Gelehrte, welche nie aus ihrer kammer weichen,
Sind (füchse! merckt es doch!) gespenstern zu vergleichen.
Wo diese spücken gehn, da rennet alles fort.

Meter: iambic
SADAŘI.
by František Taufer

Pouť naše, o níž nevíme, kdy dojde svého cíle,
si našla chvíli oddechu pod loubím stinných zahrad,
kde plody nalévající se září přespanile,
kde ruce k písni vodotrysků chtějí zahrát’
na harfu slavnostní.
K útěše srdcí pod stromy jsou stíny rozloženy
a šepot tajuplný padá s větví spleti živé.
Tu každý blouzní v touze své jak vínem přemožený
a slyší zvonit’ k přijímání zvony hlaholivé,
volání lásky své.
Než ruce naše po spadalém plodu nesahají,
ni po jablku červivém, jež uzrá prudkým spěchem
jak růžové rty, předčasně jež vášní krutou plají
a otravují snění blankytné svým těžkým dechem,
bludičky ztracené.
My oddaně zde čekáme, až větve k nám se skloní
pod tíhou uzrálého ovoce a úsměvného,
v měsíci říjnu, po bouřích, kdy sladké mlhy voní.
I vezmem’ tento dar, snad příslib sadu nadhvězdného,
ovoce podzímní.

Meter: iambic
CROMWELL U MRTVOLY KARLA I.
by Josef Svatopluk Machar

To silné zdravé tělo slibovalo
běh dlouhý žití... Jako krále Saula
Hospodin obdařil jej dary všemi
a jako Saula soudem svým jej soudil...
My hlasem Jeho byli, mečem Jeho.
On pouze propůjčuje králům vládu
a lidu moc dá, aby krále soudil,
neb králova moc roste pouze z lidu.
A že byl tento Stuart zrádcem, vrahem,
tyranem, nepřítelem lidu svého,
odešel od něho duch Hospodinův
a nám jej na soud odevzdal hněv Jeho.
Tak po příkladě časů starodávných
a k příkladu všem věkům, které přijdou,
byl osud těla toho... Lid je Bohu
jak zřítelnice drahý, zvlášť pak v čase,
když Hospodin mu na soud vydá krále...
Lež, klam a podvod byly zbraní jeho
a zlomeny jsou, jak se láme třtina,
a oděnci a služebníci jeho
jak klasy lehli ostřím mečů našich...
Teď zmužile jen dál po radě boží
a shlaďme s tváří země naší všechny,
kdož v zpupné pýše proti lidu stojí –
a bude Bůh mít glorii svou potom
a boží požehnání země naše.
Důvěru vroucí mějme v Hospodina
a prach svých pušek udržujme v suchu!

Meter: iambic
- LXXI - Quéjase de la infelicidad de su amor
by Joseph de Litala y Castelvi

Seguí con paso errante mi porfía,
y fie mi ventura en frágil leño,
y al emprender la causa de mi empeño,
hallé frustrada la esperanza mía.
Pensé que mi rendida idolatría
lograra de su afecto el desempeño
mas no, que pudo algún tirano ceño
romper cruel lo que el Amor tejía.
Llora el dolor, y siente mi cuidado
perder las dichas, padecer el daño,
sufrir la pena, y no alcanzar remedio.
Mas cuando fue feliz un desdichado,
si en su progreso topa el desengaño,
y en su fortuna destrozado el miedo.

Meter: iambic
Los troqueles
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Unidos la ambición y el desaliento,
me empujaron, esquife sin amarras,
entre escollos, vorágines y barras,
a merced de las ráfagas del viento.
Y airado y fiero cual chacal hambriento,
el mal me atrajo y me clavó sus garras
¡Qué más me humillas cuanto más desbarras,
oh rebelde y versátil pensamiento!
Perdona, ¡oh Dios!, al que perdón te pide
El dulce afán con que mi amor recobras,
ni el bien aplaza, ni el agravio mide.
Y haz que, libre de angustias y zozobras,
al forjar mis ideas ¡nunca olvide
que ellas son los troqueles de mis obras!

Meter: polymetric
Poslechni jen maličko,
by Emanuel Züngel

Poslechni jen maličko,
co Ti přeji, sestřičko!
Já Ti přeji k Tvému svátku
jádro z nejlepšího statku:
štěstí, zdraví, veselost,
všechnu pravou blaženost.

Meter: trochaic
- 76 -
by Lope de Vega

Sacó Moisés de Egipto al pueblo Hebreo,
pasó el Jordán seguro, y por memoria
comió el cordero, y celebró la gloria
de aquel divino general trofeo.
Instituyó la Pascua con deseo
de eternizar aquella dulce historia,
la libertad, el triunfo, la victoria
figura de este pan que adoro y creo.
Memoria sois, cordero soberano,
de la salida de otro Egipto fiero,
Pascua divina del linaje humano.
Y así como Moisés más verdadero,
nos da la bendición de vuestra mano
Pascua, pasto, pastor, pan y cordero.

Meter: iambic
Ta jedna slza Tvá. (II.)
by Ervín Špindler

Když lásky Tvé mě blažil vděk,
nedíval jsem se v nebe,
Tys sluncem byla, hvězdami,
a ráj na blízku Tebe.
Však teď, když minul lásky čas,
a dnové zašli sladcí,
teď oči mé se zase tam
v modravý blankyt vrací.
Když za tichého večera
zřím hvězdu zlatou planout,
tu zdá se mi, že s očí Tvých
má jedna slza skanout.

Meter: iambic
ANDĚL PÁNĚ.
by Josef Navrátil

V pole, les i tiché stráně
z vížky letí Anděl Páně.
Míru anděl zem to zdraví,
den kdy noci: sestro, praví.
K odpočinku vše se strojí,
konec práci, nepokoji.
Příroda se k právu hlásí,
žhavé nitro chladem hasí.
Rosy křišťál v květy hází,
perly věsí v strom i mlází.
Hudba míru všude hraje,
tiše spí ty české kraje.
Jen kdes v dálce třesk zní zbraně,
kdy tam zazní Anděl Páně?

Meter: trochaic
Drahý stánek.
by Adolf Heyduk

Chuďas jsem a nemám v světě
jenom ovcí krdělec,
ale v Tatrách kolem volno,
líbezno, až milá věc.
Jaj, když dolů hledím s vrchu
do těch nepočetných krás,
tu jizbička srdce mého
osvítí se v jeden raz!
Tamo Váhu údolina,
tamo horka, tamo sad,
a tam chatka, kde mne Katka
sladko umí pokochať.
A tam níže domek boží –
kol do kola samý rov,
jeden z nich je stánkem mamky
a já podědím ten krov.
No, šáterku malučičký
pokrovec tvůj samý květ, –
chuďas jsem, a přec tě nedám
za celičký boží svět.

Meter: trochaic
2.
by Jakob Michael Reinhold Lenz

Ach ihr Wünsche junger Jahre
Seyd zu gut für diese Welt!
Unsre schönste Blüthe fällt,
Unser bester Theil gesellt
Lange vor uns sich zur Baare.
Ach ihr Wünsche junger Jahre
Seyd zu gut für diese Welt!
Als mich die Menschen noch nicht kannten,
Die Engel nur mich handeln sahn,
Und wenn ichs ihnen recht gethan,
Mich lispelnd ihre Schwester nannten –
Ach ihr Wünsche junger Jahre
Seyd zu gut für diese Welt!
Unsre schönste Blüthe fällt,
Unser bester Theil gesellt
Lange vor uns sich zur Baare!

Meter: trochaic
III. Návrat z vyhnanství.
by Jaroslav Vrchlický

Vítězný se vrací Cid
v Cardeňu k svatému Petru
z válek, které slavně vedl
s Maury ve Valencii.
Břeskný pozounů zní hlas,
hlásající, že se vrací,
ale nad vše slyšeti jest
Babieçy plesný řeht.
Mnich i opat vyšli z bran,
přivítat jej, pějí žalmy,
blahopřejí všichni Cidu,
který s koně sestoupil.
Dříve nežli vkročil v chrám,
do ruky vzal prápor svatý,
a tak začal hovořiti,
ztichla vřava lidu v ráz.
„Vyhnanec já země své,
svatý chráme, odsud vyšel;
bych tě navštivil, se vracím,
cizinou byv uvítán.
Alfonso král vyhnal mne,
v svaté Gadey že chrámu
nutil jsem jej přisahati
přísněji, než on sám chtěl.
Lidu zákon velel tak,
já jej v ničem nepřekročil,
já jen jako věrný vasal
krále chtěl jsem očistit.
Kastilčané závistní!
Špatnou odměnu mám od vás,
za obranu mého meče,
který zvětšil vaši říš!
Vizte, zde přináším vám
novou říš a tisíc hranic,
rád vám svoje statky dávám,
ze svých vyžente mne hned!
Cizím mohl bych je dát,
mrzkého však toho skutku
nejsem schopen Roderigo
z Bivaru, Cid, Kastilčan.“

Meter: trochaic
23. Na zdar, otče a matinko!
by Eduard Just

Na zdar, otče a matinko!
Věda, že nový rok zavítal k nám,
srdečný pozdrav svůj přináším Vám:
Na zdar!
Budu se tužiti ze všech svých sil,
abych i letos Vás poslušen byl:
Na zdar!

Meter: dactylic
Caminos de la sierra
by María Alicia Domínguez

Caminos de la sierra, álamo fresco,
voy dejando mi pena en cada espina
Si un árbol mustio fui, ya reverdezco
y me abro al sol con emoción prístina.
Sorbí agriso jugos de la tierra y crezco
De mi propia alma, fluye cristalina
esta ansiedad de amor, con que me ofrezco
al surco, al viento, en comunión divina
Está el aire dorado, azul el cielo
Sobre los montes flota el glauco
                     velo
de la neblina que a la luz se irisa.
Y entre la paz, que en un sopor me envuelve,
un eco del recuerdo que a mí vuelve
rojea, como brasa entre ceniza.

Meter: iambic
- CXIV -
by Fernando de Herrera

Hebras que Amor purpura con el oro,
de celestial ambrosía rociado
tanto mi gloria sois y mi cuidado
cuanto sois del amor mayor tesoro,
luces que al estrellado y alto coro
prestáis el bello resplandor sagrado,
cuanto es Amor por vos más estimado
tanto humilmente os honro más y adoro.
Purpúreas rosas, perlas de Oriente,
marfil terso y angélica armonía,
cuanto os contemplo tanto en vos me inflamo
y cuanta pena el alma por vos siente
tanto es mayor valor y gloria mía,
y tanto os temo cuanto más os amo.

Meter: iambic
Světobčanství.
by Beneš Metod Kulda

Světobčanství smyšlénkou je vrátkou,
nerovná se lásce k bližnímu,
podobá se kvítku zimnímu,
jež mráz kreslí na dobu jen krátkou.
Více méně každý člověk žije
oborem svým úzce omezen,
velduchů se rodí málo jen,
jichžto činnost v celý svět se lije.
Křehký člověk nežádej být lovcem
blaha všeho světa národu,
on buď činným ve svém obvodu,
svědomitým budiž národovcem.
Pilně pracuj každý v úzkém kruhu,
v domácnosti své a v rodině,
potom v milé obci, dědině,
užitečným stávej druh se druhu.
Um-li Tvůj síla Tvá se vzmáhá,
chrabrou-li se stává Tvoje hruď,
kraji pak a vlasti sluhou buď,
budiž milé vlasti strůjcem blaha.
Láska k bližním, silná víra v Boha –
péro, ret a krok Tvůj oživuj,
proti nepřátelům statně stůj,
nepřemůže Tě ni zloba mnohá.
Moudré slovo, zbožný příklad muže
stále v kruhy větší působí,
mocně cizích krajin osoby
v ctnostech tuží, víže k sobě úže.
Pro ženy i muže, bystré hlavy,
pro nezištné věrné vlastence,
národ vždy měj kvítí na věnce;
jimi jen se zdobí všechny stavy.
A což ten, jenž dobrý lid náš mate,
ten, jenž sám jsa pravé vědy prost,
v lehkost dává blahodárnou ctnost,
ve stín staví světlo víry svaté?
Kam tě vábí ten Tvůj mozek řídký?
Čím jest Tobě otec, národ, vlast?
Jenom krátká Tobě kyne slast;
ve tmu hroužíš i své vlastní dítky.
Proč Tě krásná vlasti půda nosí?
Za Tebe se stydí město, ves,
v temnotách Tě popohání běs –
věrný křesťan za Tě Boha prosí!

Meter: trochaic
- XXXII -
by Gutierre de Cetina

Aires suaves, que mirando atentos
escucháis la ocasión de mis cuidados,
mientras que la triste alma acompañados
con lágrimas os cuentan sus tormentos,
así alegres veáis los elementos,
y en lugares do estáis enamorados
las hojas y los ramos delicados
os respondan con mil dulces acentos.
De lo que he dicho aquí, palabra fuera
de entre estos valles salga, a do sospecha
pueda jamás causarme aquella fiera.
Yo deseo callar, mas ¿qué aprovecha?
que la vida, que ya se desespera,
para tanto dolor es casa estrecha.

Meter: polymetric
34. Die Sängerin
by Johann Heinrich Voß

Leiser scholl mein Gesang in des Klaviers schmachtenden Silberton
Denn das Mädchen erhub, übergelehnt, hellere Melodie:
Daß ihr Busen dem Flor schüchtern entwallt', und mit der Rose Duft
Warm ihr rosiger Mund gegen die Wang' Äther mir atmete.
Glut durchströmte die Wang', und in der Brust pochte mein Herz empor;
Und mir stockte die Stimm', unter der Hand stammelte Mißgetön.
Auch des Mädchens Gesang stammelte hold. Trunken von Seligkeit
Bebt' ich näher; und ach! unter dem Kuß zuckte der Rosenmund.

Meter: polymetric
V bouři.
by Rudolf Pokorný

Těžkým vzduchem větry letí v sporu –
okamžik, a mraky horou v horu
srazily se v siném záblesku,
tratícím se náhle po obzoru,
rvoucím výkřik horám, nebesku...
Ku předu! Jak svítíš dnes mi z mraků,
horský dravý ptáku ohniváku,
k malé chýži v boru na stezku!
Avšak ne! Chci zůstať. Z pod skaliska
hleděť chci, jak ze křídel ti blýská,
slyšeť chci, jak z prsou hlas ti zní.
Strašná moci! Hle tam v dáli víska,
jak se choulí před tvou nepřízní,
jak se halí v oblak šedomračný
před tvým zrakem, ptáku krvelačný,
po žertvě kdy šílen zažízní!
Hrozná sílo! Sílo bohorovná,
děsná, krutá, ale přečarovná;
nepokořen stojím před tebou.
A v mé duši touha nevýslovná
objímá se s němou velebou...
Miluji tě, družko mého žití,
nelekám se tvého hromobití
a sám žasnu, bouře, nad sebou.
Kdež ten jinoch, plný snův a bájí
o ztraceném srdce svého ráji,
snivá tvář a roztoužený hled?
Kde se jeho sladká píseň tají:
„Pozdě! Nikdy více! Naposled! –?“
Dorost v muže – zlomil pouta zlatá
a teď, bouře, s tebou světem chvátá,
volnosť v prsou – čárný amulet!
Jen mu, družko, poskytni své síly,
aby zatkl prapor do mohyly,
zlatou surmou bratrům zahrál svým:
probudí se v prsou lev mu bílý,
zapěje jim hlasem hromovým,
prolomí jim tvrdé prsou hráze,
že své paže zvednou ku přísaze –
a pak běda vrahům vrahovým!
Tichne bouře – v dálce mračno mešká – –
Zvolna z mlhy vystupuje Sněžka
víc a více v rozjasněnou výš –
a má duše probírá se ztěžka:
ticho kolem, lehký vzduch zas již,
bor si oddech, sprostěn opět hrůzy,
a pták volně zapěl ze haluzí –
srdce moje, ty mu rozumíš!

Meter: trochaic
Lumen dei
by Francisco Javier Ugarte y Pages

¿Qué es la Gracia, Señor? Rayo divino
que el corazón del pecador inflama
y ardor le infunde y claridad derrama
a través de su lóbrego camino;
iris de paz al triste peregrino,
místico faro, refulgente llama
a cuya luz la humanidad proclama
árbitro a Dios de su inmortal destino
La nube gris que en el espacio flota,
sucumbe al sol tras la
                  tormenta ruda
que el mar encrespa y el vergel azota
Así, al caer las sombras de la duda,
entre esplendores la Esperanza brota,
vibra el Amor con elocuencia muda.

Meter: polymetric
ALMA MÍA
by Rubén Darío

Alma mía, perdura en tu idea divina;
todo está bajo el signo de un destino supremo;
sigue en tu rumbo, sigue hasta el ocaso extremo
por el camino que hacia la Esfinge te encamina.
Corta la flor al paso, deja la dura espina;
en el río de oro lleva a compás el remo;
saluda el rudo arado del rudo Triptolemo,
y sigue como un dios que sus sueños destina...
Y sigue como un dios que la dicha estimula,
y mientras la retórica del pájaro te adula
y los astros del cielo te acompañan, y los
ramos de la Esperanza surgen primaverales,
atraviesa impertérrita por el bosque de males
sin temer las serpientes; y sigue, como un dios...

Meter: anapestic
Epigrama
by Duque de Sessa

O Lope, ingenio, todo admiraciones,
y admiración de los ingenios, vive,
vive a mi fe, que pira te apercibe
en mi dolor a eternas duraciones
Verás constante mis veneraciones,
que en láminas del alma el alma escribe,
y de mi amor en oblación recibe
el corazón nevado en corazones
¡Quién pudiera tu ingenio merecerte,
¡o fama de ti mismo! por pagarte
lo que sin él no puedo no deberte!
¡Quién pudiera tu espíritu heredarte,
para honrarte a finezas en la muerte
tanto como en la vida supe amarte!

Meter: iambic
SÁM SOBĚ.
by Antonín Klášterský

I do mých vousů již ta bílá nitka
se chytla, nevím, kdy. A snad to štěstí.
Již klidné dni mi kynou, bez bolesti,
bouř nepřijde již... nebo snad jen zřídka.
Nuž, sbohem, mládí, nevábí již plitká
mne radost tvá ni dobrodružné zvěsti!
Teď důstojně si, moudře musím vésti,
ne lítat zbrkle, přelézat, kde zídka.
Krok volný buď, řeč vážná, ne již vroucí,
ty, hlavo, zchladni, kývej moudře bradou,
a ty, mé srdce, ustaň prudce tlouci!
Vše daří se, jen srdce, v žití vojně
ač zasaženo častokrát již zradou,
se vzpírá věřit a dál buší zbojně.

Meter: iambic
Osamělý.
by Matěj Havelka

Když to boží slunečko
K západu se sklání,
Tu to moje srdečko
Nemá doma stání.
Temný večer se vlní
Nad věžemi města,
A mne temný stesk plní,
A ven jde má cesta.
Ven, k zahradě zelené
Do hustého křoví;
Tam mé srdce stísněné
Žal svůj luně poví.
Samoten tu sedávám
Na měkkém trávníčku,
Vzdychaje si: „sám a sám
Jako ty měsíčku.“
A tím jaksi lehčeji
Dech se z prsou vine,
A tím jaksi jemněji
Luna tichá plyne.
A tak když to slunečko
K západu se sklání,
Nikde moje srdečko
Nemá doma stání.

Meter: trochaic
Oh, oh, you will be sorry for that word!
by Edna St. Vincent Millay

Oh, oh, you will be sorry for that word!
Give back my book and take my kiss instead.
Was it my enemy or my friend I heard,
“What a big book for such a little head!”
Come, I will show you now my newest hat,
And you may watch me purse my mouth and prink!
Oh, I shall love you still, and all of that.
I never again shall tell you what I think.
I shall be sweet and crafty, soft and sly;
You will not catch me reading any more:
I shall be called a wife to pattern by;
And some day when you knock and push the door,
Some sane day, not too bright and not too stormy,
I shall be gone, and you may whistle for me.

Meter: iambic
Caput XXII.
by Heinrich Heine

Die alte Gudel fand ich geschminkt
Und geputzt wie eine Syrene;
Hat schwarze Locken sich angeschafft
Und blendend weiße Zähne.
Am besten hat sich konservirt
Mein Freund der Papierverkäufer;
Sein Haar ward gelb und umwallt sein Haupt,
Sieht aus wie Johannes der Täufer.
Den **** den sah ich nur von fern,
Er huschte mir rasch vorüber;
Ich höre, sein Geist ist abgebrannt
Und war versichert bey Biber.
Auch meinen alten Censor sah
Ich wieder. Im Nebel, gebücket,
Begegnet’ er mir auf dem Gänsemarkt,
Schien sehr darnieder gedrücket.

Meter: iambic
24
by Johann Wolfgang Goethe

Da sieht man, wie die Menschen sind:
Nur Leidenschaft und kein Gewissen!
Wie haben sie dem schönen Kind
Das Röckchen halb vom Leib gerissen!
Doch mir begegnete das Glück in später Zeit,
Ein frommer Jüngling wird mich neiden:
Dir, Freundin, dank ich die Gelegenheit,
Den holden Schatz von Kopf bis Fuß zu kleiden.

Meter: iambic
Tristissima nox
by Julián del Casal

Noche de soledad Rumor confuso
hace el viento surgir de la arboleda,
donde su red de transparente seda
grisácea araña entre las hojas puso
Del horizonte hasta el confín difuso
la onda marina sollozando rueda,
y con su forma insólita remeda
tritón cansado ante el cerebro iluso
Mientras del sueño bajo el firme amparo
todo yace dormido en la penumbra,
solo mi pensamiento vela en calma.
Como la llama de escondido faro
que con sus rayos fúlgidos alumbra
el vacío profundo de mi alma

Meter: iambic
- LVIII -
by Juan Boscan

Si en mitad del dolor tener memoria
del pasado placer, es gran tormento;
así también en el contentamiento
acordarse del mal pasado es gloria.
Por do, según el curso de esta historia,
no hay cosa que me venga al pensamiento,
que toda no se vuelva en un momento
en lustre y en favor de mi victoria.
Como en la mar, después de la tiniebla,
pone alborozo el asomar el día,
y entonces fue placer la noche oscura;
así en mi corazón, ida la niebla,
levanta en mayor punto la alegría
el pasado dolor de la tristura.

Meter: iambic
- XIX - El mismo soneto mejorado
by Francisco de Medrano

Estos de rubia mies campos agora,
ciudad fue un tiempo: Itálica. Este llano,
templo fue, en que a Teodosio y a Trajano
puso estatuas su gente vencedora.
En este cerro fueron Lamia y Flora
llama y admiración del mundo vano;
en este mismo el luchador ufano
del aplauso esperó la voz señora.
¡Cómo se murió todo! Mas erguidas,
a pesar de fortuna y tiempo, vemos
estas piedras, del hado combatidas.
Pues si vencen la edad y los extremos
del mal piedras calladas y sufridas,
como piedras suframos y callemos.

Meter: anapestic
Amor ideal
by Luisa Molina

¡Imposible! No puede su dulzura
retratar mi pincel, ni hallo
                     colores
que coloren y adornen mis amores,
ni contornos que pinten su figura
Está clara, perfecta, dulce y pura
en mi mente su imagen entre flores,
y no hay voces, suspiros, ni
                     rumores
que remeden su acento y su ternura
Él no existe, ¡ay de mí! sobre la tierra,
y aunque la luz de mi razón reclamo,
en mí vive este amor, y me da guerra.
Mi consuelo, mi bien, así le llamo;
una heroica lealtad mi pecho encierra,
y un ardor y un suspiro es lo que amo.

Meter: anapestic
- L -
by Gutierre de Cetina

Pincel divino, venturosa mano,
perfecta habilidad única y rara;
concepto altivo do la envidia avara
si te piensa enmendar, presume en vano.
Delicado matiz que el ser humano
nos muestra cual el cielo lo mostrara;
beldad cuya beldad se ve tan clara
que al ojo engaña el arte soberano.
Artífice ingenioso, ¿qué sentiste
cuando tan cuerdamente contemplabas
el sujeto que muestran tus colores?
Dime, si como yo la vi, la viste,
el pincel y la tabla en que pintabas,
y tú, ¿cómo no ardéis, cual yo, de amores?

Meter: polymetric
Pomněnka.
by Vilém Ambrož

U potůčka, u pokraje
kvete pomněnka,
kolem ní si mile hraje
bystrá voděnka.
Pádí vlnka divým tokem,
v cizou pluje dál,
za ní zírá snivým okem
nezabudky žal.
Tak i dětství dnové plynou
jako vlny chvat,
luzní jeho snové hynou –
škoda jejich vnad.
Ze všech sladkých snů mi zbyla
jenom zpomínka –
kéž by se mi navrátila
chvíle jedinká! –

Meter: trochaic