PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Constancy to an Ideal Object
by Samuel Taylor Coleridge

Since all that beat about in Nature's range,
Or veer or vanish; why should'st thou remain
The only constant in a world of change,
O yearning Thought! that liv'st but in the brain?
Call to the Hours, that in the distance play,
The faery people of the future day—
Fond Thought! not one of all that shining swarm
Will breathe on thee with life-enkindling breath,
Till when, like strangers shelt'ring from a storm,
Hope and Despair meet in the porch of Death!
Yet still thou haunt'st me; and though well I see,
She is not thou, and only thou are she,
Still, still as though some dear embodied Good,
Some living Love before my eyes there stood
With answering look a ready ear to lend,
I mourn to thee and say—'Ah! loveliest friend!
That this the meed of all my toils might be,
To have a home, an English home, and thee!'
Vain repetition! Home and Thou are one.
The peacefull'st cot, the moon shall shine upon,
Lulled by the thrush and wakened by the lark,
Without thee were but a becalméd bark,
Whose Helmsman on an ocean waste and wide
Sits mute and pale his mouldering helm beside.

And art thou nothing? Such thou art, as when
The woodman winding westward up the glen
At wintry dawn, where o'er the sheep-track's maze
The viewless snow-mist weaves a glist'ning haze,
Sees full before him, gliding without tread,
An image with a glory round its head;
The enamoured rustic worships its fair hues,
Nor knows he makes the shadow, he pursues!

Meter: iambic
Theocritus
by Oscar Wilde

A villanelle.

O Singer of Persephone!
    In the dim meadows desolate
Dost thou remember Sicily?

Still through the ivy flits the bee
    Where Amaryllis lies in state;
O singer of Persephone!

Simaetha calls on Hecate
    And hears the wild dogs at the gate;
Dost thou remember Sicily?

Still by the light and laughing sea
    Poor Polypheme bemoans his fate:
O Singer of Persephone!

And still in boyish rivalry
    Young Daphnis challenges his mate:
Dost thou remember Sicily?

Slim Lacon keeps a goat for thee,
    For thee the jocund shepherds wait,
O Singer of Persephone!
Dost thou remember Sicily?

Meter: iambic
XLIII.
by Gustav Pfleger Moravský

Však tu náhle tichou nocí
Zahles’ ryk až k ustrnutí,
Že kdo slyšel jej, kdo vydal,
Tomu v smrti k zahynutí.
A v tom v růžích na tarasu
Žena leží pěvce v rukou,
Zrak se trhá, líce zbledá,
Rty se chvějí smrti mukou.
Oh! když dleli při shledání
Sladkých lásky na líbánkách:
Tu je sudby rána stihla
V nejšťastnějších radovánkách.
Neb je v knize bájí psáno,
Královna že prosta smrti,
Dokuď srdce její těžká
Žalu rána nerozdrtí.
A žal taký projal duši,
Když svých nevděk vidí synů,
Když pro lásku k pěvci puklé
Srdce míří svoji vinu!

Meter: trochaic
OPUŠTĚNÁ
by Božena Benešová

Jako příkrá skála je tvé srdce,
když k ní černé moře hodí
mrtvolu.
Kdysi bylo tichým, bílým domem.
Vím, ó vím, jak voní jasmín v slunci,
když host milý vkročí do zahrady,
jak se smějí okna a jak dveře.
Živá byla jsem jak bříza v dubnu,
veselá jak dítě na Ježíška,
tvoje paměť byla mojí prstí,
oči tvé mi nesly tisíc darů.
Nyní je tvé srdce příkrou skalou,
nyní je tvá paměť černým mořem,
z kterého se někdy v pustých nocích
vynořuje bledá utonulá.

Meter: trochaic
- XV -
by Fernando de Herrera

Crece y alienta fiero en el nemeo
león, y imprime su furor presente,
y en el orbe terrestre esfuerza ardiente
las llamas el dañoso Iperioneo.
Y cuando amor, ingrato a mi deseo,
descubre en su león más inclemente
los rayos, acabar indignamente
mi estéril esperanza triste veo.
Abrasa el corazón, do nunca el frío
tuvo lugar, ¡ay, oh dolor penoso,
a quien otro ninguno es semejante!
No puede amortiguar el llanto mío
este incendio; que el Betis espumoso
ni todo el grande Océano es bastante.

Meter: iambic
1L: Jüngst bat ich dich, mir einen Kuß zu geben:
by Aloys Blumauer

Jüngst bat ich dich, mir einen Kuß zu geben:
Du liefst herzu, berührtest mir
Die Lippe kaum, und flohest. O mein Leben,
Das heißt ja keinen Kuß, das heißt nur die Begier,
Die brennendste Begier nach einem Kusse geben.

Meter: iambic
Mrakům.
by Alois Škampa

V konejšivém nočním ruchu
jako dlouhá řada duchů
mraky táhnou nad světem,
a v jich rysech cos mi dřímá,
co mne vábí, bych plul s nima
vlastních křídel rozletem.
V mysli hudbou ozývá se
píseň snivá o jich kráse –
ale v prsou touží cit,
bych směl jednou jako ony
k hvězdám vznést se nad les vonný,
luny bleskem zazářit!
V měsíčném kdy zřím-li světle
plout vás bílou růží zkvětlé
po azurném blankytu –
ó, vy zlaté, smavé mraky,
mně vždy Stoupá slza v zraky
nadšení a soucitu!
Moje o vás hymna zvoní
i když bouř vás nocí honí
jak tlum plachých labutí
stejně, jak kdy po vesmíru
kolébáte jen se v míru
bělostnou svou perutí!
A kdybych tak zřít moh’ s výše
jako vy, tak sladce, tiše
zářným plyna blankytem –
v ruchu hvězd a světa množství
já bych pátral po tom božství
lidstvu dálkou zakrytém!

Meter: trochaic
Al pontificado de Sixto V, que pacificó toda la tierra de su jurisdicción con grandes castigos a los delincuentes, con lo cual se podía andar por los caminos y vivir en poblado
by Juan de Salinas

Si el que tiene la cruz en el zapato,
y sucede en el título y posada
del clérigo valiente, cuya espada
vengó del otro Malco el desacato,
goza del soberbísimo aparato,
que requiere la carga encomendada
por muchos años más que en la pasada
edad apacentó Silvestre el hato;
será la doncelleja que curiosa
mira con cuantas entra la romana,
recostada y temida eternamente;
y los que la campaña deleitosa
matizaban de roja sangre humana,
verán al Tiber del famoso puente.

Meter: polymetric
408. Ten z duše choroby se nevyléčí,
by Adolf Heyduk

Ten z duše choroby se nevyléčí,
kdo místo aby v skutcích hledal lék,
na dlažbě chrámů s kleslou hlavou klečí.

Meter: iambic
Sonnet 102 [If no love is, O God, what fele I so?]
by Petrarch

If no love is, O God, what fele I so?
    And if love is, what thing and which is he?
    If love be good, from whennes cometh my woo?
    If it be wikke, a wonder thynketh me,
    When every torment and adversite
    That cometh of hym, may to me savory thinke,
    For ay thurst I, the more that ich it drynke.
And if that at myn owen lust I brenne,
    From whennes cometh my waillynge and my pleynte?
    If harm agree me, whereto pleyne I thenne?
    I noot, ne whi unwery that I feynte.
    O quike deth, O swete harm so queynte,
    How may of the in me swich quantite,
    But if that I consente that it be?
And if that I consente, I wrongfully
    Compleyne, iwis.   Thus possed to and fro,
    Al sterelees withinne a boot am I
    Amydde the see, betwixen wyndes two,
    That in contrarie stonden evere mo.
    Allas! what is this wondre maladie?
    For hete of cold, for cold of hete, I dye.

Meter: polymetric
Krůpěje.
by František Serafínský Procházka

Celý svět je v nich, i strom i skála,
ranní slunce z hlubiny jich sálá,
večer měsíčný a plný hvězd
plá z nich též, když skanou podél cest
na trav stébla, na lupenů řasy,
na kříž v poli, na prohnuté klasy,
ptákům do hnizd, na zavřený květ,
na pahýl, jenž počal trouchnivět.
Slzy nebe, co se ve vás skrývá?
Život – vše, co prahlo, kvete, zpívá. –
Šťasten jsi, když tobě na tváři
též jich démant čistý zazáří.
Vždycky zkvítá po nich znova žití,
vždycky z nich jen soucitu zář svítí
nebo lítosti. – Však duše zas
vzletí po nich v nebes modrojas.
Hroby zarostou a s nimi boly,
viny hrot je zlomen jimi vpoly,
bída před soucitem prchá z daleka...
Slzy nebe jsou jak slzy člověka.

Meter: trochaic
Von GOTT.
by Barthold Heinrich Brockes

Wer hätt’ in uns von JHM ein Denck-Mahl stifften
Und woher hat es kommen können?
Hätt ER in unsern Geist, der von so engen Schrancken,
Vom
Unendlichen, Vollkommenen,
Nicht selbst geleget die Gedancken,
Worauf ein Mensch sonst nimmermehr gedacht.
Denn es sey fern, zu dencken, daß die Pracht
Des Allerherrlichsten, indem es uns sich zeiget
Als wie gefügt, geschmückt, vereinet und vermehrt,
Von dem, was lange nicht zu solcher Höhe steiget,
Dadurch abhängig sey gemacht.
Last uns im Gegentheil ganz fest versichert gläuben,
Es habe die Jdee der Vollenkommenheit
Die allerwahrste Würcklichkeit,
Wovon der mindern nur umschränckte Züge bleiben.
Dieweil der Mensch nur elend ist und thörlich,
Macht er ja keinen GOTT
Die Züge, so von JHM in unsern Seelen stehn,
Die haben wir nicht anders anzusehn
Als eine wesentliche Wahrheit.
Daß unser Geist sein’ eigne Schwachheit kennt,
Und sich nicht frey vom Jrrthum nennt;
Kommt bloß daher,
Daß er in GOTT erkennt der ew’gen Weißheit Meer;
Woraus die würckliche Jdee
In ihn gegossen war. Nach diesem Muster seh
Ich meine grob’ umschränckt’ und schwächliche Natur.
Bey der Vollkommenheit kennt man die Mängel nur.
Wofern kein würcklichs Gut; wär dessen Mangel nimmer.
Es giebt sonst keine Finsternissen,
Als wenn wir nichts von Lichtes Schimmer
Und seinen hellen Strahlen wissen.

Meter: iambic
Červánky.
by Jaroslav Vrchlický

Když v tónech blednoucích vše v stín se halí
a červánek jen rudou pochodeň
nad krajem zvedá, aby též zhas’ v dáli,
na žití svého celou mysli žeň!
Před tebou pole, niva s plným klasem,
však mnohé býlí též a planý květ,
vše k srdci tvému mluví klidu hlasem,
beř obé vděčně, jiný není svět!
Jen zbude-li ti v srdci upomínka
na dobro, jež jsi vykonati moh’,
jak po červánku slední, matná zmínka,
buď plný štěp aneb jen zdraný hloh,
dost vykonal jsi na té brázdě žití
a plně splatil’s lidstvu celý dluh,
buď plný klas aneb jen plané kvítí,
co prospělo víc – rozsoudí jen Bůh!

Meter: iambic
Soneto
by José Joaquín Benegasi y Luján

¡Oh! ¡Ingenio, ameno, célebre y profundo!
¿En Siglo tan fatal con Versos vives?
Pero en el otro mundo los escribes,
que para Versos ya no está este Mundo.
Singular es tu Numen, y fecundo,
tanto, que en lo que dices, y describes,
produces los conceptos, que concibes,
con un acierto, en todo, sin segundo.
El Insigne Solís tu Norte ha sido,
y en mucho (que no es poco) le imitaste;
¡Oh! ¡Cuánto esto sólo has conseguido!
Ya es ocioso decir te remontaste:
Porque no siendo así,
                        ¿quién ha podido
seguir al que seguiste,
                        y alcanzaste?

Meter: iambic
XI. Pohostinný klášter jednou přijal
by Jaroslav Vrchlický

Pohostinný klášter jednou přijal
mne v svou starou, zasmušilou zeď,
pod okénkem záhon resed, fijal,
kosatců a hyacintů změť.
Missál tu, pln starých initial,
děl k mé obraznosti: Leť!
A juž letla k nivám Italie
přes hor temena a ladný svah;
upomínka křídlem v skráň mi bije
a já za ní roztoužený táh’;
duší hrají staré melodie,
líbám svaté země práh.
Tentýž klášter, jak zde. Jednou z rána
v mřížích jeho okénka jsem stál,
divou touhou duše byla zdrána,
v srdci bouřil nezkojený žal.
Klášter ten slul Fonte Avellana,
na zdi starý nápis plál.
A já v duchu poutníka jsem viděl,
vyhnance a pěvce zároveň,
hněvem vřel, teď stejně nenáviděl,
jak dřív lásky zažeh’ pochodeň!
V ráz já za svůj malý bol se styděl,
patře v jeho skutků žeň.
Zde stál Dante! – A já cítil křídla
se v mé duši slabé vznášeti,
oheň proudil v krvi, která stydla...
obraz ten v mé zůstal paměti.
Kde duch mřel, jenž u krásy stál zřídla,
i ty, srdce, můžeš trpěti!
Po letech ta upomínka smavá
letla za mnou z jihu na sever;
tak Bůh vždycky v žal nám úkoj dává,
po bouři se vrací svatvečer.
Srdce! v bolesti je tvoje sláva –
ale těchu každou ber!

Meter: trochaic
1L: Sag' einem, der erfreut dem Glück im Schlosse lieget,
by Christian Wernicke

Sag' einem, der erfreut dem Glück im Schlosse lieget,
Dass dessen
Dass es uns, ehe wir es recht erkennt, verlässt;
Er höret dich nicht mehr, den
Den
Er spottet deiner Gunst, und lachet deiner Lehren,
Und alle deine Wort' entführt der schnelle Wind:
Ein

Meter: iambic
PROCHÁZKA V SOUMRAKU. (5.)
by Karel Sabina

Šedá k nebi skála strmí,
Nade skálou soumrak vlaje,
Ze soumraku vížka zírá,
Pradávná to stráha kraje.
Když jsou z dálky v divé bouři
S bleskotem se chmury hnaly:
Žalostivé zvonku tóny
S vížky v okol zalétaly.
Když zlehounka tichý večer
V zlaté roucho hory skrýval:
Zbožný hlas té panny skalní
Hlasů tvorce oslavíval.
Pustá nyní vížka stojí,
V ní se zvonky nehoupají;
Vrány jen oblétující
V soumraku tam stonávají.
Ó mé srdce, bolné srdce!
Tys též jindy žalovalo,
Zvukem hlasným, trudojevným
Soumraku si ztěžovalo.
Nyní ranou oněmělé
Zpěvu, lásky si nevšímáš! –
Proč, ach! proč, co ony zvonky,
V mrtvém lůžku věčně dřímáš?

Meter: trochaic
- XLVII -
by Gutierre de Cetina

Cruel y venturosa celosía,
si de humano sentido alcanzas parte,
¿por qué enemiga así quieres mostrarte
al mundo, a mí y a la señora mía?
Cuanta el mundo beldad mirar podría,
celas con importuna e envidiosa arte;
a mí causas dolor con tu cerrarte
y a mi señora ofende tu porfía.
Ella quiere ser vista por que vea
la tierra el mayor bien que puede verse,
y el cielo la beldad que allá desea.
¡Aquel fuego que en mí pudo encenderse
te abrase! Pero no, porque no sea
tu encenderse ocasión de tu esconderse.

Meter: polymetric
- - Al conocimiento de sí propio
by Pedro Espinosa

Su pobre origen olvidó este río
y en anchos vados espumoso espanta
al que, armado de robles, se levanta,
valiente monte a contrastar su brío.
Pasa con inconstante señorío,
en sus ondas ufano, y adelanta
al ancho mar la irrevocable planta
en donde ahoga el nombre y pierde el brío.
¡Oh tres y cuatro veces desdichada
miseria humana, que soberbia puedes
disimularte en sombra lisonjera!
Hombre, hijo de la tierra y de la nada,
¿cómo, yendo a la muerte, te concedes
olvido vil de tu nación primera?

Meter: iambic
Proč láska srdcím ulétá.
by Bohdan Kaminský

Proč láska srdcím ulétá?
By, nezrozena pro náš svět,
pro naši zem, jež prokleta,
se vrátila v říš bájí zpět?
Proč láska srdcím ulétá?
By větší touhu v duše lila,
kéž zase haluz bezkvětá
by v nový květ se obalila?
Proč láska srdcím ulétá? –
Snad zrazený a chudý hoch
by snáz šel jednou ze světa
a bez lítosti umřít moh’...

Meter: iambic
A Juan de Castellanos
by Bernardo de Vargas Machuca

Vi, señor, vuestra historia peregrina
donde mostráis ingenio peregrino:
con quien la desposáis de mas es dino,
y ella de tal esposo no es indina
Sea buena ventura la madrina,
y el mismo desposado su padrino;
pues rey que tiene merecer divino
hárala respetar como divina.
Moneda fue la de los castellanos
que todos la tuvieron por perfeta,
subida de quilates y de granos
Confiad pues, dotílocuo poeta,
que la que se labró por vuestras
                     manos
a todos a de ser grata y aceta

Meter: iambic
STROMY U CESTY.
by Emanuel Čenkov

Za žáru dnů, kdy tisk’ jsem šlépěj v půdu sprahlou
na mlatu silnice, jež vozy zryta jest –
já tiše zjásal, vida stromů řadu táhlou
dál před sebou tam vroubit stínem úpal cest.
Bez stromů šklebí se ta cesta nehostinná
jak šedý, nekonečný had, jak příšera...
Dík stromy! korun vašich spleť tu klenbu spíná,
dští chladem, vůní, vlahým kouzlem večera.
Vy božské stromy, vzácné kaple ptačích písní,
vy stromy ronící v pal dusna vonný vzduch,
vy kvetete, vy dýšete, ač prach vás třísní,
a spadlý květ váš deptá všední chodců ruch.
Za žáru dnů já tisknu šlepěj v půdu sprahlou
po žití silnici, jež lidstvem zryta jest,
směs chodců, vozů zřít zde řadou šumně táhlou...
a básník? – toť ten strom kvetoucí v prachu cest.

Meter: iambic
- CXXXVII -
by Argensola

Rompe la tierra, y en el centro afila
el buey pesado la esplendente reja;
de varias flores, la discreta abeja
en ruecas de oro, rayos de sol hila.
No sólo labra el ruiseñor, perfila
nidos de paja, que en las ramas deja,
de hurtada hierba, la inocente oveja,
nevados copos, al vellón destila.
Mano enemiga su labor desflora;
triunfan malos, y trabajan buenos,
discanta el grajo, lo que el cisne llora.
Gozan por propios, los que son ajenos,
que en los premios del mundo, no es de ahora,
que el que merece más, alcance menos.

Meter: iambic
- XXXIII -
by Bernardino de Rebolledo

Lise porque repites tan frecuentes
y tan extraordinarias prevenciones,
para mostrarnos todas tus facciones,
del natural en algo diferentes.
Estos rasgos que en ellas son lucientes
sombras de las Divinas perfecciones,
ni enmendarlos procures a borrones,
ni del original te descontentes.
De tan inútil atención corrida
afeite la venganza su semblante,
al interior adorno reducida.
Dispón el corazón desaliñado
a que se mire en él tu eterno amante,
ya que el retrato le has desfigurado.

Meter: iambic
Soneto persa
by Augusto E. Madan

Contando con la ayuda de Jheováh,
me interné por la estepa del Agréh,
llegando, sano y salvo, a Devayeh,
donde tuve el honor de ver al Shah.
Cubierto de riquísimo surah
y leyendo el grandioso Shah-Nameh,
hallémelo, de nuevo, en Boureydéh,
punto en que lo guardaba el padischáh
¡Pero que sol! ¡Ni el hielo de Sandóh,
ni los árticos musgos del Suróh
refrescan las llanuras de Ghutníh!
Entre abrasada arena fui a Barkúh,
y me embarqué asfixiándome en Tarkúh,
maldiciendo el calor de Osmanfalíh!

Meter: polymetric
POUŤ.
by Ladislav Linhart

Chatrné stany prudké světlo krášlí,
kde pokrytecký prodavač má srdce rozložená.
Houf mělkých žen před krámem pestrých mašlí.
Tam planetu, hle, kupuje si děva roztoužená.
I šaškové jsou zde, co obecenstvo baví,
sentimentální písničkář za zpěv svůj potlesk klidí.
Zvuk dětských brkaček zní kolem pronikavý.
V střelnicích příští vojáci se učí vraždit lidi.

Meter: iambic
A Dios en la Eucaristía
by Antonia Díaz de Lamarque

Tu infinito poder en la armonía
se ostenta, ¡oh Dios! de la
                  creación entera
al par lo anuncian la feraz pradera,
la montaña, el volcán, la selva umbría
Lo anuncia el astro que preside el día,
los roncos mares, la tormenta fiera,
y los mundos brillantes que en
                  la esfera
tu voluntad omnipotente guía
Mas si del cielo bajas ¡oh, Dios mío!
y en pan de gracia por tu amor velado
das vida al alma que infeliz te implora;
tan alta cual tu inmenso poderío
muéstrase tu bondad, y prosternado
tu pueblo humilde con fervor te adora

Meter: polymetric
I. Ku pohřbu duchovního pastýře.
by Václav Alexander Pohan

Truchlotemné zvonů znění
Stádko trudí Kristovo,
Všudy pláč a žalostnění,
Slz prolito přemnoho.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Sudným šípem boden klesl,
Žití svíce zkácena,
Roušku časně těsnou svlekl,
Sláva naše ztracena.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Stánek svatý smutek kreje,
V smutku Boží sluhové,
S kříže prápor černý věje,
Zpěvy slyšet hrobové.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Zde na marách stuhlý Ježíš,
Kněžskou značen ozdobou,
Záštita tvá, Kristus Ježíš
Krášlí rakev, schránku tvou.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Duši svou jsi Bohu vrátil,
Tělo z země zemi dal,
Dluh Adamův smrti splatil,
Stádo Kristu odevzdal.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Nám jsi – hoden slavných předků –
Ctnosti býval obrazem,
Sama ctnost – netřeba svědků –
Živým jestiť důkazem.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Stádečko jsi věrně chránil,
Dobrý boj zde bojoval,
Církev Boží statně hajil,
Vlast svou vřele miloval.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Beř se z boje k Světovládci,
On tvé rány zahojí,
Tam si oddechni po práci,
Odpočívej v pokoji.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Zásluhy tvé hvězdnou září
Ověnčí předobrý Bůh,
Tvůj se bude v jeho tváři
Stkvíti jasnozraký duch.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!
Vzpomeň v ráji na své stádo.
Je zastávej horlivě,
Vzpomeneť zas na tě rádo
V skutcích dobrých, v modlitbě.
Sbor. Pastýře již není více,
Zhasla církvi, vlasti svíce!

Meter: trochaic
Amor patrio
by José de Jesús del Osio

Yo no dejo el San Juan por el Henares
ni un solar de mi Cuba por España,
ni por su pera nuestra dulce caña
ni por montes de olivos mis palmares.
Goce el ibero allá sus olivares
que el áureo Tajo con sus ondas baña,
que a mí en Cuba me basta un
                     cabaña
donde pueda entonar dulces cantares
Nunca el Pan trocaré por el Moncayo,
y ni el modesto túmulo de Hatuey
por la frígida tumba de Pelayo;
y puesto que he nacido siboney,
quiero encontrar mi tumba en el Yucayo,
a la sombra apacible de un mamey !

Meter: polymetric
HUSAREM!
by Jan Vlk

Husarem! husarem!
husarem chci být!
lesklý se mi dá palaš,
kníry budu mít.
Dostanu i koníka,
boty s ostruhou,
čapku s třapcem lítavým,
šaty s bordurou.
Nechť si koule dělová
už je ulitá,
co mne někde v pranici
zastřeliti má.
Čeho bych tu na světě
já se ještě bál,
kdyžto nikde víc nemám,
což bych miloval.
Vlast má, někdy veselá,
veliký jest hrob,
úsilně v nějž vhrabaná
sláva krásných dob.
Husarem! husarem!
husarem chci být!
Jak ta válka vypukne,
první na ni jít.

Meter: trochaic
Na Bohdana Kaminského (Karla Buška)
by František Ladislav Menhard

Tak vysoko jej Pegas* vynesl na křídlech poesie,
že bohem Olympu a nesmrtelným on mní být;
a věru div, že sprostou vepřovou jíst místo ambrosie
a místo nektaru on hloupé pivo může pít!

Meter: iambic
75. Co jsou hvězdy mezi stvořenostmi
by Jan Kollár

Co jsou hvězdy mezi stvořenostmi
Na nebesích okem vidnými,
Na něž hledí nocmi jasnými
Každý člověk ale s nedbalostmi;
To jsou naše ženy s jejich cnostmi
Tervajícími a tichými,
S jejich, v lůně domu skrytými
Veliké však ceny, povinnostmi:
Mužové jsou zjevy pověterné,
Na jejichžto oheň chvílkový
Dívá se i dítě malicherné;
Ale jaké dají zemi dary?
Ne ten příjemný blesk hvězdový,
Často jen třesk, puch a láry fáry.

Meter: trochaic
MÍR.
by Jaroslav Kvapil

Mou duší náhle to radostně zachvělo
jako ten polibek dlouhý a vroucí,
jejž jsi mi, matičko, vtisknula na čelo,
když jsem tě opouštěl spěchaje do dáli:
já viděl oči ty, jež pro mne plakaly,
já slyšel srdce tvé tlouci.
A náhle v srdci svém pustém a setmělém
cítil jsem lásku tvou velkou a vroucí:
ó zůstaň, matičko, mým dobrým andělem
a v pustém tohoto života úskalí
ať vidím oči ty, jež pro mne plakaly,
ať slyším srdce tvé tlouci!

Meter: dactylic
37.
by Friedrich Rückert

O die du mich in deine Fesseln zwangest,
Wie würde mir der Zwang, den ich empfinde,
In Lust sich wandeln, wenn du stets so linde
Die Fesseln schlängest, wie du heut sie schlangest,
Da du mir fesselnd Hand und Arm umrangest
Mit diesem Kranz, dem letzten Spätlingskinde
Der Sommerflur, und zu dem Angebinde
Mit süßen Blicken redetest, nein, sangest.
Den Blick, die Rede und des Kranzes Nelken
Will ich nach Hause tragen, und bewahren
Den Kranz im Schrank, den Blick, die Red' im Herzen.
Und wenn der schöne Kranz wird müssen welken,
So soll die Rede und der Blick nach Jahren
Mir blühn und glühn noch wie zwei ew'ge Kerzen.

Meter: iambic
45.
by Friedrich von Logau

Duplicius ist zwar ein Mann gar tüchtig unter Leute,
Nur daß ihm seine rechte Hand steht an der lincken Seite.

Meter: polymetric
Mé písně.
by František Cajthaml-Liberté

O nocích, plných tuch a vášní lásky
nižádná píseň nezní z lyry mé,
na děv rty rudé nezřím, zlaté vlásky,
ani na barvy nebes hýřivé.
Kam jdu – vždy jdu po těžké černé zemi,
napité krví, vzdechy bratrů mých,
a kde hněv hledám, najdu jen strach němý
a všude provází mne zpupný smích.
Oh, lyru slabou chtěl bych složit stranou
a polnic hlas na poplach nechat znít,
šlapané lidství vzbudit jednou ranou,
s tyrany svými naposled se bít!

Meter: iambic
Jan Bart
by Theodor Fontane

Jan Bart geht über den Vlissinger Damm.
»hür', Katrin, wi trecken tosamm;
En Huus, en Boot, 'ne Zieg' un 'ne Kuh,
Wat mienst, Katrin? Sy miene Fru.«
Katrin an ihrem Friesrock zog:
»ne, Jan, bist mi nich Mynherr 'noog.«
Der nickt und lacht: »Na, denn Adje.«
Und nach Frankreich geht er und sticht in See.
Matrose, Maat, so fängt er an,
Auf der zweiten Reise: Steuermann,
Auf der dritten: Leutnant unter Du Quesne,
Auf der vierten: Flottenkapitän.
Und als es mit England kommt zum Krieg,
Wo Jan Bart erscheint, erscheint der Sieg,
Wie stolz das britische Banner auch weh',
Jan Bart ist Herr und fegt die See.
Heut aber tritt er vor seinen Herrn,
Vor Louis quatorze. Der sieht ihn gern.
»willkommen, Jan Bart, in diesem Saal,
Ich ernenn' Euch zu meinem Groß-Admiral.«
Jan Bart verneigt sich: »Majestät,
Was klug und recht ist, kommt nie zu spät.«
Alles starrt auf den König, der aber lacht –
Jan Bart hat sich wieder heim gemacht.
Und am Vlissinger Damm, an alter Stell',
Sitzt wieder Katrin auf ihrer Schwell',
Ihren Ältsten hält sie bei der Hand,
Der Jüngste liegt und spielt im Sand.
Er grüßt sie lachend und noch einmal:
»katrin, ich bin nu Groß-Admiral,
Katrin, w'rüm biste nich mit mi goahn?«
»joa, wenn ick't

Meter: iambic