PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- LIX -
by Juan de Tassis y Peralta

Bien podrá parecer, si ahora canto
en triste voz al son de mi partida,
cisne que se despide de la vida,
o vida que jamás despide el llanto.
Deshizo Amor la fuerza de su encanto,
cobré la vista que tenía perdida;
de sinrazones mi razón vencida,
puede más que un amor que pudo tanto.
Poblaré de suspiros los desiertos,
no de quejas, señora, aunque más tenga,
yendo a buscar la muerte que no hallo.
Si al daño vivo, los remedios muertos
la tienen, que el amor me la detenga;
yo la llevo segura en lo que callo.

Meter: iambic
NEVĚSTA.
by Václav Jaromír Picek

Aj nevěsto, sestro Vesny,
Dcero ctností spanilých,
Ty přinášíš požehnání
Do domu svých rozmilých.
Kam kročíš, ať růže lásky
S vůní sladkou vykvetá,
Chotě a tvou tvář milostnou
Úsměv míru obletá.
Kde je růže, musí býti
Spanilá též poupata,
A ty stále něžně pěstí
Péče láskou rozžhatá.
A ty růže, ty poupátka
Budou věčnou zahradou,
Kde slavíci v klokotání
Vábí písní lahodou.
Kdo tak v moci má ty kouzla,
Že je blažen každý host?
Tys to, spanilá nevěsto,
Tvým-tě věnem láska – ctnost.

Meter: trochaic
10.
by Friedrich von Logau

Gott gibt alles, was wir dürffen; daß sichs uns nu nimmer füget,
Macht die Wollust und Begierde, derer Stand sich nie vergnüget.

Meter: trochaic
2  Co na tom, dnes že nechtějí tě znát!
by Otokar Fischer

Co na tom, dnes že nechtějí tě znát!
Jsou hlubší poznání, je vyšší řád,
neb strast, již z očí vesmíru jsi čet,
je nesestárle stará jako svět,
a božská krása, jíž tvůj zrak je pln,
ta v každý mžik se prvně noří z vln.
Nechť starci mdloba, svůdně mládeží
nechť zmítá sen – Co na tom záleží!
Jen v tuchu věřit víc než lidských měr,
mít srdce vpiato v zpěvné kolo sfér,
vždy tomu naslouchat, co káže hlas,
svým světem kráčet, svůj si tvořit čas –
a klidně plát, jak hvězda, která ví,
že od věků má tiché poselství!

Meter: iambic
[kein Auge findet mich in Bavens Kirchenlehren]
by Johann Christian Günther

Kein Auge findet mich in Bavens Kirchenlehren;
Ich weis so viel daraus als die ihn täglich hören.

Meter: iambic
Höchster Zweck der Kunst
by Friedrich Schiller

Schade fürs schöne Talent des herrlichen Künstlers! O hätt er
Aus dem Marmorblock doch ein Kruzifix uns gemacht!

Meter: polymetric
MOJE RODNÉ MĚSTEČKO.
by Karel Horký

Zahrádka malá, dobře pohnojená,
pár tulipánů na slunci se blyští,
a staré panny přímo ze semena
tu zvolna klíčí v stuchlém pařeništi.
Zahrádka malá, jako ze škatulky,
a zahradníci neznají zde rýče,
jen k tulipánům přivazují hůlky
a ošetřují farské petrklíče.
Zahrádka malá, levandulí dýchá,
již dívky kladou v modlitební knížky,
i heřmánek zde pro bolení břicha
a vzduchem lítá chmýří pampelišky.
Zahrádka malá, tichá, roztomilá,
však běda krtku, octne-li se tady!
Zde krtka soudí jako krokodila
a katův špalek stojí u zahrady...

Meter: iambic
MATKA. (II.)
by Antonín Klášterský

Pak prchl krátký rok. A vešla žena mladá,
jak zvonek živoucí pod vlídný jejich krov;
rty měla jako krev a zrak jak noc, když padá,
a celou propasť v něm, pro kterou není slov.
Vlas dlouhý, ztemnělý a zamodralý málo,
a prsa nádherná jí zvedal vřelý dech,
vše žitím dýchalo a životem v ní hrálo,
když vešla poprvé, smích lehký na svých rtech.
Ach, žena veselá! Toť jako ptáče lesu,
toť jara vanutí je v mráz a mlhy mrak!
Proč chýlit hlavu v dlaň? Vždyť v světě tolik plesu!
A radosť v srdci mít, jak nemít na rtu pak?
Však matka cítila, že o syna je chudší,
ji bodl u srdce a zabolel ten smích,
však přece sevřela ji pevně do náručí:
„Nu, požehnej vás Bůh a ochraň zkoušek zlých!“

Meter: polymetric
5. Captatio benevolentiae.
by František Hajniš

Nechtěj přísně všímať si mých znělek,
Rýmů, nožek, celé soustavy;
Pokazíš svévolně zábavy,
Spokojen buď, líbí-li se celek.
Mílek v toule svém má tolik střelek,
A předc', často jda na výpravy,
Místo srdce střelí do hlavy.
A pak všímni sobě, bratře! včelek,
Ony po lukách se v bystrém letu
Vůkol planých mihnou květinek,
Z plných pouze medy ssají květů.
Kdo jen vady v spisech vytknout touží,
Celku nedbaje na oučinek,
Jiných nudí, sám pak sebe souží.

Meter: trochaic
Der Blick der Liebe
by Johann Martin Miller

War das nicht ein Blick der Liebe,
Der aus ihrem Auge sprach?
Sah es nicht bethränt, und trübe
Mir mit stiller Sehnsucht nach?
Ja, bei Gott! Sie muß es wissen,
Daß ich so verwundet bin;
Muß, von Mitleid hingerissen,
Auch für mich im stillen glühn! –
O ihr Liebesengel, rühret
Euch das Flehn des Leidenden,
O so steigt herab und führet
Mich zu meiner Heiligen!
Daß ich ihr zu Füßen sinke,
Meine Leiden ihr gesteh',
Und durch einen ihrer Winke
Mich zu euch erhoben seh'!

Meter: trochaic
In das Album einer Dame nach Durchwanderung des Schlosskellers und Gartens zu Eschenau
by Nikolaus Lenau

Auf solchem Gang durch einen reichen Keller,
Da schlägt der Puls des Herzens tiefer, schneller.
Auf solchem Gang durch einen grünen Garten,
Da wetzt das Leben aus die alten Scharten.

Meter: iambic
95.
by Friedrich von Logau

Grunnus ist ein karger Filtz,
Hat doch einen milden Miltz,
Dann er dich, du Thaler-Sack,
Lachet an den gantzen Tag.

Meter: trochaic
LA VIRGEN DE LA SERVILLETA.
by František Leubner

Jak vidím, kuchmistře, tak barvy kladu
a s láskou v údivu jen krásu hledám.
Sem bílý ubrus tvůj! Již štětec zvedám –
Viz onu ženu s děckem v brány chladu!
Tvůj soucit nasytil v jich dnes je hladu,
já krásu v stínu zřím... V stín stínu nedám...
To dítě patří k malým neposedám,
tož rychle na plátno svit očí, údů vnadu!
Jen lépe vida, zde vás vedu do Betlema,
ty srdce soucitné, mdlé ku kráse však oči!
Viz obraz teď! Jím vidno buď nám dvěma:
Jas krásy, soucit všední krásní dílo –
já barvy tru, mnich v krbu rožněm točí.
Zpět ubrus v pamět! Pinxit Estevan Murillo.

Meter: iambic
Nachsicht
by Karl May

Denk oft zurück ins eigne Leben;
Verlang von Andern nicht zu viel!
Du weißt, es führte dich dein Streben
Auch nur so nach und nach ans Ziel.
Du hast den Schwachen gern zu schonen;
Du wurdest doch wohl auch geschont.
Die Liebe wird bei ihm sich lohnen,
Wie sie sich einst bei dir gelohnt.
Und bist du auch nicht ganz zufrieden
Mit dem, was er für dich gemacht,
Wir Menschen sind ja so verschieden:
Er hat es anders sich gedacht.
Du solltest dich darüber freuen,
Daß er dir guten Willen zeigt.
Auch du hast Manches zu bereuen,
Auch dir fiel wohl nicht Alles leicht.
Drum laß den Zorn nicht überfließen;
Ueb immer Nachsicht, hab Geduld;
Denn, wenn dich Etwas will verdrießen,
Bist du vielleicht auch selbst mit schuld.

Meter: iambic
Witz und Tugend
by Friedrich von Hagedorn

Wie schön ist nicht Homer, der Dichter aller Zeiten,
Wie reizend, wie gelehrt, wie reich an Trefflichkeiten!
Doch auch nur eine That rechtschaffner Menschenhuld,
Der wahren Mäßigung, der Großmuth, der Geduld,
Verschwiegne Tugenden, die wir mit Kenntniß üben,
Sind noch einmal so schön, als was Homer geschrieben.

Meter: iambic
- CXXIV -
by Fernando de Herrera

Fue gloria de mi alto pensamiento
osar y ver vuestra beldad serena,
y de firmeza arder mi alma llena,
desesperando el fin de su tormento.
Si como mereció mi atrevimiento
la honra y el valor de tanta pena,
consintiera el cruel que me enajena
no ofenderos el bien del mal que siento,
pensara merecer con la fe mía
nombre de vuestro; mas a tanta alteza
la humilde mortal suerte no conviene.
Mas, ya que no vos canse mi osadía,
no pretendo consuelo a mi tristeza,
sino que consintáis que por vos pene.

Meter: polymetric
Soneto
by Manuel Justo de Rubalcava

Cuando risueño se levanta el día
se agrava con las horas mi tormento
y crece de continuo el sentimiento
cuando cae la noche oscura y fría:
lejos de la quietud y la alegría
descanso busco, pero no lo siento,
porque si es que reposo algún momento
es cuando me desmaya la agonía
Vuelve otra vez el día congojoso
y me encuentra del modo que me deja,
despierto sin alivio ni consuelo,
tú Roselia, procura mi reposo,
no renueves la causa de mi queja,
haz porque mude de semblante el cielo.

Meter: polymetric
Nachtwandlerin
by Clara Müller-Jahnke

Ahnungslos an Abgrunds Rande
wandelst du, vom Tod umhegt –
welche Gottheit hat die Binde
deinen Augen umgelegt?
Ströme brausen dir zu Füßen,
doch dein Herz erzittert nicht, –
bleich erglänzt im Mondenstrahle
dein verklärtes Angesicht.

Meter: trochaic
LxXV.
  Christlich-Germanisch.
by Georg Herwegh

Im
wird es
Der König, unser Herr, wird reden und
wir — schreiben.

Meter: iambic
A la quina
by Clemente Althaus

Febrífuga corteza, de la humana
enferma gente celestial tesoro,
por el que más que por su plata y oro
el mundo debe a la región peruana:
¡Cuántas gracias te rinde el alma ufana!
Por ti se enjuga mi encendido lloro;
tú vuelves la salud a la que adoro,
y a su semblante la nativa grana.
Por ti de nuevo blancos velos viste,
y sus divinas perfecciones muestra
a Lima, con su ausencia sola y triste;
por ti en el baile alegre con su diestra
mi diestra junto, y venturoso enlazo
dejándome llevar en leve abrazo

Meter: iambic
Sonnet 111: O, for my sake do you with Fortune chide,
by William Shakespeare

O, for my sake do you with Fortune chide,
The guilty goddess of my harmful deeds,
That did not better for my life provide
Than public means which public manners breeds.
Thence comes it that my name receives a brand,
And almost thence my nature is subdu'd
To what it works in, like the dyer's hand.
Pity me then and wish I were renew'd;
Whilst, like a willing patient, I will drink
Potions of eisel 'gainst my strong infection;
No bitterness that I will bitter think,
Nor double penance, to correct correction.
Pity me then, dear friend, and I assure ye
Even that your pity is enough to cure me.

Meter: iambic
188
by Josef Vlastimil Kamarýt

Dobře: pěkně začíti,
lépe: pěkně skončiti.

Meter: trochaic
Herbstliche Liebe
by Clara Müller-Jahnke

Meine Seele spinnt dich ein;
schimmernde Marienfäden
sollen ihre Häscher sein.
Ihre Schlingen fühlst du kaum.
Eine rote Märtyrkrone
brech ich dir vom Eschenbaum.
Deine Stirne küß ich bleich –
und so führ ich dich gefangen
mitten durch mein Schattenreich.
Du wirst ganz mein eigen sein,
wirst verbluten und verblühen –
meine Seele spinnt dich ein.

Meter: trochaic
An Selinen .
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Zum zweyten mal, o meine theure Seline,
Reißt dich die schwarze Welle hin?
Zum zweyten mal schwimmst du auf tobendem Meere
Den grimmigsten Gefahren zu?
Mit banger Nacht schwärzt sich der stürmende Himmel,
Der Donner donnert vom Olymp;
Der wilde Blitz erleuchtet schrecklich den Abgrund,
Der oft dein zagend Schif verschluckt.
Verfolge nicht ein unglückseliges Mädchen,
Natur, mit so viel Grausamkeit!
Gebeut doch ietzt dem niederrollenden Donner,
Gebeut doch ietzt der frechen Fluth.
Du hörst mich nicht? nicht das bewegliche Weinen
Des ärmsren Kindes, das verzagt?
Auss neu wälzt sich auf dunkeln wütenden Wellen
Die blasse Todesangst ins Schif.
Wohin, wohin reißt dich die brausende Woge
Seline, hörst du mich nicht mehr?
Ich ruf am Strand, mit aufgehabnen Händen:
Seline, hörst du mich nicht mehr?
Was hoff ich noch am unglücksvollen Gestade —
Empfange mich, grausames Meer!
Kan ich sie nicht auf diesem Trümmer erretten,
So sterb ich wenigstens mit ihr!

Meter: iambic
from Upon Appleton House, to my Lord Fairfax
by Andrew Marvell

Within this sober frame expect
Work of no foreign architect;
That unto caves the quarries drew,
And forests did to pastures hew;
Who of his great design in pain
Did for a model vault his brain;
Whose columns should so high be rais’d
To arch the brows that on them gaz’d.

Why should of all things man unrul’d
Such unproportion’d dwellings build?
The beasts are by their dens exprest,
And birds contrive an equal nest;
The low roof’d tortoises do dwell
In cases fit of tortoise-shell;
No creature loves an empty space;
Their bodies measure out their place.

But he, superfluously spread,
Demands more room alive than dead;
And in his hollow palace goes
Where winds as he themselves may lose.
What need of all this marble crust
T’impark the wanton mote of dust,
That thinks by breadth the world t’unite
Though the first builders fail’d in height?

But all things are composed here
Like nature, orderly and near;
In which we the dimensions find
Of that more sober age and mind,
When larger sized men did stoop
To enter at a narrow loop;
As practising, in doors so straight,
To strain themselves through Heaven’s gate.

And surely when the after age
Shall hither come in pilgrimage,
These sacred places to adore,
By Vere and Fairfax trod before,
Men will dispute how their extent
Within such dwarfish confines went;
And some will smile at this, as well
As Romulus his bee-like cell.

Humility alone designs
Those short but admirable lines,
By which, ungirt and unconstrain’d,
Things greater are in less contain’d.
Let others vainly strive t’immure
The circle in the quadrature!
These holy mathematics can
In ev’ry figure equal man.

Yet thus the laden house does sweat,
And scarce endures the master great,
But where he comes the swelling hall
Stirs, and the square grows spherical;
More by his magnitude distress’d,
Then he is by its straightness press’d,
And too officiously it slights
That in itself which him delights.

So honour better lowness bears,
Than that unwonted greatness wears;
Height with a certain grace does bend,
But low things clownishly ascend.
And yet what needs there here excuse,
Where ev’ry thing does answer use?
Where neatness nothing can condemn,
Nor pride invent what to contemn?

A stately frontispiece of poor
Adorns without the open door;
Nor less the rooms within commends
Daily new furniture of friends.
The house was built upon the place
Only as for a mark of grace;
And for an inn to entertain
Its lord a while, but not remain.

Him Bishops-Hill, or Denton may,
Or Billbrough, better hold than they;
But nature here hath been so free
As if she said leave this to me.
Art would more neatly have defac’d
What she had laid so sweetly waste;
In fragrant gardens, shady woods,
Deep meadows, and transparent floods.

Meter: iambic
Nur was ich liebe, das ist mein
by Ludwig Achim von Arnim

Nur was ich liebe, das ist mein,
Und kann nur immer meiner werden;
Du weißt von nichts, du läßt mich ganz allein,
Was ich in dir geliebt, das bleibt doch mein.
Gehört dem Flügel dieser Ton
Den meine Finger traurig weckten?
Nein, du bist mein, dir selber recht zum Hohn,
Was ich in dir erweckt, gehört mir schon.
Dein Haus ist mein, denn ach von dir
Umschließt es so viel schöne Kinder;
Ist mein die Perle, so gehört auch mir
Die Schale, deines Leibes schöne Zier.
Ich geb' die Seele, du bist mein,
Du schöner Teufel mußt mir dienen,
Hast mich verführt mit schönem Augenschein,
Sei alles falsch und leer, du bist doch mein.

Meter: iambic
1L: Sie diente ihm getreu beflissen
by Hedwig Lachmann

Sie diente ihm getreu beflissen
Als Weib und Magd an fünfzig Jahr.
Sie schob ihm zu die besten Bissen,
Nahm seine kleinsten Wünsche wahr.
Sie hat zehn Kinder ihm geboren
Und hielt sie seinem Unmut fern.
Sie hat sich ganz in ihn verloren
Und ihm gehorcht als ihrem Herrn.
Nun starb er ihr. Noch lebenskräftig
Bleibt sie zurück verwaist und fremd.
Zum letztenmal für ihn geschäftig,
Bereitet sie sein Totenhemd.
Mit ihren Fingern welk und hager
Wäscht sie den kalten starren Leib
Und dient ihm an dem stillen Lager
Zum letztenmal als Magd und Weib.

Meter: iambic
Glück auf
by Joseph von Eichendorff

Gar viel hab ich versucht, gekämpft, ertragen;
Das ist der tiefen Sehnsucht Lebenslauf,
Daß brünstig sie an jeden Fels muß schlagen,
Ob sich des Lichtes Gnadentür tät auf,
Wie ein verschütt'ter Bergmann in den Klüften
Heraus sich hauet zu den heitern Lüften.
Auch ich gelang einst zu dem stillen Gipfel,
Vor dem mich schaudert in geheimer Lust.
Tief unten rauschen da des Lebens Wipfel
Noch einmal dunkelrührend an die Brust,
Dann wird es unten still im weiten Grunde
Und oben leuchtet streng des Himmels Runde.
Wie klein wird sein da, was mich hat gehalten,
Wie wenig, was ich Irrender vollbracht,
Doch was den Felsen gläubig hat gespalten:
Die Sehnsucht treu steigt mit mir aus der Nacht
Und legt mir an die wunderbaren Schwingen,
Die durch die Stille mich nach Hause bringen.

Meter: iambic
DNES SE NEHRAJE.
by Antonín Klášterský

Blíž cesty za městem vůz loutkářův stál známý
a z prken divadlo, kde směšně truchlé drámy
se hrají pro děti. Jak plálo sluncem ráno,
já čet’ – na oponě to rudé bylo psáno –
že „dnes se nehraje“. Tu úsměv šleh’ mou lící.
Ach, dnes se nehraje! Snad není v dispozici
Kašpárek veselý, snad nastudil se včera,
jak mlhou domů šel, snad smůla Lucifera
již došla, rytíř prch’ neb princezna, ta kráska,
svou smlouvu zrušila a odjela, kam láska
neb sláva táhla ji, by strhla k sobě světy
svým hlasem kouzelným a vlečkou toalety.
A s novým úsměvem jsem spatřil bílou kozu
na trávě pásti se a přistoupil jsem k vozu
a nahléd’ okénky, jež byly dlaně zvící.
Tam v rakvi leželo děťátko tiše spící.

Meter: polymetric
- XXXIX -
by Fernando de Herrera

El suave color que dulcemente
espira, el tierno ardor de rosa pura,
la viva luz de eterna hermosura,
el sereno candor y alegre frente;
el semblante do yace amor presente,
la mano que a la nieve de blancura
orna, pueden volver la noche oscura
en día y claridad resplandeciente.
En vos el sol se ilustra, y se colora
el blanco cerco, y ledas las estrellas
fulguran, y las puntas de Diana.
Tal vos contemplo, que la roja aurora
y de Venus la lumbre soberana,
en vuestra faz ardiendo son más bellas.

Meter: iambic
1L: Früling / ein Vorbild vom ewigen Leben /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Früling / ein Vorbild vom ewigen Leben /
Spiegel der Jugend / der Freuden Gezelt /
Jährlich-verjüngeter Fönix der Welt /
Athem der Musen / der Huldinnen Weben /
Wonne so alle Ergetzung kan geben /
Goldschmid der Wiesen / und Mahler im Feld /
Kleinod / das niemand erkauffet mit Gelt /
frischer der vieler Herz-frischenden Reben!
sey mir willkommen / ausländischer Gast /
Freuden-Freund / Glückes-Wirt / Diener der Liebe!
sey nur mit Blumen und Blättern gefast /
deine hieherkunfft nicht länger verschiebe!
alle verlangbare Schätze du hast.
Dir ich die Krone der Lieblichkeit giebe.

Meter: dactylic
- CXII -
by Fernando de Herrera

Tú, que en la tierna flor de edad luciente,
Jerónimo moriste, y apartado
de los tuyos, el piélago sagrado
honraste con tu cuerpo eternamente,
recibe, no de mármol excelente
dino sepulcro, del mortal cuidado
breve gloria, do al fin yace olvidado,
mas lágrimas de triste amor ardiente.
Recibe esta memoria de mi pena,
que te será perpetua por ventura,
pequeña prenda del amor estrecho.
Tú gozas de la pura luz serena,
tú tienes todo el mar por sepultura
y siempre eterno vives en mi pecho.

Meter: iambic
I Love to Do My Homework
by Anonymous

I love to do my homework,
It makes me feel so good.
I love to do exactly
As my teacher says I should.

I love to do my homework,
I never miss a day.
I even love the men in white
Who are taking me away.

Meter: polymetric
VIII. Až někdy drahá přijdeš do nebe,
by Adolf Heyduk

Až někdy drahá přijdeš do nebe,
chci tam už toužně čekat na tebe,
chci na tebe tam čekat, moje štěstí,
a naproti chci srdce své ti nésti;
a až si klesnem v náruč, v objímání –
sám tvůrce bude míti smilování
a ze dvou našich srdcí jedno stvoří,
jehožto plápol nešlehne víc k hoři,
jehožto plápol k lásce se jen vznítí,
a zář ta bude nad demant se skvíti,
to srdce bude stejně oboum bíti
a na věky se budem rádi míti.

Meter: iambic
SONET O PŘÍTELI PRO PŘÍTELE
by Josef Svatopluk Machar

Můj přítel, který v našem umění
vždy lpí na theorii ctihodné
(on ještě, básníka než ocení,
zda genij to, či talent rozhodne),
mní, že prý čtenář hledá při čtení
jen dojem krásy divné, lahodné
(a má hned jakýchs formul spletení
prý k lapení té krásy za vhodné).
Ne krásu, příteli, tvůj čtenář hledá sebe,
to já své v díle tvém; – a někdy autora,
pak ale propuká v něm vášeň netvora,
pak z každé řádečky krev tvoji chtivě střebe,
tvé city pohltá – a v posled z plných plic
ti ráčí vytýkat – žes toho nedal víc!

Meter: iambic
A una mariposa
by Gertrudis Gómez de Avellaneda

Hija del aire, nívea mariposa,
que de luz y perfume te embriagas
y del jazmín al amaranto vagas,
como del lirio a la encendida rosa.
Tú que te meces cándida y dichosa
sobre mil flores que volando halagas,
y una caricia por tributo pagas
desde la más humilde a la orgullosa:
Sigue, sigue feliz tu raudo vuelo,
placer fugaz, no eterno, solicita
que la dicha sin fin sólo es del cielo
Fijar tu giro vagaroso evita,
que la más bella flor que adorna
                  el suelo
brilla un momento y dóblase marchita

Meter: iambic
- LXXXVII -
by Fernando de Herrera

Luces en quien su luz el sol renueva,
y Cupido su llama, y las estrellas,
con cuya claridad florecen bellas
con el nocturno horror, con alba nueva.
¿Qué pesar os destiñe osado y prueba
desmayar el vigor de esas centellas?
¿Por qué no descubrís con fuerza en ellas
de vuestro puro fuego alguna prueba?
Así podrá con llanto, dulces ojos,
turbar vuestro esplendor oscuro velo,
cual nube rara al vivo ardor de Apolo.
Después que al dolor dais estos despojos,
de luto cubre Amor su faz, y el cielo
confuso yace en triste sombra y solo.

Meter: iambic
RACHEJTLE.
by Pavla Maternová

Jednou v roce, to je svátek
na tom našem nábřeží!
Paže k paži, hlava k hlavě
od Žofína ku věži.
Což? snad šumně hotuje se
proti škůdci Prahy květ?
Či zde slaven slavný Slovan,
jenž svým duchem pronik’ svět?
Či si tady přisaháme
svornost, lásku, jednotu,
jíž prý nad jiné nám třeba
k šťastnějšímu životu? – –
Není to tak hrozné, pane,
ani smír to, ani boj:
to dnes večer Praze vzplane
svatojánský ohňostroj!
Hrstka lesklých raket stačí
vznítit toto moře hlav,
posléz bělorudý bengál
vrchem uspokojí dav.
Lid jde, děcko spokojené,
blažen k spánku klade skráň –
A ty za nás, svatý Jene,
vlast a jazyk dále braň! –

Meter: trochaic
1L: Zu Hannover an der Leine
by Hermann Löns

Zu Hannover an der Leine
Stand ich als Kanonier;
Du allerschönste Rosa,
Jetzt muß ich fort von dir.
Auf der Lüneburger Heide,
Da geht der Staub so dicht;
Du allerschönste Rosa,
Ich vergesse dich nicht.
Zu Munster in dem Lager,
Da lebt es sich so frei;
Du allerschönste Rosa,
Ich bleib' dir immer treu.
Zu Celle an der Aller,
Da lag ich im Quartier;
Du allerschönste Rosa,
Mein Herz, das ist bei dir.
Zu Hildesheim im Biwack,
Da war so kalt die Nacht;
Du allerschönste Rosa,
Dein hab' ich stets gedacht.
Und morgen, da heißt es,
Da heißt's geschieden sein;
Du allerschönste Rosa,
Mein Herz bleibt ewig dein.

Meter: iambic
- LXXXVIII - Resistencia a los celos
by Pedro Soto de Rojas

Este mundo abreviado, este edificio,
fábrica del artífice del cielo;
desde la cima hasta el humilde suelo
de Fénix es, a Fénix es propicio.
Aquí reverenciando su servicio
la voluntad, con amoroso celo,
(altar mi corazón) mejor que Delo
hace del gusto eterno sacrificio.
¡Oh celos! y queréis ciegos profanos,
violando el templo de mi dulce hermosa,
dentro en mi pecho ensangrentar las manos.
Hijo de una sospecha temerosa
¿no sois (al parecer) de envidia hermanos?
¿por qué empresa intentáis dificultosa?

Meter: iambic
KRVAVÁ ŘEKA.
by Rudolf Illový

SEN těžký měl jsem dnes. – Dnes řeku zřel jsem časně z rána
a řeku širokou a valící se krajem v dáli.
A řeka pěnila se, jako divou bouří hnána
a bušila vždy více v tvrdé kolem sebe skály.
Však hrůza! Voda v oné divé řece netekla to,
to byla krev, krev černá, krev též kouřící se, rudá.
A mrtvo kolem. Jakoby vše zde as bylo klato
i na břehu tam krajina, jež byla pustá, chudá.
Já slyšel, náhle z hloubi vod jak hrobový hlas vece:
...Jsem krví, kterou člověk prolil ode svého vzniku!
A hrobový hlas onen dozněl opět dole v řece
a jako echo slyšel jsem jen od skal tisíc vzlyků.
Sen těžký byl to. Hrůzou na celém se těle třesa,
jsem procit, patře, jak se na mne ranní slunko směje.
A myslím-li na onen sen, tu naděje má klesá
a duše moje lká a znovu se vždy v bázni chvěje.

Meter: iambic
Siebendes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

Hierauf fiel jemand ein, (die schimmerte von Gold)
„was „, sprach sie, bist du dann nur deinen Sinnen hold?
115”Ists möglich, daß dein Herz dem Mund nicht wiederspreche?
„es kommt mir vor, daß es dir an Beweis gebreche.
„schreckst du vielleicht nur die, die leicht zu schrecken seynd?
„erklär uns deine Rach! wie strittst du mit dem Feind?

Meter: iambic