PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XL - A Fernando de Soria
by Francisco de Medrano

Yo vi romper aquestas vegas llanas,
y crecer vi y romper en pocos meses
estas ayer, Sorino, rubias mieses,
breves manojos hoy de espigas canas.
Estas vi, que hoy son pajas, más ufanas
sus hojas desplegar para que vieses
vencida la esmeralda en sus enveses,
las perlas en su haz por la mañanas.
Nació, creció, espigó, y grano en un día
lo que ves con la hoz hoy derrocado,
lo que entonces tan vivo parecía.
¿Qué somos, pues, qué somos? Un traslado
de esto, una mies, Sorino, más tardía;
y, ¡a cuántos, sin granar, los ha segado!

Meter: iambic
Wiesengang
by Paul Heyse

Der letzte Grummetwagen ist herein,
Rund sind die Wiesen leer; das Reich ist mein;
Kein Ährenfeld, das mir verschlossen bleibt,
Nur Stoppeln, über die der Ostwind stäubt.
Ich wandre, wandre. In erschrocknem Lauf
Springt dann und wann ein Häschen vor mir auf.
Die scheue Feldmaus schlüpft behend ins Loch,
Nur ihres Schwänzleins Spitze seh' ich noch.
Zeitlosen ringsumher. Ihr bleiches Rot
Lügt nur das Leben; doch ihr Saft bringt Tod.
Nichts Farbenfrohes, keiner Blume Spur;
Zum Winterschlaf anschickt sich die Natur,
Wie sich ein schönes Weib am Abend spät
Des Schmucks entkleidet, eh' sie schlafen geht.
Doch wer sie liebt, der findet tausendmal
Sie holder so, als in des Festes Saal.
Geborgen vor der Schmeichler ödem Schwarm
Hält er sie jetzt am Busen, liebewarm,
Entzückt von ihres Auges letztem Gruß,
Den vorm Entschlummern sie ihm gönnen muß,
Wie dort der Sonne letzter Schimmer müd
Aus tiefgesenkter Wolkenwimper sprüht.

Meter: iambic
- CXVI - A la duquesa de Villahermosa, doña María de Aragón, cuando, saliendo de Menina, se calzó chapines
by Argensola

Cuando el amor sus flechas aprestaba
vuestra hermosa niñez, real señora,
como quien su vecino daño ignora,
el orbe la defensa despreciaba;
y así, en las llamas súbitas sacaba
centella en otro tiempo, incendio ahora;
ya amor subido en alto se mejora,
para esparcir los daños de su aljaba.
Y por herir las almas de improviso
le disminuye al vencedor la gloria,
noble pregón que se defiendan suena;
mas como ven que es vuestra la victoria,
aperciben los pechos a la pena,
y niéganlos al importuno aviso.

Meter: iambic
54.
by Gerhard Tersteegen

Eigne Werke nutzen nichts; willst du Kanans Ruh ererben,
Lerne deinem eignen Tun durch gelass'nes Leiden sterben,
So entblößet fliehe dann mit Vertrauen in Gott ein,
Bis das süße Friedensland, Gottes heil'ger Berg, ist dein!
Schöner Berg der Heiligkeit, da das Auge Gott nur siehet,
Stilles Land der Ewigkeit, da der Friede Gottes blühet,
Da der lang bedrängte Geist findet Raum und offne Bahn
Und im Unermeßlichen ohne Anstoß leben kann!

Meter: trochaic
43.
by Friedrich von Logau

Einen zum Poeten krönen,
Hält man heute für verhöhnen;
Gebet ihnen für das kräntzen,
Was im Beutel pflegt zu gläntzen;
Dieses bringt, ihr hohen Leute!
Euch viel Namen, ihnen Beute.
Lorber-Blätter künnen schmücken,
Aber nicht gar hoch entzücken;
Rosenobel künnen zieren
Und den Geist zum höchsten führen.

Meter: trochaic
61. Haltet's fest!
by Wilhelm Müller

Die, so außer ihrem Adel haben weiter nichts als Tadel,
Sind mit Recht am meisten eitel auf den tadellosen Adel.

Meter: trochaic
Soneto
by Fray Damián de Vegas

Si está de sol vestida y adornada,
porque al eterno sol vimos en Ella,
si con sus plantas a la luna huella,
de más vivos albores circundada:
Y si también de estrellas cornada
San Juan miró esta cándida Doncella;
cuál será el cuerpo, cuál el alma de Ella,
cosa es de los mortales no alcanzada.
Si los Ángeles puros siempre han sido,
y por Reina la adoran en profundo
acatamiento, ¿quién de su grandeza,
nunca manchada, dudará atrevido,
cuando de polo a polo clama el mundo,
que no hay bajo de Dios igual pureza?

Meter: polymetric
OTČE NÁŠ (BUĎ VŮLE TVÁ)
by František Odvalil

Zahrad dvé. Ta prvá víří
zátopou poupat, motýlů roji;
pán tvorů lian pod závoji
družku si vede, kolem vše hýří.
Kolébka zlatá. V zeleném chvojí
darmo však nesyčí pekelní štíři.
Propadne vše – vše v záhubu míří,
že řekl člověk: Chci vůli mít svoji!
Zahrada druhá. Zasmušilá
v ni bolest křídla zavěsila,
kolen i tváře tam krvavý znak.
Get šemen. Olej na lidstva rány,
útlakem smrti vylisovaný:
Jak Ty chceš, Otče, nechť stane se tak.

Meter: polymetric
Dvojí prospěch.
by Jaroslav Vrchlický

Když nechcete – kdo můž’ tu něco chtíti?
Přec pány vždycky budete své vůle,
jen jedno chtěj vždy každá vaše půle,
a věčné máte, nesmrtelné žití.
Z těch Svatopluka prutů posměch míti
jen může dětská všetečnost a zvůle,
jen držte se jich a co vryto v žule,
to vítr nemůž’ spláchnout, ni déšť smýti.
V své duše svatyni měj každý váhy,
kde prospěch svůj a vlasti prospěch váží;
svůj každý uč se potlačiti záhy.
Ba vlastní raděj rozbij ňader modly,
než Eumenid sbor srdce na zápraží
by Efialt zhled’ neb Milota podlý.

Meter: iambic
Caput VI.
by Heinrich Heine

Doch jener erwiederte trockenen Tons,
Sogar ein bischen phlegmatisch:
„ich bitte dich, exorzire mich nicht,
Und werde nur nicht emphatisch!
„ich bin kein Gespenst der Vergangenheit,
Kein grabentstiegener Strohwisch,
Und von Rhetorik bin ich kein Freund,
Bin auch nicht sehr philosophisch.
„ich bin von praktischer Natur,
Und immer schweigsam und ruhig.
Doch wisse: was du ersonnen im Geist’,
Das führ’ ich aus, das thu’ ich.
„und gehn auch Jahre drüber hin,
Ich raste nicht, bis ich verwandl
In Wirklichkeit was du gedacht;
Du denkst, und ich, ich handle.

Meter: iambic
Soneto
by José Iglesias de la Casa

Era invierno, y las horas del sosiego,
cuando Fabio, durmiendo descuidado,
soñaba que era estío y que abrasado
se vio de la canícula y del fuego
Sueña que a un limpio estanque se va luego,
y de enojosa ropa despojado,
se entra en el baño dulce y regalado,
que le refrigeró con blando riego.
La frialdad del agua placentera
conoce que del pecho enardecido,
poco a poco el calor le echaba fuera
Despierta en esto, torna a su sentido,
y ve que a efecto de su borrachera,
en un gran lodazal se halla tendido.

Meter: iambic
Z písní.
by Antonín Čapek

Mně zdálo se, že hvězdy padaly,
mně zdálo se, že kvítky plakaly;
mně zdálo se, že drahé mojí dívce
zlé věsti o mém jménu šeptaly.
Zapadlo slunko světu do šera,
do duše její vešla nevěra
a víru její nevzbudí už více
ni slovo mé, ni slza nikterá.
Cestička naše se v houštinu tratí,
zavede v skály nás, žal nás uchvátí;
a kam se ubozí pak uschováme?
nešťastnou lásku svou tu pochováme.
A ty mne opustíš, domů se vrátíš,
najdeš svou cestičku, mír blaha ztratíš;
zpomeneš často pak za doby lkání
na naše ztracené umilování.

Meter: iambic
ZEMĚ.
by František Kvapil

Zem šírá tonouc v zimní mlze dřímá,
sníh jako rubáš kryje les a nivy,
již s ledem, s vánicemi přišla zima,
a vichr žalm svůj pěje zádumčivý.
Vše zdá se mrtvo; nehnutá tiš jímá
vsi, města – jak by prchl z nich, kdo živý.
Mníš, nad tím krajem Smrt své žezlo třímá,
a, mrtvých stráž, plá s výše měsíc křivý.
Jak hřbitov nesmírný vše zdá se náhle,
kde každý pohas ruch, jenž sluje žití –
leč pod hlínou přec duní vzdechy táhlé.
A jako v snu když hruď se zvedá ženy,
tak pod tím sněhem, který matně svítí,
lkát slyším mroucí, nekonečné steny...

Meter: iambic
1L: Ein Hase ward, wie Lockmann sagt,
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Ein Hase ward, wie Lockmann sagt,
Von einem Windspiel aufgejagt
Und endlich auf der Flucht gefangen,
Der Hund zerriß ihm Brust und Wangen
Und leckte dann mit frohem Muth
Des guten Rammlers warmes Blut.
Halt ein, sprach dieser, deine Küsse
Sind schmerzlicher als deine Bisse.

Meter: iambic
Das Ungewitter
 in der Nacht vom 31ten August 1761.
by Anna Luise Karsch

Er kommt, der Sturmwind heult ihn anzusagen,

Meter: iambic
Žaloba na Amora.
by Šebestián Hněvkovský

Slyš Venuše, trestej syna,
Jest nemalá jeho vina.
Onť lákává v poli, v lese,
Y v divadlech, v skočném plese:
Slyš, v Zevsovu chrámě střelu
Též do srdce spustil k želu!
Máť odplatou pobožnosti
Být zbaveno spokojnosti?
Kdož Perúne bude chtíti
Kdy do chrámu tvého vjíti?

Meter: trochaic
- XXX -
by Bernardino de Rebolledo

Arde el Báltico mar cuyos Cristales
luminosos reflejos dan al suelo,
desde que aposentaron en su hielo
de Cristina las luces celestiales.
Pervertidos los términos fatales,
del uno al otro opuesto Paralelo
incluyó breve Golfo tanto Cielo,
en asombro común de los mortales.
Y lustradas de puros esplendores
brotan de Tetis las cavernas ondas
de perlas rica numerosa suma.
Y ceñido de cándidos fulgores
vuelve a nacer el Sol entre las ondas
y Minerva cual Venus de la espuma.

Meter: anapestic
2. Böser Ort
by Friedrich Hebbel

Ich habe mich ganz verloren,
Wie ist hier Alles stumm!
Es drängen die schwarzen Bäume
Sich tückisch um mich herum.
Sie wollen mich nicht mehr lassen,
Mich aber treibt es fort,
Man spricht von bösen Orten,
Dieß ist ein böser Ort!
Hier ist schon Böses geschehen,
Und hier muß mehr gescheh'n,
Wird's nicht an ihm begangen,
So muß es der Mensch begeh'n.
Die Blumen, so hoch sie wachsen,
Sind blaß hier, wie der Tod,
Nur Eine in der Mitte
Steht da in dunklem Roth.
Die hat es nicht von der Sonne,
Nie traf sie deren Glut,
Sie hat es von der Erde,
Und die trank Menschenblut!
Du sollst dich nicht länger brüsten
Auf meines Bruders Grab
In deinem gestohl'nen Purpur,
Ich räch' ihn und breche dich ab!
Dort liegt sie zu meinen Füßen!
Da schwingt ein Vogel sich,
Setzt sich mir gegenüber
Und pfeift und verspottet mich.
»jetzt läßt der Ort dich weiter,
Da ihm sein Recht geschah,
Du hast die Blume getödtet,
Es war nichts Anders da.«

Meter: iambic
- XXXV - Vuelve a encarecer la ceguedad de su pasión
by Luis de Ulloa y Pereira

Finjo, por divertirme del tormento,
o que alargo, o que rompo la cadena,
y cuando floja, o desatada suena,
más apretadas las prisiones siento.
Si luz figuro, y desengaño miento,
que alumbra la razón, o que la ordena,
más ciego, y más rendido de mi pena,
no alcanza la razón del escarmiento.
Lesbia, yo moriré de ti ofendido,
y tuyo moriré, que no hay ofensa,
que amor no la disculpe, o la perdone.
Mas firme me verás aborrecido:
excesiva cruel, ingrata piensa,
quien ama todo, o todo lo dispone.

Meter: iambic
ISOLA BELLA.
by František Kvapil

To večer byl, kdy planul růžově
na horách bílý sníh,
a v jezera pláň modře zčeřenou
loď naše veplula –
s paluby vlály šátky ke břehu,
zrak tonul do dálky – –
V mlh šerý přísvit zvolna halil se
hor majestát tak přísně velebný,
až zdály se být mnichů řadou jen
v širokých pláštích s šedou kapucí,
a noc, jak bývá někdy v podzimu,
klesala rychle, ve tmu halíc vše.
Tůň jezera též rázem zčernala,
v níž probleskoval pruh jen z achatu,
jejž rozjetá loď ryla v samet vln.
Však ani stožár nebylo již zřít,
a bílá plachta, jak pták do výše
když letí, očím náhle zmizela,
a ticho velké, širé, slavnostní
svou ruku kladlo na daleký svět.
S paluby prchl již, kdo s námi jel:
Angličan suchý s rudým deštníkem
a s dlouhou Miss, jíž oči svítily
pod večer jak dva bledé smaragdy,
švitorné obě mladé Francouzky,
jež stále smály se, Rus vysoký
s tou vážnou, tichou tváří dobráckou,
německý student, hlouček Švýcarů
i ta – ta s lící divně kouzelnou,
jak Sanzio je uměl malovat,
Madonna, v loktech božské Bambino,
nad níž se skláněl Ital osmahlý
s divokým, chmurným zrakem briganta
Umlklo vše, já zůstal v přídi sám
a v lenošku se stočiv, pozorně
jsem zíral mlčky v neproniklou tmu.
Mně zdálo se, že plujem bez konce,
kde žádný duši nekyne již cíl,
kde temnost spí jen věčná, nehnutá,
kde žádná hvězda neosvítí noc,
kde tiš, jen tiš a mrtvá prázdnota –
v tu nekonečnou propast daleka,
jež nemá začátku ni východu
a kam se ztrácí, nezříc návratu,
co žilo, všecko. V dálku neznámou.
A v duši náhle lítost zaťala
svůj spár tak bolestně a hlodavě –
Na všecky mladé sny já vzpomínal,
jež křídlem duhovým mi spěly vstříc,
a když jsem chopit chtěl je – ulétly;
na zlaté luky smavých nadějí,
illuse lásky marně odkvetlé;
na přízrak slávy, jenž byl výsměchem;
ach, na co vše já tehdy vzpomínal!
Čar zmizel, kouzlo vše se rozprýsklo,
a to, co plálo v dáli – ideal,
to chtění dobra, touha po kráse,
vše ztrácí se a uniká mi v tmu – –
Rozpřáh jsem náruč: Ne, ó neprchej!
Leč osleplý zrak černou zřel jen tkaň,
já nevěřil již v Světla živou moc,
dech mrazu vál mi v duši mrákotně –
ta noc mně byla jako věčný hrob,
a na kolena kles jsem v zoufalství,
ku předu, k dálce ruce vypjaté – –
V tom za skalisko loď se uhnula
a vzkřik jsem úžasem!
Zář jasná udeřila v oči mé,
z vod náhle stříbrných
jak přelud povstal faty morgany,
hle, Ostrov Čarovný!
Nad modrou tůní věnec loggií
se vzpínal s věží, a dál terassou
stoupala k výši zahrad nádhera,
kde palem, datlovníků vějíře
svítily v bujné jarní zeleni.
Nad keře obelisků řada ční,
a na nich hoří zlaté pochodně,
a jasné, bílé sochy z mramoru
v nich skví se krásy živým přeludem.
Tma ve výši, tma vzadu, v dáli též –
zde Světlo jest, zde radost zpívá si,
ze zahrad vane hudba toužící . . .
A na výstupku, mírným obloukem
kde sloupořadí níž se sklánělo,
tančilo sedm dívek bělostných,
a sedm znělo k tomu tamburin
a tichý zpěv se nesl k jezeru –
Isola Bella! Ze tmy vstala jsi
tak luzná, zářící!
Mně v duši ještě dnes, kdy smutna jest,
jak ráje skvoucí zjev,
v noc hoře, zoufání plá obraz tvůj,
svět Krásy zázračný!

Meter: iambic
- CLXVI -
by Lope de Vega

Circe, que de hombre en piedra me transforma,
quiere, o lo quieren los contrarios cielos,
que viva ausente, sin matarme celos,
cosa imposible si de amor se informa.
Tanto el temor con el amor conforma
que era pedir centellas a los hielos
estar ausente y no tener recelos
aun a la sombra que el pensarlos forma.
Al contrario presente aunque atrevido,
bien puede hacer un hombre resistencia,
mas no cuando a traición otro le enviste.
Los celos por los ojos me han venido,
pero por las espaldas el ausencia,
y lo que no se ve no se resiste.

Meter: polymetric
She Dwelt among the Untrodden Ways
by William Wordsworth

She dwelt among the untrodden ways
     Beside the springs of Dove,
A Maid whom there were none to praise
     And very few to love:

A violet by a mossy stone
     Half hidden from the eye!
—Fair as a star, when only one
     Is shining in the sky.

She lived unknown, and few could know
     When Lucy ceased to be;
But she is in her grave, and, oh,
     The difference to me!

Meter: iambic
En el muladar
by Pedro Antonio de Alarcón

Mendigo: tu blasfemia me estremece
Deja que olvide a Dios el venturoso;
pero tu labio hambriento y asqueroso
con renovada fe bendiga y rece:
Todo, menos su Dios, le pertenece
al opulento, sano y poderoso,
y el pobre, enfermo, triste y haraposo,
de todo, excepto de su Dios, carece
Dios es al cabo el único enemigo
del vano, del audaz, del sibarita,
y la sola esperanza, el solo amigo
del que llora, padece y necesita
¡Sin Dios, el universo se anonada!
¡Sin Dios, el rico es Dios, y el pobre nada!

Meter: iambic
Deine Welt
by Karl May

Denk stets an dich! Nie darfst du dich vergessen.
Wer sich vergißt, denkt immer nur an sich.
Es wurde deine Welt dir zugemessen
Niemals für dich und dennoch nur für dich.
Nimm sie nur hin! Sie ist ja ganz dein Eigen,
Und dennoch soll sie nicht dein Eigen sein.
Nie darf sie dir sich unterthänig zeigen,
Und trotzdem ist sie dein, nur immer dein.
Wer an sich denkt und seine Welt bezwingt,
Macht sich zur Gabe, die der Welt er bringt.
Vergiß dich ganz! Nie darfst du an dich denken.
Wer an sich denkt, vergißt sich ganz und gar.
Strebst du, in deine Welt dich zu versenken,
Wird sie nur dir, doch nur für Andre klar.
Gieb sie nur hin! Du darfst sie nicht behalten,
Denn dann, erst dann nimmst du Besitz von ihr.
Hör niemals auf, als Herr sie zu verwalten,
Denn keinen Augenblick gehört sie dir.
Wer sich vergißt und in die Welt versenkt,
Hat sich und sie dem Herrn zurückgeschenkt.

Meter: iambic
- LIV -
by Fcode Borja

Sales dichosa luz de nueva Aurora,
del Gran Filipo en la mitad del día,
y en ti renace al mundo su alegría,
cuando el su imperio alumbra, ciñe, y dora.
Y a tu diestra enseñada a vencedora,
con tal acierto alienta la osadía,
que serán de tu inquieta gallardía
entonces triunfo, lo que ensayo ahora.
El rubio Belga y el adusto Moro
de tanto anuncio teman el misterio,
cumplido a largo tiempo en tu decoro.
Y para cierto honor del suelo Hesperio
hiciste ahora con matarle el toro,
que no se huya Europa de tu imperio.

Meter: iambic
Glorioso túmulo a la serenísima Infanta Sor Margarita de Austria
by Quevedo

Las aves del Imperio, coronadas,
mejoraron las alas en tu vuelo,
que con el pobre y serafín al cielo
sube, y volando sigue sus pisadas.
¡Oh cuán cesáreas venas, cuán sagradas
frentes se coronaron con tu velo!
Y espléndido el sayal venció en el suelo
púrpura tiria y minas de oro hiladas.
La silla más excelsa, más gloriosa,
que perdió el serafín amotinado,
premió a Francisco la humildad; y hoy osa
la tierra, émula al cielo, en alto grado,
premiarle con la frente más preciosa
que imperiales coronas han cercado.

Meter: iambic
IiI .
by Annette von Droste-Hülshoff

Zehn Jahre! — und Mancher der keck umher
Die funkelnden Blicke geschossen,
Der schlägt sie heute zu Boden schwer,
Und Mancher hat sie geschlossen.
Am Hafendamme geht eine Frau,
— Mich dünkt, wir müssen sie kennen,
Ihr Haar einst schwarz, nun schillerndes Grau,
Und hohl die Wangen ihr brennen.
Im Topfe trägt sie den Honigwab,
Zergehend in Julius-Hitze;
Die Trägerin trocknet den Schweiß sich ab,
Und ruft dem hinkenden Spitze.
Der sie bestellte, den Schiffspatron,
Sieht über die Planke sie kommen;
Wird er ihr kümmern den kargen Lohn?
Gertrude denkt es beklommen.
Doch nein, — wo sich die Matrosen geschaart,
Zum Strande sieht sie ihn schreiten,
Er schüttelt das Haupt, er streicht den Bart,
Und scheint auf die Welle zu deuten.
Und schau den Spitz! er schnuppert am Grund —
„was suchst du denn in den Gleisen?
Fidel, Fidel!“ fort strauchelt der Hund,
Und heulet wie Wölfe im Eisen.
Barmherziger Himmel! ihr wird so bang,
Sie watet im brennenden Sande,
Und wieder erhebt sich so hohl und lang
Des Hundes Geheul vom Strande.
O Gott, eine triefende Leich' im Kies,
Eine Leich' mit dem Auge des Stieres!
Und drüber kreucht das zottige Vlies
Des lahmen wimmernden Thieres.
Gertrude steht, sie starret herab,
Mit Blicken irrer und irrer,
Dann beugt sie über die Leiche hinab,
Mit Lächeln wirrer und wirrer,
Sie wiegt das Haupt bald so bald so,
Sie flüstert mit zuckendem Munde,
Und eh die zweite Minute entfloh,
Da liegt sie kniend am Grunde.
Sie faßt der Todten geschwollene Hand,
Ihr Haar voll Muscheln und Tange,
Sie faßt ihr triefend zerlumptes Gewand,
Und säubert von Kiese die Wange;
Dann sachte schiebt sie das Tuch zurück,
Recht wo die Schultern sich runden,
So stier und bohrend verweilt ihr Blick,
Als habe sie Etwas gefunden.
Nun zuckt sie auf, erhebt sich jach,
Und stößt ein wimmernd Gestöhne,
Grad eben als der Matrose sprach:
„das ist die blonde Helene!
Noch jüngst juchheite sie dort vorbei
Mit trunknen Soldaten am Strande.“
Da that Gertrud einen hohlen Schrei,
Und sank zusammen im Sande.

Meter: iambic
- XI - En la partida del Conde de Lemos y del Duque de Feria a Nápoles y Francia
by Gongora

El conde, mi señor, se fue a Nápoles;
el duque, mi señor, se fue a Francia;
príncipes, buen viaje, que este día
pesadumbre daré a unos caracoles.
Como sobran tan doctos españoles
a ninguno ofrecí la Musa mía;
a un pobre albergue, sí, de Andalucía
que ha resistido a grandes, digo Soles.
Con pocos libros libres (libres digo
de expurgaciones) paso y me paseo,
ya que el tiempo me pasa como higo.
No espero en mi verdad lo que no creo;
espero en mi conciencia lo que digo,
mi salvación, que es lo que más deseo.

Meter: iambic
PO TICHĚ HLADINĚ...
by František Dohnal

Po tiché hladině
v lodičce pluji
do země slunečna,
do země thují.
Dosti již zažil jsem
bouří a chladu,
poznal jsem zklamání,
poznal jsem zradu.
Uštván teď, unaven,
znechucen boji,
vracím se v samotu,
všecko jež hojí.
Aspoň teď večer, když
den můj se chýlí,
trochu chci oddechu,
klidu chci chvíli.
Trochu chci slunečna,
trochu té vůně
z thují, v nich zapomnět,
čím duše stůně...
A tak teď v podvečer
hladinou pluji
do země slunečna,
do země thují...

Meter: polymetric
Blažen, komu pěkným snem se září mládí,
by Emanuel Züngel

Blažen, komu pěkným snem se září mládí,
když se k jeseni rok života mu sklonil!
Žel však, komu pouze na mysl přivádí,
jak by za to, že byl mlád, jen slzy ronil.

Meter: trochaic
1L: Der Weise hebet oft zu der Zukunft hin
by Christian Graf zu Stolberg

Der Weise hebet oft zu der Zukunft hin
Den Blick und senkt ihn oft zur Vergangenheit,
Nur Er genießt in heiterm Gleichmuth,
Stunde der Gegenwart, deine Segen.
Ist sie's denn nicht, die ehmahl uns Zukunft war,
Und wird sie einst nicht seyn uns Vergangenheit?
Umschwebt sie mich nicht näher, als was
War, und als alles was einst noch seyn wird?
Trübt oft nicht Reu', umwölkt nicht Erinnerung
Ein ernstes Auge, wenn's in die Vorzeit schaut,
Färbt Aberwitz und Thorheit oftmahl
Nicht der Erwartungen buntes Spähglas?
O Labyrinth des Irrsals, du Menschenherz!
O Labyrinth des Irrsals mein eignes Herz!
Das für gehoffte, ferne Freuden
Oft die gewissen, die nahen, wegwarf!
Daß ich mir ämsig oft mit der Mühe Schweiß
Den Wermuthtrank der Reue bereitete,
Oft, die zum Kranz ich flocht, entblättert
Welkte die Rose, nur Dornen blieben.
Der Freude wallt das strebende Herz empor,
Doch dies verzagte, trotzige Mißgeschöpf
Pflanzt sich oft selbst des Kummers Keime,
Erndtet mit Schaam, was es mühsam säete.
Mit Bergstroms Eile fliehet die Stund' hinweg,
Stürzt jähling sich in's Meer der Vergangenheit,
Dort schifft in stiller Mondnacht oft, und
Oft die Erinnrung im Klippenstrudel.
Daß sie im Klippenstrudel nicht strande, daß
Sie schiff' in stiller, lieblicher Mondesnacht,
Daß sanft der Nachen gleite, Sterne
Unter ihm spiegeln und Fische scherzen,
Dies harret dein, wenn Weisheit die Blume des
Genusses pflücket, die dir im Pfade sproßt;
Den, der sie pflückt, den kränzt sie, hold ist
Ihm die Vergangenheit, ihm die Zukunft!

Meter: iambic
STAROSVĚTSKÁ SILHOUETTA.
by Julius Skarlandt

Poleňská „Pasíčka“ starý je mlýn,
na stráni nad ním je kostelík s věží.
Ukryt je v olšoví, vrbisek klín,
potok kde bujarý v lučiny běží...
Dávno už tomu je, kdy tam zněl smích
mlynáře-písmáka z chodského kraje.
I pány z Chudenic zřel ve zdech svých,
naslouchat, složení pěkné jak hraje...
Sám abbé Dobrovský často v něm dlel,
host vždycky vítaný paňmámy Marty.
Nejednou na rozpek zrno si smlel
a pak šel na faru zahrát si v karty.
Zahradní besídky nápis tam zval:
„K hovoru vítám vás, přátelé moji!“
Hosty své vikář rád počastoval,
piva též soudek měl ukrytý v chvojí.
Český vždy ve sboru zazníval zpěv,
bylť kaplan Livora vlastenec bodrý.
Těžce nes’, na smrt že český jde lev,
jak řek’ sám učený pan „abbé modrý“.
Věřil však, přece že bude snad líp’!
Tu kantor Pejrek mu do noty vpadal.
Slova měl ostrá, jak kalený šíp,
v zdravý kmen národa naděje skládal.
Poleňská „Pasíčka“ starý je mlýn,
kolo kde trouchniví a náhon mlčí.
Zdi se tam drolí a s kopřivou blín
kol’ nich se rozlézá a máky vlčí...
Naproti černá se Doubravy svah,
za ním dál obrysy klatovských věží.
Láká a vábí tu Šumavy prah,
silnice bělavá v dálku jak běží...

Meter: dactylic
Artificiosa evasión de la muerte, si valiera
by Quevedo

Pierdes el tiempo, Muerte, en mi herida,
pues quien no vive no padece muerte;
si has de acabar mi vida, has de volverte
a aquellos ojos donde está mi vida.
Al sagrado en que habita retraída,
aun siendo sin piedad, no has de atreverte;
que serás vida, si llegase a verte,
y quedarás de ti desconocida.
Yo soy ceniza que sobró a la llama;
nada dejó de consumir el fuego
que en amoroso incendio se derrama.
Vuélvete al miserable, cuyo ruego,
por descansar en su dolor, te llama:
que lo que yo no tengo, no lo niego.

Meter: iambic
Ejusdem   Vberreime/
 Vff seine Emblemata oder Sinnenbilder.
 An den verkehrten Leser.
by Martin Opitz

Die Sinnenbilder hier sein ledig eigen mein/
Drumb mache sie durch kein verkehrt’ außlegung dein.

Meter: iambic
84.
by Friedrich von Logau

Die Ehre ziert das Weib, ein ehrlich Weib den Mann;
Wer diesen Schmuck bekümmt, seh keinen andren an.

Meter: iambic