PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- IX -
by Juan de Tassis y Peralta

Por extraños caminos he venido
a pesares más ásperos y extraños;
hallando en los engaños desengaños,
sólo con escarmientos he aprendido.
Alumbró la razón a mi sentido
en una ceguedad de tantos años;
daños fueron locura de los daños
que por más incurables he tenido.
De aquella hermosura desusada
sólo su condición pudo librarme,
que la razón por sí, ¿cuánto bastara?
y así la mía, de tantas ayudada,
a partir y a morir pudo obligarme,
que menos que morir no me apartara.

Meter: polymetric
24.
by Friedrich von Logau

Was Thiere gleich nicht reden, das weisen die Geberden;
Die Menschen werden reden, was sie nicht meinen werden,
Sind also bey den Menschen, als Thieren, mehr gefärden.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Gaspar Fuensalida

Dio fin en paz al último cuidado
Montalbán, ni premiado, ni quejoso,
no es el morir de hoy trance animoso,
ya quedo el filo de la muerte honrado.
En la quietud de su candor templado
del horror embozó lo cauteloso
sino dejaron su esgrimir ocioso,
los que gozó peligros de envidiado.
Su valor a una piedra reducido,
(que la virtud se aumenta de escondida)
al esplendor se acoge del olvido.
Que no ha menester urna más lucida,
ni Coloso más vano de crecido,
un Sabio que descansa de la vida.

Meter: iambic
Tatenlos
by Karl Henckell

Wenn du der Locken wilde Fluten
Ums Haupt dir schleuderst,
Heiliger Sturmwind;
Wenn deine Riesenrechte, Vater,
Baracken umstößt,
Morsche Eichenkönige totschlägt:
Blitz dein Auge,
Nacht dein Mantel,
Deine Rede grollend Donnergeroll –
Törichte Spiele
Spiel' ich die Tage,
Zielverlorne, kraftverratne,
Liebliche Träume
Spielt der vertändelnde Sinn –
Schamerrötend
Schlag' ich den kindlichen Blick
Sühnezitternd zu Boden,
Ihn zu Boden vor dir,
Heiliger Sturmwind!

Meter: polymetric
A la naturaleza
by Clemente Althaus

Que fiel logre mi verso retratarte
consiénteme, inmortal Naturaleza,
tú que de la verdad y la belleza
eres madre en la ciencia y en el arte
Por poco que el mortal de ti se aparte,
en su profundad ceguedad tropieza;
mas, nunca escarmentada su flaqueza,
no cesa en todo tiempo de dejarte
¡Cuántos vanos errores a porfía
reinar ves en tus locas criaturas,
muertos y renacientes cada día!
Pasan ellos: tú sola eterna duras,
siempre brindando al Arte ya Sofía
de belleza y verdad las fuentes puras

Meter: polymetric
Přítomnosti.
by Stanislav Mráz

Ó by byl ten tvůj zrak jako je slunce v den,
ó by byl spanilý, až kouzlo sálá z něj,
a člověk volal v háj: jsem blah, jsem blah, jsem blah
a ještě plesání rozmnožil ozvěn rej,
ó kéž jsi líbezná jak jitro na horách.
Hle, naše všecko jsi a poklad jediný
a bije z kolébky ti naše srdce vstříc,
ó věrnost naši viz, odplať nám nastokrát,
ať růže pukají a neodchází spat
ni úsměv od tváří ni plápol zřítelnic.
A ten poslední zrak když hledí večerem
ve výši nebeskou nad hradbu dálných hor,
ať najde hvězdu svou, kteráž má sladký zrak,
a ona v přízni své když vešla na obzor
jak snivá Erinna, ať neustane pak.
Poselství lásky nes ne pouze v růží říš,
leč k sedmikrásce též, kteráž má skromný vzhled.
Buď ráje zlatý prach a máje ostatek,
ať svítíš úrodná, ať záříš rajský vděk
a pozdrav životu má, co je lidský ret.

Meter: polymetric
- XCVII - A una nave que después de muchas borrascas, flotando segura, llegó al puerto
by Juan de Tassis y Peralta

Este en selva constante alado pino
que los impulsos resistió de Eolo,
pisó las metas de uno y otro polo
felizmente en entrambos peregrino.
Cuyo vuelo inmortal, cuyo camino,
primer milagro al mundo, si no solo,
émulo puerto al discurrir de Apolo
en la inmortalidad a lograr vino.
Donde con nombre digno de Victoria
en los álgidos senos no hay ninguno
sin viva luz de su farol ardiente,
tal que el tiempo tributa a la memoria
del gran Jasón, del ínclito Neptuno,
náutico honor del húmedo tridente.

Meter: polymetric
AL PAPA
by Rubén Darío

No vayas al altar, Santo Tirano,
que profanas de Dios la eterna idea
aún la sangre caliente roja humea
en tu estola, en tu cáliz, en tu mano.
La sacra luz del pensamiento humano
ahora ante tu frente centellea:
proclamas tu poder ¡maldito sea!
pues es tu bendición augurio insano.
La basílica cruje en conmociones
y se enciende la luz de los ciriales;
tu cantas los oremus y oraciones
y te besan el pie los sacristanes
¡Oh! No ensucies al Cristo entre tu cieno
No escupais en el rostro al Nazareno!...

Meter: polymetric
Dvě písně vody.
by Julius Alois Koráb

Z šeré lesa dáli zní hučení –
vody hučení! –
Jak ta píseň lehce strasti v rozkoš promění!
Z dáli pěje, pěje, pěje,
ozývá se z lesních skrytů,
těchu, mír mně v duši leje,
srdce hloubí sladce chvěje
plna citů, plna citů...
písní tou, tou, tou
sny mě k sobě z světa zvou,
v bujný vidin karneval
rozplývá se žal, můj žal,
žal, žal, žal,
srdce moje zrývající, týrající žal! – – –
Z lůna stmělých skalin zní hučení –
vody hučení! –
Jakým duši citem bolným píseň ona rozpění!
V hloubi duní, duní, duní,
ozývá se z bezdných tůní,
srdce do zoufalství ze sna
jímá,
jako bouře běsná –
velebná a děsná
hřímá
z nitra šedých, smutných skal:
poslouchám a málem bych se rozplakal...
Žití marných let,
žalů, běd
vzpomínám si, zarosený maje hled!
Prsa má se vlní, vlní,
srdce moje plní
onen žal, žal, žal – můj žal,
na dně duše dřímající,
prsa bolem zrývající žal...

Meter: trochaic
- XCII -
by Gutierre de Cetina

El cielo de sus altos pensamientos
con las alas de amor ledo subía
Vandalio, y ni el peligro lo desvía
ni le ponen temor mil escarmientos.
Las nubes deja atrás, deja los vientos,
vencidos del valor de su osadía,
cuando de las palabras que decía
al sol, suenan acá tales acentos:
«Si fue temeridad, ojos del cielo,
osar tan sin valor volar tan alto,
sabiendo de Faetón el caso fiero,
consentidme una vez que sin recelo
mire vuestra beldad; después si el salto
viniera a ser mortal, mortal lo quiero.»

Meter: polymetric
Na Alodii.
by Josef Košín z Radostova

Že’s, ač nejsi, ze všech nejkrásnější,
přesvědčí tě ťulpa nejhloupější;
že však nejsi, o tom dozajista
nepřesvědčí tě ni rabulista.

Meter: trochaic
Soneto
by Joseph de Valdivieso

El Canto encantador de la Sirena
que enamorado dulcemente encanta;
La Lira que en las obras, que levanta
el mar, dio a Ario que le sacó a la arena;
el plectro que al Tebano muro
                     ordena
de grúa sirviendo al Cisne que
                  en el canta
la suavidad de su sutil garganta
que a Eurídice libró de la cadena
La erudición del que en lugar de
                     Clava
con la lengua venció por el oído
del rebelde Francés la referencia
Cifra en aquella maravilla octava
no a Mercurio al del Cielo preferido
para enseñar a España su Elocuencia

Meter: iambic
JEŠTĚ JSOU ORLI...
by Antonín Sova

Ještě jsou orli v bahně Evropy!
Ještě jsou orli teskní, přikovaní,
jichž smutky za srdce tě uchopí,
ještě jsou orli kdesi roztroušení
v šedivých městech v mlze severní,
nad shnilým lidstvem v těžkém sedí snění,
bozi i soudci jeho příšerní.
Netušit jejich blízkost... Vyrostou,
bída je sílí, otráví jim žití,
pohunci králů křídla přistřihnou
a oči vypíchnou jim inkvisiti,
s řetězy přijdou států hlídači,
spáry jim sříznou, zkrotí jejich pýchu.
Chtí vzletět, – rány hned je omráčí,
pár metrů volnosti – oh, orli, k smíchu!
Jsou ještě orli v středu šedých měst,
v divokých, silných duších ještě sídlí,
nad bahno přikováni lidských cest
s přistříhanými teskně bijí křídly,
žízniví, na řetěze chřestivém
jak vesla tyčí křídla oškubaná
a v ovzduší tom bídy plesnivém
zdvihají marně křídla zavázaná...
Až k pouštím rašelinišť, k přímořím,
kde parník duní vybouřeným rohem,
ku málomluvným, žlutým pohořím
s vychudlou trnkou, zakrnělým hlohem
to slyšet však, ti orli když se hnou,
výspy se třesou v rozespalém kouři,
přístavy, města, jak pod lavinou,
a pod jich vzteky mrtvý klid se bouří.
Kde jsou ti orli zkrotlí, chycení,
jichž křídla slyším šumět? Kde jsou zbylí
geniů dědici? Dnem sklíčeni
příšerným, tmavým, v němž se narodili,
kde jsou? Tak moci vztekle vyletět,
ho, z Evropy to trosek rozválené,
jak šleh’ by, rozsvítil se nový svět
nad pokolením krve vysílené.

Meter: iambic
- LVII - (A don Melchor Maldonado)
by Fernando de Herrera

Si puede celebrar mi rudo canto
la luz de vuestro ingenio y la nobleza,
tendrá perpetua gloria con grandeza
de fama en el dorado y rico manto.
Pero si de mi mal no me levanto
y Amor me ocupa todo en la belleza,
sola y grave ocasión de mi tristeza,
por quien suspiro y me deshago en llanto,
será en cuanto sostenga la alma mía
el duro peso, sin temor de olvido,
siempre vuestro valor de mí estimado,
porque el sosiego, trato y cortesía
a vos todo me tienen ofrecido,
¡oh ilustre honor del nombre Maldonado!

Meter: iambic
OBZORY NA MÝCH STĚNÁCH.
by Jan Červenka

Přírody dítě jsem, vyrost’ jsem v ní,
kojenec ponurých dálek,
širokých obzorů. Jak se v nich sní!
Tam vždy jen člověk mne zalek’,
bez něho byly mně milejší.
Nyní je mám zas kol sebe.
Jsou mi tak známé a blízké a milé.
Vidím jen obzory zasmušilé
a smírné, hluboké nebe.
A já se dívám v ty hloubky a srázy,
po nichž i vichr se smekal,
a necítím, že mi kdo schází!
Dřív jsem se člověka lekal,
teď, jak bych někoho čekal –
A není mi líto, že nepřichází.

Meter: dactylic
- III - A Aminta, que imite el sol en dejarle consuelo cuando se ausenta
by Quevedo

Pues eres sol, aprende a ser ausente
del sol, que aprende en ti luz y alegría;
¿no viste ayer agonizar el día
y apagar en el mar el oro ardiente?
Luego se ennegreció, mustio y doliente,
el aire adormecido en sombra fría;
luego la noche, en cuanta luz ardía,
tantos consuelos encendió el Oriente.
Naces, Aminta, a Silvio del ocaso
en que me dejas sepultado y ciego;
sígote oscuro con dudoso paso.
Concédele a mi noche y a mi ruego,
del fuego de tu sol, en que me abraso,
estrellas, desperdicios de tu fuego.

Meter: polymetric
- 721 - Acto III, FLAVIA De ¡Ay, verdades, que en amor...!
by Lope de Vega

Cansada barca, que a morir navega,
cárcel cruel y cautiverio largo
con que la muerte tiene puesto embargo
mientras el plazo de su deuda llega.
Confuso caos y Babilonia ciega,
pesada carga y temeroso cargo,
dulce al dichoso, al desdichado amargo,
que a uno excusa el morir y a otro le ruega.
¡Qué largas esperanzas son aquestas
con que vive la vida entretenida
con el alma en demandas y respuestas!
Dicen que hasta la muerte todo es vida.
Mejor dijeran muertes manifiestas
hasta que el alma en su lugar resida.

Meter: iambic
SUSPIRIA.
by František Sekanina

Oh, často slýchám mrtvé zvony znít
a tolik smutku v jejich písních bývá,
že na dně moří chtěl bych u nich být
a naslouchat jim, když se připozdívá –;
kdy duše moje do snění se vpájí
o anděli, jenž touží ku hvězdám,
i o těch hvězdách, které v touhách plají
a silou Víry dominují tmám – –:
V těch těžkých chvílích, kdy se připozdívá
a moje srdce v mrtvý sen se vpájí –
ó, což bych rád, by moje duše snivá
se pod hlaď snesla, kde ty zvony hrají – – –

Meter: iambic
1L: Der Himmel dunkelte noch immer,
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Der Himmel dunkelte noch immer,
ich fühlte tief bis in mein Zimmer
der tiefen Wolken vollen Schooß;
die Esche drüben drehte schwer
die hohe Krone um sich her,
zwei Blätter trieben wirbelnd los.
Laut tickte durch die schwüle Stube,
wie durch die stille Totengrube
der Holzwurm ticken mag, die Uhr.
Und durch die Thüre hinter mir
klang dünn und schüchtern ein Clavier
über den Flur.
Der Himmel lastete wie Schiefer,
ihr Spiel klang immer trauertiefer,
ich sah sie wohl.
Dumpf rang der Wind im Eschenlaub,
die Luft war grau von Glut und Staub
und seufzte hohl.
Und blasser tönten durch die Wände
die tastenden verweinten Hände,
sie saß und sang;
sang sich das Lied, in sich gebückt,
mit dem sie mich als Braut entzückt;
ich fühlte, wie ihr Atem rang.
Die Wolken wurden immer dumpfer,
die wunden Töne immer stumpfer,
wie Messer stumpf, wie Messer spitz;
und aus dem alten Liebeslied
klagten zwei Kinderstimmen mit –
da fiel der erste Blitz.

Meter: iambic
Noc.
by Jaroslav Kvapil

Noc nepohnutá jako motýl tmavý
se snáší níž a víří kol mé hlavy.
V své ticho halí každý výkřik lidský
a u mých oken zastaví se vždycky.
K vám jistě hudbou zbožných snů se nese,
v nichž oddychujíc tiše modlíte se.
A ke mně oknem jako přízrak hledí,
je záhadná a prázdna odpovědi.
A ke mně denně s úzkostí se vrací,
když v svitu lampy sedám ke své práci.
Jak často stála ve svém smutku plachém
zde nad mým stolem prsa úžíc strachem!
Jak často řekla: „Hřích tvou duší letí
a já jsem Smrt – ó, pojď mi do objetí!“
Teď dlí zas v okně a já hledím na ni,
však talisman mne před ní divem chrání.
V mou dlouhou práci, v myšlének mých tíži
váš snivý portrait požehnáním shlíží.
Váš snivý portrait, krásná hlava bledá –
ta v strachu noci hynouti mi nedá.
A stokrát zvednu hlavu od své práce
k těm zářným očím, jež zří na mne sladce.
A stokrát hledím na ty ruce spjaté,
jež k bílým skráním, přitisknuty máte.
A stokrát hlavu nad portraitem shýbám,
když šíleně ta němá ústa líbám.
Ó, nedivte se, noc že v okně stojí
a modlitbu tu přerušit se bojí.
Ó, nedivte se, že tam němá prodlí –
můj strážný anděl v snech se za mne modlí!

Meter: iambic
Some glory in their birth, some in their skill (Sonnet 91)
by William Shakespeare

Some glory in their birth, some in their skill,
Some in their wealth, some in their bodies’ force,
Some in their garments, though new-fangled ill,
Some in their hawks and hounds, some in their horses;
And every humour hath his adjunct pleasure,
Wherein it finds a joy above the rest:
But these particulars are not my measure;
All these I better in one general best.
Thy love is better than high birth to me,
Richer than wealth, prouder than garments’ cost,
Of more delight than hawks or horses be;
And having thee, of all men’s pride I boast:
    Wretched in this alone, that thou mayst take
    All this sway and me most wretched make.

Meter: dactylic
V. Má paní, neznámý váš pozdravuje vás.
by Lila Bubelová

Má paní, neznámý váš pozdravuje vás.
Má paní, odpusťte, že zazdálo se mi,
jak povolil by duše vaší led,
jenž kryje hloubky zrakům plebejským,
jak povolil by, aby připustil,
bych, zbožný poutník, napíti se moh'
ze zřídel vaší duše posvátných.
Má paní, odpusťte pro rozkoš mou,
pro pokornou a zbožnou touhu mou.
„Že aspoň trochu měla bych znát vás...“
tak píšete, má paní. Znáte mne!
Vždyť přece vy, jež tak jste bohata
a šťastna tím, že znáte měřit vše,
a všemu smíte rozumět, vše vzít
v své ruce měkké, moudré, úzkostné,
a duši ke všemu jež znáte naklonit –
vy znáte mne, – vždyť tušíte snad přec,
že slovo vaše, rozkoší všech tresť,
lék bolestí všech, nitra zkrušivších –
byť málokdy, přec v chvíli výsostnou
zapadne v duši, jež je pochopí,
jež zbožně přijme slastné poselství
a božský pokrm duší toužících.
Jsem nejzbožnějším ze všech věřících...
Kdo jsem? Těch, paní moje, ptejte se,
v jichž duše útlé sázím nejlepší
a nejčistší, co vypučelo kdy
na lánech duší – drobných dětí mých,
jichž zástup denně zvědavě se ptá
na to i ono, kterým vůdcem jsem,
jsem přítelem i otcem, bratrem, chůvou též.
„Pan hučitel“ mi tady říkají
ve klínu hor, tu, v tiché samotě,
kde obchod spí, kde není průmyslu,
kde civilisace se nestkví květ –
kde nad hlavou se klene obloha
tak panenská, jak modrých očí zor,
a pod nohama doliny kde sní
sen bukolický ještě. Žiju tu
jak oblak nad obzorem, závan větříku,
jenž starým borům hlavy čechrává,
jak poryv bouřlivý, jenž přeletí
a úzkost nese tiché dolině,
jak těžký mrak, jenž obzor spoutává
a bezútěšně sněhem kryje kraj,
jak horský klín, jenž staré tajemství
své střeží bedlivě a vydá těm,
kdož svaté heslo znají vyslovit.
Tak žiju tu, má paní. Jsem tu sám,
mým druhem hrstka knih a klavír můj,
a dvaadvacet let a všechny touhy mé.
Jsem v světě sám a odevždy jsem sám,
má matka mrtva, otce neznal jsem,
a nevím, kdo jím byl. Teď víte vše,
co o sobě jsem mohl povědět.
Jen ještě to: má paní, vzácný host
pod střechu vešel mou – vy, kouzlo vašich slov.
Toť odraz vln od břehů tušených,
toť blesk, jenž bez úderu ozáří
kraj, zahalený ve tragickou tmu.
Má paní, pište zas, a věřte mi,
že hodno moje srdce pokorné,
vzácného hosta přijmout zas a zas.

Meter: iambic
Desnuda a la mujer de la mayor parte ajena que la compone
by Quevedo

Si no duerme su cara con Filena,
ni con sus dientes come, y su vestido
las tres partes le hurta a su marido,
y la cuarta al aceite le cercena;
si entera con él come y con él cena,
mas debajo del lecho mal cumplido,
todo su bulto esconde, reducido
a chapinzanco y moño por almena,
¿por qué te espantas, Fabio, que, abrazado,
a su mujer, la busque y la pregone,
si, desnuda, se halla descasado?
Si cuentas por mujer lo que compone
a la mujer, no acuestes a tu lado
la mujer, sino el fardo que se pone.

Meter: polymetric
Vzpomínky na ples. (I.)
by Vojtěch M. V. Bělohrobský

Krásné noci háv se ztrácel
pomalounku k lesu,
když jsem já se domů vracel,
smuten v duši, z plesu.
Ano, ples byl – a já z něho
nesl v ňadru žely,
z plesu, kde jen veselého
ducha struny zněly! –
V řadách krásek vábně vnadných
skvěla se i Ona,
pro niž srdce láskou tužnou
plane, nyje, stoná.
Růžné jindy její líce
nádech nesly bledý,
očka jasná nad hvězdice
smutné slaly hledy.
Jí po boku vítězně si
sok můj šťastný kráčel,
nevěda, že v koutku kdesi
já zrak slzou smáčel.
Ajhle! hudba veselou tu
spustí notu skočnou:
a hned párky ze všech koutů
jarý tanec počnou.
U radostném zanícení
vše se v kolo vrhá,
lákavé to hudby znění
každou žilkou trhá.
S ním i Ji ta vřava hlučná
vnesla v kolo víru –
což to pastva jedem tučná
mému v prsou štíru!

Meter: trochaic
ViII.
  Die Heimführung .
by Heinrich Heine

Ich geh' nicht allein, mein feines Lieb,
Du mußt mit mir wandern
Nach der lieben, alten, schaurigen Klause,
In dem trüben, kalten, traurigen Hause,
Wo meine Mutter am Eingang kau'rt,
Und auf des Sohnes Heimkehr lau'rt.
„laß ab von mir, du finstrer Mann!
Wer hat dich gerufen?
Dein Odem glüht, deine Hand ist Eis,
Dein Auge sprüht, deine Wang' ist weiß;
Ich aber will mich lustig freu'n
An Rosenduft und Sonnenschein.“
Laß duften die Rosen, laß scheinen die Sonn',
Mein süßes Liebchen!
Hüll' ein dich im weiten, weißwallenden Schleier,
Spiel fein auf den Saiten der schallenden Leyer,
Und singe ein Hochzeitlied dabei;
Der Nachtwind pfeift die Melodei.

Meter: iambic
Písně milostné. (I.)
by Vincenc Furch

O zazpívej mi, Polko, polskou píseň,
Zvuk polský jest mi sladký jako med,
I rozumím já, co jest polská tíseň,
I vím, co tají tvého oka hled;
O Polko, drahý jest mi národ tvůj,
Národ Slovanský jest národ můj.
O Polko, viň se blíž a blíže ke mně,
A sladkou polskou dumku zazpívej,
O vzdálena je, Polko, tvoje země,
A marný byl ach tvojích bratrů děj. –
O Polko, drahý jest mi národ tvůj –
Národ Slovanský jest i národ můj.
O Polko, jak jsi krásná ve svém smutku,
Mou duši proniká tvých očí blesk,
I rozumím, co zvalo Lechy k skutku,
I co vymůže krásných Polek stesk –
O Polko, drahý jest mi národ tvůj,
Národ Slovanský jest i národ můj.

Meter: iambic
- 1326 - Acto II, CONDE De La madre de la mejor Comedia sencilla al nacimiento de la Virgen
by Lope de Vega

¡A buen tiempo me cogen desengaños
de una mujer, tan locos y tan necios,
que se llevan tras sí con sus desprecios
lo más florido de mis verdes años!
Pero si en el amor están los daños
que compra el alma por tan caros precios,
los que quieren favores están necios
si en tenerlos consisten los engaños.
¡Crezca tu mar, amor, que yo, seguro
del caudal que en mi casa está guardado,
ni siento el agua ni perder la estrella!
No siento no alcanzar lo que procuro,
porque he llegado amando a tal estado,
que pierdo la esperanza de tenella.

Meter: polymetric
MALÁ KŘÍŽOVÁ CESTA (VI. VERONIKA)
by František Odvalil

Kdys modrým kvítkem pokryl zem,
na blankyt smál se blankytem.
Pak vytržen na ladách schnul,
a máčen zas, by odprahnul,
po dřevěných i železných
mučidlech přešel potom tich,
až v nový tvar ten modrý len
byl spředen, utkán, vybílen.
Šátečku bílý, duše má,
za ňadry tiše složená,
teď zase rozkvěť, rozviň se,
na bolestnou Tvář přiviň se,
a vtiskni si ji ve tkáň svou!
Ta bude věčnou slávou tvou.

Meter: iambic
K čtenářům.
by Gustav Pfleger Moravský

Ó neptejte se , proč má píseň
Je žalem jemným omžena;
Proč sladká v srdci nadchu tíseň
Jen zvukem smutným ozvěnna!
Kdo ztratil života hned v máji
Ach! všecku rozkoš, všecek vděk:
Ten noří mysl v dumnou báji
A lká o prchlý, šťastný věk!
Tak i mě harfa vezdy vítá,
Když ve slzách se žehnám s ní,
Zas v pláči družka pospolitá,
A měkkým zvukem v žalu zní.
Mou dřímající bolesť v chvění
Žalostný její vzbudí ton:
Když srdce pěje k ulehčení,
Tu líčí v písni slasti skon!
Juž odkvětla mi láska vroucí,
Juž zašla směvná naděje;
Budoucnosť krásná, slavná, stkvoucí,
Jak mrtvý stín se vstříc chvěje.
A ňadra zvučná v teskném chvění
Zpěv truchlý roní v noci mír,
Když v sladkožalném roznícení
Je blaha krátký jímá vír.
A jako labuť milopěvná
Ve výši pluje omženou,
Když větru vanem peruť levná
Ji vznáší ve vlasť kýženou:
Tak srdce roní zde své žaly,
By vystříbil se jeho zvuk;
A k nebi sledí ideály,
Kde květe jejich stkvělý puk!...

Meter: iambic
OTEC A SYN
by František Šimeček

Snadné měl tatík řemeslo
a lehce syn si zvykal
obracet kapsy chuďasům,
jež tatík z halen svlíkal.
Ha, byl to život veselý,
kdy denně v domě hosté
a při šampaňském spíláno
nářekům luzy sprosté.
A měli se tak pospolu,
jak před vyhnáním v ráji,
však vzkřiky lidu zoufalé
oblohu pronikají.
Pak přišel čas, jenž účtuje
i s nejsmělejším hráčem –
Hoj, času duch, ten do toho
zapráskal karabáčem.
A skácel hromu s rachotem
v nic násilníků pýchu,
a mžikem zvrátil z kořenů
zdě Babylona hříchu.
Co s otcem pak a se synem?
Co dále o nich říci?
Vždyť oba dávno dozráli
pro provaz – šibenici.

Meter: iambic
- XLV -
by Fcode Borja

¿Quién dice que no hay Dios, ni Providencia,
Fabio, no es hombre, ni animado bulto;
que bárbara región negó su culto,
y a fingidas deidades reverencia?
¿Quién del año formó la diferencia?
¿Quién dio del Sol el general indulto?
¿Quién de Hebrero dispone el loco insulto,
y del florido Mayo la clemencia?
¿Quién puso al mar en las arenas tasa,
cuando furioso con soberbio empeño,
a ser vecino de los montes pasa?
¿Y quién jamás, en mundo más pequeño
vio con familia, y orden una casa
tan bien servida, y le negó su dueño?

Meter: iambic
SVATUŠČINY PÍSNIČKY. (XXVI.)
by Ferdinand Tomek

Ze školy když děti
vidím vycházeti,
veselý když jejich slyším smích,
pokaždé se vkrade
v srdéčko mi mladé
závist, plakati že chtěla bych.
Taky bych už ráda
na svoje si záda
zavěsila školní kabelu;
rok však ještě celý
zákon čekat velí –
a já nesmím nedbat povelu!
Závidím vám, děti!
Kterak rozuměti,
tatíček když hlavou zavrtí:
„Nespěchej tam, dítě!“ –
a pak vzdychne skrytě:
„Já tam musím chodit do smrti!?“

Meter: trochaic
Von den absonderlichen Bewe-
 gungen.
by Barthold Heinrich Brockes

So haben die Bewegungen denn immer
Blos eine Ursach nur. Durch eine Eintzelnheit
Geschehen sie allein; es bringet nimmer
Die Regel voller Deutlichkeit,
Verwirrung oder Dunckelheit.
Es lässet allezeit dasselbige sich sehen,
Dieselbe Würckung wird erkennet
In allen Dingen, die man nennet
Erzengen, Wachsen, und Vergehn.

Meter: iambic
Ministerská žalosť.
by August Nevšímal

Pan ministr všech financí
vyšel sobě na rekraci
v chladoskytný háj;
v zelené si sedl trávě
a pak četl, co měl právě:
o Bruncvíku báj.
Čet’, jak Bruncvík mnohou ranou
bil se s saní sedmihlavou,
až ji k smrti sklál.
Dočet’, reku podivil se,
o té báji zamyslil se –
a tak v duchu prál:
„Ach, teď vidím velkou škodu,
lidskému že schází rodu
to, co měla saň:
hoj! což by mně srdce hrálo,
když by v řádu země stálo:
,z každé hlavy – daň!‘’“

Meter: trochaic