PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Als von Sanssouci gesprochen
 wurde.
by Anna Luise Karsch

Wenn Oestreich mit gezwungnem Blick
Sagt, daß es Friede werden soll;
Dann kehren Friedrich, und Apoll,
Nach Sanssouci zurück.

Meter: iambic
Las urnas
by Pedro Duany Méndez

Sois como aquella caja que adoraba Pandora,
y como el fabuloso Vellocino de oro:
en vosotras el Pueblo
                  deposita el tesoro
del sufragio que al Hombre su libertad valora
¡Cuántas veces, oh cofres misteriosos, guardáis
el voto del cretino elector
                     inconsciente
que vendió su derecho y votó por un ente,
a quien vosotras, urnas, la victoria le dais!
De una elección espuria
                  surgen riñas sangrientas
que son para la Patria las
                  terribles tormentas
que dejan indelebles manchas sobre la Historia;
y en ese remolino «la nada» se subleva
por el voto del paria, que no
                  sabe que eleva
a Juan de los Palotes que sueña con la Gloria

Meter: anapestic
1L: Liebster Schatz, nun sei getrost,
by Otto Roquette

Liebster Schatz, nun sei getrost,
Traure nicht um's Scheiden,
Hab' das Wandern nun erlost,
Und du mußt es leiden.
Schau, es ist die ganze Welt,
Sonne, Mond und Sterne,
Auf das Wandern ja gestellt,
Auf die weite Ferne.
Und das Meer hat Ebb' und Fluth,
Wind und Wolken ziehen,
Winterschnee und Sommergluth
Kommen und entfliehen.
Wird die Welt nun alt und neu,
Sei du auch nicht strenger,
Lange Zeit war ich dir treu,
Aber nun nicht länger.
Weil mein Herz nicht mehr verlangt,
Daß ich bei dir bliebe,
Lieber Schatz, so sei bedankt
Für die schöne Liebe!
Sieh, der Mai ist vor der Thür,
Laß die Augen wandern!
Komm ich einst zurück zu dir,
Hast du längst 'nen Andern.

Meter: trochaic
An die Sterne.
by Johann Georg Gressel

Spielet ihr Sterne mit güldenen Strahlen/
Schnüre dich Himmel in Lieblichkeit ein/
Cynthia mehre dein prächtiges Prahlen/
Lasse dein Antlitz versilbert dir seyn;
Brännet euch Wolcken verdoppelt das Prangen/
Lasset die Fahnen der Schönheit aushangen.
Weichet ihr Zierden/ erblasset ihr Strahlen/
Ziehe nur Himmel die Lieblichkeit ein/
Doris die spielet mit prächtigerm Prahlen/
Alle die Schönheit beschämet muß seyn;
Denn ihr Gesichte verdoppelt das Prangen/
Und läst die Fahnen der Schönheit aushangen.

Meter: dactylic
Túmulo funeral de Federico, hermano del Marqués Espinola
by Quevedo

Blandamente descansan, caminante,
debajo de estos mármoles helados,
los huesos, en cenizas desatados,
del Marte genovés, siempre triunfante.
No los pises, no pases adelante,
que es profanar despojos respetados,
cuando no de la muerte, de los hados,
que obligan a la fama que los cante.
El rayo artificioso de la guerra,
émula de virtud la diestra airada,
en esta piedra a Federico cierra.
Que la muerte, en el plomo disfrazada,
no se la pudo dar en mar ni tierra,
sin favor de su mano y de su espada.

Meter: iambic
PÍSEŇ STARÉHO ŽOLODNÉŘE.
by Antonín Sova

Posledním jsem již žoldnéřem,
posledním nástrojem hrozné moci.
Ve dne jdu vraždit a plížím se v noci,
úkladně číhám za keřem.
Srdce mám smutné však, těžké a ryzí.
Vzpomínám na domov, na svůj lid.
O proud mé krve jak dělí se cizí,
na své již půdě chtěl pánem bych být.
Při záři ohňů v táboře
nad puklé oštěpy noc se snáší.
Vzpomínám ve vzdorné pokoře:
pálí mi knihy Koniáši,
děti mi pustnou a scizena žena.
Zbabělý kdos a kdos uplacen.
Pořádek učiním. Duše mi sténá,
v troskách můj domov, řád rozvrácen.
Vyrost jsem žoldnéřských ve službách,
poslední štvanec zotročený.
Poznáš mne po víře, po tužbách,
národ mnou musí být vykoupený.
Otroctví vnuklo mi žár a sílu.
Burcovat všude, hřmít, řadit k dílu!
Poslední žoldnéř, zchátralý šat.
Z tábora verbířů vracím se domů.
Potácím se a mám po duších hlad,
po zemi své a po vůni stromů,
po modrém kouři otčiny svojí,
v očekávání jež tiše stojí,
dívá se na mne a kývá k tomu.
Neomítnutá již vítá mne zeď:
Bratře můj, a co teď?
Novým já stal jsem se člověkem.
Bolest mi v krvavé vyhnala růže.
Poznal jsem cenu svou a čím jsem,
k žití že třeba celého muže.
Pro sebe zbuduji do věků
zákony vlastního bytí:
třeba je svobodně člověku
spravedlivému žíti.

Meter: dactylic
SRDCE MLUVÍ.
by František Serafínský Procházka

Myslil jsem: dozpíváno,
čím srdce se mi chvělo život celý.
Noc přešla v slunné ráno,
a v lipách rozhučí se práce včelí.
Já vítěz, ujda smrti,
teutského draka zkrotím bohu roven,
a zatím – hněv zas v zubech drtí
ten, který miluje, ó, holý šovén!
Nebude konce pěvci,
s lyrou i zbraně smekni zase s háku,
dej zajet husitskému dřevci
do cifer spekulantů, do chytráků.

Meter: iambic
ELOGIOS A RECTO I
by Manuel Bernabé

Claro, tú hicistes un telar de estrellas
manojo de fulgencias y armonías;
a la luz del gran Símbolo, me herías
la vista, joven para cosas bellas.
Tienes la llave del secreto de "ellas"
y de ellos, oh aplaudidas tiranías!
Marina, rosa y luz de las falsías;
Gabriela, la de místicas querellas.
Pues, ¿qué fémina habrá, qué amor de hermosa
no duerme en los recintos de tu prosa,
como un muñeco de la infancia ausente?
Aquel muñeco que alocó dos almas,
que el pueblo devoró batiendo palmas
y puso el haz de lauros en tu frente.

Meter: iambic
-XXXII- Mario en Cartago
by Fernando de Herrera

Del peligro del mar, del hierro abierto
que vibró el fiero Cimbro, y espantado,
huyó la airada voz, salió cansado
de la infelice Birsa Mario al puerto.
Viendo el estéril campo y el desierto
sitio de aquel lugar infortunado,
lloró con él su mal, y lastimado,
rompió así en triste son el aire incierto:
«En tus ruinas míseras contemplo
¡oh destruido muro! cuánto el cielo
trueca, y de nuestra suerte el grande estrago.
«¿Cuál más terrible caso, cual ejemplo
mayor habrá, si puede ser consuelo
a Mario en su dolor el de Cartago?»

Meter: iambic
Wanderrast
by Clara Müller-Jahnke

Hier laß uns ruhn; der Tag ist schwül
und weit der Weg, mein Kind.
Hier winkt ein Zeltdach schattig kühl,
ein Sammetpfühl –
und leise singt der Wind.
Hier laß mich ruhn, der ruhelos
die Welt durchzog in Hast;
am Silberquell im Waldesschoß
auf Laub und Moos
blüht mir die Wanderrast.
Nun birg dein Haupt, blondlockig Kind,
an meiner Brust zur Ruh;
der Vogel ruft, es wirft der Wind
uns weich und lind
taufeuchte Blüten zu.
Es singt der Quell ein Märlein alt
vom Knaben, welcher kühn
die Wunderblume brach und bald
im Felsenspalt
viel Schätze sah erglühn. –
Dein Haar ist Gold, es will dein Mund
rubinenrot erglühn –
mich lockte der Schatz: in Waldesgrund
seh ich zur Stund
die Wunderblume blühn.

Meter: iambic
355. Auf Nikolai's Bunkel
by Abraham Gotthelf Kästner

Der lange
Ein Büchlein vor die Thür', und alle

Meter: polymetric
43.
by Friedrich Rückert

Was ist der kleine Mensch in der Unendlichkeit!
So eng ist sein Begriff, ihr Umfang ist so weit.
Mit Schrecken siehst du dich in einen Kreis gestellt,
Der rücksichtlos auf dich, den ew'gen Umschwung hält.
Ein Kreis, des Mittelpunkt, wenn er ist irgendwo,
Nur überall ist, und sein Umkreis nirgendwo.
Wenn dieser Mittelpunkt denn allerorten ist,
So ist er ja, o Mensch, am Ort auch wo du bist.
Du stellest kühn dich hin als Mittelpunkt der Welt,
Und siehst wie sie um dich den ew'gen Umschwung hält.
So klar ist ihr Gesetz, daß du's erkennen kannst,
Und durch die Einsicht selbst am Weltplan Theil gewannst.
Wie du es siehst durchs Rohr, so kreist der Sfären Chor,
Als zeichnetest du selbst ihm seine Tänze vor.
Nur kannst du das Gesetz nicht ändern zum Vergnügen,
Mußt ins gegebene erkannte schön dich fügen.
O Mensch, dis ist dein Loß, dich in Selbständigkeit
Zu fügen frei und groß der Weltnothwendigkeit.

Meter: iambic
An einen betrübten witwer im nahmen
 eines andern.
  B. N.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Benug, genug geweint! die tugend fordert nicht,
Daß man so lange zeit von tod und grabe spricht.
Dein eh-gemahl, o freund! hat freylich viel besessen,
Was GOtt viel anderen nur sparsam zugemessen:
Sie war von hertzen fromm, und sah’ schon in der welt,
Was sie nun ewig sieht: Was uns gefangen hält,
Und manchem, wenn er stirbt, kaum möglich ist zu hassen,
Das alles sah’ man sie schon lebend hier verlassen:
Sie war dein ander hertz, des hauses freuden-licht,
Der kinder ehren-bild, des nächsten zuversicht.
Und also scheint es zwar, ob müst du sie beklagen;
Jedoch was dir dein hertz, dein kranckes hertz zerschlagen,
Das eben solte ja zum troste dir gedeyn.
Was klagst du? Einen leib, der aller angst und pein
Nunmehr entrissen ist? Was klagst du? Eine seele,
Die ihr gefängniß flieht, und aus der sünden-höle
Sich nach dem himmel schwingt? Wie? oder klagst du dich?
Klagst du dein armes haus? Ach freylich, sprichst du, mich!
Ach freylich, kind und haus! Laß ab von deinen thränen!
Wer liebt, der muß sich stets nach solchen dingen sehnen,
Die das geliebt’ erfreun. Dein treues eh-gemahl
Hat fünff und zwantzig jahr im haus und überall,
Nächst GOtt und ihrer seel, auf nichts als dich gesehen:
Das glücke, das dir schien, war auch ihr wohl-ergehen:
Der kummer, der dich traff, war auch ihr trauer-brod;
Liebst du nun so, wie sie, was klagst du ihren tod,
Der sie so glücklich macht? Was weinst du, daß sie stirbet,
Da sie zwar viel verläst, jedoch weit mehr erwirbet?
Ja da sie, stirbt sie gleich, dennoch lebendig bleibt,
Weil sie ihr wesen längst den kindern einverleibt.
Laß andre traurig seyn, wo alles muß verschwinden;
Du kanst der mutter bild in jeder tochter finden.

Meter: iambic
ŽÁR
by Jan Opolský

Žár uléhá jak šelma sytá, jež hledá blízkou svěžest struh,
a nebem siným odbarveným pár mráčků plyne – kam, ví bůh!
Vzduch slitý, jako zkapalnělý, v něm nepohne se zhola nic;
jak s dechem v prsou potlačeným ční rudá těla borovic.
Ta trocha hmyzu bez bzukotu jak vznesla by se s mršiny,
a voda jako zemní olej má plynouc mrtvé odstíny;
i všechny ryby, jež v ní žijí, jsou proudem brány ospale,
stín supa v nebi nepohnutý zřít v jednom bodu trvale.
Zem puká takřka slyšitelně. A trávu sžírá prach a rez.
Lze čísti v očích člověkových: vše jedno, zítra jako dnes.

Meter: iambic
Der Blinde
by Rainer Maria Rilke

Sieh, er geht und unterbricht die Stadt,
die nicht ist auf seiner dunkeln Stelle,
wie ein dunkler Sprung durch eine helle
Tasse geht. Und wie auf einem Blatt
ist auf ihm der Widerschein der Dinge
aufgemalt; er nimmt ihn nicht hinein.
Nur sein Fühlen rührt sich, so als finge
es die Welt in kleinen Wellen ein:
eine Stille, einen Widerstand –,
und dann scheint er wartend wen zu wählen:
hingegeben hebt er seine Hand,
festlich fast, wie um sich zu vermählen.

Meter: trochaic
Poláci na svatém Domingu.
by Vincenc Furch

Přes moře plovou polští legionáři,
V jich náručí se třpytí jasná zbroj,
Do Ameriky, kde se volnost daří,
Přes moře plove polský smutný voj.
Tam nejedou, kde Kosciuszko byl,
Kde národ volný jmeno polské ctil;
Na výspě Hajty bídní černochové
Se zdvihli proti vládě francouzské.
I mouřenínům svítí slunce nové,
Však v okovech je Francouz držet chce;
A Napoleon poslal vojsko k nim,
By přikovalo znova pouta jim.
Vojíne polský, vede-li to cesta
Přes siné moře k tvému domovu –
Či na Domingu čeká tě nevěsta? –
Obejmeš tam nevěstu: svobodu. –
Ach běda tobě, tam’s ji prozradil:
Poláku, tam’s volnosti katem byl.

Meter: iambic
220. O světácých na prach zkažených.
by Matěj Josef Sychra

Vás mám nezbedníky řečí polepšiti?
Raději chcy na trest hrubé pytle šíti,
Neb kolínskou vodou Mouřenína mýti,
Aneb v cyzý naději hrách uvařiti.

Meter: trochaic
Vetter Franz auf dem Esel
by Wilhelm Busch

Die hübschen Bäschen bitten sehr:
»ach, Vetter Franz! reit' mal umher!«
Und Franz, natürlich gleich bereit,
Gewinnt das Tier durch Freundlichkeit.
Schon sitzt er drauf und kommt nicht weiter,
Worob die Basen äußerst heiter.
Er denkt: »Ja wart'! du wirst schon gehn!
Ich muß dich 'mal beim Schwanze drehn!«
Jetzt brennt er ihm am Kreuz herum,
Den Esel ziehn die Schmerzen krumm.
Und er, der eben noch verstockt,
Ermuntert sich und springt und bockt.
Im Eck, wo die Geräte hängen,
Sucht er den Vetter zu bedrängen.
Nun druckt er gar nach hint' hinaus
Ins glasbedeckte Blumenhaus.
Da steht die bittre Aloe,
Setzt man sich drauf, so tut es weh.
Die treibt durch ihre Dorne
Den Esel schnell nach vorne.
Und – schwupp! – kommt Vetter Franz im Bogen
Auf die Kusinen zugeflogen.
Und – plauz! perdautz! – geht's über Kopf
Durch Butter und durch Millichtopf.
Am Schluß bemüht ein jeder sich,
Hinwegzutun, was hinderlich.

Meter: iambic
- XV - ¿Cómo en vos, Reina insigne...
by Francisco de La Torre

¿Cómo en vos, Reina insigne, se encadena
paloma, y tanta hiel, tanta amargura?
¿Tan áspero morir, vida, y dulzura?
¿Tan abierto llover, la paz serena?
¿Cómo llena de angustia, y de Dios llena?
¿Vencida, y palma? ¿Tímida, y segura?
¿Alba , y umbrosa? ¿Turbulenta, y pura?
¿Puerto de gracia, y tempestad de pena?
De vos se os parte el alma adonde adora,
¡toda sois, y que entera! del quebranto,
¡qué sola estáis, si estáis sin vos ahora!
Fuera de vos os tiene, dolor tanto,
¡qué seré yo sin vos, triste Señora,
si aun vos misma sin vos, sois toda llanto!

Meter: polymetric
Auff einen kuß.
 C. H. v. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wje zürnst du Florida so ohne maaß und ziel/
Daß meine zunge hat die gräntzen übergangen?
Die schuld ist nicht zu groß/ und that sie dir zu viel/
Wie hast du sie denn nicht/ wie sies verdient/ gefangen?
Doch daß dir kundbar sey/ warum ich es gethan/
Daß ich die zunge dir ließ schlund und gaumen lecken/
Ich dachte/ weil sie mehr/ als billich/ plaudern kan/
Sie möchte sonst aus neid mein liebes-spiel entdecken.

Meter: iambic
XIII.
by Viktor Dyk

Zřídka se lov tak podaří.
Zdravím vás, pane faráři!
Nevím, co děsí vás, co vás tak mate.
Zbloudilé ovečky před sebou máte.
Napravit jejich blud potěší mnoho
dobrého pastýře. Važte si toho.
Příbytek náš, ten trochu chudý je,
a okny vítr fouká sem prudce.
Bůh šatí hůř’ nás než své lilije.
– Co že tak hledíte na naše ruce?
Pastýři dobrý, z dávných časů
ještě vás poznávám po sladkém hlasu.
Spása i prokletí řine se se rtů;
někdo jde do nebe, někdo jde k čertu.
Pamatujete na ten hlad
– boží či čertovo dílo? –
My šli jsme na dveře zaklepat,
otevřít nechtěl nikdo rád,
tož brali jsme, co bylo.
Sem tam se pálilo. Pitvorný
hon počal vysoké zvěře.
Na zámku jindy tak hovorný,
proč že tak hledíte na naše dveře?
Konec vzal špatný tento lov,
což bylo dobré dle vašich slov.
Nu, byl to tehdá hluk a křik,
a vy jste vzdával bohu dík.
Na stromech tehdy visely
vyzáblí lidé, hubené hrušky. –
Na zámku tolik veselý,
proč že tak hledíte na naše pušky?
Kde lidé věší se, hlavy se věsí.
My se tu ukryli v hluboké lesy.
Pastýři dobrý, z vašeho stáda
oveček několik účet žádá.
Kázal jste ovšem, že je to hřích,
vrchnost i poddané stvořil jsi, bože.
Na zámku jindy samý smích,
co že tak hledíte na naše nože?
Toužíte k bohu, duše vy zbožná.
A chcem’ vám pomoci, jak vůbec možná.
Strom sobě vyberte, kde se to stane.
Oprátka hotová, k nebi se stoupá.
Jak je to, vzduchem když hruška se houpá,
velebný pane?

Meter: dactylic
Con motivo de la primera misa de don Constantino P
by José Sanchís Sivera

Santo adalid de Dios con nuevo cielo
desde hoy te premiará el Ser Divino,
una senda de vida, otro camino,
de esperanza de amor y de consuelo.
Tu alma hoy ligera en fugaz vuelo
y siguiendo la marcha de un destino,
emprende ese viaje peregrino
que hacia la altura va y huye del suelo
Rendir por eso pues el alma mía
debe ante tu pureza candorosa,
más pura aun y llena de alegría
Que de bello jardín lozana rosa,
eterno haciendo así el dichoso
                     día
que destierras la vida bulliciosa

Meter: polymetric
Holoubkové.
by Simeon Karel Macháček

Vždy jak neděle svítala,
Máti dcerušce zplítala
V rulík prameny zlaté,
Vždy jak neděle svítala,
Máti dcerušku vítala:
Zase očinka zňaté!
Zle ji pokaždé trestala,
Nosit v mysli by přestala
Jezdce, který je v boji;
Posléz popadne matku zlost,
V nové komůrky samotnost
Zazdit dceru se strojí.
Cihly v okénko stavuje,
Žalář výhledu zbavuje,
Na práh pomyká truhly;
Chléb ji dá tam a vody žber,
Šití na léta místo her,
Lampu také a uhlí.
„Seď tu, nezdaro, rok a den,
Až ti z mysli on vyjde ven,
Zde ti láska ta zajdi!“
„„Z mysli nikdy ho nepustím,
Že mě miluje, dobře vím:
Věrnou on mě tu najdi.““
Lítli, vylítli z kotců svých
Holoubkové dva jako sníh
Užit volného dechu;
Vzhůru k nebi se zvedali,
Pak zas dolů si sedali
Na panenčinu střechu.
„Co nám, dívčino, za to dáš?
Okno vyklube zobec náš,
Abys viděla mílka?“
„„Co když jej zde i uvidím,
Avšak nemohu mluvit s ním!““
K tomu najde se chvílka!
Klubou holoubci první noc,
Vynakládají všecku moc
Svými mladými zoby;
V spojky uměle dloubají,
Hrabou, klubou a ďoubají,
Oba do krve robí.
Vápno pade, a cihla dlí,
Dívka slyší a vykle ní,
Podá okno se lomu;
Skokem dívčina z něho ven,
Milý právě se tento den
Vracel od Prahy domů.
Hned si v náruči leželi,
Po té na louku běželi,
Krásné trhali kvítí;
Věnce sobě tam vinuli,
V blahé rozkoši plynuli,
V ráji zdáli se býti.
Matka z komůrky vyhlédá:
Co mi pomohla péče má?
Holub pomoh’ jí z klece!
Co kdy přijede jezdec sám?
Raději mu ji sama dám,
Než ji dobude předce.

Meter: dactylic
1L: Längs einem Strom in einem Felsenschlunde,
by Franz Grillparzer

Längs einem Strom in einem Felsenschlunde,
Ging einst ein Edelmann,
Und ihn umhüpften seine beiden Hunde:
Joli und Soliman.
Joli, das Windspiel, sprang mit tausend Possen
Hinan an seinen Herrn,
Und wird geküßt, indessen steht verstoßen
Der arme Pudel fern,
Den armen liebt man nicht, er kann nicht schmeicheln,
Zu finster ist sein Blick,
Und statt den treuen, wie Joli, zu streicheln,
Stößt man ihn stets zurück.
Nun aber wankt der Herr am steilen Strande
Mit ungewissem Fuß
Und stürzet plötzlich von dem glatten Rande
Des Abgrunds in den Fluß.
Indes Joli mit Furcht und bangem Bellen
Am hohen Ufer steht,
Sich in dem Silberspiegel glatter Wellen
Begaffet und dann geht,
Stürzt sich der brave, stets verschmähte Pudel
Hinab vom hohen Strand,
Entreißet mühsam seinen Herrn dem Strudel
Und trägt ihn froh ans Land.
O möge diese kleine Fabel lehren,
Wie oft der Schein belügt,
Nur die Gefahr kann einen Freund bewähren,
Die Außenseite trügt.
Ihr Weltenherrscher hasset nicht den Braven,
Weil er nicht niedrig kriecht,
Der erste eurer tiefgebückten Sklaven
Ist oft ein Bösewicht.

Meter: iambic
- XXVII - A un retrato
by Luis Carrilloy Sotomayor

Al alma, un tiempo, y al sentido estrecho
vi tu dueño, y se vio, retrato amado.
En él, triste, me he visto transformado,
en agua y fuego el corazón deshecho.
El sentido a buscar parte derecho
-celoso que eres de él- otro traslado,
y el verte en bronce y vello, ha confirmado
la sospecha del hurto de su pecho.
Reverenciéte, vencedor valiente.
Gigante al alma humilde el bronce bello
vistes, ¡oh dueño, de mis ojos gloria!
Milagros son del tiempo, pudo hacello.
Mas aunque él y tu ejemplo me amedrente,
edad será a sus alas mi memoria.

Meter: iambic
ODCHOD
by Jaroslav Vrchlický

I v teskných dobách odchodu,
kdy všecko bývá trud a stesk,
přec těší pohled na vodu
a pestrých lučin v slunci lesk.
Ve stínu žár a v žáru stín
a cinkot vesnických všech stád
a hradu trosky, v olších mlýn
a modrý kouř ze selských chat.
A jedeš klidně kolébán
a šťasten rozhlížíš se kol,
jak všeho kolem byl bys pán,
a brzy roztaje tvůj bol.

Meter: dactylic
Verzeiht
by Theodor Fontane

Verzeiht den Anekdotenkram
Und daß niemals ich einen »Anlauf« nahm,
Auch niemals mit den Göttern grollte,
Nicht mal den Staat verbessern wollte,
Nicht mal mit »sexuellen Problemen«
Gelegenheit nahm mich zu benehmen.
Man muß nur wollen, was man kann,
Mir würde der Weitsprung nicht gelingen,
So blieb ich denn bei den näheren Dingen,
Drei Schritt bloß – – ich weiß, es ist nicht viel,
Aber Freude gibt jedes erreichte Ziel.

Meter: iambic
Die Familie
by Kurt Tucholsky

Fang nie was mit Verwandtschaft an –
denn das geht schief,
denn das geht schief!

Meter: iambic
Carne florida
by José de Maturana

Puñal de oro, brillante y florentino,
quisiera para hundírtelo en el seno,
y ardiente de pasión, loco sin freno,
tu sangre fuese mi licor más fino.
Quisiera que tu cuerpo diamantino
se convirtiese en flor -nardo sereno-
para aspirar su esencia o su veneno
como postrer caricia del destino
Pintor quisiera ser, de tus perfiles,
para verte, desnuda, en los marfiles
de algún blanco taller, carne florida;
y allá en el mármol de tu busto amante,
dejar mi nombre de laurel, triunfante
¡cómo un beso de Sol para la vida!

Meter: iambic
- LI - A la muerte de Lucrecia, origen de la libertad romana
by Luis de Ulloa y Pereira

Roto en Lucrecia sino declarado
del fuero conyugal el nudo estrecho,
el duelo de su parte satisfecho,
el adúltero infiel amenazado.
El brazo del honor acelerado,
para mostrar el inocente pecho,
el corazón en lágrimas deshecho
aun primero sangriento, que rasgado.
Al sacrificio casto de su vida,
la Matrona constante ofreció ufana,
golpe tan fuerte, que excedió al intento.
Y aquel acero, que sobró en la herida,
cortando el yugo a la cerviz Romana,
esculpió en las edades escarmiento.

Meter: iambic
487. Pode stolem těchto vážných kmetů
by Jan Kollár

Pode stolem těchto vážných kmetů
Ještě jiných, jimž se na misky
Kladou drobty jen a ohryzky,
Dvanáct hostů jest a kazisvětů:
Isem, Musa a dvé Bajazetů,
Selim s ještěrčími očisky,
Muratové slavní nátisky,
Solimanů dvé, dvé Mahometů:
Nu, dím, věru tu mi rozum stojí
Matko! jak a proč ti Osmané,
Mohli vjíti v tuto říši tvojí!
Takliž? nu věz: řeč a písmo ctili
Naše tak, že byvše Sultané
Dvorskými je sobě učinili.

Meter: trochaic
Ensueño
by Luis Hine

Reclinar mi cabeza en tu regazo
para dormirme en él Sentir que
                  el sueño
va cerrando mis párpados Beleño
para mi corazón que está en su ocaso
No pensar, no sentir Soñar, acaso,
en que llega hasta mi, tibio y risueño,
tu beso perfumado, flor de ensueño,
mientras dormido estoy en tu regazo.
Y nunca despertar Eternamente
quedarse allí para que dulcemente
pueda mi alma tu espíritu absorber
Vivir de tu perfume Ser un muerto
que sólo está para tu amor despierto,
y para todo lo demás, no ser

Meter: iambic
In der Frühe.
by Theodor Storm

Die Hähne krähn den Morgen wach;
Nun einer hier, nun einer dort,
So kräht es nun von Ort zu Ort.
Und in der Ferne stirbt der Klang —
Ich höre nichts, ich horche lang'.
Ihr wackern Hähne, krähet doch!
Sie schlafen immer, immer noch.

Meter: iambic
3. Flucht
by Louise Aston

Soll ich nicht brechen die engen Schranken?
Kurz ist der Jugend blühende Lust!
Länger ertrag' ich den Sturm der Gedanken,
Trage den Kampf nicht der sehnenden Brust!
Wild wie Bäche von Felsen schäumen,
Jauchzend hernieder in's schöne Thal:
Sehnt sich mein Geist aus den engen Räumen
Hin zu der Freiheit belebendem Strahl!
Muthig, mein Renner mit flatternden Mähnen!
Muthig hinein in die weite Welt!
Rasch, wie des Geistes geflügeltes Sehnen;
Wie das Gewölk am Himmelszelt!
Fliehen der Landschaft Bilder vorüber,
Dörfer und Wälder, Hügel und Thal:
Tob' ich aus des Gedankens Fieber;
Flieht mich der eigenen Seele Qual!
Mögen die Funken durchs Dunkel stieben;
Einsamer Hufschlag verhallen in Nacht!
So zerstob mein Hoffen, mein Lieben;
Sinkende Sterne in wilder Pracht.
Gähnende Schlünde zur Rechten, zur Linken;
Tanzende Lichter, dem Abgrund entsandt!
Mögen die Geister der Tiefe winken:
Meiner Seele sind sie verwandt!
Wettergewölk mag die Felsen umthürmen,
Blitze zucken von Höh' zu Höh'!
Frei ausathmet nur in Stürmen
Meine Brust ihr lastendes Weh!
Wenn der Donner mächtig die Felsen rüttelt;
Wenn die Gipfel geißelt des Sturms Gebraus:
Flüchtet der Dämon, der mich schüttelt,
Zu den Brüdern in's All hinaus.
Muthig, mein Renner mit flatternden Mähnen!
Bote des Sturms in geflügeltem Lauf!
Trocknet der Himmel die Wolkenthränen;
Steigen die ewigen Sterne auf!
Weh'! wenn die finstern Schleier schwinden,
Richt' ich die Blicke himmelwärts;
Winkt nur aus endlos tiefen Gründen
Mir mein unendlicher, tiefer Schmerz.

Meter: polymetric
Tmavý příběh.
by Emanuel Lešehrad

Kam jdeš, snílku? – V tmavou dáli.
Odkud vyšels’? Z tmavých pouští.
Co pak hledáš? Ostrov štěstí.
Leží v tmavém oceánu.
Čím jsi? Byl jsem kdysi králem,
nyní říkají mi blázen.
Co ti zbylo? Jenom bolest
po mé matce, které neznám.
S bohem! Půjdu, abych našel,
kde jsem svoje štěstí ztratil.

Meter: trochaic