PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Své ženě.
by Bohuslav Květ

Tak životem jsme šli vždy ruku v ruce,
ať bouře burácela nad námi,
ať slunce rozžehlo se dálkami,
tak v radosti jsme spolu šli i v muce.
Dech vonný šumavských těch hvozdů krásných
nám útěchu a sílu v duše lil,
že často život rozkoší nám byl
a že jsme prožili dní řadu jasných.
V nejtěžších chvílích nad hrobem jsme stáli,
v němž věčný sen spal předrahý náš syn,
a krutý bol, jejž vrhl smrti stín
v náš život, láskou jen jsme přemáhali.

Meter: iambic
- - Libro I
by Lope de Vega

Ni sé si vivo, ni si estoy muriendo,
ni sé que aliento es este, en que respiro,
ni sé por donde a un imposible aspiro,
ni sé porque razón amando ofendo.
Ni sé de qué me guardo, o qué pretendo,
ni sé qué gloria en un infierno miro,
ni sé por qué sin esperar suspiro,
ni sé por qué rendido me defiendo.
Ni sé quién me detiene, o quién me mueve,
ni sé quién me desprecia, o me recibe,
ni sé a quién debo amor, o quien me debe.
Mas sé que en estas cuatro letras vive
un alma sin piedad, un sol de nieve,
que hiela y quema, y en el agua escribe.

Meter: iambic
Hymna Persefoně. (V.)
by Jaroslav Vrchlický

Jak rostla by ti křídla, asfodelem
jdeš kvetoucím tam, k stínům kde je vchod;
leč jak jdeš v dumě s nakloněným čelem,
tvůj pohled v zrcadlo se vlny vbod’,
jež jako kalná Acherontská řeka
ze slzí nešťastníků se skal stéká,
vře v tiché tůni mlčenlivých vod.

Meter: iambic
80.
by Gerhard Tersteegen

Du lebst und schwebest stets in Gott, drum such ihn ja nicht ferne,
Er sitzt fürwahr nicht eingesperrt hoch über Mond und Sterne;
Wärst du nur selber nicht so weit,
Vermannigfaltigt und zerstreut,
Kämst du recht zu dir selber, da
Würd'st du im Geist Gott finden nah.
Du nahes Wesen, bring mich nah, daß ich in deinem Lichte
In Ehrfurcht wandle, wo ich bin, vor deinem Angesichte;
Ich will mich nicht verdecken, nein,
Mein Herz liegt bloß, schau, wie ich's mein,
Du füllest Erd' und Himmel, Herr,
Laß doch mein armes Herz nicht leer!

Meter: iambic
1L: Dir zum Geburtstag als Präsent
by Franz Grillparzer

Dir zum Geburtstag als Präsent
Sag ich nun nicht mehr:
Auch: »Luder« will ich nicht mehr sagen;
Nicht Hund und nicht Verwandte schlagen,
Die Zunge fest im Maule tragen,
Will artig sein mit Füß und Händ:
Das ist der Tant Kathel Geburtstags-Präsent.

Meter: iambic
SMUTNÝ DIALOG
by Zdeněk Tlamich

„Žeh polednů mé hrozny darmo rosil,
ty’s nepřišla – a já tě tolik prosil.“
„„Já bála se, že slunce už se níží.““
„A ony čekaly a umdlévaly tíží – “
„„A pak – ten výraz očí tvých mne lekal.““
„Mé hrozny svadly. Já tak dlouho čekal!“

Meter: iambic
Homenaje lírico a Rubén Darío
by René López

Yo saludo al poeta de las «Prosas profanas»,
al Apolo moderno de los versos de oro,
en cuyo escudo se halla un caracol sonoro,
la máscara de Grecia, la flor de lis de Francia.
Dime, mago risueño de las urnas paganas,
¿qué espíritu visita tu corazón -tesoro,
que hace que tu mano escriba versos de oro
en cuya urdimbre juega la risa de la Francia?
Emperador del ritmo, ante tus pies me postro;
vuelve tu altivo rostro hacia mi triste rostro;
concédeme la gracia de una dulce sonrisa.
Hermanos yo no tengo, ni escudo ni nobleza;
yo soy un sacerdote de la
                  diosa Belleza
que ha soñado tus versos y tu melancolía.

Meter: polymetric
XIII Kdyby se má duše s Tebou setkat měla,
by Tereza Dubrovská

Kdyby se má duše s Tebou setkat měla,
vlahou nocí štěstím by se rozepěla,
zpívala by zase ve slunečním jase,
zvedla by se k hvězdám, jejich čisté kráse.
Jako holubice v háj by zaletěla,
kde již prošla vesna růžová a skvělá
s květy v zlatém vlase, s plodem v těžkém klase,
o níž mému srdci jenom ve snách zdá se.
Tam v tom čárném kraji, kde již vykvétají
rudé růže žhavé jako moje touha,
snesla by se dolů, spočinula v ráji.
Zpěv by zazněl sladký, linul by se zpátky,
Tvojí vroucí písně ozvěna jen pouhá,
krasší nad vše tady, nad pozemské statky!

Meter: trochaic
See und Wasserfall
by Nikolaus Lenau

Die Felsen schroff und wild,
Der See, die Waldumnachtung
Sind dir ein stilles Bild
Tiefsinniger Betrachtung.
Und dort, mit Donnerhall
Hineilend zwischen Steinen,
Läßt dir der Wasserfall
Die kühne Tat erscheinen.
Du sollst, gleich jenem Teich,
Betrachtend dich verschließen;
Dann kühn, dem Bache gleich,
Zur Tat hinunterschießen.

Meter: iambic
Dorisa en traje magnífico
by Nicolás Fernández de Moratín

¡Qué lazos de oro desordena el viento,
entre gorzotas altas y volantes!
¡Qué riqueza oriental y qué cambiantes
de luz que envidia el sacro firmamento!
¡Qué pecho hermoso do el amor su asiento
puso, y de allí fulmina a sus amantes,
absortos al mirar las elegantes
formas, su delicioso movimiento!
¡Qué vestidura arrastra, de preciado
múrice tinta recamada en torno
de perlas que produjo el centro frío!
¡Qué extremo de beldad al mundo dado
para que fuese de él gloria y adorno!
¡Qué heroico y noble pensamiento el mío!

Meter: polymetric
Frühling der Liebe
by Wilhelm Müller

Draußen tobt der böse Winter,
Und die Blumen, die er knickte,
Malt er höhnisch an die Fenster
Mir in bleichen, starren Bildern.
Winter, stürme nur und brause!
Machst mich doch nicht mehr erzittern.
Denn aus meines Herzens Grunde
Lass' ich einen Frühling sprießen,
Den der Schnee nicht kann bedecken,
Den das Eis nicht macht gefrieren,
Einen Frühling, dessen Sonne
Ist das Auge meiner Liebsten,
Dessen Luft und Duft ihr Odem,
Dessen Rosen ihre Lippen,
Und ich schweb' als junge Lerche
Drüber hin mit meinen Liedern.

Meter: trochaic
171. Příčina bledosti.
by Matěj Josef Sychra

Jaká as v tom jest věc,
Že jest dcera bledá?
Ubožátko hledá –

Meter: trochaic
An Clärchen
by Eduard Mörike

Die Freundin immer neu zu schmücken,
Ich seh es wohl, ist deine Lust;
Darfst du ins Haar den Kranz
Des eignen bist du kaum bewußt.
Und deinen Augen zu gefallen
Erlaubt sie gern das müßge Spiel.
Ach täglich mehr gefällt sie allen,
Die allen schon zu sehr gefiel!
Du machst sie,
Kaum lieblicher als je sie war,
Doch jede dieser Neuerungen
Bringt neue Sorge und Gefahr.
Heut ringeltest du Kinderlocken
Wie schön um Hals und Nacken ihr!
Ein Mädchen sieht das unerschrocken,
Allein bedenk, bedenke,
Zwar muß vom Reiz ein Dichter leben,
Er heischt zurück was du versteckt,
Ihm bleibt der Pfeil ins Herz gegeben
Des Schönen, das ihn ewig neckt;
Nur höre auf, der Welt zu zeigen
Den Schatz, den sie uns schon mißgönnt!
Wer gern ein Kleinod hat zu eigen,
Es ist genug, daß

Meter: iambic
- CLXXX -
by Lope de Vega

Matilde, no te espantes que felino
ame a Valeria en público y secreto,
que el albedrío no ha de estar sujeto
y cada cual lo vive a su destino.
¿Qué nombre pierdes? ¿qué valor divino?
¿qué estimación? ¿qué prendas? ¿qué conceto?
¿quién fue tu fundador? ¿quién tu arquitecto?
¿qué Alejandro? ¿qué Rómulo? ¿qué Nino?
Así naciste, así es razón que seas,
deja que goce lo que más le agrada;
y si vivir sin él no te conviene,
mátame como Elisa la de Eneas,
que aunque Felino no te deja espada,
basta el dolor para quien honra tiene.

Meter: polymetric
Milenka.
by Julius Skarlandt

Ta mrtvá její tvář
zalitá plavým vlasem,
v mých snů hasnoucí zář
jak svítí nočním časem!
Oči jak z modrých skel
tak záhadně, ach, plají!
Zasněných rájů žel
a mroucí úsměv mají...
A karmínový ret
jak marným chvěním mámí!
Svou Píseň slyším znět
pod smutku sordinami!

Meter: iambic
Soneto
by Fray Jerónimo de San José

Al trasmontar del sol, su luz dorada,
cogió de unos fantásticos bosquejos
la tabla, y al matiz de sus reflejos,
dejóla de colores variada
Aquí sobre morado cairelada
arden las fimbras de oro en varios lejos,
acullá reverbera en sus espejos
la nube de los rayos retocada;
suben por otra parte, en penachera
de oro, verde y azul, volantes puros,
tornasolando visos y arreboles;
mas, ¡oh breve y fantástica quimera!,
pónese el sol, y quedan luego oscuros
los vaporcillos, que eran otros soles

Meter: iambic
1L: Ich sitze hier am Schreibetisch
by Klabund

Ich sitze hier am Schreibetisch
Und schreibe ein Gedichte,
Indem ich in die Tinte wisch
Und mein Gebet verrichte.
So giebt sich spiegelnd Vers an Vers
In ölgemuter Glätte.
Nur selten fragt man sich: Wie wärs,
Wenn es mehr
Die Seele tut mir garnicht weh,
Sie ist ganz unbeteiligt.
Und durch sich selbst geheiligt.
Des Abends geh ich mit ihr aus,
Im Knopfloch eine Dalie.
Ich selber heiße Stanislaus,
Sie aber heißt Amalie.

Meter: iambic
Jsem v labyrintu slují krápníkových.
by Jan Evangelista Nečas

Co divů vidím velkolepých, nových,
co soch i sloupů mohutných a drobných,
stěn průsvitných, clon jemňoučkých a zdobných,
květ krásy, která po tisíce roků
se nezjevila pozemskému oku!
Zde stanul Tvůrce jednou stopou velkou
řka hmotě bezruké: „Buď stavitelkou!“
Jak vteřiny, když postupují v čase,
tak pracovaly tady na okrase
svou tvůrčí silou v tichosti a v temně
jen pouhé krůpěje – jen slzy země.

Meter: iambic
Que al más valeroso león puede hacer daño una sabandija y beneficio otra
by Quevedo

¿Ves la greña que viste, por muceta,
erizada, y la sima en donde embosca
armas por dientes? ¿Qué la cola enrosca,
y en cada uña alista una saeta?
¿Qué el bramido le sirve de trompeta,
y que la zarpa desanuda tosca?
Pues todo lo ocasiona aquella mosca,
y un átomo importuna le inquieta.
Por otra parte, aquel ratón, royendo,
le quita la prisión que no ha podido
quitarse, muy león y muy horrendo.
Tal sucede al poder que es más temido:
que le libra un ratón, que vive huyendo,
y del mosquito le congoja el ruido.

Meter: iambic
VIII. Není tak sladký zpěv slavíka
by Gustav Pfleger Moravský

Není tak sladký zpěv slavíka
Jak tvůj hlas v písni lkající,
Když v lásce z růžných ústek vzniká
A zmírá touhou nyjící.
Tak milý jest on ve šveholu,
Jak zvuky vlasti vzdálené,
Když v cizině je v tichém bolu
Zaslechne srdce zmoucené.

Meter: iambic
- 1130 - Jornada II, LÁZARO De La moza de cántaro
by Lope de Vega

Bien, Roma, los que sirven los abonas,
aunque la cara a la ocasión se hurta;
y el honor vuelves cuando alguno lo hurta,
y su valor por todo lo pregonas.
Tú levantas al cielo las personas
cual un nuevo Alejandro o cual Yugurta,
de robles, de laurel, de grama y murta
pones en sus cabezas mil coronas.
Formas con sus ejércitos crueles
quien se levante, pues mereces, Roma,
que el Cielo mismo tu valor ampare.
Y pues que me coronas de laureles,
la famosa cerviz que nadie doma,
al cielo subiré si no bastare.

Meter: iambic
APOSTROFA
by Viktor Dyk

Podzimní větry přišly, podzimí větry dují.
Málomluvný společníku, tak vás pamatuji.
Pokuřujete. Nemluvíte tuze.
Okolo šumí hovor, hlučí schůze.
Došumí hovor, uklízí se, mete.
Sedíte klidně. Pokuřujete.
Ne z apatie, zkoumati-li chceme,
jsou ústa němá. Oči nejsou němé.
Podzimní větry přišly, podzimní větry dují.
Málomluvný společníku, tak vás pamatuji.
Jste mrtev... vy, jenž kouřil němě, hleděl.
Vím to... A rád bych jedno k tomu věděl:
poslední pohled z očí vašich živých,
poslední slovo z úst těch mlčelivých,
poslední myšlenku. Zhas doutník. Čas je spáti.
Poslední myšlenku. Než tu bych mohl znáti.

Meter: iambic
ROBESPIERRE.
by Jan Opolský

Oh, prasknou tajně katostroje svazy,
tvůj zpovědníček bečet přestane,
čekání vteřin míchu tvoji zmrazí,
pak útlocitní přijdou křesťané
s bastardním pláčem k siné hlavě v koši.
Stoupenci tvoji uzří udatní,
že jako groš, jenž podoben je groši,
se skutálela mezi ostatní.
Že padla ke dnu, zdravíc ještě okem
a na rtu bolest dramatických vět...
Tak tento zpěv hnal kalným Seiny tokem
až k oceánům v přetajemný svět.

Meter: iambic
En la noche romántica
by Manuel Bertolín Peña

Ven mujer y soñemos nuestro
                  amor en la calma
nocturna Es Abril Nuestra pasión
                  es una
llamarada celeste -Inquietudes del alma;
floración interior bajo la blanca luna -
Bajo la blanca luna la pálida
                  y gloriosa
magnolia del azul -Ven mujer y
                     soñemos
nuestras bellas quimeras;
                  cortaremos la rosa
del rosal ilusión ¡Oh mi Amada,
                     gocemos
el nocturno amoroso! Escucha los
                     diversos
acentos de ternura que vibran en mis versos,
y sentirás mi fuerte poema de Inquietud
Es Abril Esperanza Beso de Primavera
Bajo la blanca luna, sea nuestra Quimera
un cántico armonioso de Amor y Juventud.

Meter: anapestic
- 7 -
by Lope de Vega

Dulce Señor, mis vanos pensamientos
fundados en el viento me acometen,
pero por más que mi quietud inquieten,
no podrán derribar tus fundamentos.
No porque de mi parte mis intentos
seguridad alguna me prometen
para que mi flaqueza no sujeten,
ligera más que los mudables vientos.
Mas porque si a mi voz, Señor, se inclina
tu defensa y piedad, ¿qué humana guerra
contra lo que tú amparas, será fuerte?
Ponme a la sombra de tu cruz divina,
y vengan contra mí fuego, aire, tierra,
mar, hierro, engaño, envidia, infierno y muerte.

Meter: iambic
Nepravé porovnání.
by Hynek Grunert

„Ty mne v své básni sluncem zveš?
Měj děky mé za chvály svoje!
S mým nepřítelem rovnati mne chceš,
jenž uštědřil mi pyhy moje?“ –

Meter: iambic
VENKOVSKÉMU GENIU.
by Jaroslav Vrchlický

Že genius je v tobě, vím,
ba, přesvědčen jsem o tom cele,
vždyť skoro každodenně zřím,
jak biješ o své pruty ztmělé.
Jak denně vzlétáš nadarmo,
jak tmou tvůj rozum vždy se kmitá,
leč tupá všednost pod jarmo
jak neúprosně tebe chytá.
Máš silnou vůli letět výš,
však předsudek tě záhy sráží,
tak hořkne tobě žití číš,
vše raní tě a málo blaží.
Tvůj vtip se bleskem klikatí,
však paradox tvůj letí za ním,
a jeden mžik ti pohatí,
co mohlo býti plápoláním.
Dnes jako kniha hovoříš,
ba, moh’ bys býti apoštolem,
leč při všem duchu živoříš
nad chudoby své schýlen stolem.
Jak nevíš, mně tě líto jest,
že v tupé živ jsi všední práci.
Óh, co nám takých, jak ty, hvězd
se utýrá a do tmy ztrácí!
Ba, hluboký mne jímá žal
a všetečně se musím ptáti,
když v hmotu genia Bůh spjal,
proč nedopřál mu vzplápolati?

Meter: iambic
Großes Kind
by Theodor Fontane

Ich bin, trotz manchem Unterfangen,
Ein großes Kind durchs Leben gegangen.
Ich las das Tollste, die Hauptgeschicht',
Immer nur im Polizeibericht.
Und dieses Tollste – von ihm zu lesen,
Ist eigentlich

Meter: iambic
Nebe naše vlasť.
by Vilém Ambrož

Jen hostem jsem tu na pozemské pouti,
tam v nebi domov můj, tam má jest otčina;
kéž rychlou perutí bych mohl k nebi plouti,
kde mizí zemský žal, říš věčná počíná!
Jen hostem jsem – a země skoupě hostí,
kdy růží podá skvost, i trní připojí;
však domov nebeský všech bolů duši prostí,
dá věčný blaha zdroj a z běd ji vyhojí.
Jen hostem jsem – kdy spatřím rajské nivy?
Kdy k sobě povolá mne sladký Páně hlas?
Kdy oko žasnoucí zří nebes věčné divy,
kdy připraví mi Pán tam v nebi rajský kvas?
„Buď vůle Tvá!“ – Tak volám z duše hloubí,
ať dlouhá pouť jest má, ať krátce putuji,
má vůle s vůlí Tvou se vezdy, Pane, snoubí,
vždyť zde jen hostem jsem – kéž k nebi odpluji!

Meter: iambic
[an deinen Brüsten die Stunden]
by Max Dauthendey

An deinen Brüsten die Stunden,
Die Stunden in deinen Armen
Sind zeitlos weit.
Ich kenne die Erde nicht mehr,
Wenn ich von dir wieder zur Erde gehe.
Die Straßen so seltsam,
Schwarz, nachtkühl in den Morgenstunden,
Schwülgelb der Laternenschein,
Die Straßen leer, und ich so allein,
Und doch gehen tausend Dinge
Neben mir her.
Meine Schritte klingen,
Und die Augen von tausend Dingen
Sehen nach mir.

Meter: iambic
GESTO KŘÍŽE
by Xaver Dvořák

Konec božské tragedie,
vykoupen je viny dluh,
Vykupitel vstal a žije,
zlomen otroctví je kruh.
Nemá už své hrůzy prvé
kříž, když tělo zmizelo,
jeho rány, proudy krve,
trní, svité na čelo!
Mračná nebes draperie
nad Golgotou zjasněla,
nahý kříž jen vzpřímený je,
vetknut hory do čela.
Září věky, tisícletí,
neotřesen, bez hnutí;
miliony zraků hledí
k němu v němém pohnutí.
Poslední on nese gesto,
božských ramen rozpětí;
jeho blahověst nám jest to:
rozprostřené objetí!

Meter: trochaic
Josef Manes.
by Sigismund Bouška

Můj miláčku! vše, co z tvé vyšlo ruky,
tak jemné, úchvatné,
a vše tvé bídy posvěcují muky,
vše tak mi posvátné!
Tvář tvoje hledí denně na mém stolku,
mé všecky blaží sny,
a silen jsem v tom divuhodném spolku,
jak pupen za vesny.
Byls v pravdě geniem, a cítím jasně,
že není většího,
že co jsi kreslil, mistra byly básně,
že není sladšího!
Svou všecku sílu z našeho vzal’s lidu,
a světil jeho typ,
ty zušlechtil jsi všecko: dobro, bídu,
a všecko viděl’s líp.
Tvé zlaté srdce v každé kresbě zvučí,
je slyším ztlumené,
to obdivu mne velikému učí
k tvé řeči nadšené.
Ti bohatýři vybájené doby,
to tvé jsou ideje,
byl’s šlechetným a svět byl plný zloby,
jenž velkým nepřeje!
A stejnou lásku měl jsi se mnou: děti,
já líbat tě je zřím,
zřím v šílenství tě zvolna krváceti,
tam v dáli! tam je Řím.

Meter: iambic
[st. Wolfgang laß nur, wie er ist]
by Franz Grillparzer

St. Wolfgang laß nur, wie er ist,
Er kann bei der Verschönrung nur verlieren.
Und wenn du im Verbessern bist,
So laß dafür den Gutsherrn renovieren.

Meter: iambic
- XXVIII -
by Argensola

Temeraria esperanza, ¿por qué engañas
mi alma con tu loco devaneo?
Temió dentro en mi pecho mi deseo,
¿y no temes tú empresas tan extrañas?
Estásle relatando tus hazañas,
sin olvidar un mínimo trofeo,
¿y quieres sepultar en el Leteo
las cosas infinitas con que dañas?
Detente, pensamiento temerario,
porque aunque puede ser lo que imaginas,
también (y es lo más cierto) lo contrario.
Mira que las mudanzas repentinas
en el cielo y la tierra de ordinario
pararon en miserias y ruinas.

Meter: iambic
- 33 - A la muerte del Marqués del valle. Escribe de veras
by Lope de Vega

A la primera luz, que al viento mueve
trágico ruiseñor en la ribera,
joven almendro erró la primavera,
y anticipado a florecer se atreve.
Pero trocando en átomos de nieve
el blando soplo al céfiro, la fiera
mano del Austro en turbulenta esfera
las flores desmayó primera breve.
Así, mozo infeliz, cuando le advierte
el valle, el prado en flor anticipada
desmaya ramas, y pimpollos vierte.
Siendo de aquella fábrica dorada
tan breve el fin, que aun ignoró la muerte
si fue con la desdicha, o con la espada.

Meter: iambic
1L: Wenn die Ankerstricke brechen,
by Ludwig Tieck

Wenn die Ankerstricke brechen,
Denen du zu sehr vertraust,
Oft dein Glück so sicher schaust,
Zornig nun die Wogen sprechen, –
O so laß das Schiff den Wogen,
Mast und Segel untergehn,
Laß die Winde zornig wehn,
Bleibe dir nur selbst gewogen,
Von den Tönen fortgezogen,
Wirst du schön're Lande sehn:
Sprache hat dich nur betrogen,
Der Gedanke dich belogen,
Bleibe hier am Ufer stehn. –

Meter: trochaic
Na vlaštovičky.
by František Ladislav Čelakovský

Tedy z krajů našich zas,
Potěšlivé štěbetky!
K cizím břehům hodláte? –
A vás, vy přítelinky
Tichého domku mého,
Ranní dobou co jitra
Semnou slavívaly jste,
Slyším nade střechou již
Tklivým hlasem se loučit.
I leťte, váš osud kamž
Potáhne vás, povolně,
A netkni vás se bouře,
Ni zlé které na pouti
Vaší; A ve zdraví se,
Nových nesouce písní,
Navraťte, podletí až
Utěšených podá dnů:
Opatrovat pozorně
Zatím tu hnízdeček chci.

Meter: trochaic
V TEMNOTÁCH
by Božena Benešová

Co uhaslo? Co zablýsklo?
Ó noci se lstivýma očima,
z tvých černých zornic světélkuje zlo
a na každý krok číhá stín,
i touha má
se plíží nejistě jak stopou vin.
Ó noci se lstivýma očima,
mne nezlákáš, mne nezvábíš,
v svou němou, nízkou, nenasytnou tiš,
můj krok, ni touhu mou!
Má dětská ručka dělávala kříž,
a ruka má
je jistá dost zastříti zornice, tvé zornice, jež světélkují tmou.

Meter: iambic
Soneto
by Tomás de Iriarte

El que de su quietud tanto se olvida,
que entrega a bravo mar frágil navío;
el que en la guerra, por mostrar su brío,
pone contra mil balas una vida;
quien todo su caudal de un lance envida;
quien no esgrime, y se arriesga a un desafío;
quien se opone al capricho, o al
                     desvío
de una mujer hermosa y presumida;
el que sube a una cátedra sin ciencia,
y el que la púlpito saca sus sermones,
fundando en su memoria su elocuencia,
todos ellos de ti tomen lecciones
en materia de arrojo y de imprudencia;
pues al Teatro das composiciones.

Meter: polymetric
Wahl eines Jünglings
by Johann Martin Miller

Wer immer nur von Liebe spricht,
Den, meine Seele, wähle nicht!
Die Lieb' aus reinem Herzensgrund
Thut selten sich durch Worte kund.
Wer immer meine Reize preist,
Den Jüngling wähle nicht, mein Geist!
Wer sie im stillen, schweigend, ehrt,
Nur der ist meines Herzens wert.
Wer immer scherzt und immer lacht,
Der fühlte nie der Liebe Macht:
Im fröhlichlachenden Gesicht
Wohnst du, geliebte Liebe, nicht.
Du zeigest deine sanfte Spur
In schmachtenden Gebärden nur;
Du wohnst im duldenden Gesicht,
Das mehr, als alle Sprache, spricht.

Meter: iambic
DŮM BEZ ZRCADEL (I)
by Viktor Dyk

Smála se, plakala, vždy rychle rozhodnutá,
bez srdce dobrá jsouc a beze zloby zlá.
Co milovala? Lesklá zrcadla.
Kdož dvořili se, vzdychávali „Krutá“!
A před zrcadlem snění kouzelná jsou;
v nich možno vidět úsvit krásy, růst,
zřít kouzlo očí, půvab svěžích úst.
To zrcadlo ji ujistilo krásou.
Království něhy byla královna.
Života celý opojivý přepych
byl v jejích formách delikátních, lepých.
V den podzimní, při prvém jíní padlém
tak promluvila kdysi před zrcadlem,
jež říkalo: jsi dosud čarovná!

Meter: iambic
Cuerdas heridas
by Carlos Pezoa Véliz

Semejante al fulgor de la mañana,
en las cimas nevadas del oriente,
sobre el pálido tinte de tu frente
destácase tu crencha soberana
Al verte sonreír en la ventana
póstrase de rodillas el creyente
porque cree mirar la faz sonriente
de alguna blanca aparición cristiana
Sobre tu suelta cabellera rubia
cae la luz en ondulante lluvia
Igual al cisne que a lo lejos pierde
su busto en sueños de oriental pereza,
mi espíritu que adora la tristeza
cruza soñando tu pupila verde

Meter: polymetric
Los dolores de la Virgen – IV
by Antonio Osete

Todo inspira doquier duelo y pavura:
el sol que apenas arde, el
                     triste acento
del aire enrarecido, y el lamento
de Jesús en la calle de Amargura
Rompiendo de la turba la espesura,
ya sin color y casi sin aliento,
cual paloma impedida por el viento
corre hacia el Salvador la Virgen pura.
Anhelosa lo llama a su regazo,
y, aunque a entrambos el paso se les cierra,
al fin se funden en estrecho abrazo;
y el miserable pecador se aterra,
sin saber que ese nudo es
                     un abrazo
que sen dan hoy los cielos con la tierra

Meter: polymetric
1L: Laß doch, Herr! in meinem Leben
by Luise Hensel

Laß doch, Herr! in meinem Leben
Nicht dies Jahr vergeblich sein;
Gieb Verlangen und Bestreben,
Meine Seele dir zu weihn.
Laß mich nicht mein eigen sein!
Viele Jahre sind vorüber,
Die im Leichtsinn ich durchlebt;
Ach! jetzt wär' es mir viel lieber,
Hätt' ich ernst nach Dir gestrebt,
Nicht am Eiteln so geklebt.
Meine Seele liegt in Ketten
Unter schwerer Sünden Last,
Ringt und kann sich doch nicht retten
Aus der Sünde, die sie haßt
Und doch immer wieder faßt.
Löse Du, o Herr! die Ketten,
Nimm vom Herzen mir die Last.
Deine Hand nur kann mich retten,
Wenn sie mächtig mich umfaßt.
Laß mir weder Ruh' noch Rast!
Herr! in den vergang'nen Tagen
Hab' ich wenig dich geliebt,
Wollte nie Dein Kreuz Dir tragen,
Habe Dich so oft betrübt,
Mich im Guten schlecht geübt.
Ach! ich selbst kann's nicht vollbringen,
Und ich muß doch zu Dir hin;
Du, mein Gott, Du selbst mußt zwingen
Den verkehrten, eiteln Sinn,
Bis ich Dir geheiligt bin.
Amen, Amen,
In Jesu Namen!

Meter: trochaic
1L: Laß uns plaudern, liebes Schätzchen,
by Ludwig Eichrodt

Laß uns plaudern, liebes Schätzchen,
Sitz an meiner Seite nieder!
Hier an dem gewohnten Plätzchen,
In der trauten Dämmrung wieder.
Laß dir aus dem lieben süßen
Angesicht die Locken streichen,
Lasse dir die Wange küssen
Und den schönen Mund desgleichen.
Wenn ich jemals dich betrübte,
So verzeihe mir du Gute,
Unbedachtsam ja, Geliebte,
Spricht man oft mit jungem Blute.
Schau mich an, laß dich umarmen,
An die Brust voll Inbrunst pressen,
An dem treuen lebenswarmen
Busen alle Qual vergessen!
Lächelnd schläft der Geist der Wonne
In der Wange süßen Grübchen,
Süßres unter dieser Sonne
Gibt es nicht als süß ein Liebchen.
Schönres als die heilge Treue,
Holdes Hoffen, lustge Thränen,
Kühnes Fodern, zarte Scheue,
Und ein unergründlich Sehnen.

Meter: trochaic
Wiederkäuer
by Kurt Tucholsky

»Wir nahen uns an diesem Tage
 als Kleeblatt, das ihr selber habt gepflückt,
 wir machten euch beim Bücken viele Plage,
 denn dreimal habt ihr euch nach uns gebückt.«

Meter: iambic