PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto hallado en la antología de Roque Esteban Scarpa A la edad de las mujeres
by Quevedo

De quince a veinte es niña; buena moza
de veinte a veinticinco, y por la cuenta
gentil mujer de veinticinco a treinta.
¡Dichoso aquel que en tal edad la goza!
De treinta a treinta y cinco no alboroza;
mas puédese comer con sal pimienta;
pero de treinta y cinco hasta cuarenta
anda en vísperas ya de una coroza.
A los cuarenta y cinco es bachillera,
ganguea, pide y juega del vocablo;
cumplidos los cincuenta, da en santera,
y a los cincuenta y cinco echa el retablo.
Niña, moza, mujer, vieja, hechicera,
bruja y santera, se la lleva el diablo.

Meter: polymetric
Dvě hvězdy.
by František Zelenka

Po nebi širém plavaly
vesmírem vznešeným
hvězdy dvě čisté,
vzdáleny od sebe
daleko.
A jedna toužila
a druhá doufala.
Až jednou v hloubi vysoka
spolu se setkaly
hvězdy dvě čisté,
vzdálené od sebe
daleko.
A jak se uzřely,
blahem se zachvěly.
Teplým blahem se zachvěly,
neboť se poznaly
hvězdy dvě čisté;
touhu a naději
poznaly.
Tehdá to věděly,
sebe že hledaly.
Bez sebe déle že nelze
býti jim, cítily
hvězdy dvě čisté;
útěchou lásky se
usmály...
Potom se spojily,
v jedino splynuly.
A jedna hvězda bělostná
vesmírem plula pak...

Meter: iambic
MARÍA
by Jesús Balmori

Adornando la bóveda del cielo
En la noche del tiempo tenebrosa
Resplandece la luna silenciosa
Matizando de lúa su negro velo.
Describiendo entre tanto con su vuelo
Filigrana fantástica y hermosa
Que retrata en las olas caprichosa
Sus orlas de granate y terciopelo:
Cuando en la negra noche de la vida
Perdido el hombre en la fatal jornada
Alza los ojos é interroga al cielo.
Es María la luna bendecida
Que alumbra al mortal con su mirada
Vertiendo al mundo rayos de consuelo.

Meter: polymetric
-XXVI-
by Garcilaso de La Vega

Echado está por tierra el fundamento
que mi vivir cansado sostenía.
¡Oh cuánto bien se acaba en solo un día!
¡Oh cuántas esperanzas lleva el viento!
¡Oh cuán ocioso está mi pensamiento
cuando se ocupa en bien de cosa mía!
A mi esperanza, así como a baldía,
mil veces la castiga mi tormento.
Las más veces me entrego, otras resisto
con tal furor, con una fuerza nueva,
que un monte puesto encima rompería.
Aqueste es el deseo que me lleva
a que desee tornar a ver un día
a quien fuera mejor nunca haber visto.

Meter: iambic
2.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Alles, was ich seh an dir,
Deiner Stellung, Wonn und Zier:
Deiner Wangen freundlich Lachen,
Wann sie Rosengrüblein machen,
Deiner Augen Schertz und Spiel,
Wann sie sind der Meinen Ziel:
Deiner Lippen lieblich Küssen,
Wann sie sich zusammen schliessen:
Deiner Hände Deuteley:
Deiner Füsse Schockeley:
Aller deiner Glieder Sitten,
Wenn sie mich sehn dich so bitten;
Nymphe, sprechen sämmtlich Ja:
Nein, spricht blos der Mund allda.
Wann es sol zum halten kommen,
Daß er müste gar verstummen.

Meter: trochaic
Trübes Wetter
by Gottfried Keller

Es ist ein stiller Regentag,
So weich, so ernst, und doch so klar,
Wo durch den Dämmer brechen mag
Die Sonne weiß und sonderbar.
Ein wunderliches Zwielicht spielt
Beschaulich über Berg und Tal;
Natur, halb warm und halb verkühlt,
Sie lächelt noch und weint zumal.
Die Hoffnung, das Verlorensein
Sind gleicher Stärke in mir wach;
Die Lebenslust, die Todespein,
Sie ziehn auf meinem Herzen Schach.
Ich aber, mein bewußtes Ich,
Beschau das Spiel in stiller Ruh,
Und meine Seele rüstet sich
Zum Kampfe mit dem Schicksal zu.

Meter: iambic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Dafne, suelto el cabello por la espalda,
cuyas hebras tremola el fresco viento,
huye ligera más que el pensamiento,
que aun no huella la hierba de esmeralda.
Tiñe la cara de color de gualda
cuando oye cerca el enemigo aliento
del dios que forma celos del contento
que goza el viento alzándole la falda.
Viendo que corre y vuela, y no la alcanza,
le grita: «Ninfa hermosa, pues te adoro,
detente, aguarda, mira el bien que pierdes.»
Mas sécasele el verde a su esperanza
cuando mira las crespas hebras de oro
de un laurel trasformarse en hojas verdes.

Meter: polymetric
LxXIX.   Auf ein Ehe-Jubiläum zu Groß-
 Hennersdorf.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Osalomo! hie sind die Menschen-Kinder,
Die haben sich schon funfzig Jahr geliebt,
In Freud und Leid gemeynet und geübt.
Wie lange ists, du Seelen-Uberwinder,
Daß du uns überredt und wirs gewagt,
Daß wir die Eh einander zugesagt!
O grosser GOtt! wie viele sind vorhanden.
Die dich als GOtt in Wahrheit angebett,
Die dich als HErrn von Hertzen angeredt,
Die deine Meisterschaft im Geist verstanden:
Wer ist, der deine Hirten-Stäbe kennt,
Wer aber, der dich Lieb in Wollust nennt.
Ach Liebe! ach die meisten Menschen gehen
Mit hohem Aug und krummer Seele hin,
Sie haben einen niederträchtgen Sinn,
Und lassen sich auch nicht zu dir erhöhen.
Die Leiter zu dem Himmel heisset Creutz,
Und diesem Steg entweicht man allerseits.
Des Creutzes Stamm ist von dem Fluch gerissen,
Er ist den Seelen nun ein ein Segens-Holtz:
Allein der Creatur verwegner Stoltz
Greift nach der Lust, und tritt das Creutz mit Füssen,
Der Heyland hatte einen andern Sinn:
Er nahm die Angst vor alle Freude hin.

Meter: iambic
A un árbol
by Julia Pérez Montes de Oca

Pasó el otoño y se llevó arrastrando
de tus ramajes el verdor divino;
siguió el helado invierno su camino
tus amarillas hojas arrancando
El tallo altivo y el capullo blando
volaron como el loco torbellino,
y solo el dulce fruto purpurino
en la alta rama se quedó temblando
Pero al fresco batir de la sonora
lluvia, tus hojas juveniles crecen,
y un ancho y verde manto te decora
No así las ilusiones que fenecen
en el alma del hombre, aunque las llora,
con su frescura, oh árbol, reaparecen.

Meter: iambic
Ty měkké melodie...
by Julius Alois Koráb

Ty měkké melodie v zármutkův usnutí
co bolest trýznivá svůj na čas mírní hlod!
Je druhdy slyšívám, jak píseň labutí
v šplounání dálných vod –
Jak varhan Resurrexit v jas vlahých Vzkříšení
(van touhou nyjící, pln dechu lilií)
do duše zákoutí odlehlých v stišení
se jemně rozlijí –
Ty měkké melodie, ples ozvěn nesoucí
z tušených končin snů, nach zoří slavnostních
v má tichá vzplanutí, tak zbožná, horoucí,
bych znovu ožil v nich!...
Když hudbou mystickou mě k výším uchvátí,
tlum vidin zázračných mi vdýchnou do skrání –
tu, láskou přemožen, jich klesám závratí
v klín vroucna Vzývání:
Ó Touho, ještě v ňadrech žár neuhas’ tvůj mých,
jenž vínem v číši srdce mi plá, se růmění,
já cítím zápasit tě v duše tajemstvích
pro svaté Umění!
Pláš věčně neskojena tmou skalných propastí
v kvil smrti příšerné, jenž zeje z prázdna snů,
a tebou žiji, nesen nadzemskou oblastí –
Výš! – dokud nezhasnu...

Meter: iambic
XVI.  Mé noci jasné,
by Julius Skarlandt

Mé noci jasné,
proč jsem Vás ztratil?
Smutek mne vede.
Sám jsem se vrátil!
Z dalekých krajů
pohádek sladkých,
v zpuchřelém člunu
nadějí vratkých!
Princezna krásná
bloudila se mnou.
Noc byla jasná,
teď je tak temnou!
Princezna bledá
prchla mi v dáli!
Mně zbyly jenom
těžké, ach, žaly! –

Meter: dactylic
ESTETIKA VÁLKY čili GERMANIA TRIUMPHANS
by Josef Svatopluk Machar

Snad Napoleon ještě... Neb v něm byla
i umělecká rozjiskřená síla
i svatý oheň... Pak se upřít nedá,
že nad Waterloo nutno vzdychnout: Běda...
S očima dneska krví podlitýma
hle, vítěz! Jak se po hospodě katí!
Už soky vybil, židli v ruce třímá
a do sklenic a do kredence mlátí!

Meter: iambic
ŘÍJEN.
by Antonín Klášterský

Na staré zdi plá listí révy plané,
jak by krev čerstvá kanula to dolů,
kde v léta dnech jsme chodívali spolu,
jsou listím žlutým cesty zapadané!
Kol prázdných hnizd let větrů ostrý vane,
klid hrobů, ticho ptačích bez šveholů,
a nikde duše, v sadě, v lesním dolu,
jak by se člověk lekal krásy zdrané.
Kde jsou ty všecky děti, milující,
již chodili tu, úsměv na své líci,
když zvučel sad a v květ se počal ztrácet?
Oh, je tak hořko, dáti květ svůj bílý
i sladké plody mízy své a síly,
a opuštěn pak, sám tak vykrvácet!

Meter: iambic
An eine sehr schöne Blume im Frühling
by Johann Rist

Daß der Himmel dich schön geschmücket,
Daß die Sonne dein Kleid gesticket,
Daß du prangest für Gold und Seiden,
Muß mein' Adelwitz itz zwar leiden.
Daß die Bienen dich oftmals küssen,
Daß die Kranken dich preisen müssen
Und ihr' Aerzte dich heilsam nennen,
Muß mein' Adelwitz zwar bekennen.
Doch in allen denselben Sachen
Kan ihr' Herlichkeit dich verlachen,
Denn man findet nicht ihres gleichen,
Was geschaffen ist, muß ihr weichen.
Deine Kleider vergehen schleunig,
Deine Farben die nützen weinig,
Deine Kräfte sind zum Verderben,
Vielmals helfen sie gar zum Sterben.
Was hilft Lieblichkeit, wo kein Sprechen?
Was sind Blumen, die leicht zerbrechen?
Was ist Kleiderpracht sonder Singen?
Dieß kan keinem das Herz bezwingen.
Nein, mein' Adelwitz kan bewegen,
Daß sich grimmige Löwen legen,
Anzuhören die süße Weisen,
Da sie Daphnis mit pflegt zu preisen.
Was am Himmel ist schön zu finden,
Was die Blumen kan überwinden,
Was der Nachtigal Kunst nicht weichet,
Was der Perlen Gestalt sich gleichet,
Was mit Freudigkeit ist begabet,
Was durch Tugend das Herz erlabet,
Was den Schönsten den Preis benommen,
Das macht Adelwitz vollenkommen.

Meter: polymetric
Dolce far niente.
by Jaroslav Vrchlický

Jen stará vrba nad námi
se jako přítel sklání,
a kolem klid – jen v prsou mých
to srdce v divém plání.
Chceš-li ten mocný plamen znát,
sem k boku mému sedni
a pozoruj, jak slunce plá,
čím dále ku poledni.
Jak modré nebe šíří se,
v slunci se lesknou skály. –
Či zaplálo to oko tvé
a rty se pousmály?

Meter: iambic
3.
by Friedrich Rückert

Man schreibt mir, und vermeint, was wicht'ges man mir sagt:
„beim Eintritt hat sogleich der Fürst nach dir gefragt!“
Ich sehe nicht daraus, wie wichtig selbst der Welt
Ich bin, wie wichtig nur ein Fürstenwort sie hält.

Meter: iambic
69.
by Friedrich Rückert

Wen das Verhängnis will in Schmach und Schande stürzen,
Den treibt es Ehr' und Ruhm der Edlen zu verkürzen.

Meter: iambic
- XIII - A San Isidro
by Lope de Zarate

Los campos de Madrid, Isidro santo
de espíritus angélicos sembraba,
cuando con Dios de sí se enajenaba;
¡o cuánto alcanza el renunciarse, o cuánto!
Los ministerios rústicos en tanto
el escuadrón celeste ministraba,
y él con piedad su indignidad lloraba,
siendo el ocio semilla, fruto el llanto.
¿Qué mucho que sembrase, que cogiese
con ángeles, con Dios, y agradecido
anticipado pródigo tributo.
Que Diciembre de Agosto le sirviese,
teniendo el cielo al campo reducido,
sembrando aquí sus lágrimas el fruto?

Meter: iambic
111.
by Friedrich Rückert

Wenn ihr vielleicht vermißt in diesem Buch die Einheit,
Statt großes Ganzen seht der Einzelheiten Kleinheit;
Doch eine Einheit ist, und doppelte, darinn:
Die Einheit in der Form, die Einheit auch im Sinn.
Auf wieviel Stoff nun angewandt die Einheit sei,
Das lenkt der Zufall, und ist wirklich einerlei.

Meter: iambic
Der Rubin
by Gustav Sack

Wie Heidehonig aus den Waben
herbstsüß in schweren Tropfen fließt,
erwuchs euch Buch um Buch – ihr ließt
sie Bücher sein; und tief vergraben
vom bunten Berg der Konfitüren
verschliefen sie zu dritt die Zeit
und wurden alt samt ihrem Leid
und ihren faustischen Allüren.
Im Traum nur dehnten sie die Glieder,
im tiefen Traum nur schlangen sie
um ihrer Welt Melancholie
den Zauber ihrer stolzen Lieder.
Jetzt werf ich dich, du grell Gebinde,
du narrenroter, geiler Zwerg,
hohnlachend in den bunten Berg –
schlag deine Bresche und verschwinde!

Meter: iambic
Duma u Sloupu Červencového.
by Emanuel Čenkov

Bastilla padla... z její trosek a rumu
nové bastilly zas byly stvořeny,
v jásotu, plesu, tanci, opojném šumu,
na paláce, chrámy, sochy, kameny,
lid vryl heslo:
Volnosť! Rovnosť! Bratrství!
Heslo to příliš záhy ve mramor psáno,
Volnosť odlétá kams v oblak růžový,
před vraty paláců, ach, v mrazivé ráno
do hadrů se choulí dělník hladový,
trpce šeptá:
Rovnosť... Volnosť... Bratrství...
Kapitál měl by z bronzu pomník tu míti:
Na podstavci zlatém dřímající lev,
pod jehož drápy rabům souzeno žíti,
padlé ženy, žluté děti, mužů krev,
pod tím heslo:
Volnosť! Rovnosť! Bratrství!

Meter: trochaic
1L: Daß ich, als ich dich sah, nicht gleich den Huth gezogen
by Johann Joachim Ewald

Daß ich, als ich dich sah, nicht gleich den Huth gezogen
Und mich nicht tief vor dich gebogen,
Ist was dich so verdrießt?
Tongil! man hat zwar oft dein Kleid, doch dich noch nie gegrüßt.

Meter: iambic
Der alte Orgelmann singt:
by Otto Julius Bierbaum

Einst in meinen Jugendjahren
Hab ich Liebe viel erfahren,
In der Bel-Etage sowohl
Wie Sout'rain und Entresol.
Bin ein frecher Fuchs gewesen,
Machte nicht viel Federlesen,
Rupfte hier und rupfte da,
Lina, Laura, Lucia.
Als Student hat man es leichte,
Denn es heißt selbst in der Beichte:
Studiosus fecit id?
Macht ein Rosenkränzlein quitt.
Und so lebt man wie die Finken,
Drückt auf rauh und glatte Klinken,
Führn sie nur zum Kämmerlein,
Wo die lieben Mädchen sein.
Jetzo bin ich alt geworden
Und im grauen Katerorden
Allerältster Senior;
Komm mir selber putzig vor.
Von dem ganzen Lie-la-lieben
Ist kaum ein Gedicht geblieben,
Das erbärmlich klagt und klingt
Und Erinnerungen singt.
Traurig dreh ich meine Walze,
Die, belaugt vom Thränensalze,
Förmlich um Erbarmen steht,
Weil es mir so übel geht.
Laß ich meine Walze rasten,
Dreht da drüben ihren Kasten
Laura, einst die schönste Maid,
Jetzt ein Weib im Lumpenkleid.
Sie auch hat es toll getrieben
Mit dem gottverfluchten Lieben,
Darum, hör es, Publikum,
Dreht sie das Harmonium.
Oh ihr netten jungen Leute,
Liebt mit Maßen und gescheute,
Bis ihr, tadellos gesund,
Schließet einen Ehebund.
Denn die allerschlimmste Ehe
Thut noch immer nicht so wehe,
Wie das Leierkastenspiel,
Denn dies ist kein Lebensziel.
Kinderzeugen dahingegen
Macht Vergnügen und bringt Segen,
Wenns geschieht im Ehebett
Standesamtlich und honett.

Meter: trochaic
El tragon
by Juan del Pueblo

De risible y grotesca catadura,
es sucio, chiquitín, rechoncho, feo;
torpe en la acción igual que en el deseo,
bajo de sentimiento y estatura.
El en la mesa cifra su ventura
mucho más que en la misa, a lo que creo,
pues sólo consumar con fe lo veo
porque la hostia un pan se le figura
Es San Antonio Abad su único encanto
y ante él se pasa el día casi entero;
mas viéndole ante el Santo tanto y tanto,
acaso piense mal, pues yo infiero
que lo hace, más que por rezar al Santo
por ver si le hinca el diente al compañero

Meter: iambic
NOSTALGIE.
by Inocenc Arnošt Bláha

Jsou marny prosby. Už se nedovolám –
Noc mlčelivá stojí nad Paříží,
a siná světla hoří proti světlům –
Můj pokoj teskně úží se a tíží
jak řetěz touhou pevně uzamčenou –
Co je mi boulevard, Louvre, Trocadero,
když síla dlouhou mdlobou vykrvácí,
a pozdní výkřik marně vyzní v šero –
Nač život, chleba, když mi nedá štěstí,
nač systemy a pravdy efemerní,
nač gramatiky, když jsem zabil srdce
a v prázdno volám: „Zůstanem si věrni!“
Dny nenávratné marně vracím zpátky – –
Noc mlčelivá stojí nad Paříží,
jež světly svými vzdorovat chce nebi,
a z dálky přízrak těžkých snů se blíží –

Meter: iambic
Himmelsboten zu Liebchens Himmelbett
by Ludwig Achim von Arnim

Der Mondschein, der ist schon verblichen,
Die finstre Nacht ist hingeschlichen;
Steh auf du edle Morgenröth',
Zu dir all mein Vertrauen steht.
Phöbus ihr Vorbott wohlgeziert,
Hat schon den Wagen angeschirrt;
Die Sonnenroß sind vorgespannt,
Zügel ruht in seiner Hand.
Ihr Vorbott der Don Lucifer,
Schwebt allbereits am Himmel her,
Er hat die Wolken aufgeschlossen,
Die Erd mit seinem Thau begossen.
O fahrt vor ihr Schlafkämmerlein,
Weckt leis die süße Liebste mein;
Verkündet ihr, was ich euch sag,
Mein Dienst, mein Gruß, ein guten Tag.
Doch müßt ihr sie fein züchtig wecken,
Dabei mein heimliche Lieb entdecken;
Sollt sagen, wie ihr Diener wacht,
So kummervoll die ganze Nacht.
Schaut an für mich die gelbe Haar,
Ihr Hälslein blank, ihr Aeuglein klar;
Küßt ihr für mich den rothen Mund,
Und wenn sie's leid't die Brüstlein rund.

Meter: iambic
PRÁZDNÝ CHRÁM
by Jan Opolský

Střed světa zde, kam osy věčna spějí,
kam cílí vahou svou i rozmach prostoru,
loď němá jest a mrtvy hloubky její
a bez pohybu ruce z mramoru.
V dech atmosféry prochladlé a dymné
se kalich ticha napřímil a zved
a mrtvé vlny lehce odnesly mne
kams mimo kvapící a lomozící svět.
Jen v mezitónu odeznívá tichém
před okny bledý, chromatický svit,
jsa nezkrvaven živoucnosti hříchem,
jsa stále mroucí, nikdy nevyžit.
A vání éterné, kdož o pomoc tu vzývá,
v šat hořký duchovní ho úzce zahalí,
žal jeho uzavře za neproniklá zdiva,
jež jako hory by zde příkře vyvstaly.
A hrozná tišina v své výrazové síle
buď zhojí zázračně neb zlomí, zabíjí,
je asketicky všecko pohynulé,
strouc kolem ledovou a modrou glorii.
Já zkouším šeptati, však v hrdle se mi tají
řeč marně tvořící a v sobě zmatená,
na rtu mi slova schnou a shasínají,
hruď nemohoucně jenom zasténá.
A ten můj ston, jenž pod apsidou mizí,
jak ústil do prázdna by přečištěný proud,
jest moje modlitba a význam její ryzí,
jenž ke trůnům se snaží proniknout.
Bez davů profanních v té prázdnotě je čisto,
jen truchlí drobné krvácení svic,
žal z míjení, žal z pouti na nejisto
do ztemnělosti chrámu vnášejíc.
Však v kterém ohnisku se jejich záře stýká?
Jak dlouho budou plameny ty mřít?
Jsou zesláblé to zraky mučeníka,
jež nemohou se ještě uzavřít.
Ve strašné výšce kdes je klenba modrá, němá,
tak vypjatá, až hlavu omámí,
ni svítání, ni shasínání nemá,
vždy pobita jen řídce hvězdami.
Má chladnou nádheru jak opona, již spustí
před lidským zrakem nezbadaný svět,
jak bledé lotosy v ní hvězdy mohou růsti
a v temném indychu se extaticky chvět,
Toť mrtvý baldachýn, jenž nevzdouvá se váním,
tvých těžkých myšlenek jen kryje vězení,
ty nesmíš zvěděti, co utajeno za ním.
Jsme prokleti, či budem spaseni?
A sloupy vinuté, jež tuto klenbu ženou
do výšin sakrálních, kde vane boží dech,
jsou nezkojeny výškou dosaženou.
Má sen tvůj hloubku, aniž by měl břeh.
Spíš k smrti připrav se a uzavři se bolu,
jak balast odvrhni svůj malicherný žal.
Má mrtvý Bůh snad proto aureolu,
že trpěl tak. Či že tak miloval?

Meter: iambic
Caput XXV.
by Heinrich Heine

Die Göttin hat mir Thee gekocht
Und Rum hineingegossen;
Sie selber aber hat den Rum
Ganz ohne Thee genossen.

Meter: iambic
( Hinterm Deich. )
by Detlev von Liliencron

Noch einmal rechts und links den Blick geschwind,
Dann in das kleine Käthnerhaus hinein.
Und vor mir steht ein schlankes, blondes Kind
Madonnenhaft im Winterabendschein.
Zwei Jahrmarktspudel schaun vom Kleiderspind,
Und weinen Glas, und sind so hübsch und fein.
Die Purpursonne schickt den Westerwind
Mit letzten Grüßen unserm Stelldichein.

Meter: iambic
El pobre, cuando da, pide más que cuando pide
by Quevedo

Si lo que ofrece el pobre al poderoso,
Licas, a logro es don interesado,
pues da por recibir, menos cuidado
pedigüeño dará que dadivoso.
Yo, que mendigo soy, más no ambicioso,
apenas de mi sombra acompañado,
con lo que no te doy he disculpado
en mi necesidad lo cauteloso.
Pues que tu hacienda a mi caudal excede,
deja que el ruego tu socorro cobre,
por quien mi desnudez sola intercede.
No aguades que mañosa ofrenda obre,
pues solo con no dar al rico puede
ser con el rico liberal el pobre.

Meter: polymetric
Gustavo Adolfo
by Mercedes de Velilla Rodríguez

En la margen del Betis murmurante,
donde expira, entre flores, la onda inquieta,
en monumento digno del poeta,
su hermosa estatua se alzará triunfante.
El sol le ofrecerá nimbo radiante;
sus perfumes, la rosa y la violeta;
la aurora, el beso de su luz discreta;
el crepúsculo, brisa refrescante.
Traerá la noche espíritus y hadas,
visiones de Leyendas peregrinas
que poblarán las verdes enramadas
La alondra y las oscuras golondrinas
cantarán, al lucir las alboradas,
las Rimas inmortales y divinas

Meter: polymetric
OTČE NÁŠ
by Xaver Dvořák

V prach vroucně na kolena!
hlas náš ať pláče, kvílí, sténá,
jak duše bolí!
vy, trpitelky u krbu, vy, reci v poli,
své srdce do hlubiny otevřem,
ať krví jeho kypí modlitba! A rcem:
OTČE NÁŠ, JENŽ JSI NA NEBESÍCH!
My děti Tvé a bratři vzájem;
Tvůj sen,
by země rozkvetla zas rájem,
hle, v bojích krvavých a děsích
dnes jak je vyvrácen!
POSVĚŤ SE JMÉNO TVÉ!
Ať sladkost jeho ňadro cítí,
jež bolest rve;
ať přítel, nepřítel jím vznítí
se v plamen lásky, která k Tobě zve!
PŘIJĎ KRÁLOVSTVÍ TVÉ!
Ať jako dým se rozeptýlí
vše pyšné plány, které v krvi šílí;
Ty kraluj, sladký v lásce Své!
BUĎ VŮLE TVÁ JAKO V NEBI TAK I NA ZEMI!
Tvé jho chcem na svou hrdou šíji;
Ty chceš, meč padá z tvrdé pěsti,
ryk války oněmí!
Ať kalich hořkosti nás míjí,
dej pomstě v růže lásky vzkvésti!
CHLÉB NÁŠ VEZDEJŠÍ DEJŽ NÁM DNES!
Ať v ples
se vznesou hlasy zoufalosti;
a žehnej zemi v její úrodnosti,
jež plála v krvi dnes,
jak bratrský stůl ať nás hostí!
ODPUSŤ NÁM NAŠE VINY!
Jsme hříchu syny,
krok náš je vratký, podchycuj je;
jak obstát, když se nesmiluje
Tvé milosrdenství? Nesuď činy,
jichž srdce neschvaluje!
JAKOŽ I MY ODPOUŠTÍME NAŠIM VINNÍKŮM!
To vroucně chcem;
křivd trpce nechcem vzpomenouti
a nastaveným bratrským nám rtům
své k políbení míru nabídnem,
v němž hněv se v niveč zhroutí.
A NEUVOĎ NÁS V POKUŠENÍ!
Ne, nikdy! K bratrskému sváru,
dej, ať ho není!
V nás potři pýchu, jež chce zmaru,
i ctižádost, jež sní o porobení,
vše roztav v milosti Své žáru!
ALE ZBAV NÁS OD ZLÉHO!
Ať dobro klíčí z srdce prostého,
ať země Tvým je rájem,
my děti Tvé a bratři vzájem,
Tvůj sen! Tvůj sen!
ať sladce je tu naplněn,
dej, Otče náš, jenž’s lásky zdroj a pramen.
AMEN! AMEN! AMEN!

Meter: iambic
1L: Wär' ich ein Harfner, wie Sanct Ossian,
by Johann Gottfried Seume

Wär' ich ein Harfner, wie Sanct Ossian,
Der alten und der neuen Harfner Meister,
Ich sänge, wie allein der Mann der Felsenbahn
Ein Lied auf goldnen Saiten singen kann,
Und rührend, wie die Stimme seiner Geister.
Mein Ton ist rauh, und ungelehrt die Hand,
In meinem Busen strömt kein Götterfeuer;
Und kommt mir auch ein Strahl aus seinem Geisterland,
So hallt, was schnell wie Blitz die Brust empfand,
Nur schwach zurück von der verstimmten Leyer.
Freund, nimm mich hin, so bieder, fest und schlicht,
Wie du mich schon vor langen Jahren kanntest;
Und hintergeht dich je mein ehrliches Gesicht,
Verklage mich einst vor dem Weltgericht,
Und spotte deß, den du sonst redlich nanntest.
Der große Harfner, der die Sphären stimmt,
Wenn Halleluja seine Geister glühen,
Vor dessen Flammenthron die Welt der Sonnen glimmt,
Beschenke noch, eh dich die Parze nimmt,
Dich, lieber Freund, mit schönen Harmonien.

Meter: iambic
Al mismo asunto
by Rafael María Baralt

¿Por qué tristes, gemís, y en desconsuelo
amargo al corazón brota los ojos
ardiente llanto de dolor y enojos,
vestida el alma en funerario velo?
¿Impía querella enderezáis al cielo?
¿La escala de Jacob cubrís de abrojos
y ante míseros restos y despojos
por ella a Dios no levantáis el vuelo?
¡Oh ciegos, que no veis como en
                     profundo
gozo bañada el ánima del vate
sube, y radiante, a la mansión de gloria!
Su patria es ella; su prisión el mundo:
aquí, en la vida, desigual combate;
allí, en la muerte, sin igual victoria.

Meter: iambic
Berufung
by Louise Otto

Wie schön war meine Kinderzeit verflossen,
Wie hab' ich da im trauten Vaterhaus
Der Elternliebe Segen ganz genossen.
Wie spielt ich froh mit Vögeln und mit Blüten
Im Garten und im Weinberg frei umher,
Und lernte gern sie pflegen und behüten.
Wie war es schön mit jenen auch zu singen,
Ganz leis, daß es kein fremdes Ohr gehört,
Und in das Reich der Dichtung mich zu schwingen!
Doch ach, es ging das süße Glück zu Ende:
Bald raubte beide Eltern mir der Tod –
Ob ihren Gräbern rang ich bang die Hände.
Demütig beugt ich mich in Gottes Willen –
Und fragte doch: warum er das gethan?
Mit Liedern suchte ich den Schmerz zu stillen.
In Liedern sucht ich selbst mich zu erheben
Und fragte mich und fragte die Natur:
Ward nicht von oben mir Gesang gegeben?!
Und was ich Anfangs nur als Spiel erlesen:
Ist's nicht ein Ruf der mich von oben trifft,
Füllt mit Begeisterung mein ganzes Wesen?
So nah ich mich des Dichtertempels Stufen.
Will einzig mich dem Dienst der Muse weihn,
Ihr bleib ich treu, denn ich vernahm ihr Rufen!

Meter: iambic
Divy.
by Adolf Heyduk

Kukavice v kraje volá
roztoužené kuku;
lidské srdce úzkostlivě
chví se při tom zvuku,
K svěžím zdrojům, v stinná loubí
stále mysl spěje,
až na květech citu náhle
perel déšť se stkvěje.
Jaký pohled čaruplný,
kam se oko nese,
všude se to roztouženě
leskne, kmitá, třese.
Kéž by slunko zlatou nožkou
v květech skočilo si,
staly by se diamanty
z ozářené rosy.

Meter: trochaic