PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
An den Schöpfer
 an ihrem Geburtstage den 1ten des Weinmonats
  1761 .
by Anna Luise Karsch

Wo war ich, als dich Morgensterne lobten?

Meter: iambic
- XIX - Amor compadecido del dolor de un amante corazón, procura librarle de la ingrata belleza, a cuyo rigor padece
by Agustin de Salazar y Torres

No es mío el corazón, porque os lo he dado,
ni vuestro porque no le habéis querido,
a mí no ha de volver, que aborrecido,
tengo cuanto de vos es despreciado.
Pues darle a otra, que a vos, tan excusado,
es ya, cuanto de vos ser admitido,
ni en mí, ni en vos, ni en otra es acogido
¿adónde alberga el corazón cuitado?
Amor, que ni por fuerza, ni por ruego
pudo hacer con el vuestro, que le quiera,
que de altivo desprecia sus despojos.
Porque siervo tan fiel no se le muera,
en él aire le cría al fútil fuego,
que os hurta a vos de los divinos ojos.

Meter: iambic
An die Freundin
by Friedrich Schlegel

Mich traf, ich weiß nicht wie, ein süß Verlangen,
Sogleich mit dir zu sterben.
Es dünkte mich, wir gingen
Im Grün, die Stirn vom Morgenstrahl getroffen,
Weit, weit von Menschenspuren.
Im Steigen hören wir die Lerche singen,
Das Auge lächelt auf die stillen Fluren,
Des Berges Höh' schon nah, wo froh wir wagen,
Die Freiheit zu erwerben.
Nun wirst den Freund du, Freudenreiche fragen:
»warum willst du verderben?« –
Ich sah mich selbst, mein Wesen klar und offen;
Erreicht das Ziel, das alle Wünsche hoffen,
Wenn sie sich nicht beschränken.
Wie wenig alles, muß ich seitdem denken.

Meter: iambic
21 Jak Cesar skvosty Servilii bys mi dal,
by Tereza Dubrovská

Jak Cesar skvosty Servilii bys mi dal,
jen kdyby královstvím Tvá říše byla,
Ty její vladař mocný, slavný vůdce, král,
Já Tvoje milenka tak přespanilá.
A perlami bys šíji moji obsypal,
k mým nohám zlato složil – tak jsem snila
v té letní noci vlahé, v níž se blankyt vzňal,
a hvězdná záře s azurem se slila.
Nech si své skvosty, zlato, perly své si nech,
a všechnu slávu, jež Tě obestírá.
Já chci Tvůj úsměv snivý, oka Tvého žeh.
Tvou lásku vřelou, srdce tep a žhavý dech,
jež planety a hvězdy všehomíra
mé snivé duši dala v čáruplných snech!

Meter: iambic
Soneto al autor Pedro de Padilla
by Cervantes

Ya que del ciego dios habéis cantado
el bien y el mal, la dulce fuerza y arte,
en la primera y la segunda parte,
donde está amor del todo señalado,
ahora con aliento descansado
y con vuestra virtud que en vos reparte
el cielo, nos cantáis del duro Marte
las fieras armas y el valor sobrado.
Nuevos ricos mineros se descubren
de vuestro ingenio en la famosa mina
que al más alto deseo satisfacen;
y, con dar menos de lo más que encubren,
a este menos lo que es más se inclina
del bien que Apolo y Minerva hacen.

Meter: iambic
137. Getrost in Gott
by Gerhard Tersteegen

Sei doch in Gott getrost und froh
Und laß den Mut nicht sinken so!
Gott selbst will sein der Schwachen Stärke;
Laß ihn nur wirken deine Werke!

Meter: iambic
- CLXXIII -
by Lope de Vega

Del corazón los ojos ofendidos
hacen batalla sobre cuál me mata.
El corazón con agua los maltrata,
que los quiere cegar por atrevidos.
Los ojos, por quien entran encendidos
espíritus de amor, que amor dilata,
dan fuego al corazón porque los trata
con tanto mal, en tanto bien perdidos.
Ojos, si el corazón con llanto os ciega,
corazón, si los ojos con el fuego,
un contrario abrasado, y otro frío,
sin duda que mi fin de acerca y llega,
que no puede durar ni hallar sosiego
reino tan dividido como el mío.

Meter: iambic
1L: Horch nur, Mutter, horch, wie schön
by Friedrich Rückert

Horch nur, Mutter, horch, wie schön
Draußen mein Geliebter schilt.
Weiß nicht, wem und was es gilt,
Doch mir ist's ein Wohlgetön.
Sprach die Mutter: Das ist selten,
Kann die Liebe so erblinden?
Wird er einst als Ehmann schelten,
Mögest du's so schön auch finden.

Meter: trochaic
75.
by Friedrich von Logau

Cornus wil hey Hofe dienen; hat er etwa sondre Gaben?
Die, die denen sind gemeine, welche Händ und Füsse haben.
Gar genug! der ist der beste. Sieht man da auff was, was innen,
Ist es etwa nur der Magen; denn man achtet keine Sinnen.

Meter: trochaic
An den Lycidas
by Johann Joachim Ewald

Du wilst o Lycidas ein Autor soll dich lieben?
Allein o Lycidas hast du auch was geschrieben?

Meter: iambic
Das Unverzeihliche
by Friedrich Hölderlin

Wenn ihr Freunde vergeßt, wenn ihr den Künstler höhnt,
Und den tieferen Geist klein und gemein versteht,
Gott vergibt es, doch stört nur
Nie den Frieden der Liebenden.

Meter: trochaic
XV. V požehnané usadiv se zemi
by František Jaroslav Vacek Kamenický

V požehnané usadiv se zemi
Čech ji mezi vojvody své dělí;
By pak národ zůstal jeden, celý,
Správu nechává si nad všechněmi.
Aj tu všickni svými s korouhvemi
Do vykázaných jim krajin čelí;
Každý pluk, kam vůdce jeho velí,
V menší zase rozdělen jsa témy.
A za nimi na vozích tu zboží
Vezou jedni, jiní ženy, děti;
Nejzáz jedou stařeny a kmeti.
Patře zhůru Čech dí: „V časů běhu
Bohové kýž národ tento zmnoží
Jako písek na pomorském břehu!“

Meter: trochaic
Za kýmsi dalekým.
by Augustin Eugen Mužík

V tu píseň dal jsem duši svoji celou,
kterou jsem tobě zpíval naposled.
Zda našla hruď tvou citlivou a vřelou,
či ustýdla v ní v led?
A s jakým citem odešla jsi v dál,
když vědělas, že navždy míjíme se?
V tvých krásných očích divný oheň plál,
a v mých teď, vzdálená, se smutku slza třese.
Ó jestli vzpomínky jsou duším drahé,
pak na tě nezapomenu již víc,
na ony chvíle posvátné a blahé,
když v tvou jsem hleděl líc.
Já bál se doufat, věřit v blaha sen,
vdyť ty bys příliš velkým štěstím byla,
já mnil, za jeden po tvém boku den
že bys mne na věky a navždy opustila.
A tak se stalo... Teď jen hádám z dáli,
že žitím putuje, já také kdes
jsem vystavět chtěl sobě chrámek malý
a první základ snes.
Dnes neznám ani onen smutný kout,
kde vyplakat bych měl své slzy všecky,
a hrobním nápisem si vzpomenout
na místo chudinké, kde dříve sen můj dětský.
Ó M..., tvé nechci zradit jméno,
jáť bojím se, je hlasně vyslovit;
však v duši mé je leskem ozářeno,
jímž skví se zbožný cit.
Jak věčná lampa v chrámu soumrakém
svou lije sladkou zář na oltář svatý,
tak před obrazem tvým svit pěstím, zázrakem
jenž od tvé přečisté byl duše v srdci vzňatý.
Já dojdu chvíle, s životem kdy shasne
ten božský oheň v bludných prsou mých.
Můj slední pozdrav z hrudi slabohlasné
by cestou k tobě ztich’!
Jak rád bych aspoň při svém skonu s ním
svou hlavu těžkou složil ve tvém klínu!
Toť celé přání mé – leč s bohem navždy! Vím:
já kdesi daleko od tebe smutně zhynu.

Meter: iambic
Valašským chatám.
by Josef Kalus

Chaty naše, jak jste hezké,
malé, prosté, ryze české!
Není na vás cizích tahů,
vítáte mne k svému prahu
bez zámků a bez závory,
jak ty kolem lesy, hory;
může vejít, kdo chce koli,
uctíte ho chlebem, solí,
uhostíte pohádkami,
že se nerad loučí s vámi.
Chaty naše milé, hezké,
buďte vždy tak ryze české!

Meter: trochaic
A PŘECE....
by Jan Spáčil Žeranovský

A přec, jak zrádna jsi v své duši,
ty, ženo, kterou pohrdám,
mně žhavé hromy v srdci buší,
když první lásky cítím plam.
Přec krev mi znova stoupá v líci,
když mám tě samu potkati,
a v hlavě mojí v směsi hřmící
vše víří v divé závrati.
Mně zdá se, že mám právo dosud
v zem srážet zrak tvůj nesmělý,
když v muži, jemuž dal tě osud,
tvé oči vlídně utkvěly.
Mně zdá se, že mám právo vléci
tě před svůj velký, přísný soud,
kde musíš ke mně jako k světci
svůj zrak pln viny pozvednout.
Však běda, odsouditi tebe?
Že na to i jen myslit smím!
Vždyť všecky ráje, vše své nebe
bych strhal znova k nohám tvým!

Meter: iambic
IiI .
 Salomons.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die Cedern Libanons und Ophirs Goldund Stein/
Trug König Salomon des HErren Tempel ein.
Die Brunst verändert ihm die Sinnenund Geber-
den/
Und ließ ihn selbst verkehrter Siñen Tempel werden.

Meter: iambic
MELČ
by Petr Bezruč

Zíráš na mne, cizí larvo,
z rysů čistých, v známém líci,
kam jsi šla, moravská barvo,
před sto lety Melč krášlící?
Melč byl centrem moravských vsí,
všecky hudly naši notu:
držely se ve sousedství
jako kury při kokotu.
Byl tu raz náš kmen v bezpečí
a horala jeho svíce:
mluvil Radkov naší řečí,
Lublice i Moravice.
Směj se na mne, zem opavská,
ač můj věk už nepobízí:
vystup ven, barvo moravská,
z nanesené malty cizí.
Vrať se zas jak píseň plesná,
když ju při veselu hrajú,
vrať se, jak se vrací vesna
s vlaštovkami cizích krajů.
Vsi, nech dnes zcizená všecka,
melecká’s pro naši třídu:
nikdy melčská – choť německá –
jak dí korektoři lidu!
Dí mláď z Melče: Lege dar, wo
mährisch Blut hier – vielleicht geh ich...
Promluv k nim, moravská barvo,
rodovými jmény jejich!
Zaseto je dobré sémě,
zapuštěn pluh v úhor holý,
vstala ven z urvané země
pyšná tvrz moravské školy.
Nech vše hučí starou řečí,
rzání koní, zvonek kravský:
bude země slezská větší,
bohatší o Melč moravský!

Meter: trochaic
Al mundo
by León de Arroyal

¿Qué eres, mundo falaz? ¿Por qué
                     apetece
el hombre en ti vivir? ¿Por qué codicia
tus falsos gustos llenos de injusticia?
¿Por qué en tus vanidades permanece?
Por qué su entendimiento se oscurece?
¿Por qué, di, no le empacha tu inmundicia?
¿Por qué jamás conoce tu malicia?
¿Por qué tus tiranías obedece?
¿Por qué le es la vedad tan amargosa?
¿Por qué huye de la luz tan obcecado?
¿Por qué ama tu maldad tan corrompido?
¿Por qué? Porque apariencia tengo hermosa;
porque quien me domina es el pecado;
porque el hombre en pecado es concebido.

Meter: iambic
Sonnet 64: When I have seen by Time's fell hand defac'd
by William Shakespeare

When I have seen by Time's fell hand defac'd
The rich proud cost of outworn buried age;
When sometime lofty towers I see down-ras'd
And brass eternal slave to mortal rage;
When I have seen the hungry ocean gain
Advantage on the kingdom of the shore,
And the firm soil win of the wat'ry main,
Increasing store with loss and loss with store;
When I have seen such interchange of state,
Or state itself confounded to decay;
Ruin hath taught me thus to ruminate,
That Time will come and take my love away.
This thought is as a death, which cannot choose
But weep to have that which it fears to lose.

Meter: iambic
POLSCE (II.)
by Josef Svatopluk Machar

Což, matko Polsko, dějiné to gesto
se konečně dá snadno udělat,
vždyť šťastný osud obyčejně jest to,
jenž pomohl tak v pravý čas a rád.
Leč potom přijde všední žití dení
se svými starostmi a problemy,
jsou strany, frakce, jejich zápolení,
máš hraboše své, sobce, ničemy –
tak jako u nás. Cizina se dívá
v ty reje naše s trpkou přísností –
leč pocit studu námi nezachvívá
a není obav z odpovědnosti.
A jsme jak dítě, jemuž hračka dána
jak nám ta volnost: bylo v nadšení –
teď pošpiněna je a polámána,
nebo dítě neznalo, co počít s ní.

Meter: iambic
1L: Wie glücklich ist der Mensch, den keine Menschen kennen,
by Barthold Heinrich Brockes

Wie glücklich ist der Mensch, den keine Menschen kennen,
Der, mit sich selbst vergnüg't, in einem Winckel leb't!
Der dem geschätzten Nichts, das wir die Ehre nennen,
Vom Hoffahrts-Rauch berauscht, niemahlen nachgestreb't,
Der keine Freude find't, als nur im freyen Leben,
Und niemand, als ihm selbst, von sich darf Rechnung geben.

Meter: iambic
RODNÉMU JIHU. (II.)
by Otokar Mokrý

Hluboký spánek – mdloba dusivá,
na bedra Tvoje kdysi ulehla,
těžkého snění olověný mrak,
Tvé nivy zastřel tmavou perutí,
když v jarobujném právě ševelu
se hřály v teplých slunce paprscích.
Byl ponurý to gigantický stín
veliké dějů Tvojich tragiky,
byl příšerný to šedohlavý sup,
jenž hlodal zvolna ledví olbřima,
byl kletby dech to, děsný, otravný,
již proneslo kdys božství hněvivé
nad zemí, která v čirých temnotách
se náhle k světlu mocně vzepjala,
a s rudojasnou pravdy pochodní
i sama bořit chtěla nebesa!
Žeravým bleskem náhle zdrcena
poklesla v spánek smrti podobný – –
a výheň, z nížto jiskra sršela,
uhasla zase v šedém popeli,
jejž do všech úhlů vánek roznesl.
Ty vzbudíš se však, rodný kraji můj!
V pomněnky březích vnadná Otava,
již vzdýmá ňader vlnu bohatou
ve sladké tuchy snivém záchvatu
a zasmušilá, šumná Blanice
se probírá již z odevěkých dum
ve tmavých prazích skaboněných vrb;
Vltava svatá Tvoje rusálka
zableskla zraků třpytným démantem
jak luzná odaliska východu!
A nivou švarnou v jara ševelu,
zas květy pučí v bájné nádheře,
je šumné roje nových myšlenek
jak zlaté včelky obletají kol...
O probudíš se, rodný kraji můj!

Meter: iambic
- XXXII - Efectos de la hermosura y el trato de una dama que ocasionó este delirio y los demás versos que tienen el nombre de Lesbia
by Luis de Ulloa y Pereira

Lesbia, tu trato infiel, y tu hermosura
están en un sujeto tan unidos,
que los dos han de ser aborrecidos,
o quererlos a ciegas mi locura.
En vano el alma señalar procura
por término a tu imperio los sentidos,
que al tiempo de entregarlos divididos,
nada de las potencias asegura.
Asido a tu beldad todo lo lleva
a mi despecho la violencia fuerte,
que oculta los engaños del encanto.
Bien, que con una diferencia nueva,
formada de mirarte, y entenderte,
ámote más, y no te quiero tanto.

Meter: iambic
- CLXIV -
by Gutierre de Cetina

¡Temor desventurado y trabajoso,
trabajoso temor desventurado!
quien supiese mostrar de ti un traslado
bien se podría llamar pintor famoso;
quien tu desasosiego sospechoso,
tu recelar, tus bascas, tu cuidado,
con palabras pintase, habría pintado
lo que es, aunque a pensar, dificultoso.
Eres sin proporción incomparable,
eres mal que se siente y no se entiende,
sueño que el alma aduerme y la desvela;
eres fuego infernal, intolerable,
hielo que de un rabioso ardor enciende,
ardor que de un mortal hielo nos hiela.

Meter: polymetric
Jakubu Seifertovi po prvním představení veselohry „Noc na Karlštejně“.
by Jaroslav Vrchlický

Co v tvorčím ruchu básník sotva tuší,
ty vykonáš, ty dáváš slovu duši;
ty dáš mu křídla, tak že orlem vzlétá,
ty dáš mu vůni, kterou růže zkvétá,
ty dáš mu plamen, který hřeje, dýchá,
ty dáš mu něhu, že zní hudba tichá,
a hned zas divé rozpoutané moře.
Lva sílu, ptáka stesk, šum vln, trysk oře,
vše vdechneš mu, že v rány duše kane
jak balsám; perly mořem kolíbané;
a motýlu na ňadrech růže v snění
líp nežli slovu básníkovu není.

Meter: iambic
Amor conyugal
by Ramón de Campoamor

Caer al río el viento un nido deja,
y al verlo un ave, en pos vuela piando,
porque dentro, sus huevos empollando,
flota embarcada su infeliz pareja.
Con el nido que, hundiéndose, se aleja,
naufraga el ave fiel que va criando,
y el esposo, después, vaga exhalando
de árbol en árbol, queja tras de queja
Creciendo sin cesar su pío, pío,
donde el nido se hundió sus ojos clava,
como diciendo así:- ¡Pobre amor mío!-
Y un día, al fin, que su dolor se agrava,
se esfuerza, vuela, muere, cae al río,
se sumerge, suena algo y todo acaba.

Meter: polymetric
Na Ostrově.
by Antonín Bulant

Ve stínu rozvalin, kde rdí se květy v mechu,
kde roste petrklíč, proud Vltavy kde šumí,
pod květem akátův a v hlohu libém dechu
já hroužil duši svou tak často v sny a dumy.
Kdys bouře válečná se přivalila v spěchu
v ty kraje odlehlé, nad povltavské chlumy,
kdy v pomstě svoji zbraň Čech tasil proti Čechu –
a kostel s klášterem tu pochovala v rumy.
Pod kříže znamením – jak mrtvý ve svém rově –
již páté století se rozpadává zvolna
jak trpká výčitka ten klášter na Ostrově.
A jarní větrové když zavanou tu v hloží,
vždy z něho zakvílí ta ironie bolná:
Pro Zákon horlili zde „bojovníci Boží“!

Meter: polymetric
- 82 -
by Lope de Vega

No te fatigues, Celio, porque veas,
la soberbia mordaz del ignorante,
que nunca en vidrio se rompió diamante,
si la defensa de tu honor deseas.
Al limpio, al noble, al docto es bien que creas,
que si todo ha de amar su semejante,
¿cómo ha de amar un bárbaro arrogante
de tu ingenio las cándidas ideas?
Cuando la envidia a la virtud contrasta,
deja correr el siglo, y no te asombres;
defiéndase, pues es tan limpia y casta.
Retírate contento de estos nombres,
que para despreciar el mundo basta
ser los hombres juzgados de los hombres.

Meter: iambic
Ekloga.
by Jaroslav Kvapil

Ó bude jaro? Proč tak dítě zticha
a proč se vaše malá ruka chvěje,
když od západu zimní večer dýchá
a teskně zpívá píseň beznaděje?!
Ó zda-li bude? Z vašich pohledů
já za zimy je vyčíst dovedu
a z vaší dlaně, vaší na líci,
to jaro zářící.
Ó bude jaro?! Ve svých sladkých tónech
a ve svých trilcích, s melodií vřelou
ti slavíci se vzbudí na balkonech
a v duši naší vzbudí vesnu celou.
Ó zda-li bude? To mi postačí,
že z vaší ruky hřeje nejsladčí,
že v jeseni vám hoří na líci
to jaro zářící.
Ó bude jaro! Kterak toužně hřeje
vám v pohledech i v zaníceném líčku,
ó jak se vaše malá ruka chvěje,
ta ruka spjatá v úzkou rukavičku!
Ó zda-li bude?! Bude, duše má,
a bude snivé plát nám oběma,
mně na rtech žhavých a vám na líci,
to jaro zářící!

Meter: iambic
1L: Ohne Lustempfindung
by Michael Denis

Ohne Lustempfindung
Sieht ein Krieger niemal
Auf sein hangend Schwert,
Das mit ihm am ersten
Seiner Ehrentage
Sieg und hohen Heldenruhm erfocht.
Ohne Lustempfindung
Seh' ich Barde niemal
Auf mein hangend Spiel.
Ossians erhab'ne
Lieder nachzustimmen
Rang es, und errang mir einen Gleim
Fürstengold umstralet
In geschmückten Hallen
Seinen Scheitel nicht.
Weder Krieg, noch Frieden,
Geht von seinen Lippen
Ueber untergeb'ne Völker aus.
Keine Siegestrümmer
Ragt in Blutgefilden
Seinem Namen auf.
Kein Bedrückter eilet
Unter hochgebornen
Reichen Herrschergünstlingen ihm zu.
Aber seinen Scheitel
Laubt ein unentweihter
Eichensprößling auf;
Aber Lob und Ehre
Geht von seinen Lippen
Ueber Thäter ed'ler Thaten aus.
Aber seinen Namen
Ziert in seinen Liedern
Ewigheller Ruhm;
Aber Bardenfreunde
Jauchzen unter hohen
Deutschen Harfenkönigen ihm zu.
Wie der Quelle Lispel
Mit der Weste Säuseln
Sich im Lenze paart;
Also, wenn den Barden
Holder Scherz erheitert,
Rieselt in die Saiten sein Gesang
Wie der Donner Krachen
Mit des Nordes Brausen
Sich in Wetter paart;
Also, wenn den Barden
Hedenernst verdüstert,
Stürmet in die Saiten sein Gesang
Als in Todeseb'nen
Friedrich's Heere standen,
War der Barde mit.
Wie die Griffe rauschten,
Schwoll der Muth im Busen,
Schlug der Waffenhagel weit umher.
Aber lieber, lieber
Weilet er an Bächen,
Wo kein Eisen klirrt;
In der Espe Schatten
Sitzet er, und singet
Brüdern menschenfreundliches Gefühl.
Denn sein Herz ist heiter,
Wie die dünstelose,
Stille Sommernacht,
Heiter und gefällig,
Und der Freundschaft offen,
Und so mild, so mild, wie reifer Herbst
Allen Harfensöhnen
Gönnet er den Beifall,
Den ihr Lied ersingt.
Jauchzen ihnen Völker,
Jauchzt auch er in ihnen
Deinem Ruhme, deutsches Vaterland!
Und so wird er selber
Dir zum größten Ruhme,
Deutsches Vaterland!
Brüste dich, und ehre
Deinen Züchtling wieder,
Dessen Harfenspiel und Herz dich ehrt!
Aber du, Gespielinn
Meiner Lieder, Harfe!
Theurer bist du mir,
Seit du mir mit Morvens
Neugeweckten Klängen
Dieses Mannes Herz gewonnen hast.
Jährlich an dem Tage,
Der zu mir mit seinem
Ersten Gruße kam,
Zier' ich dich mit Kränzen,
Trag' ich dich in Feier
Unter meinem Heldenvolk' herum.

Meter: trochaic
1L: Zu dir wall' ich, alte Stadt,
by Ludwig Tieck

Zu dir wall' ich, alte Stadt,
Um den alten Goldschmidt,
Den theuren Freund,
Näher und näher zu kennen.
Welch kühnes Wollen
Verkünden uns hier die Bilder Francia's!
Edler Greis,
Der du so sehnsüchtig
Ein Werk des verwandten
Größern Rafaels erharrtest.
Wer darf die Kunst ausmessen
Und ihre Grenzen ziehn?
Wer kann die Ewigkeit beschränken? –
Nur wer die kleine Gegenwart
Als den Mittelpunkt alles Daseyns erkennt.

Meter: iambic
Soneto chino
by Augusto E. Madan

¡Qué higiénico resulta el té Houlong,
mezclado con un poco de gin-seng,
cuando es del puro que recibe Weng
el mercader de efectos de Hong-Kong!
Comprendo que no teman a un Armstrong
los chinos de Tsung-Hái y de Tái-Yuéng,
de Kwansi, de Ning-Kiang y de Chung-Tiéng,
de Ning-Pó, de Nankín y de Souchóng
Bebido el té, me pongo el Smocking;
y fumando mi pipa de Kwantúng,
me paso un rato en el Skáting-Ríng.
Vuelvo a casa: reposo la Zeitúng;
y después de saber que aún vive el King,
pido el sueño a otra taza de Yuén-Súng.

Meter: polymetric
1L: Wie schlafend unterm Flügel ein Pfau den Schnabel hält,
by Gottfried Keller

Wie schlafend unterm Flügel ein Pfau den Schnabel hält,
Von luft'gen Vogelträumen die blaue Brust geschwellt,
Geduckt auf einem Fuße, dann plötzlich oft einmal,
Im Traume phantasierend, das Funkelrad er stellt:
So hing betäubt und trunken, ausreckend Berg und Tal,
Der große Wundervogel in tiefem Schlaf, die Welt.
So schwoll der blaue Himmel von Träumen ohne Zahl,
Mit leisem Knistern schlug er ein Rad, das Sternenzelt.

Meter: iambic
Silnice u Bordeaux
by Karel Horký

Tou dlouhou, předlouhou silnicí,
kde slunce jasně tak svítí,
chtěl bych zas jíti,
ach, jíti, jíti,
jednou jen v žití.
Zas jednou s tlumokem na zádech
a v ruce s pořádnou holí,
lesy a poli,
ach, poli, poli,
přes hory doly.
Chtěl bych jen jedenkrát v životě
zas projít smavé ty kraje,
kde víno zraje,
ach, zraje, zraje,
do zlata hraje.
V těch zlatých, prohřátých vinicích
holky se vesele honí,
besídka voní,
ach, voní, voní,
sednout si do ní...
Jedenkrát ještě bych viděl rád
tu jednu z tehdejších časů,
havraních vlasů,
ach, vlasů, vlasů,
stisknout ji v pasu.
Tou bílou bordÓskou silnicí
už sotva půjdu kdy v žití,
chtěl bych však jíti,
ach, jíti, jíti,
slunce tam svítí!

Meter: dactylic
Smutné sloky.
by Jan Červenka

To všecko, co jsem snil, je píseň dávno stará
a dávno vyzpíval ji každý, kdo zde žil,
kdo v těle srdce měl a trochu touhy jara,
kdo cítil v duši své ten svit, jímž slunce hárá,
a zíral k měsíci, jenž noc mu vyzlatil.
A tak jsem snil i já den každý v touze nové
a trpěl v zoufání a tonul v štěstí zas,
pro balsám, slunce, mír, pro bouři, jed i mráz
tvých očí, barvy olivové.
A já se domníval, že světy strhnu k zemi,
že schytám paprsky a žhavé proudy hvězd,
že spoutám oblaka a jejich perutěmi
se snesu k nohám tvým, bych tebe mezi všemi
si zvolil královnou – i že to možno jest.
A zatím s posměchem se vyřítili dnové,
kdy v slzách místo hvězd a v mukách tisíci
až k srdci sáhl mi ten pohled mrazící
tvých očí, barvy olivové.
Však já se držel přec, jak trosky, nad vlnami
a rukou sesláblou se chytal úskalí.
Já věřil doposud, že mne jen smysly mámí,
až s hrůzou spatřil jsem tu propast mezi námi,
na jejíž pokraji jsem stanul zoufalý,
a nocí zahalen, jež skutečností slove,
jsem dolů pohlížel v to bezdno, zmámený,
v něž, jako bludičky, mne svedly plameny,
tvých očí, barvy olivové.
Co zbývalo mně víc, než svrhnouti se dolů
a rázem zbaviti se žalů veškerých,
či raděj’ zůstati a v neustálém bolu
zde chřadnout pomalu, jak listí na topolu,
jež chví se ještě v den, kdy pokrývá je sníh?!
A já si zvolil to, co volí tisícové:
být krásou zničen spíš, než ztratit její lesk!
a čekám pokojně, kdy zasáhne mne blesk
tvých očí, barvy olivové.
Však to bych přál si jen, až v hrobu popelnici
bez tíhy myšlének já klidně sejdu spat,
až zbude z prsou mých jen uhel doutnající,
bys přišla jednou ty, s tou mramorovou lící,
a pak, až nade mnou tvých kroků stane chvat,
by aspoň k úsměvu se pohnuli tví rtové,
a jako vyhnanci, jejž nikde neznali,
mi světlo zpomínky nad hrobem rozžaly
tvé oči, barvy olivové!

Meter: iambic
-XVII- Pide a Dios le de lo que le conviene con sospecha de sus propios deseos
by Quevedo

Un nuevo corazón, un hombre nuevo
ha menester, Señor, la ánima mía;
desnúdame de mí, que ser podría
que a tu piedad pagase lo que debo.
Dudosos pies por ciega noche llevo,
que ya he llegado a aborrecer el día,
y temo que hallaré la muerte fría
envuelta en (bien que dulce) mortal cebo.
Tu hacienda soy; tu imagen, Padre, he sido,
y, si no es tu interés en mí, no creo
que otra cosa defiende mi partido.
Haz lo que pide verme cual me veo,
no lo que pido yo: pues, de perdido,
recato mi salud de mi deseo.

Meter: iambic
El alma de Cervantes
by Ricardo del Monte

Luchó con su infortunio; en el combate,
como en Lepanto, le vejó la suerte;
lo apresó la miseria, y lo halló fuerte
como en Argel, pero faltó el rescate.
Lo abandona el amigo y el magnate;
la Envidia hiel en sus heridas vierte,
¡y el pobre! «con las ansias de la muerte»,
ni maldice, ni llora, ni se abate.
Ve en torno el mundo sordo a su lamento,
y alma viril, bendice la pobreza,
«dádiva santa nunca agradecida»
¡Sí, que ella fue crisol de su pureza
y a su amparo labróse el monumento
que vengó los ultrajes de su vida!

Meter: polymetric
64.
by Friedrich von Logau

Hinüber das Gewölcke steiget der Reiger, daß er nicht beregne;
Wer Dunst der Eitelkeit nicht achtet, macht, das kein Unfall ihm begegne.

Meter: iambic