PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
VI. Ku pohřbu malého dítěte.
by Václav Alexander Pohan

Ejhle! kvítko nevinnosti,
Ledva že se zrodilo,
V své mladinké spanilosti
Jaro-vnady rozvilo,
Pouť života dokonalo,
Nebe jak mu losovalo.
Bůh, který to outlé dítko
Za andílka vyvolil,
Co rosinka v zvadlé kvítko
V mrtvé nový život vlil,
Obmyslil je věčným blahem
V nové vlasti, v nebi drahém.
Vzdejme Bohu vřelé díky,
Mdlé že dítko oslavil.
A co kvítko mezi kvítky
V rajské sady přesadil.
V novém jaře, v novém světě
Ono zase krásně zkvěte.
Mezi pluky andělskými
Duch jeho se raduje,
Veleslaví Boha s nimi,
Který v nebi kraluje.
„Svatý!“ k poctě svého krále
Prozpěvují neustále.
Tam uzříte v roušce bílé
Své rodiče! nevině,
Až se za poslední chvíle
Duch váš v prosto vyvine,
Co květ v máji ojařeno,
Věčnou slávou ozářeno.

Meter: trochaic
1L: Wenn die Tante Adelheide
by Wilhelm Busch

Wenn die Tante Adelheide
Als Logierbesuch erschien,
Fühlte Fritzchen große Freude,
Denn dann gab es was für ihn.
Immer hat die liebe Gute
Tief im Reisekorb versteckt
Eine angenehme Tute,
Deren Inhalt köstlich schmeckt.
Täglich wird dem braven Knaben
Draus ein hübsches Stück beschert,
Bis wir schließlich nichts mehr haben
Und die Tante weiterfährt.
Mit der Post fuhr sie von hinnen.
Fritzchens Trauer ist nur schwach.
Einer Tute, wo nichts drinnen,
Weint man keine Träne nach.

Meter: trochaic
Sonetos – VIII
by Miguel W. Garaycochea

¿Adónde, ¡oh, patria!,
                     existe el brazo fuerte
que te dio libertad o independencia?
¿Adónde aquel que nunca cual
                        herencia
de tiranos injustos pudo verte?
¿Qué es de Boza, por fin ? ¡Oh dura suerte!
Corrió su infausta sangre con
                        violencia
en el banco fatal, a la presencia
de un pueblo todo que lloró su muerte
Mas si su cuerpo yace en esta losa,
su espíritu inmortal, allá en la gloria,
de su heroica virtud el premio goza.
Y nunca borrará de su memoria
el pueblo de Arequipa tan odiosa,
tan lamentable, tan funesta historia

Meter: polymetric
108. Der Mensch ist dreymal Englisch.
by Angelus Silesius

Der Thronfürst ruht in GOtt: Jhn schaut der Chern-
bin:
Der
Ich finde diese Drey in einer Seel allein:
So muß ein hellger Mensch ja dreyfach Englisch sein.

Meter: polymetric
1L: Elpin und Iris sind ein Muster guter Ehen;
by Johann Joachim Ewald

Elpin und Iris sind ein Muster guter Ehen;
Schlöß Iris einst der Himmel ein;
So möcht Elpin, um seelig sich zu sehen,
Mit Freuden in der Hölle seyn.

Meter: iambic
XLII. Je těžko snášet bez bolesti
by Josef Uhlíř

Je těžko snášet bez bolesti
Příbuzných, milých duší hněvy:
Však bolestnější mnohem jesti,
Hněv snášeti své milé děvy.
I já jsem poznal ono hoře –
A veškery té země vnady
Se zdály být mi vlny moře,
V jehož se klínu tají zrady.
A v hněvu dlouhém vlnobití
Bez průvodu a moci vesla
Zmítaná loďka mého žití
Bez mála v hlubou tůni klesla.
Tu z archy duše dívce v sledy,
Nemoha snést to kolotání,
Krkavce slal jsem na výzvědy –
Pochmúrné, temnocitné psaní.
To zda-li svého došlo cíle,
Jen Bůh a jeho moci vědí:
Já alespoň jsem od své milé
Nedostal žádné odpovědi.
Pak poslici milšího lístku
Šlu holubinku; a ta v zobci
Za krátkou dobu ratolístku
Přinesla kajícímu zlobci.
A dí: Kde krášlí ratolístku
Poupátko růžných ze lupínků,
Tvá dívka, věz, že na tom místku
Přitiskla smíření hubinku.
Tu nejprv poselkyni blahé
Dal svobodu jsem za tu zprávu;
A pak pospíchal k dívce drahé
A nové lásky do přístavu.

Meter: iambic
To E
by Sara Teasdale

The door was opened and I saw you there
And for the first time heard you speak my name.
Then like the sun your sweetness overcame
My shy and shadowy mood; I was aware
That joy was hidden in your happy hair,
And that for you love held no hint of shame;
My eyes caught light from yours, within whose flame
Humor and passion have an equal share.

How many times since then have I not seen
Your great eyes widen when you talk of love,
And darken slowly with a fair desire;
How many times since then your soul has been
Clear to my gaze as curving skies above,
Wearing like them a raiment made of fire.

Meter: iambic
DANTON I.
by Josef Svatopluk Machar

Bez krve porod? Hlupáci a snílci
tak myslit mohou. Venuše se zrodí
z pěn moře líbaného vlažným větrem,
že Venuší je, básníků snem, láskou –
leč Svoboda, ta dcera Revoluce,
jde, kataraktem krve provázena,
z matčina lůna. Nemylte se o ní:
i další její žití nijak není
idylou jakous při potůčku hravém
pod šumícími sněťmi starých buků;
ne. Jako Moloch dávných Asiatů,
hladově ždá si stále nových tryzen
a její oči svítí rudým ohněm
a její rty jsou krví oroseny.
Nuž, dejte jí je! Všecky ty jí dejte,
jichž myšlenky a dýky, nyní skryté,
čekají doby, až by vzletět mohly
jak vzteklí psi na tuhou její šíji
a mezi žebra. Ať jsou ruce naše
střísněny krví, jen když svědomí je
před zrakem jejím čisto; soud pak dějin
na kosti naše s úctou jednou složí
dubový věnec. Francie ty naše,
čas vody růžové a libých mastí
pominul ondy. Krve je ti třeba,
domácí předem, padouchů a zrádců,
a potom cizí, všech, kdož usilují
o žití tvoje. Jako šťastný ostrov
pod žezlem Svobody své trčet budeš
z příbojů krve, a ten ostrov růsti
kolkolem bude, neboť břehy jeho
vpíjíce moře to, se šířit budou
a budeš růst tak do šíře a dáli,
až celý svět své ruce vděčně sepne
a Svobodě tvé svaté žehnat bude.
Sníš, Dantone? Sním, však ty sny moje
se tělem stanou. Nyní hlavy vzhůru:
My rozbořili stavení to vetché,
v němž mrtvé Věky hospodářství vedly:
lid odklizuje trosky, kdož se zpozdil
a zasažen byl padajícím trámem,
sám osudem svým vinen, neníť zdrávo
přístřeší hledat v domě, jehož krovy
a zdi se boří pod ranami seker.
Králové zvenčí hrozí nám – co dělat?
My hodíme jim místo rukavice
královskou hlavu jednu, kterou máme,
pod nohy ku pochodu namířené.
A zmodralý ret její ať jim poví,
že naše Svoboda jde přes hranice,
by střevem posledního kněze zdrhla
krk posledního krále...

Meter: iambic
2. Často zdá se, jakby tropiť
by Miloslav Ladinský

Často zdá se, jakby tropiť
šašky se mnou chtěl si osud;
hvězdu blaha ukáže mi –
a dí: „Nedotrpěl’s dosud.“
Boj mi na smrť vypovídá:
„Bratře, sužme zas se chvíli!“
Nuž jen dál tak, divý pane,
vždyť mým heslem: „Tužme síly!“

Meter: trochaic
II. BALLADA.
by Eliška Krásnohorská

Z mrákot jun se vzpjal –
Sám dlí s jitřenou a s Hospodinem
v ranním svitu růžovém a siném
nad mlhami skal.
V orlí zahnán výš,
co již dní a nocí na smrť zírá,
ana Turčínů jej smečka svírá
ve střel žhavou mříž!
V zlatý vhalen mrak,
na strmé dlí prohlubiny lemu,
přestupné jen blesku, orlu, jemu –
Turku nikdy však!
Sám jak orel, jat,
neskloní se zlotřilému davu,
nechť již nemá střel, a mdlou mu hlavu
matou žár i hlad.
„Vzdej se!“ hřmí naň hlas
z dola z mlh, kde Turci kol se plazí.
– „Vám? To nikdy, zbabělí vy vrazi!“ –
– „Palte!“ hřmí to zas.
„Sleť v tu lačnou hloub,
třeštěnce, ať sup z tvé pýchy tráví,
zbojnické jenž svobody a slávy
jedinýs tu sloup!“
Vzplály metly střel,
vzbouřen spánek skal, a junné slunce
první blesk šle s blankytného trůnce,
mrak se odestřel – –
Vzpřímen k výši, rek
z prsou krvácí. „Že sám tu zmírám?
zástup tisíců kol sebe zírám,
Hospodinu vděk!
Za těch vlastí bol,
za svobody pláč, – hle s jasnou tváří
letí mstitelé, zbraň bleskem září – –“
– Mrtev padl v dol.
Již ho nevězil
houfec otroků; rek padl přímý,
sám, – však zástup s meči plamennými
vstal a zvítězil!

Meter: trochaic
A zemřela – tak mladá, krásná, světlá –
by Tereza Dubrovská

A zemřela – tak mladá, krásná, světlá –
Bůh povolal si k Sobě anděla,
jak holubice bílá duše vzlétla,
a v oblacích se hvězda zaskvěla.
Tu knihu lásky, v které v žití četla,
tu drahá ruka zbožně zavřela –
peň vichr zlomil – růže nedokvetla,
ty snivé oči mlha zastřela.
Jak světice, jež s nebe sestoupila,
zas vrátila se k Bohu svému zpět,
tak dobrá, krásná, na svět nepatřila.
Teď hvězdami se duše Její dívá,
a Její vůní vydechuje květ,
jak slzu soumrak rosu s listu schvívá...

Meter: iambic
LXXXIII. Mne neobtížil mrtvý spleen,
by Duchoslav Panýrek

Mne neobtížil mrtvý spleen,
já nejsem blasírován,
též není v hloubí duše mé
přetrpký weltschmerz schován.
Nač opičiť se po jiných
a vodu chytať v koše;
či hlad a bída jest jen tam,
kde trůní Krkonoše?!

Meter: iambic
- XXXIV - Reconoce alivio en su mal con alguna luz del desengaño
by Luis de Ulloa y Pereira

Ya Lesbia, tus lisonjas en mi pecho
hacen menos atroces los estragos,
y en tus infieles labios los halagos
algo de los encantos han deshecho.
Y ya la unión del éxtasis estrecho,
en que confusos los alientos vagos,
de gozo celestial eran amagos,
deleite rudo, y material se ha hecho.
Ya en mi ciega noticia restituyes
lo que de humana me negó el engaño,
y algún defecto, que se hurtó al juicio.
O tú, Deidad, que en la razón que influyes
enciende más la luz del desengaño,
y anima al humo de mi sacrificio.

Meter: iambic
- XLIV -
by Francisco de Medrano

Si por ser, Amarili, el amor fuego
lo pintan los filósofos desnudo,
y la belleza tuya sólo pudo
dar entrada en mi alma a aqueste ciego;
pues bella y sabia eres sin par, te ruego
quieras soltarme aqueste sutil nudo.
¿Por qué, de ti arredrado, ardiendo sudo,
y tiemblo helado cuando a ti me llego?
Dirás que eres mi fuego y que aborrezco
el morir abrasado cuando veo
tus llamas cerca, y de temor me enfrío;
mas ¿cómo si arder todo en ti deseo?
Fiebre debe de ser lo que padezco;
que para más arder comienza en frío.

Meter: iambic
V ZIMĚ. (I.)
by Jaroslav Goll

Ten strom, jenž ptáčat písněmi
a květem zanes’ tebe,
když v stínu jeho haluzím
jsi v modré patřil nebe –
Nebe, kde bílí mráčkové
se v květy rozvíjeli,
jež v slunci se jak stříbrné
a zlaté růže skvěly –
A lehký vítr v koberce
ty růže pestře snoval
a po blankytné obloze
roznášel, rozvěšoval –
Ten strom teď vzdechem listí lká,
jež na něm doumírá,
a mrtvé listí bouře zlá
pouť na dalekou sbírá. –
A modré nebe – modré oči –
když v nebe jsem se díval,
že ve vás zřím, že na mne zříte,
jsem, modré oči, mníval.
A modré oči, modré nebe –
teď kdybych ve vás hleděl,
už bych si nebe, modré oči,
teď ve vás nevyhleděl.

Meter: iambic
MINA.
by Václav Hanka

Děva květe, v mladoleté
sličnosti se rozvíná,
v její tváře růžná záře
obrazet se počíná.
Oči její paprslejí
mladistvou spanilostí,
z koralových ustou jejích
plyne sladkost s milostí.
Kudy chodí, city plodí,
vábí na se hledění,
vlévá radost, kouzlí žádost
k milostnému svedení.
Ples mu svatý, život zlatý
z hvězdných končin vyplyne,
koho k svému nevinnému
srdci Mina přivine.

Meter: trochaic
Rudolfa krále Majestát.
by Josef Uhlíř

V začmoudlé síni plamen rudý,
a nad plamenem v křivuli
rozličné soli vrou a rudy,
by ve drahý kov splynuly.
A tavení té divné směsi
královský řídí zlatoděj.
Však proč dnes mrzut hlavu věsí,
v níž dosud hrával plesu rej?
„Král na mně bude žádat zlato,“
do sebe mumře Sendivoj;
„a nevím, jak se hradit na to,
obvyklých šejdů vysch‘ mi zdroj.“
Tu otevrou se dílny dvéře,
a v středu stanul Rudolf král:
„Ten zpupný lid se na mne déře,
a naléhá, bych podepsal.
Svobodu církve míti chtějí,
a kněží své a kostely;
i o práva se pokoušejí,
jichž před tím nikdy neměli.
Pak královským prý Majestátem
to všecko že jim stvrdit mám! –
Nu, snad to zažehnáme zlatem;
ty, mistře, opatř zlato nám!“
A mistr hledí v plamen rudý
a nad plamenem v křivuli,
v níž různé soli vrou a rudy,
by ve drahý kov splynuly.
Však nesplynou. Z té divné směsi
netryskne žádný zlata zdroj!
To dobře ví, a proto věsí
dnes hlavu kejklíř Sendivoj. –
Král Rudolf zatím k stolu sedne,
na stole halda divných knih;
i vezme jednu, do ní hlédne,
i vezme druhou, třetí z nich.
„Z těch knih se člověk lecco doví,
v nich mnohý taj a um je skryt;
však zda mi některá z nich poví,
jak vladaři lze šťastným být?“
A po jiné zas knize sáhne,
zobrací mnohý její list;
tu, jakby našel, po čem práhne,
v list upře zrak a začne číst:
„Kdo vládcem jsi, šetř lidu práva,
a jeho tužbám slechu přej!
Ne v zlatě leží moc a sláva;
ty lásky láskou dobývej!“ –
Co přál si, ejhle! vůdčí slova,
nad zlato dražší, našel král;
i čet‘ je zas, a četl znova,
a o nich v sen se zadumal.
I zdá se mu: Hlas tónem tklivým
z neznámých k němu vane sfer:
„Ty nejsi stejně spravedlivým
k poddanstvu svému různých věr.
A ze všech nejhůř Čeští Bratří
tvé pociťují moci pěst,
ač z těch, kdo k tvému žezlu patří,
jich sbor ti nejvíc oddán jest.
Ó nespolehej v radu cizí!
Splň, čeho ždá tvůj dobrý lid!
Tím všech si získáš lásku ryzí
a zemi vrátíš mír a klid.“ –
Tak vzruchem niterního boje
král drahnou chvíli v dumách dlel;
v ráz vstal a, minuv Sendivoje,
ze zlatodílny odešel.
A druhý den již plesná zpráva
letěla do všech měst a chat,
že náboženství volnost dává
Rudolfa krále Majestát.

Meter: iambic
Soneto
by Juan de Aguilar

Raro Fénix de Amor, que en vivas llamas,
esplendor inmortal tienes logrado,
leños de aroma son, los que has juntado
en olor de virtudes que derramas.
Alta Hoguera te eriges, que así
                     amas
afectos recogiendo enamorado,
que el Pecho, en sacro amor, todo abrasado,
hoguera es elevada, en que te inflamas
A rayos del Sol Cristo, Ave lucida,
del corazón las alas, velozmente
bates, por verte en fuego renacida.
Fénix te considero, en Pira ardiente,
que él en su muerte nace a nueva vida,
y es tu Ocaso en la Tierra, al Cielo, Oriente.

Meter: polymetric
Counsel—In the South
by Sarah Morgan Bryan Piatt

My boy, not of your will nor mine
     You keep the mountain pass and wait,
 Restless, for evil gold to shine
     And hold you to your fate.
  
 A stronger Hand than yours gave you
     The lawless sword—you know not why.
 That you must live is all too true,
     And other men must die.
  
 My boy, be brigand if you must,
     But face the traveller in your track:
 Stand one to one, and never thrust
     The dagger in his back.
  
 Nay, make no ambush of the dark.
     Look straight into your victim’s eyes;
 Then—let his free soul, like a lark,
     Fly, singing, toward the skies.
  
 My boy, if Christ must be betrayed,
     And you must the betrayer be,
 Oh, marked before the worlds were made!
     What help is there for me?
  
 Ah, if the prophets from their graves
     Demand such blood of you as this,
 Take Him, I say, with swords and staves,
     But—never with a kiss!

Meter: iambic
1L: Schlummre, du duftendes Herrchen,
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Schlummre, du duftendes Herrchen,
Schlummre, du plapperndes Närrchen,
Hast dich ja ritterlich müde gehüpft!
Hast bei den Spielen um Pfänder
Mühsam gekniet, und Bänder
Ueber die Wade der Schönen geknüpft.
Hast du geschlummert: So tödte
Hurtig den Morgen, und röthe
Blaßbleiche Damen im leichten Corset.
Ist erst vertändelt der Morgen:
Püppchen! dann bist du geborgen!
Spielst du doch l'Hombre und strickest Filet!
Spiel' du am Abend Romanen,
Schwatze von deinen zwölf Ahnen,
Willst du galant und ein Edelmann seyn.
Schlafen und essen und trinken,
Spielen, sich putzen und schminken,
Siehe! das heißet des Lebens sich freun!
Fort mit den Büchern zum Teufel!
Bücher erregen nur Zweifel,
Zweifeln führt endlich dem Todtschießen zu.
Nimm du ein Beispiel an Schafen;
Wie sie nicht hüpfen und schlafen!
Sind sie gleich lange so klug nicht, wie du.
Schläfst du denn noch nicht? Zum Henker!
Machst du nun vollends den Denker?
Sicherlich hat dich ein Spieler geprellt!
Hast du drum Sorgen? Hab' keine!
Wisse, Verdienste, wie deine,
Gelten bei Damen noch immer ihr Geld.

Meter: polymetric
X.  Tyrana svého zradil jsem
by Karel Dewetter

Tyrana svého zradil jsem
a pouta zdrtil klatá.
Tisíce nás. – My bít se chcem,
jak velí povinnost svatá.
Za Lásku, v prach jež zdeptána,
rdousena Záště zmijí –
za Pravdu, pod jhem tyrana
jež bílou sklání šíji.
Za svatá Práva národů,
barbarů bitá metlou –
za všeho lidstva Svobodu,
jež jitřenkou vzplá světlou...
Za otců zem, již v běsu svém
rve tyran supím spárem – –
Zlomíme v soudu strašlivém
hůl svoji nad barbarem.
Meč vyrazíme krvavý
z železné jeho pěsti –
pak s bratem brat se pozdraví
zelenou ratolestí – –
Pak bratr bratru zlíbá líc
běd lidských nad mohylou,
a hrdě vztýčí slunci vstříc
korouhev čistou, bílou...

Meter: iambic
Soneto sueco
by Augusto E. Madan

¿Porqué me detendría en Strewjmoj?
¡Hielos, bálago, musgo, almoraduj!
Por cubrirme la faz con un cambuj
me dejaron un día sin reloj.
Húbeme de calzar suecos de boj
y encapillarme bien con el ganduj
A mi costa esa gente sacó el fluj,
cada vez que pegaba un pedicoj.
Si no es porque me embarco en un pataj,
prometiendo volver al abenmej,
dejo allí bolsa, flechas y carcaj.
Escarmentado estoy, amigo Aruéj
Aunque me den las minas del balaj,
me vuelvo a mi región de Abaguanej.

Meter: polymetric
1L: O weh! o weh!
by Ludwig Tieck

O weh! o weh!
Wie mir das durch die ganze Seele reißt!
In's Henkers Nahmen, ich bin keine Flöte!
Wie kann man mich so quälen,
Alle meine Töne unterdrücken,
Und kneifen und schaben und kratzen,
Bis ein fremdes quinkelirendes Geschrey herausschnarrt?
Ich kenne meine eigene Stimme nicht wieder,
Ich erschrecke vor mir selber
In diesen unwohlthätigen Passagen.
Ei! ei! daß ein andrer Geist
Doch auch einmal so mit dir umspringen möchte,
Damit du alle Menschlichkeit verläugnen müßtest
Und dich dem Thiere gleich gebehrden.
Innerlich schmerzt mich die Musik
Die da unten wohnt und von wilden Klängen vernichtet wird,
Eine Kolik ängstigt mich durch und durch,
Der Resonanzboden wird von Gicht befallen,
Der Steg winselt und wimmert.
Wie ein Clarinett soll ich mich gebehrden,
Jetzt dem Basson verglichen werden,
Er reißt mir noch die melodische Zunge aus,
Lange werd' ich liegen müssen und mich besinnen,
Eh' ich diesen Schrecken verwinden kann.
Ei so kneif, du kneifender Satan!
Es wird ihm selber sauer,
Es neigt zu Ende mit der verfluchten Sonate,
Ach weh! o weh'! o! welche Gefühle!
Die Ribben, die Seiten, der Rücken,
Alles wie zerschlagen! ––

Meter: polymetric
1L: Auf meinem kleinen Gartenbeet
by Luise Hensel

Auf meinem kleinen Gartenbeet
Ein wunderliches Keimchen steht,
Das ist heut wohl noch zart und klein,
Doch morgen wird es größer sein.
Ich weiß nicht, wer es eingelegt
Und wer es so getreulich pflegt.
Es stehn der Blumen mancherlei
Und leider Unkraut auch dabei.
Die Blumen, Herr! sind all' von Dir;
Das Unkraut sä't ein Andrer mir,
Der sä't es ein um Mitternacht,
Wenn nicht mein guter Engel wacht.
O Herr, mein Gott! ich bitte Dich,
Um Jesu Christ erhöre mich:
Sieh an mein Keimchen, wie es steht;
Und hast nicht Du es selbst gesä't,
So reiß' das liebe Keimchen aus,
Sonst wird ein böses Unkraut draus.

Meter: iambic
PÍSEŇ DROZDA.
by František Kvapil

V chmýr zlatých krůpějí, jež blýskly po lese,
med blahých vzpomínek mi větřík zanese
a v luzný sen je ztopí.
Kdys v chladu jeseně já zpíval na buku,
jak včelky mihly se kol v družném souzvuku
dvou nožek sladké stopy.
Mha nad ně průsvitná již stříbrný tká lem!
Zdaž snivá pohádka to v lesku duhovém
sem k mému hnízdu slétla?
Snad píseň kouzelná to šumí po háji
a v záře prsténcích se víly koupají,
kde sobě lůžko spletla?
Slyš, kroků ztichlý tlum se ozval ve mlází –
zdaž laň to s kolouchem si k pastvě přichází
a větří, jata strachem?
Ó ne – hoch s milenkou, tak šťastni, v jeden spěch
šli spolu, za ruce, svit hrál jim na ústech
a štěstí v oku plachém.
Síť broučků třpytivých jim spěla v zápětí,
když stínem houštiny dál v tichém objetí
se brali zadumáni...
Jim v zracích plápol hvězd se jasnil, červený
květ vzpučel pod nohou, kde krok jich blažený
na kypré stanul stráni.

Meter: iambic
Mißheirath.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Haltet rein das edle Blut!
Hat mein Vater oft gesagt.
Ach! was nun mein Enkel thut!
Ach! dem Himmel sei's geklagt!
Eine Bürgerliche frei'n!
Nein, das ist fürwahr zu arg!
Ach! das wird ein Nagel sein
Ganz gewiß zu meinem Sarg!
Also sprach der Großpapa,
Und die Ahnen an der Wand
Nickten gleichsam alle: ja!
Als ob's jeder mitempfand.
Und der gute Junker nahm
Doch zur Frau das Bürgerblut,
Und der arme Junker kam
So zu großem Geld und Gut.
Und erfüllt von Lieb' und Dank
Fand der Alte sich darein;
Er der sonst nur Wasser trank,
Trank anjetzo nur noch Wein.
Eine Bürgerliche frei'n,
Fand er jetzt nicht mehr so arg,
Doch der gute Bürgerwein
Ward ein Nagel ihm zum Sarg.

Meter: trochaic
ZÁPAD V SAMOTÁCH
by Antonín Sova

Usíná slunce, v jeho svitu
ztišený vzduch se zachvívá,
zahrady planou a vrcholky štítů,
v topoly padla tříšť zářivá.
Modravé švestky větvemi kmitly
žlutými, zřídlými lupeny,
na trsy vína vrabci se slítli,
které tu vadnou u stěny.
Ale když stíny dlouhé se zvedly,
v údolí západ nejraděj mám,
tuším jej pouze v korunách jedlí,
přelet zřím stínů, červánků plam.
Tuším jej pouze ve vzdušné výši,
do sosen vrcholů kterak dých’,
a jak vše oblil v nesměrné tiši,
házeje drobných paprsků sníh,
na mlýn tam v luhu pod lávkou nízkou
a na hláď vody nad jezem,
ve stínech, kde zřím kapraď hnít kluzkou,
van kde hne loďky řetězem,
v bradlení pavlače, v prádla lesk bílý,
na kachny v rákosí, na stíny cest,
na hračku dřevěné, schýlené píly,
na kola slizká kde ticho už jest.
Dívám se, kterak zmírají svity,
stíny se kácejí v zahnědlý vřes.
Dívám se, kterak parami spitý
měsíce srp se nahýbá v les.

Meter: polymetric
Poslední láska Dona Juana. (XLIV.)
by Jaroslav Vrchlický

Život lidský – zněla píseň –
jeden hon a jedna tíseň,
před ním nic a za ním plíseň,
jeho vznik a cíl je stín.
Třikrát svatý, třikrát blahý,
kdo opustil dětství prahy,
nepotřísniv duši záhy
stopou hříchu, stopou vin;
hůř, kdo bojovati musí –
pancíř víry pukne v kusy,
peklo otvírá svůj klín.

Meter: trochaic
43.
by Friedrich Rückert

Thust du dir was zu gut, so ist dir wohl zu Muth,
Doch besser thust du, was auch wohl den andern thut.
Das Leben ist nur dem an steten Wonnen reich,
Der frohbewußt es sich und andern lebt zugleich.

Meter: iambic
En el baño
by Manuel María Flores

Alegre y sola en el recodo blando
que forma entre los árboles el
                     río
al fresco abrigo del ramaje umbrío
se está la niña de mi amor bañando
Traviesa con las olas jugueteando
el busto saca del remanso frío,
y ríe y salpica el glacial rocío
el blanco seno, de rubor temblando
Al verla tan hermosa entre el follaje
el viento apenas susurrando gira,
salta trinando el pájaro salvaje,
el sol más poco a poco se retira;
todo calla y Amor, entre el ramaje,
a escondidas mirándola, suspira.

Meter: iambic
Soneto
by Luis de Rivera

Última raya de las cosas nuestras
eres, hora terrible y despechada
embeleso fatal en sombra helada
de figuras horribles y siniestras
¡Qué osadas son tus flechas y
                  qué diestras
para abrir la herida acelerada!
De sangre, amarillez, hedor manchada
así en tus trances con pavor te muestras
Mas a ti, tan aleve y tan temida,
el justo te desprecia, y en paz santa
recibe ese tu abrazo deseado,
porque para hacer que seas vencida,
el vigor con que a sí propio quebranta,
en inmortal ardor lo ha transformado.

Meter: polymetric
Snílek.
by Adolf Heyduk

Dumá, nedbá štěstí,
ve snů propast padá,
hyne mračnou zvěstí,
vadne, klidu strádá;
tone v moři sporu,
bloudí záhad nocí;
těká v mátoh sboru –
může-li se zmoci?
Tiše! Nevažte ho
žití svého pouty,
v bílé duši jeho
dýše to jak z routy;
jasmínem to voní,
poupaty se množí;
rosou se v ni roní
s nebe vláha boží.
V divůplném šeře
kvete hruď jak niva,
s bujného v ní keře
zlatý pták vám zpívá;
zda snem zlíbaného
probouzet kdo může?
Z trnů ňader jeho
rostou pro vás růže.
V chleba dobývání
tuhnou-li vám paže,
z květů dumných skrání
kytice vám váže;
čas-li citem stydlý
v běd vás žene chmuru,
zlatými on křídly
povznáší vás vzhůru.

Meter: trochaic
A LOS LIBERALES – 2
by Rubén Darío

Y porque sois soldados de la idea;
porque rompéis la tiara y la corona,
y vuestra voz la libertad pregona;
la libertad que irradia y centellea;
porque deseáis que el Universo vea
cómo una catedral se desmorona
al son del himno que la voz entona
del genio de la luz que vida crea;
porque las tablas de la ley del hombre
mostráis al mundo llenas de verdades,
y de la democracia el sacro nombre
escribís en la faz de estas edades,
tendréis mil bendiciones en la historia
y una palma en el templo de la gloria.

Meter: iambic
En honor de Juan de Castellanos
by Jerónimo Gálvez

Brazos de los insignes castellanos,
engrandeciendo más honra ganada,
llegaron con los filos de la espada
do no llegaron griegos ni romanos
Pues navegando mares océanos
por donde no halló nación entrada,
han dado monarquía prosperada
al mejor rey de todos los humanos.
Estaban sus proezas en los pechos
del olvido por falta de escritura,
mas vos las dais al siglo venidero
Dais, Castellanos, castellanos hechos
¿Qué mayor bien, ni qué mayor ventura,
que teneros a vos por pregonero?

Meter: polymetric