PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- 71 - Égloga sin imitación de Teócrito, Pomponio, Nemesiano, Bocacio, ni Calpurnio
by Lope de Vega

Al pie del jaspe de un feroz peñasco
pelado por la fuerza del estío,
dosel de un verde campo, tan sombrío,
que contra Febo le sirvió de casco.
Damón con su rabel, y al lado el frasco,
para cantar mejor en desafío,
y Tirsi, claro honor de nuestro río,
con un violín de cedro de Damasco.
Juez Elisio, que de un verde probo
a falta de laurel premio tejía,
céfiro hizo de los ecos robo.
Mas cuando Tirsi comenzar quería,
ladró Melampo, y dijo Antandro, al lobo:
y el canto se quedó para otro día.

Meter: iambic
73.
by Friedrich von Logau

Es müht sich mancher hoch, zu sitzen oben an,
Da doch der Mann den Ort ziert, nicht der Ort den Mann;
Es ist ein schlechter Ruhm, der sitzt; ein Ruhm, der geht
Durch tapffrer Leute Mund in alle Welt, besteht.

Meter: iambic
HEROÍSMO
by José Santos Chocano

Poeta: ¡sacrifícate al Derecho!
Cuando lancearlo quieran, con tu mano
junta las lanzas, como el gran romano;
y dirígelas todas a tu pecho.
Tu verbo sea temporal desecho,
que obscurezca los días del tirano;
y por las noches, cual fantasma insano,
vela en la cabecera de su lecho...
Bruto es tan héroe cuando a César mata
como cuando la vida se arrebata:
si el odio es justo, el crimen dignifica...
Poeta: el criminal tiene su aureola;
¡porque, si es héroe quien su vida inmola,
es más héroe quien su honra sacrifica!...

Meter: iambic
26. Nechápám jak, ale sardcem smělým
by Jan Kollár

Nechápám jak, ale sardcem smělým
Vyznám to, co cítím skrytého,
Totiž, že mne láska celého
Vítězstvím svým proměnila skvělým;
Ze chladného učinila vřelým,
Povolným a krotkým z přísného,
Nepřestrašenlivým z plachého,
Ze smutného jasným, převeselým:
Ona všecku svlékla ze mne školu,
Aneb raději jen smířila
Se životem rozkošně ji spolu,
Tak že nevím sám teď, jak sem schodil,
Či se země tato znebila,
Či sem já se celý znovu zrodil.

Meter: trochaic
76.
by Friedrich von Logau

Wer das sinnen-lose Gold
Achtet mehr als Menschen-Hold,
Der ist werth, daß alle Welt
Ihn für Kot und Unflat hält.

Meter: trochaic
Die verlorene Braut.
by Joseph von Eichendorff

Ich weiß nicht, was mir grauset,
Blick' nicht so fremd auf mich!
Ich wollt', ich wär' zu Hause,
Nach Hause führ' ich Dich.“

Meter: iambic
Sie nähete ein weisses tuch.
 C. H. v. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Es führte Lesbia in ihrer weissen hand
Ein wunderschönes tuch/ dem kreide nicht zu gleichen/
So nur alleine will dem schnee der hände weichen/
Weil dieser es beschützt vor ihrer augen brand.
Doch scheint es/ wie sich selbst das köstliche gewand
Bloß und alleine will von dieser sonne bleichen/
Und muß die nadel gleich durch seine faden streichen/
So wird es doch durch diß ie mehr und mehr bekandt.
O wunderschönes tuch! dir blühet das gelücke/
Jhr auge zieret dich/ mich tödten dessen blicke/
Dich macht es lieb und werth/ mir hat es haß gebracht/
Dein faden fühlt die stich/ ich fühle sie im hertzen/
Dir bringt er ehr uñ ruhm/ mir macht er noth uñ schmerzen/
Dich setzt er an den tag/ mich in die todes-nacht.

Meter: iambic
NA FAŘE V DEN 1. KVĚTNA.
by Leo Karmín

Kuchařka Katy
přišla se ptáti
co bude pan farář k obědu chtít –
a farář na to:
dneska, mé zlato,
(a při tom objal Kačku)
těm rudým na vzdory,
chci mít jen brambory
na loupačku.

Meter: polymetric
RESPETO A LA ANCIANIDAD
by Zoilo J. Hilario

Dad a la Ancianidad, conciudadanos
que aun disfrutáis de edades lozanas,
justo respeto, por sus muchas canas,
y escuchad siempre sus consejos sanos.
A quien da reverencia a los ancianos
que no ambicionan ya glorias mundanas
ni se dejan cegar por pompas vanas,
Dios da su bendición con ambas manos!
Ya el anciano de fuerza decaída
en la Universidad de la ardua Vida
probó dicha y dolor, triunfo y fracaso . . .
Aprended su experiencia de valía
como quien usa de la luz del día
antes de que el Sol se hunda en el ocaso.

Meter: polymetric
ELEGIE.
by Emanuel Lešehrad

Měsíc vyšel v sadů tichu.
Vyprávěl o zašlém hříchu.
Chvíle dávné přišly zas,
probudily mrtvé v nás.
Nech ty chvíle znova ožít,
čas je hlavu v dlaně složit,
naslouchati chvílím těm,
jež nám pějí rekviem.
Je v nich mnoho prožitého,
dobrého i mnoho zlého,
co jsme našli, prožili,
cestou žití ztratili.

Meter: trochaic
V zimní noci.
by Jaroslav Vrchlický

Já zřel, jak v zasněžený svět
kýs velký Anděl míru slet’;
až do zenitu v dálku mhavou
se ztrácel ohvězděnou hlavou
a dole hustá pára bílá
to jeho dlouhá říza byla,
z vod perutě se jeho vzpjaly,
a ty svět celý objímaly.
Já zavřel oči, ve tmě však
zřel Anděla mé duše zrak.
Stál ustavičně, níž se klonil,
v svá křídla celý svět juž clonil
a všecku bídu, kletby, lání,
vzruch k dobru, modlitby a lkání
s tou tíží lidských losů celou
na křídlech vznášel kams v dál ztmělou.
Ó chtěl to všecko k bohu nést
a říci: Zde tvé dílo jest!
Je dobrým nazvals po stvoření,
teď slyš ten jek, ten pláč, to vření!
Přej, člověku se vznésti k výši!
Snad lepším bude, tobě bližší.
To Anděl chtěl – Tíž lidských bolů
však strhla svět zas v propast dolů.

Meter: iambic
38.
by Friedrich von Logau

Da einsmals sich die Gunst entzoh der Hofestatt,
Da sah man lange Zeit bey Hofe keinen Rath.

Meter: iambic
SPASITEL.
by Josef Václav Sládek

POD bičem katů k smrti znaven stoje,
jak na kůl Tebe přivázali, Kriste,
když k nebi obracel jsi oči svoje,
chovaje světa spásu v duši čisté,
kdo, kdybys náhle přemožen jsa bolem,
byl zvolal: „Utýrán jsem hroznou mukou,
kdos vyprosť mne!“ – kdo z těch, již stáli kolem
v lání a němí, byl by pohnul rukou? –
V dál rozprchnul se sbor Tvých apoštolů
a všedně cestou svou šel Jerusalem,
Pilát si ruce umyv, zased’ k stolu,
jen matka Tvoje umírala žalem.
A kupčík stál jak jindy ve svém krámu,
a lichvář čítal vyzískanou minci,
a kněz ze svého boha těžil v chrámu,
a luza povídala – o zločinci.
Tak bylo to! – Kdo byl by pohnul rukou,
kdybys byl zvolal: V pravdě jsem syn boží!
chlap špinavý odplvnuv nad Tvou mukou,
hloub byl by srazil korunu Ti z hloží.
A luza, jako dnes, vyvrhlá pěna,
byla by neviděla spásu, Tebe,
ni Moudrost, sama sebou oslepená,
– jak ze stěžejí zem pozvedáš v nebe!

Meter: iambic
Die weggeworfene Flinte
by Christian Morgenstern

Palmström findet eines Abends,
als er zwischen hohem Korn
singend schweift,
eine Flinte.
Trauernd bricht er seinen Hymnus
ab und setzt sich in den Mohn,
seinen Fund
zu betrachten.
Innig stellt er den Verzagten,
der ins Korn sie warf, sich vor
und beklagt
ihn von Herzen.
Mohn und Ähren und Cyanen
windet seine Hand derweil
still um Lauf,
Hahn und Kolben ...
Und er lehnt den so bekränzten
Stutzen an den Kreuzwegstein,
hoffend zart,
daß der Zage,
noch einmal des Weges kommend,
ihn erblicken möge – und –
(.. Seht den Mond
groß im Osten..)

Meter: trochaic
TVÁŘÍ V TVÁŘ
by Josef Holý

Rozžal jsem pochodeň rozumu bílou,
temnými chodbami mokrých skal,
žlebinou nicoty zdivočilou
v poznání sluje jsem sestupoval.
Zaniklé věky mně smály se kol,
věčné tu pohřbené v podzemní dol,
o svatbách vířivých, hýřivých těl
smích jejich teskný vyprávěl,
žlutými fenami štěkal a běhal,
ostrou mě vichřicí pomsty šlehal
s bezcitnou krutostí.
Mrtví tak živým se mstí.
Viděl jsem pralesy zhroucené, tlící,
netvory slepě se milující,
zánik a vzrůst, pupenců mízy,
panenských snění bělostné řízy,
radosti vášnivé, bolesti marnivé,
samičí něhu, oteckou pýchu,
rouhavé vzkypění zrůdného hříchu,
zmocnění dobra i propasti zlého,
konečnou marnost všeho.
Na choré lučině podzimní
used‘ jsem v černé skály.
Nad hlavou ještě ta píseň zní,
ještě se umrlí smáli,
zlobně se vědomí chechtali,
trosky jen zbývaly z něho,
ledové kusy metali
do měkkých strun srdce mého.
Naproti mně mezi stíny
bledá dívka stála,
jako z rakve na milence,
tak se usmívala,
vlasy oblaka a luna líce,
javorové tělo vidíš chvít se,
horskou bouří voní, život pro ni,
dávné minulosti zvonky znějí,
zvonky lásky, budoucnosti vzruch,
ústa, jimi vyřkne slovo Bůh,
oči, Bože můj, ach to jsou Její!
Zdá se mi, jdou miliony let,
kruh otáčí se šerem kolem kruhu,
ráj křišťálový volá pestrou duhu,
blaho vábí blaho k sobě zpět.
Růže rozvíjí se, trní pěje,
pták se rozlétá a hvozd se chvěje,
zdá se mi, že láká slunce zem:
pojď sem, pojď sem!
A nepohnutě žena stojí nahá
jak toužný zázrak nejvyššího blaha,
jak hvězdných světů nejluznější zjev.
Hled očí mráz a krev.
Závratné kotouče vířících proudů,
ohnivých záblesků, železných soudů,
žalobných závěrů drtivé shody,
tryskavých citů doprovody
v jediném mžiku nesčetných ve krůpějích
střídaly se v očích jejích.
Trhavě mizelo hoření žití
v podsvětí úvalu holém,
kamennou hmotou mně chtělo se sníti,
splynouti s mrtvými kolem.
Nachýlil jsem se k ní prostřed skal
v záhadné oči sklenné,
kdo se kdy Smrti do očí zadíval,
nezapomene.

Meter: dactylic
401. Unser Hirtenamt
by Gerhard Tersteegen

Ich hab' ein Hirtenamt: Begierden und Gedanken
Sind meine Schafe, drauf mein Auge stets muß sehn,
Ich halte sie in Eins gesammelt in den Schranken,
Daß sie zerstreuet nicht auf fremder Weide gehn.

Meter: iambic
- CCXXXV - A don Jerónimo de Urrea
by Gutierre de Cetina

Ni la africana sierra excelsa y brava,
ni las bárbaras armas, crudas, fieras,
ni tu sangre esparcida en sus riberas,
que el cielo de la honra derramaba,
ni la furia cruel que trastornaba
ante ti tantas naves y galeras,
ni el viento que en el campo las banderas
del fiero Marte a su pesar postraba,
ni la gálida espada y torre fuerte,
ni en Dura el duro asalto y duro hado,
contra del cual no hay fuerza que resista,
pudieron por más mal darte la muerte,
Iberino pastor desventurado,
y agora mueres de una dulce vista.

Meter: polymetric
Tak chvíli zdá se, jak by z duše Tvojí
by Jaroslav Vrchlický

Tak chvíli zdá se, jak by z duše Tvojí
ten odpor prchal proti mně,
že duše opět nadějí se kojí,
že pochopíme se zas vzájemně.
Tak chvíli zdá se, že by z oka Tvého
ten šlehl starý, vlídný, milý cit,
jak smír a úkoj, zapomnění všeho,
jak slib: my můžem opět šťastní být.
Tak chvíli zdá se – Ale v okamžiku
had starý v srdci spící zasyčí
a z růží touhy mé a snů a díků
jen zbude suché, žluté jehličí.
Jak sama pouta by si připínala
na křídla duše, jež se touží vznést,
jak sama by si víc zas zašlapala,
co slibovalo nový jara květ.
Jak sama pravdu potlačit bys chtěla,
jež dřímá ve hlubině srdce Ti,
mne hodně zkrušit, by má bytost vřelá
musila stydnout šklebu vzápětí.
A jsi přec dobrá! – K čemu také masky,
nač potlačovat v nitru citu hlas?
Já darmo denně píšu Ti zpěv lásky,
by vyzněl nepovšímnut zas a zas.
Já darmo šlapu ulice a schody
a kruším se pro úsměv jediný,
pro paprsk soucitu a paprsk shody;
ó, vystihni mých citů hlubiny!

Meter: iambic
Sonnet 12 [Alas, so all things now do hold their peace]
by Henry Howard

Alas, so all things now do hold their peace,
Heaven and earth disturbèd in no thing;
The beasts, the air, the birds their song do cease;
The nightes car the stars about doth bring.
Calm is the sea, the waves work less and less.
So am not I, whom love, alas, doth wring,
Bringing before my face the great increase
Of my desires, whereat I weep and sing
In joy and woe, as in a doubtful ease.
For my sweet thoughts sometime do pleasure bring,
But by and by the cause of my disease
Gives me a pang that inwardly doth sting,
When that I think what grief it is again
To live and lack the thing should rid my pain.

Meter: iambic
Puesta de sol
by José Tabares Barlett

El astro de oro, el luminar del cielo,
en las líquidas ondas se ocultaba,
la brisa, caprichosa, jugueteaba
en las selvas oscuras de tu pelo.
-¡Canta! -dijiste- con vibrante anhelo!
¡Canta esa lumbre excelsa que se acaba!-
Y en la línea indecisa fulguraba
del cárdeno horizonte, sin un velo
¡Lo recuerdo muy bien! En la agonía
del celeste volcán, bella María,
miraba yo tu faz encantadora
Y ante aquel espectáculo de muerte
¡raro contraste!, parecíame al verte.
que despuntaba, espléndida, la aurora

Meter: polymetric
Z pěšin a cest. (IX.)
by Růžena Jesenská

Majíc tebe plnou duši
šla jsem dlouhou cestou stinnou,
vlčí mák tam někde kvetl,
pampelišky s kopretinou.
Nebe bylo zachmuřené,
a já šla tak v polosnění,
sýkory se smály s větví,
takhle že jim nikdy není.
Došla jsem, jak, nevím ani –
do městečka, tmavý Ital
kolovrátku hudbou sladkou
a pak hodin zvuk mne vítal.
Stála jsem jak omámena
před barokních domků řadou,
hleděla jsem; jak dvě ruce
žlutou přízi na vzduch kladou.
Jak se cestou dovádivě
honí děti opálené,
jak motýli v dálce letí
hlavičky ty barvy lněné.
Kdybys byl v té chvíli přišel,
myslila bych si, můj milý,
že tě jen má duše vidí,
jako příliš často, sní-li.

Meter: trochaic
25.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Weil dir das Beste fehlt, das auff der Unterbahn
Dir als dein Vatertheil die Mutter ließ verschüren:
Nihmstu dir gleich ein Weib, so wirstu doch kein Mann;
Die Zeugen die sind fort, du kanst dich nicht ausführen.

Meter: iambic
A una mujer
by Manuel del Palacio

En balde jurarás que me aborreces
y que fue mi ilusión delirio vano;
yo diré que tu juicio no está sano
o que a una infame cábala obedeces.
¿Aborrecerme tú? Cuenta las veces
que tus cabellos destrenzó mi mano,
las que de amor en el altar profano
escuchaste mis himnos y mis preces
Cuenta las noches que arrullé tu sueño,
las promesas que hiciste cada día,
de nuestro mutuo afán el loco empeño;
y si en odiarme insistes todavía,
di que tu corazón es muy pequeño
para encerrar un alma cual la mía.

Meter: iambic
Sonnet 71: No longer mourn for me when I am dead
by William Shakespeare

No longer mourn for me when I am dead
Than you shall hear the surly sullen bell
Give warning to the world that I am fled
From this vile world with vilest worms to dwell; 
Nay, if you read this line, remember not
The hand that writ it; for I love you so, 
That I in your sweet thoughts would be forgot, 
If thinking on me then should make you woe.
O, if (I say) you look upon this verse, 
When I (perhaps) compounded am with clay,
Do not so much as my poor name rehearse,
But let your love even with my life decay,
Lest the wise world should look into your moan, 
And mock you with me after I am gone.

Meter: iambic
- II -
by Francisco de La Torre

Esta es, Tirsis, la fuente do solía
contemplar tu beldad mi Filis bella;
éste el prado gentil, Tirsis, donde ella
su hermosa frente de su flor ceñía.
Aquí, Tirsis, la vi cuando salía
dando la luz de una y otra estrella;
allí, Tirsis, me vido; y tras aquella
halla se me escondió y ansí la vía.
En esta cueva desde monte amado
me dio la mano y me ciñó la frente
de verde hiedra y de violetas tiernas.
Al prado y haya y cueva y monte y fuente
y al cielo desparciendo olor sagrado,
rindo de tanto bien gracias eternas.

Meter: iambic
61.
by Friedrich Rückert

Wie alt ist Gottes Welt? Die Rechnung magst du sparen;
Ihr Lebensalter zählt sich nicht nach tausend Jahren.
Wenn Gott ist ewig, muß die Welt auch ewig seyn;
Denn Gott ist unser Licht, und Welten dessen Schein.
Kein Licht kann seyn, ohn' auch mit Schein sich zu umzirken,
Und kein Werkmeister, ohn' ein Meisterwerk zu wirken.
Warum muß aber hier sich Gutem Böses gatten?
Weil, wenn der Schein vom Licht sich trennt, er wird zum Schatten.
Darum, wenn Gottes Glanz, nicht Schatten seyn willst du,
So wende nicht dem Licht dich ab, dir selber zu.
Dein schönstes Streben sei, dem Lichte zuzuwenden
Dich und die Welt, so daß euch nicht die Strahlen blenden.

Meter: iambic
1L: Die Veilgens schlagen auß.
by Arno Holz

Die Veilgens schlagen auß.
Sie sind schon halb herauß!
Durch ihre heitre Bläue
dreibt Arkas seine Säue.
Die
die geulen
stehn fast biß an den Bäuchen
in Grähsern und Gesträuchen.
Grohß-Vatter
sein sihben stimmigt Rohr/
ümb sein verlihbtes Pfeiffen
Zitronen-Vögel schweiffen.
Schon hört man Sylvien schreyn/
ach nicht doch/ nein/ ach nein/
die dikken Bokksbaum-Häkken
sie gantz und gar verstäkken.
Der
waß wird dar blohß gemacht?
Bleibt/ Kindgens/ ruhig lihgen/
der Schnizzger schnizzt euch Wihgen!

Meter: iambic
Píseň nymf.
by Emanuel Lešehrad

Tesklivě venku dnes, podzimně, mlhavě.
Podivné myšlenky rodí se ve hlavě...
Nad knihou zasněný naslouchám do šera,
Kdes v domě na klavír kdos hraje z večera:
Blouznivou píseň, tak snivou, tak blouznivou,
Vášnivou, toužící, tichou zas, truchlivou,
Jak zkazku báje, jak šepot vln bájných řek,
Bájných řek plných nymf, bájných řek pohádek.
Vlny jdou, stoupají, hučí, se houpají,
Veliký měsíc se rozžehl nad kraji,
Podivná píseň se line kdes z daleka
Neznámá, mocná tak, cizí, přec odvěká,
Sborem a v sólu zas, nahlas a ztlumená,
Jakoby v člověku a zas jej vzdálená,
Vzdálená věčnosti, blízká od zrození.
Naslouchám strnulý v akkordů zmámení.
Nymfy se blíží a plují a zpívají,
Vlny jdou, stoupají, hučí, se houpají,
Zpěv teskní, vznáší se, klesá a heleká,
Stromy jím šumějí, ozvěnou v skalách lká,
Je svůdný jak žena, opojný jak mok rév,
Vzněcuje v oku žár, přivádí k varu krev...
Z hluboka hvozdu, slyš, rohu zní zadutí
jakoby vylétly vichrové vzedmutí.
O skály tříští se, zahučí v pralese,
ještě kdes daleko ozvěnou ozve se,
Zaniká pomalu, pozvolna, zhasíná
Jak výkřik touhy, jež umdlena usíná.
Nymfy se potápí, mizí, v tmách prchají,
Zpívají píseň o prstenu, zpívají
O kletbě, která jej provází od věků,
O kletbě osudu, píseň o člověku,
Který chce božské, jenž silným chce, skvělým být,
Věčností, krásou, se velkostí k smrti zpít.
Sluneční paprsky tancují na vlnách řek,
S vítězným mečem jde vyvolený snů rek
Za splněním osudu, za životním cílem svým,
Za zahrady čarovné tajemstvím.
Tam zpívá a svádí čarovný pták,
Tak sladce, tak tiše a omamně tak
Jej kolébá v illusi, v dráždivý sen
O neznámé bohyni, o lásce žen,
O rozpětí bez mezí, síle a všem,
Co zrozeno v něm, co zakleto v něm...
A z daleka zaléhá zpěv strážných víl.
V skalách se rozléhá pláč jich a kvil
Nad zhrzenou výstrahou, výstrahou jich,
Jež sklidila nevděk a sklidila smích,
Zpěv pějí o prstenu, prstenu zlém,
Jenž kletbou je odvěkou, neměnnou všem,
Již k prstenu tomu připiati jsou
Neznámou vůlí, osudnou...
A opět je temnota, noc širá jen...
Vlny jdou, šumějí jak hrůzný sen,
Vlny jdou, šumějí a nymfy zpívají,
Zpěv jejich bloudí jak bouřlivák nad kraji.
Strmí hrad illuse z kypících vln,
V požáru plamenech klesá do vln,
Mrtev rek spočívá na márách
V hlubokých tmách těch, bezedných tmách
Zahlcen, rozdrcen bludným svým snem,
odvěkým, neměnným osudem,
Jenž připiat k prstenu, připiat, s ním spiat:
Toužit po božském a lidským být jat!
Tiše kdes doznívá klavíru blouznění...
Pomalu probírám, vzbouzím se ze snění,
Ticho je, ticho a mrtvo kol do kola...
Přede mnou svíčka jen na stolu plápolá.

Meter: dactylic
JISTÉMU POTENTÁTU.
by Karel Dostál-Lutinov

Silné je tvoje tělo,
a silný je tvůj duch,
velká je tvoje země
a velký v ní tvůj ruch.
Velké jsou tvoje statky,
velká jsou slova tvá –
vše u tebe je velké,
jen mysl maličká.

Meter: iambic
Ráj.
by Emanuel Lešehrad

Na mechu jsem našel Mínu;
tu jsem zlíbal její čelo,
ale ona neprocitla.
Pohladil jsem její vlasy;
ruka má se touhou chvěla,
galantnost však zvítězila.
Ale přece zašeptal jsem:
„Míno, moje sladká Míno!“
– V tom se náhle probudila.
Otevřela svoje oči,
a v těch očích něco plálo,
jako zlaté nivy ráje.

Meter: trochaic
Nejdražší rodiče!
by Emanuel Züngel

K novému roku, že Vás rád mám,
srdečné „Na zdar“ Vám provolávám.

Meter: dactylic
1L: Aber dennoch selig
by Ferdinand von Saar

Aber dennoch selig
Sind die frühe Verstorbenen!
Nur Thorheit beklagt es,
Daß sie dahingegangen,
Ohne des Daseins Lust und Glück
Ausgekostet –
Ohne vollbracht zu haben,
Was sie hoffnungsvoll angestrebt.
Denn unergründlich
Ist Menschenschicksal –
Und keiner weiß,
Was der morgende Tag ihm bringt.
Unablässig lauert Unheil,
Lauert der Enttäuschung Schmerz
Und die Gefahr, schuldig zu werden ...
Selig daher,
Dreimal selig
Sind die frühe Verstorbenen.

Meter: polymetric
- XXXV -
by Francisco de Medrano

Cuando envidioso el tiempo haya robado
el tu cabello, espanto ahora de Flora,
y el verano, que alegre gozo ahora
y la flor de mi edad haya robado,
no seré, no, Amarili, a tu sagrado
nombre ingrato que la alma humilde adora,
ni el fuego celestial que en ella mora
de la edad sentirá el invierno helado;
mas del cisne imitando la costumbre,
con acento, por dicha más divino,
te cantaré, para morirme luego;
y como llama que vigor y lumbre
cobra cuando su fin es más vecino,
más resplandecerá mi hermoso fuego.

Meter: polymetric
- XXXVII -
by Hernandode Acunya

En cuanto la materia es más subida
y más se aparta de profanidad,
en tanto, señor, vuestra habilidad
ha quedado de mí más conocida.
Y pues el santo tiempo nos convida
a dejar todo vicio y vanidad,
volvamos con amor y caridad
a Cristo, que es bondad summa cumplida;
y olvidando por él toda otra cosa,
vaga de su pasión el fundamento,
para la gloria que apetece, el alma;
que, sin él, vuestra vida trabajosa
es nave rota que le falta el viento
y en playa de enemigos queda en calma.

Meter: iambic
Dvě žádosti.
by Jan Evangelista Nečas

Páter Kos a páter Malý
konsistoři odevzdali
dobře sestavené žádosti:
Kos chtěl kuchařku k své farnosti,
Malý přál si dostať na ruku,
smí-li do kostela nosiť paruku.
Konsistoř to v uvážení vzala,
načež odpověď jim vyhotoviť dala.
Ale co v tom nevyvedli běsi!
Písař nedal pozor na adresy
a tak dostal Malý,
o paruku dbalý,
toto vyjádření:
„Dává se Vám naše přivolení
s doložením, chcete-li ji míti,
musí aspoň čtyřicet let stará býti.“
Kos pak, kterýž po kuchařce bažil
pro odpověď svoji mnoho blaha zažil:
„Svoluje se k tomu pro budoucí časy,
je-li maličká a má-li černé vlasy.“

Meter: trochaic
- 1423 - Libro III, ELISIO
by Lope de Vega

De la salutación que el ángel santo
os hizo, tan suave y amorosa,
procedió la salud, Virgen hermosa,
que nuestra enfermedad remedió tanto.
Para hacer un compuesto sacrosanto
púsose el ave en la virgínea Rosa,
hipostática unión maravillosa,
del hombre gloria y del infierno espanto.
Bálsamo de la rosa y azucena,
agua pura de zarza sin espina,
nuestro veneno original deshace.
Sois de salud, como de gracia, llena,
débese a Vos la humana y la divina,
pues Dios es la salud, y de Vos nace.

Meter: polymetric
VÍM, ŽIJEŠ VE MNĚ...
by Růžena Jesenská

Vím, žiješ ve mně dále živá,
tvé srdce tepe srdcem mým,
tvá krev v mých žilách bouří, zpívá,
tvým zrakem na svět pohlížím.
Mé myšlenky se rodí z tvojich,
zdroj cítím síly dlaní tvých,
my spolu šly, viď, v mnohých bojích –
a také v krásách zářivých.
Tvé vnukání mé kroky řídí,
náš dvojí život v jeden srost’,
v samotě své i v davu lidí
tvou cítím všudypřítomnost.
Přec potokem mé slzy tekou,
a za tebou mne unáší
proud jejich v pout již nedalekou,
má nejdražší, má nejdražší!

Meter: iambic
Mokřínský zámek.
by František Hajniš

Ve Mokříně na kopečku,
Stojí zámek knížecí,
V kterém se v jednom koutečku
Žije jako za pecí.
Tam se každý večer schází
Mokřínského mužstva květ,
Tam se smutku baňky sází,
Žízni dává výpověd,
Na stolech tam stojí žbánky,
Plné piva od ledu,
Srdce slaví radovánky,
Veselost jde ku předu.
Žádný tam jakživ nezívá,
Žádný se tam nermoutí,
Jeden mluví, druhý zpívá,
Třetí žízni krk kroutí.
Když se půlnoc rozprostírá,
Nade zámkem knížete,
Tu se každý již ubírá
Do teplého doupěte.
Buďte zdrávi ve Mokříně,
Zdráv buď, zámku knížete,
Dejž Bůh, ať i v tuhé zimě
Vám tam radost vykvete!

Meter: trochaic
- 889 - Acto I, GALERIO
by Lope de Vega

Como al reclamo acude el pajarillo,
y el tordo al fruto de temprano acerbo,
al animal difunto el negro cuerpo,
las saltadoras cabras al tomillo.
Como a la voz del tierno corderillo,
hambriento lobo en porfiar protervo,
al agua herido de la flecha el ciervo,
y lleno de garrochas el novillo,
y como a la abejuela a la flor bella,
el mudo pez al cebo y al garlito,
y a su voz cuantas aves tienen nombre,
así el mancebo acude a la doncella,
porque es este deseo y apetito
común naturaleza de los hombres.

Meter: iambic
78.
by Friedrich von Logau

Geld-, Lust- und Ehren-Geitz macht, daß die gantze Welt
So arm ist an Gedieg und nichts von Heil behält.

Meter: iambic
Die Tänzerin
by Franz Grillparzer

Ob Natur dich so begünstigt,
Ob die Kunst dich so gelehrt?
Überflüssig scheint die Frage,
Und der Antwort nimmer wert.
Denn Natur ist blind geboren,
Kunst für sich, nicht blind, doch lahm,
Beide ganz erst, wenn das Auge
Sich den Fuß zur Stütze nahm.
Darum schwing die leichten Flügel,
Wieg des Körpers schöne Last!
Was auch soll dir unsre Meinung,
Wenn du unsre Herzen hast?

Meter: trochaic
85.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wenn du gedenckst, du kanst das höchste Gut erlangen,
Denselben Blick bist du bey ihm vorbeygegangen.

Meter: iambic