PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ŽIVOT.
by Antonín Klášterský

Jsme v mládí všichni jako náměsíční,
jdem v snách a slepi láskou svou a touhou,
nad námi hvězdy jako písek říční
se blýskají a třpytí smavou prouhou.
Kol velký mír a svatý ležet zdá se,
co vane k nám, je květů vůně sytá,
jdem výš, jdem k nebi, ku slávě a kráse,
a ruka vláken měsíčních se chytá.
Pod námi tma je, nad námi je světlo,
jdem výš a výš a stále výš a výše
až k závrati, kde sta se křivek spletlo,
po úzké cestě, která oblouk píše.
A stále nás to ještě výše volá
a stále tam, kam sotva vzletí ptáci.
V tom výkřik hrozný. To je život z dola.
Čím výš kdo spěl, tím hloub se na zem kácí.

Meter: iambic
An die Augen der Liebsten.
  Aria.
by Heinrich Mühlpfort

Jhr schönen Augen ihr/
Ich fühle Gluth/
Und eure Wunder Zier
Erhitzt mein Blut.
Die angenehme Freundlichkeit/
So süsse Blicke strect/
Macht mich erfreut.
Jhr Fackeln meiner Seel
Ich bin entbrant/

aus eurer schwartzen Höhl
Und Diamant/
Komt mir der süsse Gegenschein
Daß ich verliebt muß seyn/
In meiner Pein.
Jhr Flammen meiner Lust/
Wie brennt ihr so?
Wie macht ihr meine Brust
So hertzlich froh!
 leitsterne in das Paradeiß/
Eur so geliebtes Weiß/
Das macht mir heiß.
Strahlt Kertzen in der Nacht/
Weißt mir die Bahn.
Ich bin ja eurer Pracht
Gantz unterthan.
Die Sonne muß sich nicht ent-

sonst wird mein Leben fliehn/
Und gantz verblühn.
Ach küßt ich diesen Strahl
In heisser Brunst/
Der mir theils schencket Quahl
Theils süsse Gunst;
Ich schwöre daß ich sterbe so/
Und bin in eurer Loh/
Von Hertzen froh.

Meter: iambic
- L -
by Juan de Tassis y Peralta

¿No es tiempo, tirano Amor, que vea
de tus violencias crédito en mi ejemplo?
Colgadas mis cadenas en tu templo,
justo será que desengaños crea.
Un mentido esperar cuando lo sea
entre envidia y desprecio me contemplo,
cuando pasiones en avisos templo,
con peligros amor me lisonjea.
Vuelvan los negros ojos a su aljaba
los vivos rayos, que el arpón ardiente
debe mejores blancos a sus tiros.
Miraré cual está, no cual estaba:
de osar cobarde, y de temer valiente;
lágrimas me concede y no suspiros.

Meter: polymetric
- XXXVII -
by Juan Boscan

Cuando de amor me aprieta algún tormento,
y deja en mí la llaga algo rompida,
no puede ser que en mi apenada vida
no quede algún disgusto o sentimiento.
Despierta el alma en este pensamiento,
y sintiéndose casi entristecida,
de mí y de sí se halla tan corrida,
que es otro nuevo mal su corrimiento.
Dice que no conozco yo mi estado;
que no sé estar en lo que debo, fuerte;
yo lo confieso, y voy tan castigado,
que todo mi disgusto se convierte
en nunca más quedar ya disgustado,
puesto que llegué al punto de la muerte.

Meter: iambic
94.
by Friedrich Rückert

Thu Gutes, wenn es auch vielleicht nicht rettet dich,
Doch wenn du Böses thust, verdirbt dichs sicherlich.

Meter: iambic
PÍSEŇ ZIMNÍ.
by Karel Dewetter

Sním – – V daleký v saních my vyjeli kraj,
zní rolničky večerní plání...
A kol nás vše v sněhu, jak stříbrná báj – –
Ó, přitul svou skráň k mé skráni!
Ó, přiviň se ke mně v nejsladších snech,
k mé hrudi úže, vždy úže –
ať zlíbám pyl květný na tvých rtech
a na líčku ohnivé růže!
Jen dál, vždy dál! – – Až ke konci cest
v dál za obzor, kde mizí země! – –
Dnes pojedem spolu až do kraje hvězd –
Ó, blíž jen přiviň se ke mně!
V hloub nebes dnes oř můj se rozletí,
jak hřmí ty peruti šumné! – –
Mé dítě zlaté – jak je ti?
Ty chvíš se? Ó, klidně sni u mne!
Viz, Saturna zlatý teď protkli jsme kruh,
v dál mléčnou se řítíme drahou – – –
Sen prch – – dál k hvězdám však letí můj duch,
co líbám hlavu tvou drahou...

Meter: amphibrachic
2. Erntetage
by Louise Otto

Der Aehren golden Glänzen
Lädt schon der Schnitter Scharen ein
Zu frohen Erntetänzen.
Zur Arbeit, wie zur Freude ruft
Der Sommer allerwegen,
Und Vogelsang und Blumenduft
Verschönen seinen Segen.
Bald aber streift ein kühler Wind
Ob leeren Stoppelfeldern,
Die Vöglein still geworden sind
In Büschen und in Wäldern.
Die
Langsam im Rebengarten,
Es läßt des Herbstes schönstes Bild
Gern lange sich erwarten.
Wer möchte tadeln sie darum?
Ist erst auch sie genommen,
Dann wird es einsam um und um,
Dann droht des Winters Kommen.
Dann sind die Vöglein all' verjagt,
Die Schwalben fortgeflogen,
Des Laubes Fallen traurig klagt,
Von Rot und Gold durchzogen.
Drum segnen wir die letzte Frucht
Als köstlichste von allen,
Von sonn'ger Höhe bis zur Schlucht
Ihr Dankeslieder schallen.
Ob's »Herbsten« heißt im Volkesmund,
Ob »es wird Wein gelesen«,
Es thut sich allwärts jauchzend kund
Ein frisch und fröhlich Wesen.
Und weithin durch die Lüfte dröhnt's
Aus Flinten und aus Böllern.
Anwortend glänzend noch verschönt's
Buntfeuer von den Söllern.
Das ist die letzte Erntezeit –
Wenn Trauben Most geworden:
Dann hängt der
Still an des
Doch Scheuern, Keller heimsten ein
Des Sommers höchste Gaben:
So sei gesegnet Korn und Wein,
Wenn wir geerntet haben.
Gesegnet sei in Blüt' und Frucht
Vor allen Gottesgaben!
Mag nun des Winters Sturm und Wucht
Das letzte Blatt begraben.
Sein Scheiden zu ertragen;
Verscheuchen alle Klagen.

Meter: iambic
XvII.
by Heinrich Heine

Sey mir gegrüßt, du große,
Geheimnißvolle Stadt,
Die einst in ihrem Schooße
Mein Liebchen umschlossen hat.
Sagt an, ihr Thürme und Thore,
Wo ist die Liebste mein?
Euch hab' ich sie anvertrauet,
Ihr solltet mir Bürge seyn.
Unschuldig sind die Thürme,
Sie konnten nicht von der Stell',
Als sie mit Koffern und Schachteln
Die Stadt verlassen so schnell.
Die Thore jedoch, die ließen
Mein Liebchen entwischen gar still;
Ein Thor ist immer willig,
Wenn eine Thörin will.

Meter: iambic
- XC -
by Fcode Borja

Honor de vuestra patria, si el estado,
que menos agradece la fortuna,
espera, no mostrándose importuna,
algún piadoso alivio a su cuidado.
Si el que soberbio mira levantado
su asiento es el distrito de la Luna,
y alegre abraza sin mudanza alguna
un bien de tantos males envidiado.
Con más recelos el dolor previene
quien goza de su dicha la presencia,
que el que perdió los vienes, que no alcanza.
Si el uno espera, lo que el otro tiene,
de entrambos viene a ser la diferencia,
perder la posesión, o la esperanza.

Meter: iambic
- 78 -
by Lope de Vega

La santa Virgen, que en la sacra idea
de Dios fue fabricada antes que el cielo,
del Verbo en carne original modelo,
que su estudio santísimo hermosea.
Naciendo en la dichosa Galilea
fue cuadro celestial, en cuyo velo
de tela humana y de divino celo
Dios los pinceles de su ciencia emplea.
Lucas, gloria y honor de la pintura,
fue sólo digno de copiar un día
con envidia del cielo su hermosura
O soberano Apeles de María,
pues retrató la virginal figura,
a donde Dios mostró lo que sabía.

Meter: iambic
Die drei Sterne auf Erden
by Friedrich Rückert

Drei Sterne fielen von Himmelshöh'n:
Was wollen wir thun auf Erden?
Ich will als Ros' auf den Auen stehn,
Ich will zur Nachtigall werden.
Ich will versenken mein himmlisch Licht
In ein holdlächelndes Angesicht,
Als Mägdlein will ich wandeln.
Die Rose blühte, die Nachtigall sang,
Das Mägdlein horchte und schaute.
Die Rose den Tau des Himmels trank,
Die Nachtigall Himmelslaute;
Das Mägdlein sog den Himmelsschein
In ihre lebenden Augen hinein
Und strömt' es aus in ein Blicken.
Und als der Frühling beschloß den Lauf,
Da fühlte die Ros' ein Schauern,
Die Nachtigall hörte zu singen auf,
Das Mägdlein begann zu trauern.
Willst, Frühling, du länger nicht weilen allhier,
So nimm uns trauernde Schwestern mit dir
Zu unsern heimischen Reichen.
Er nahm die Ros' in die rechte Hand,
Die Nachtigall in die Linken,
Das Mägdlein hüllt' er in sein Gewand,
An den Busen ließ er es sinken.
Die Geister zogen den Sternen zu,
Ihr Staub fiel nieder zu irdischer Ruh',
Wer wird von neuem ihn wecken?

Meter: iambic
- LXXXV - Pide un no, causa de su muerte, para remedio de su mal
by Pedro Soto de Rojas

¿Comenzaré con los suspiros míos,
divina Fénix, tus humanas quejas?
¿Comenzará mi voz en tus orejas
mas siempre sordas, que peñascos fríos?
¿Comenzarán mis lágrimas, dos ríos,
que corran en presencia de tus rejas?
¿Acabará mi amor (pues que le dejas)
a manos de mis fuertes desvaríos?
¡Ay, dura ingrata, ay corazón de nieve!
Negarme un sí, pues me negaste tantos;
que él inspira mi vida larga, o breve.
Niégame un sí, que amor con sus encantos
hace que un no, que mis desdichas mueve,
pueda, al presente reposar mis llantos.

Meter: iambic
Biographisch
by Franz Grillparzer

Gescheit gedacht und dumm gehandelt,
So bin ich mein Tage durchs Leben gewandelt.

Meter: polymetric
- LXXXI -
by Fernando de Herrera

Si deseáis que muera a vuestra mano,
¿por qué dais vida a un corazón abierto?
es crueldad vengar en cuerpo muerto,
culpa, si la hay, de un simple error liviano.
Si con saña buscáis de Amor tirano
dolor eterno a un mísero desierto,
¿por qué hacéis ¡oh extraño desconcierto!
que mengue, y mi pasión fallezca en vano?
Poco es esto si debo yo, Luz mía,
que mis entrañas corte el hierro y parta,
y me acabe el desdén que el mal me ha hecho.
Más que mis esperanzas y alegría
rompa quien tanto bien, cruel, me aparta,
¿cómo sufre y no estalla un tierno pecho?

Meter: iambic
POHÁDKA O HONZOVI
by Petr Křička

Jak ptáček nebeský byl chud...
Je chudý, tolik dát kdo může?
Skřivánek vylít’ kdesi z hrud,
a chytej! – Démanty a růže...
A jak to boží ptáče prost
byl srdcem dítěte i reka:
je celé – sama poctivost
a celé dá je za člověka. – – –
Na svatou Maří k půlnoci
tam pod Plačkovcem tančí víly...
Té duši není pomoci,
jež zabloudí sem v onu chvíli.
Snem těžkým bude chořeti,
tajemným křižmem znamenána,
a jako svíce hořeti,
nezemským ohněm spalována.
Hoho! Což nemá ze žuly
náš chlapec odvahu a vůli?
Spíš hory by se zesuly,
než jejich syn by couvl v půli.
A šel... Jak hora těžký byl
ten život snu, ten život díla...
Pak zrakem sochy políbil...
A pak? – – – Pak unesla ho víla...
Teď jak ty hory věčný je...
Honzíčku! Honzo! Naše stráně
šípky a polní lilije
strou na Tvé zkrvácené skráně...

Meter: iambic
Leknín. (VI.)
by Jaroslav Vrchlický

Ó poesie, tys ten leknín vonný,
nad tůní všednosti jenž usmívavý
tak svůdně kyne do klopotné vřavy
jak zkvětlá hvězda mračen na záhony.
Když západ ve růžové splývá tóny
a měsíc šerem bleskne u doubravy,
jak nymfea tvůj kalich plápolavý
se zvedá bez pout závoje a clony.
Tu v celé kráse mluvíš ku člověku,
pel střásajíc mu v srdce rajské rosy,
až závrať hlavu jímá z tvojich vděků.
Ó šťastný, kdo tvou vůni v srdci nosí,
spí v noci s tebou a se ve dne noří
v tvůj květ, jenž roven hvězdnatému moři!

Meter: iambic
Zpívající pole.
by František Serafínský Procházka

Stál oráč před svým klasným polem,
jež zvolna žloutlo do zlata,
a každý klas se štíhlým stvolem
byl jak by struna napjatá.
Pod vzdušným prstem mnoha duchů
strun moře chvít se počalo,
a v sálajícím letním vzduchu
tak pole klasné zpívalo:
„– Už vrať se domů brousit kosu,
dýl třásti se ti netřeba
o požehnání nebe, rosu,
jdi, nebudeš už bez chleba.
Mzdu každý vezme po své práci,
a práce tvoje krvavá!
Tu krev ti moje zrno vrací,
jež pod žernov již dozrává.
Já život vždy chci tobě dáti
a dětem tvým chléb vezdejší,
však vůli mou, ó žel, že zvrátí
vždy kdosi ještě silnější.
Je země dobrá, nezná zloby
a blesků, vichrů nevolá,
sám do ní ryješ smutné hroby
a šibenice do kola.
Sni klidně již, jak třesknou cepy,
jak žena tvá se zasměje,
a dítě sedíc na otepi,
do rythmu cepů zapěje.
Už vrať se domů brousit kosu,
dýl třásti se ti netřeba
o požehnání nebes, rosu,
jdi, nebudeš už bez chleba...“
„„– Až já budu-li chtíti!““ třeskem
šedivá mraka zahřměla
a do strun stichlých sama bleskem
ledovou kosou zajela. – –
Stál oráč něm, cos’ pláč mu dusí,
a slitování, v úžase
on vidí, že tu býti musí.
Jen kde? V blesku či ve klase?

Meter: iambic
1L: Einst fiel der Leu, der auf der Jagd
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Einst fiel der Leu, der auf der Jagd
Zu tief sich in das Holz gewagt,
Zween Tiegern in die Pranken.
Gewaltig war sein Widerstand;
Allein erschöpft und übermannt
Fieng er itzt an zu wanken.
Da sprang der Dogge schnell heran
Und rettete dem armen Chan
Durch seinen Tod das Leben:
Denn kaum entfloh die Mörderbrut,
So sah er ihn mit stillem Muth
Den Geist den Göttern geben.
Itzt kam der ganze Hof herbey:
»mir eckelt hier, sprach König Leu
Zum Fuchse, seinem Sklaven:
Weg mit dem Aas, es braucht kein Grab;
Nur zieh mir ja die Haut ihm ab,
Es läßt sich gut drauf schlafen.«
Ist dieses, rief mit bitterm Hohn
Der Bär zum Wolf, des Helden Lohn,
Nach dem wir alle dürsten?
Stirb für dein Weib, für deinen Freund,
Fürs Vaterland, für deinen Feind;
Nur stirb für keinen Fürsten.

Meter: iambic
Vencimiento de ausencia
by Francisco Manuel de Melo

Dilatándose va por esos llanos
los verdes montes y los claros ríos;
largos los unos para ser desvíos;
altos los otros para ser tiranos
Agora de los astros soberanos
cumplen la obstinación mis desvaríos,
cual si fuesen también los albedríos
sujetos a las furias de sus manos
Pero tú, estrella celestial, subida
los astros vencerás, ríos y montes,
vengándole a mis ojos su violencia
Luz gozará la fe, alma la vida,
miedo la suerte, sol los horizontes,
paga el amor y crédito la ausencia.

Meter: polymetric
XXI. CLAUDIA PROCULA. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

Ve oliv stínu seděl mužů tlum,
skráň v spánku nachyluje ku kmenům.
Zlá ospalost již spjala jejich víčka.
Sen jistě sladký v loktech svých je hýčká.
Dost zkusili dnes pochodu a vedra,
dnes víc než jindy ruka Mistrova
na zázraky a divy byla štědrá
a sotva vplála zora nachová
až v chvíli tuto, kdy noc v svět se chýlí,
s ním kráčeli a po boku mu byli,
ať na hoře již mluvil k četným davům,
ať na jezeře proudu divým splavům
rozkázal utichnouti mocným kynem,
by po nich mohl světlým kráčet stínem,
ať v posled ještě dětskou druži vítal
a v úsměv vlídný sladkou moudrost vplítal.

Meter: iambic
Metafórica expresión de su afecto amoroso hasta consumada alegoría
by Quevedo

Si hermoso el lazo fue, si dulce el cebo,
fue tirana la red, la prisión dura;
esto a mi suerte, aquello a tu hermosura,
preso, y amante, Lísida, les debo.
El lazo me envidiaron Jove y Febo;
Amor, del cebo, envidia la dulzura;
la red y la prisión mi desventura
crece; yo las adoro y las renuevo.
Yo las adoro y nunca las padezco;
y en la red y prisiones amarrado,
lo que viví sin ellas aborrezco.
Igualmente gozoso y abrasado
la llama adoro y el incendio crezco:
¡tan alto precio tiene mi cuidado!

Meter: polymetric
59. Že nic ta láska. Mlčte, duchem choří!
by Adolf Heyduk

Že nic ta láska. Mlčte, duchem choří!
Já dím, že světům vzejdou ráje zas,
až v každém srdci sluncem pozahoří.

Meter: iambic
Motto zu »Adam Mensch«
by Hermann Conradi

Laß fahren, was dich traurig macht,
Und was die Enge dir geboren –:
In dieser großen Freudennacht
Bleibt dir dein Genius unverloren.
Wir leben, mein geliebtes Weib –
Und unser Leben atmet Fülle –:
Der Dinge unverstandne Hülle
Fiel ab vom nackten Gottesleib.

Meter: iambic
Bundeslied
by Johann Wolfgang Goethe

In allen guten Stunden,
Erhöht von Lieb und Wein,
Soll dieses Lied verbunden
Von uns gesungen sein!
Uns hält der Gott zusammen,
Der uns hierher gebracht.
Erneuert unsre Flammen,
Er hat sie angefacht.
So glühet fröhlich heute,
Seid recht von Herzen eins!
Auf, trinkt erneuter Freude
Dies Glas des echten Weins!
Auf, in der holden Stunde
Stoßt an, und küsset treu
Bei jedem neuen Bunde
Die alten wieder neu!
Wer lebt in unserm Kreise
Und lebt nicht selig drin?
Genießt die freie Weise
Und treuen Brudersinn!
So bleibt durch alle Zeiten
Herz Herzen zugekehrt;
Von keinen Kleinigkeiten
Wird unser Bund gestört.
Uns hat ein Gott gesegnet
Mit freiem Lebensblick,
Und alles, was begegnet,
Erneuert unser Glück.
Durch Grillen nicht gedränget,
Verknickt sich keine Lust;
Durch Zieren nicht geenget,
Schlägt freier unsre Brust.
Mit jedem Schritt wird weiter
Die rasche Lebensbahn,
Und heiter, immer heiter
Steigt unser Blick hinan.
Uns wird es nimmer bange,
Wenn alles steigt und fällt,
Und bleiben lange, lange!
Auf ewig so gesellt.

Meter: iambic
436. Na mladosti své vzpomínám si květy,
by Adolf Heyduk

Na mladosti své vzpomínám si květy,
jen bílé hvězdy byly kopretin,
leč mudřec dí, že z hvězdy jsou též světy.

Meter: iambic
194.
by Friedrich von Logau

Schösser, die in Ämtern dienen, sind der Herren Kunst zu heissen,
(auff Lateinisch) weil sie manchen, auch die Herren selbst, beschmeissen.

Meter: trochaic
The Curse
by J. M. Synge

To a sister of an enemy of the author's who disapproved of 'The Playboy'

Lord, confound this surly sister,
Blight her brow with blotch and blister,
Cramp her larynx, lung, and liver,
In her guts a galling give her.
Let her live to earn her dinners
In Mountjoy with seedy sinners:
Lord, this judgment quickly bring,
And I'm your servant, J. M. Synge.

Meter: trochaic
50. Na daremného lékaře.
by Matěj Josef Sychra

Zřejmý předchůdce jsy smrti,
Neb kam přijdeš, smrt hned škrtí.

Meter: trochaic
De La Galatea, Libro V, Silerio
by Cervantes

Gracias al cielo doy, pues he escapado
de los peligros de este mar incierto,
y al recogido favorable puerto,
tan sin saber por donde, he ya llegado.
Recójanse las velas del cuidado,
repárese el navío pobre abierto,
cumpla los votos quien con rostro muerto
hizo promesas en el mar airado.
Beso la tierra, reverencio al cielo,
mi suerte abrazo mejorada y buena,
llamo dichoso a mi fatal destino,
y a la nueva sin par blanda cadena,
con nuevo intento y amoroso celo,
el lastimado cuello alegre inclino.

Meter: polymetric
NA SPRÁVNÉ CESTĚ
by Josef Svatopluk Machar

Proti živlům neklidným se zákon chystá,
cesta osvědčená, cesta vždycky jistá:
v Kocourkově, aby mohli klidně spáti,
zakázali věžným k ohňům šturmovati.

Meter: trochaic
XxI.  An seine Gemahlin an ihrem 22sten
 Jahr-Tage.   Am 7. November.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Gesegnete des HErrn! gedenck an unsern Bund,
Und komm, den Lebens GOtt gantz kindlich anzubeten,
Versencke dich gantz tief in seinen Liebes-Grund,
Der ehmals auch vor dich so Höll als Tod zertreten!
Er hat an Leib und Geist dich seeliglich geführt;
Er hat dich vor der Bahn der Lästerer behütet;
Dein annoch zartes Hertz hat er mit Ernst gerührt;
Noch eh in deiner Brust was feindliches gewütet.
Du fühltest, Wertheste! von deiner Jugend auf
Ein Treiben zu der Welt; ein Licht von falschen Scheine;
Erhellete die Bahn von deinem ersten Lauff,
Und deines Willens Trieb war eben nicht so reine.
Insonderheit bewarb sich eitele Vernunfft,
Die mit der schönsten Art sich heilig weiß zu brennen,
Um deine gantze Gunst, und lockte in die Zunft
Derjenigen, die sich die weisen Christen nennen;
Die Zunft, die überall den besten Preiß erjagt,
Die Eitelkeit verschmäht, davon kein Ruhm zu hoffen.
Der Hauffe, welcher viel von JEsu Liebe sagt,
Und der den rechten Punct des Glaubens nie getroffen:
Die Zunft, davon ich selbst bey nah ein Mitglied war,
Die Einfalt JEsu wohl vor eine Tummheit hielte,
Und ihr gesegnet Creutz vor furchtbare Gefahr,
Dem Tantzen fluchete, und ohne Vortheil spielte:
Die Schaar, die ohne Scheu der armen Christen lacht,
Und ihres Helden-Fahn zu einer Jrr-Standarte,
Den Ruhm der Niedrigkeit zu eignem Geiste macht,
Und lästert, daß man nur auf Wunder-Züge warte;
Die aber alles das so reiflich überlegt,
Daß man gar oftermahl ihr Bitteres vor Süße,
Jhr Spotten freundlich hält, und was sie böses hegt,
Und was uns stürtzen will, sich immer träumen ließe.
Die ist es, die dich bald, Geliebte! angelockt,
Und die das Christenthum der Kraft verleiden wollen;
So, daß du in dem Ernst bald hie, bald da gestockt,
An statt, daß sich dein Fleiß und Eifer mehren sollen,
Das weiß ich, liebstes Kind! aus dem, was deine Treu
Mir als dem Nähesten in Liebe selbst vertrauet.
Allein, wie preise ich den guten GOt
Daß er bey alle dem dich gnädig angeschauet;
In solchem Stande bin ich von der guten Hand
Des lieben Vaters selbst hieher geleitet worden;
Da knüpfte GOtt zuerst das innerliche Band,
Da ward der Heyraths-Schluß gefaßt im Wächter-Orden.
Doch wurde die Gedult und die Gelassenheit
Nach jedes Nothdurft erst absonderlich probiret;
Und nach verflossener geraumer Warte-Zeit,
Der wunderbahre Rath der Weißheit ausgeführet.
So können ewiglich sich ihres HErren freun,
Die er gewürdigt hat gerecht in ihm zu machen;
Wenn andre Menschen sich vor seinen Wegen scheun,
So windet sie ihr Freund aus den verwirrt’sten Sachen.
Sein Seegen breitet sich auf Kindes-Kinder aus,
Ins weit entfernt’ste Glied verdoppelt sich die Gnade,
Und endlich bringt Er die in ein beständigs Hauß,
Die hier nicht wohneten. Denn Welt war ihnen Schade. Phil. 3.
Wohlan, die Zeit ist kurtz, die Gnade sey mit dir!
Ich wolte dir wohl sonst, mein Hertz! genauer sagen;
Allein dis sey genug: Gehülfin! tragen wir
Sein Joch; so werden wir auch seine Palmen tragen.

Meter: iambic
Ta láska! (1.)
by Jan Václav Tůma

Rozběhlo se srdce
z jara na procházku,
zaletělo k nebi
hledat sobě lásku.
Daleko ta milá
ohnivá hvězdička,
a srdci bez lásky
zdlouhavá cestička.
Kvítko bez rosičky,
bez barvy a vůně,
srdéčko bez lásky
naříká a stůně.
Růže beze květu,
smutné podívání,
a srdce bez lásky
jako v umírání.

Meter: trochaic
V růžích sen.
by Růžena Jesenská

Šípkových růžiček
plné cesty,
jakoby družiček
bez nevěsty;
jedna je růžová,
bledší druhá,
jiná zas nachová:
šípkových růžiček
jakoby družiček
celá duha.
Poupat i rozvitých
plné keře,
dávám si kytky z nich
do kadeře;
slunečné pocely
na tisíce
červánkem posely
poupat i rozvitých.
Dávám ti kytku z nich
do pravice.
Jdem spolu cestičkou
plnou růží,
stanu se růžičkou,
jak se úží;
vraťme se na zpátek
kolem šípků,
růží a poupátek!
Jdem spolu cestičkou,
stanu se růžičkou – –
od polibků. –

Meter: polymetric
Na šviháky a fifleny.
by František Hajniš

Papouškové rajští ptáci,
A jiní to větru žáci,
Jichž se horké po Africe,
V Asii a v Americe,
Na sta, ba i na tisíce
V pralesích po větvích houpá,
Aneb vesele v povětří koupá,
Krásou peří vynikají,
Nad jiné se vypínají,
Až se mílo na ně dívat!
Avšak, co jim právě sluší,
A co mile jímá uši,
Líbým hlasem líbě zpívat –
To jim schází, to jim chybí;
Pročež kdo dle krásy peří
Vnitřní cenu ptáků měří,
Ten se mejlí, ten pochybí!
Tulipáni, jiřinečky,
Vlčí mák i kohoutečky,
A jiných to na sta květů,
Jenž své rozmanité larvy,
Strakaté a pestré barvy,
Na odivy staví světu,
Krásou barev vynikají,
Nad jiné se vypínají,
Schází však jim hlavní cosi –
To, co mile jímá nosy.
Pročež, kdo dle barev krásy soudí,
Ten zajisté často zbloudí:
Barvy co u kvítí, peří co u ptáků,
To u fiflen šaty, oděv u šviháků.

Meter: trochaic
Tus cartas
by Enrique Gronlier

Como de un bosque tétrico en el seno
suena l rumor melódico del río
y parece al sonar su murmurío
que está de orquesta bullicioso lleno;
así en mi corazón triste y sereno
de impresiones eróticas vacío,
nacieron los calores del estío
al traducir tu acento que es tan bueno
En cada frase de tus cartas bellas
hallo un poema célico de amores,
porque observo que tierna te querellas
como ave que suspira entre las
                     flores
y ya que con tus lágrimas las sellas
acuérdate de mí, pero no llores

Meter: polymetric
Al Santísimo Sacramento en que habla el Divino Verbo inmenso con el alma que le está recibiendo de las manos del sacertote
by Luisa de Carvajal y Mendoza

De inmenso amor aqueste abrazo
                     estrecho
recibe, Silva, de tu dulce Amado,
y por la puerta deste diestro lado
éntrate, palomilla, acá en mi pecho
Reposa en el florido y sacro lecho,
y abrásate en amor tan abrasado,
que hasta que el fuerte nudo haya apretado,
no sea posible quede satisfecho

Meter: iambic
33.  Wenn GOtt am liebsten bey uns ist.
by Angelus Silesius

Gott dessen wollust ist bey dir O Mensch zu seyn/
Kehrt/ wenn du nicht daheim/ am liebsten bey dir ein.

Meter: iambic
- XCVII -
by Gutierre de Cetina

Si vos pensáis que por un ceño airado,
por abajar los ojos y enojaros,
o por huir de mí, por alejaros,
torcer el rostro con mirar turbado,
saldréis del alma mía, o que el cuidado
pueda en otro ocupar que en adoraros,
justa causa será para apartaros
estar en ella vos sin vuestro grado.
Tal gracia, tal beldad, cierto, se ofende
pues, en un alma rústica, grosera,
tan pobre de valor, tan defectuosa.
Pero si el hado vuestro a vos defiende,
mejor morada proveed, siquiera:
que ésta os pueda agradar, pues forzosa.

Meter: iambic