PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Samotář.
by Adolf Heyduk

Proč díte: Zamračen je stále,
leč na rtech věčný chví se zpěv?
ba lže, jak ondy počal, dále,
lže všecko: stesk i žal i hněv!
Vždy temné oko řasou klopí,
leč pod ní jasná svítí zář,
a někdo-li mu ruku chopí,
jak z ledu jest, leč plane tvář.
Ač nejraději o samotě,
přec stálý vede rozhovor,
a v bouřném srdci život krotě,
jest ustavičný klam a spor! –“
Ó trvejte jen ve své haně;
vždyť krásy knězem on se stal
a v ňader jeho levé straně
keř růží Pán Bůh uschoval.
Jich dechem mnohého z vás hojí,
a nosí úkoj srdcím všem,
on z bědství na peruti svojí
vás v nebe vznáší andělem.
Tak zní as báchorka ta celá:
Sám chor, v dar světu dává lék;
ve brázdách básníkova čela
vám zraje réva myšlenek.

Meter: iambic
Nepaměti do propasti
by Emanuel Züngel

Nepaměti do propasti
klesne pustý darmochleb;
blah, kdo pěstoval své vlasti
jednu růži, jeden štěp!

Meter: trochaic
PAN VYŠÍNSKÝ. (XXIII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Tak ačkoliv byl, jak jsme pověděli,
Dřív milostníkem známým matek všech:
Teď opět z něho skoro strachy měli,
Když neskrotným se lvem stal v soiréech –
To jsme Vám dříve říci zapomněli,
Že thé a soirée má každý nyní,
Byť u hokyně písařem byl v síni –
I starých pánův byltě nepřítelem,
Že stal se mladých paní dvořitelem;
Ni milenky mu přály v oné době...
Tak rek náš celý svět měl proti sobě.

Meter: iambic
Liebes-Brief an seine  Maitresse.
by Johann Georg Gressel

Ich schreibe/ schönstes Kind/ von Fleisch und Blut getrieben/
Vergib/ wo dieser Brief zu frey gerahten ist!
Es heisset die Natur uns alle beyde lieben/
Ich weis/ daß du mit mir von gleicher Regung bist.
Du darfft darüber dir gar kein Gewissen nehmen/
Was bildest du dir mehr als ander Menschen ein?
Weswegen wilt du dich vor deinem Schatten schämen?
Wie lange wilt du selbst auf dich tyrannisch seyn?
Du weist es Grausahmste/ daß ich als
Und gleichwol legst du mir erst schwere Ketten an/
Was soll die Jungfrauschafft/ das leichte Spinn-Gewebe/
Das Ding/ das jeder sucht/ und niemand finden kan?
Laß deine Rosen bald im ersten Frühling pflücken/
Gedencke/ daß sie nicht auf kaltem Eise blühn/
Die Liebe wil sich nicht zum spähten Alter schicken/
Es pflegt ihr nackend Kind im Winter weg zu ziehn.
Das Closter glaub es mir hat allzustrenge Lehren/
Dis ist kein Leben nicht/ das mich und dich vergnügt/
Die Schönheit wird veracht/ die keiner darf verehren/
Sie ist ein Götzen Bild/ das in den Winckeln liegt.
Weswegen zeigst du mir die rundgewölbten Brüste?
Sie laden meinen Mund/ und meine Finger ein/
Warum erhitzt du mich/ und reitzest meine Lüste?
Wer kan ein
Wie offt betracht ich nicht die wunder schönen Gaben/
Und dencke bey mir selbst/ dis siehet alle Welt/
Was muß nicht dieses Kind vor andre Sachen haben/
Die sie nicht zeigen will/ und mir verborgen hält?
Du wirst dis Heiligthum doch ewig nicht verstecken/
Sonst geht die Süßigkeit mit deiner Jugend hin/
Und bist du es gesinnt vor einem auffzudecken/
So glaub ich/ daß ich hier der allernächste bin.
Du darffst die Jungferschafft nicht mit zu Grabe tragen/
Jhr seyd von unserm Fleisch/ und unserm Bein gemacht/
Doch solt es deine Schaam bey Tage mir versagen/
So gönne mir die Lust bey Schatten reicher Nacht.
Ich will mein Paradieß auch nicht im fiustern fehlen/
Der angenehme Weg ist mir nicht unbekannt/
Indessen solt ich nicht die rechte Strasse wählen/
So sey du Führerin/ ich folge deiner Hand.

Meter: iambic
STARÁ VES.
by Jan Opolský

Za starou ves, v níž kotvím láskou živou,
šel v úvahách jsem o dnech, osudu...
Ne, nechci – marně! – přízeň zimomřivou
a nikomu ji splácet nebudu!
Já melancholik, neznat facit všeho!
Strniska zbude smutná sézona
a tenký vítr prchat bude z něho,
přípravy tupé horal vykoná.
Se chmurou v oku jehnice jdou zvolna
v mou starou ves, v níž kotvím v důvěře
a nálada je mdlá a blahovolná
(stesk dějepravné asi večeře).
Smrtelně máty po zahradách voní,
jehnice mají v oku téměř pláč.
Skrz starou ves jdu; přemýšleje o ní,
řku „dobrou noc!“ jsemť hlubodechý spáč...

Meter: iambic
16. Eben er: O stille Schmach!
by Paul Fleming

Spricht man in Not zu dir: O stille diese Schmach!
so lebst du, Pylades, Orestens Willen nach.

Meter: iambic
Naladění.
by Jaroslav Vrchlický

Mou duší táhlo cos hebce
a zlehýnka,
tak jako hlavou jde slepce
na čas, kdy viděl, vzpomínka.
Mhou, jež se valila v stádech,
se setmělo
a svadlé v sežloutlých ladech
páchnoucí listí leželo...

Meter: polymetric
Enseña a los avaros y codiciosos el más seguro modo de enriquecer mucho
by Quevedo

Si enriquecer pretendes con la usura,
Cristo promete, ¡oh pálido avariento!,
por uno que en el pobre le des, ciento:
¿dónde hallarás ganancia más segura?
La desdicha del pobre es tu ventura;
su hambre y su miseria, tu sustento;
su desnudez, tus galas y tu aumento,
si socorres su afán y pena dura.
Fías de la codicia del tratante
y de la tierra y en alado pino
los tesoros al mar siempre inconstante,
y sólo dudas del poder divino,
pues su misma promesa no es bastante
a persuadir tu ciego desatino.

Meter: polymetric
POJĎME SPAT.
by Josef Václav Sládek

POJĎME spat, pojďme spat,
ostrý vítr duje z lad,
na horách se smráká.
Mlhy táhnou po údolu,
dost již práce, dost již bolu,
mrazný je ten noční chlad
a mne v sen to láká.
Velká tíž, trapná tíž
a já nespal dlouho již
a přec snil tak děsno;
sněním mozek jako plamen,
bděním srdce jako kámen,
sněním, bděním hlava níž,
už tu příliš těsno.
Spí se to jináče,
když se člověk vypláče,
pookřeje po té velké nouzi.
A tam, já kde budu v snách,
choďte mi jen po špičkách,
ať mi nikdo nepláče,
ať mne nikdo ze sna neprobouzí.

Meter: trochaic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

Viendo la casta Arría condenado
a muerte a Peto, su adorado esposo,
por no hallarse con vida al riguroso
trance fatal de verle degollado
Con un puñal pasando su abrasado
pecho el más fiel, más bello, y amoroso,
sacándole después con prodigioso
valor, le entrega a su consorte amado
Pero, dice, no muero se esta herida,
que por no ver tan cruda y triste suerte,
mil vidas a mil golpes las rindiera.
Sólo un dolor me quita cruel la vida:
la herida con que te has de dar la muerte,
esa es, Peto, la que hace que yo muera.

Meter: iambic
- XXVI -
by Juan de Almeida

Juntó naturaleza dos borricos,
Bras Açacau y Sancha la fregona,
él con la enfermedad de la pelona
y ella con un revés por los hocicos.
Después de haber vivido de Zaticos
tuvieron bodegón, en Escalona,
con un loro casó, su hija Antona,
la cual parió dos frailes dominicos.
El uno Bras y el otro Gil nombrados,
fueron entrambos hijos de la moza,
los cuales en creciendo juntos van
al monasterio donde se han llamado
el uno fray Joan Suero de Mendoza
y el otro fray Fadrique de Guzmán.

Meter: iambic
XLIX.
by Gustav Pfleger Moravský

Chtěl mluviť s ním, by přijel dozajista
Za nimi ven; pak s ním i mluviť chtěl,
Proč k nim víc nejde; nechtěl jíti z místa,
Až by mu upřímně vše pověděl.
Tu přijde Orlovská a hned se chystá
Za chotěm na venek jeť se svou dcerou.
Ta jinam myslí však, neb s tisícerou
Se nesla touhou k Praze stověžaté;
Jen k Vladimíru srdce vroucně vzňaté
Se pnulo stále v sladkém nedočkání,
Ač spolu smutek v ňadra se jí sklání.

Meter: iambic
Muerte de Tinguaro
by Patricio Perera Álvarez

Con pujanza el isleño y vigor raro
su independencia sostener pretende,
que el amor santo de la patria
                     enciende
de su valor el esplendente faro
¡Mas todo inútil fue! Cayó Tinguaro,
el fuerte campeón que la defiende,
y sin él ya, la retirada emprende,
dejando el campo al español preclaro.
Nada se opone a su triunfante paso,
abandonando la encantada vega
temerario adelanta hacia el ocaso
Al abrupto Acentejo otra vez llega
y allí donde sufrió duro fracaso
su victorioso pabellón despliega.

Meter: iambic
- XLVIII - A los celos
by Gongora

¡Oh niebla del estado más sereno,
furia infernal, serpiente mal nacida!
¡Oh ponzoñosa víbora escondida
de verde prado en oloroso seno!
¡Oh, entre néctar de amor mortal veneno,
que en vaso de cristal quitas la vida!
¡Oh espada sobre mí de un pelo asida,
de la amorosa espuela duro freno!
¡Oh celo del favor verdugo eterno!
Vuélvete al lugar triste donde estabas,
o al reino, si allá cabes, del espanto.
Mas no cabrás allá, que pues ha tanto
que comes de ti mismo, y no te acabas,
mayor debes de ser que el mismo infierno.

Meter: iambic
4.
by Paul Heyse

Um Mitternacht weckt mich die alte Wunde.
Ich seh' den Mond so still ins Fenster scheinen.
Auch du bist wach, und mit dem Tuch vorm Munde
Ersticken möchtest du dein einsam Weinen.
Ach, sollen mir nicht sagen deine Tränen,
Ich dürfe niemals dich getröstet wähnen?
Ach, sagen sie mir nicht: was dir geblieben,
Sei kaum der Mühe wert, es noch zu lieben?

Meter: iambic
Ein im Winter bereiffter
 Baum.
by Johann Justus Ebeling

Der Winter mit Schneeweissen Haa-
ren,
Kam eh mans dachte angefah-
Da wurden, Berge, Feld und Thal,
Die Bäume, Stauden, Büsche kahl;
Es hingen ihre Zweige nieder,
Als wären sie erstarrte Glieder.
Der Thau, den warme Lufft sonst sprenget,
Jm Sommer an den Blättern hänget,
Die Tropfen die beim Sonnenschein,
Wie kleine Sonnenspiegel seyn,
Der hängte an den starren Kränzen,
Der Bäume, die von Reiffen glänzen.
Der Reif der an den Zweigen frieret,
Den Baum verwundernswürdig zieret,
Ist unten breit und oben spiz
Und wenn darauf des Lichtes Bliz
Mit seinen reichen Schimmer strahlet,
So ist der ganze Baum bemahlet.
O! welch ein Heer von Demantsteinen,
Sieht man alsdenn an Bäumen scheinen,
Wenn sie in weissen Schmuk bereifft;
Nicht anders als wenn drauf gehäufft,
Der Reichthum der in allen Gründen,
Der unterirdschen Welt zu finden.
Allmächtger Schöpfer! welch Ergözzen,
Fliest nicht aus eingebildten Schäzzen,
Bei einer süssen Augenlust,
Zugleich in die begierge Brust;
Ich sah gereifte Diamanten,
Die von den Licht der Sonnen brandten.
Ich lief darnach die regen Wunder
Ganz nah zu sehn; der Andachts-Zunder,
Ward durch des Reiffes Bliz entflammt;
Ich dachte davon dieses stammt,
Der kan auch seine Herrlichkeiten,
Jm Winter uns zur Lust ausbreiten.
Ein Tropfe wird durch ihn gebildet,
Durch seinen Wink gleichsam vergüldet,
Verwandelt durch der Sonnen Schein
In Perlen und in Edelstein.
Sie auf den Bäumen auszustreuen.
Wir meinen in den Wintertagen,
Wär, wie wir Sprichwortsweise sagen,
Jm Garten keine Lust zu gehn,
Nichts angenehmes zu besehn:
Wir irren; nichts kan schöner glänzen,
Als Reiffen, die den Baum bekränzen.
Wenn wir die Sinnen nur recht nüzzen,
So sehn wir allenthalben blizzen,
Den Glanz wodurch die Majestät,
Des Allerhöchsten wird erhöht;
Auch in des Winters trüben Dunkeln,
Sieht man sie in dem Reiffen funkeln.

Meter: iambic
[’Tis the first snow—]
by Matsuo Bashō

’Tis the first snow—
Just enough to bend
The gladiolus leaves!

Meter: polymetric
- XXXVIII -
by Gongora

Si Amor entre las plumas de su nido
prendió mi libertad, ¿qué hará ahora,
que en tus ojos, dulcísima señora,
armado vuela, ya que no vestido?
Entre las violetas fui herido
del áspid que hoy entre los lilios mora,
igual fuerza tenías siendo Aurora,
que ya como Sol tienes bien nacido.
Saludaré tu luz con voz doliente,
cual tierno ruiseñor en prisión dura
despide quejas, pero dulcemente.
Diré cómo de rayos vi tu frente
coronada, y que hace tu hermosura
cantar las aves y llorar la gente.

Meter: iambic
Na Austrebertu.
by Josef Košín z Radostova

Ačkoliv se těšíš zvláštní spanilosti,
netěšíš se zvláštní družek laskavosti.
Proč? I to se velmi snadno vysvětluje:
velká krása malou nikdy nezvětšuje.

Meter: trochaic
Dělník opatrný.
by Beneš Metod Kulda

Dělník měl se věrně k dílu,
pokud ruce měly sílu;
mistr nemůže jej mít,
dělník musí odejít.
Štěstí, že vždy šetřil rád,
sic by nouzi měl a hlad;
nyní ale skromně žil,
mistru svému vděčen byl.
Z malých správek ku podivu
výdělek měl na výživu;
zbožná žena jeho dbalá
jemu věrné pomáhala;
synové dva v dílnách stálí
docházeli mistrů chvály;
otci, matce v čistou chatku
nosívali z úspor zlatku;
a když blaze odumřeli,
značný odkaz po nich měli.
Synové ti nábožní
šťastní jsou a zámožní.
Símě víry v duši vssaté,
dává řemeslům dno zlaté;
bezbožnost a hospoda
dno to ovšem rozhlodá.

Meter: trochaic
473. Svět z bohů křivd i lidí bědně stůně;
by Adolf Heyduk

Svět z bohů křivd i lidí bědně stůně;
hle, hlupce šatí v knížat zlatohlav
a ducha knížata v šat druhdy z húně.

Meter: iambic
[little tree]
by E. E. Cummings

little tree
little silent Christmas tree
you are so little
you are more like a flower

who found you in the green forest
and were you very sorry to come away?
see          i will comfort you
because you smell so sweetly

i will kiss your cool bark
and hug you safe and tight
just as your mother would,
only don't be afraid

look          the spangles
that sleep all the year in a dark box
dreaming of being taken out and allowed to shine,
the balls the chains red and gold the fluffy threads,

put up your little arms
and i'll give them all to you to hold
every finger shall have its ring
and there won't be a single place dark or unhappy

then when you're quite dressed
you'll stand in the window for everyone to see
and how they'll stare!
oh but you'll be very proud

and my little sister and i will take hands
and looking up at our beautiful tree
we'll dance and sing
"Noel Noel"

Meter: polymetric
- VIII - Bella es mi ninfa…
by Francisco de La Torre

Bella es mi ninfa, si los lazos de oro
al apacible viento desordena;
bella, si de sus ojos enajena
el altivo desdén que siempre lloro.
Bella, si con la luz que sólo adoro
la tempestad del viento y mar serena;
bella, si a la dureza de mi pena
vuelve las gracias del celeste coro.
Bella, si mansa; bella, si terrible;
bella, si cruda; bella, esquiva; y bella
si vuelve grave aquella luz del cielo;
cuya beldad humana y apacible
ni se puede saber lo que es sin vella,
ni, vista, entenderá lo que es el suelo.

Meter: iambic
Geheime Briefe.
by Christian Gotthold Spindler

Wir durch der Venus Krafft, Cupido, Fürst der
Liebe,
Beschützer und Patron, nach jedes Hertzens Triebe,
Ein König, dessen Winck auch jeder König ehrt,
Monarche, dem der Creyß der Erden zugehört:

Meter: iambic
V ZÁPADECH...
by Roman Hašek

Těch několik slov ztajených, jež zaslechl jsem maní,
mně více usnout nedalo až pozdě do svítání,
těch několik slov příšerných, jež tiše šeptali si
o smrti všech mých nadějí, tak hrdě vyšlých kdysi.
Jdu zděšen dravou příšerou, jež v nitru mém se skrývá,
s nejasným, teskným tušením, že již se připozdívá,
a úzkostlivě sleduji mdlý tlukot chabých tepen,
jak moh’ bych ještě zachránit člun, který špatně slepen...
A nelze více necítit, jak dech se v prsou dusí,
jak den od dne slábne víc, co v brzku zhynout musí,
a přec vždy divý strach mne rve a děsem skráně planou,
když v ústech náhle cítím krev, krev útrob svých, mdle slanou!
A cítím Kohos za sebou a řítím se, kam On chce,
šílený strachem bezmezným, již tuše problém Konce –
a slov těch stále vzpomínám, jež zaslechl jsem maní
o blízkém konci všech svých dnův, o volném umírání...

Meter: iambic
23.
by Friedrich Rückert

Die hier am lautesten erschollen und erklungen,
Wo sind die Namen hin? verschollen und verklungen!
Wo sind, die sich so voll erschlossen und erblüht,
Die Knospen unsres Ruhms? verschlossen und verblüht.
Wo, die so freudenhell erglommen und erstrahlt,
Die Sonnen unsrer Lust? Verglommen und verstrahlt.
Wohin ist alles das, worüber und worbei
Wir waren stolz und froh? vorüber und vorbei.

Meter: iambic
ZEM POD HORAMI
by Petr Bezruč

Tam pod horami, pod vysokými,
k nebi co zvedly své témě,
tam žije krása nevykreslená,
nevyzpívaná, nezpodobená
krása té goralské země.
Měřiči přijdou – v pokoře manské
kloní se goral – „Hó, to je panské!“
Kde tvůj děd oral, kde otec sil,
panský díl byl!
Žal přilne k žití, jak hora k hoře,
k nebi jde Jasa Krasuly hoře,
žal tvůj a odpor v hodině pozdní
za mříží dozní.
A ty děvuchy, děvuchy bídné,
stud mine hladem, nach bídou řídne,
nadarmo hněvem a žlučí hoř tu –
ty jsou těch fořtů.
Tam pod horami, pod vysokými,
k nebi co zvedly své témě,
tam žije, žije nevykreslená,
nevyzpívaná, nezpodobená
bída té goralské země.

Meter: polymetric
- LXXXIX - Al Conde de Villamediana de su Faetón
by Gongora

En vez de las Helíades, ahora
coronan las Piérides el Prado,
y tronco la más culta levantado,
suda electro en los números que llora.
Plumas vestido ya las aguas mora
Apolo, en vez del pájaro nevado,
que a la fatal del Joven fulminado
alta ruina, le debe voz canora.
¿Quién, pues, verdes cortezas, blanca pluma
les dio? ¿Quién de Faetón el ardimiento,
a cuántos dora el sol, a cuántos baña
términos del Océano la espuma,
dulce fía? Tu métrico instrumento,
¡oh Mercurio del Júpiter de España!

Meter: polymetric
¡NO ME QUIERAS!
by Evangelina E. Guerrero Zacarías

Mi hogar, entre las cañas escondido,
turbó un día la música divina
de tu amor que, en el bosque florecido,
tuvo arrullos de enferma golondrina.
En mi pecho infeliz donde una gota
de cicuta fatal puso el dolor,
sentí vibrar como doliente nota
reminiscencias de un lejano amor.
No avives la tristeza que se caima,
ni despiertes la fiera que se aduerme..
Sólo quiero del bosque la quietud.
;En mi retiro, solitaria palma,
resistirá a los años, siempre inerme,
el viejo amor que canta mi laúd!

Meter: polymetric
- 72 -
by Lope de Vega

Los que fuera del curso y armonía,
que con ley inmortal gobierna el suelo,
vistes el sol entristecer el cielo,
y suceder la noche al mediodía.
Los que vistes con triste melodía
llorar las piedras, y romperse el velo,
morir la vida, y convertirse en hielo
la luz del mundo, que en sí misma ardía.
Mirad el sol, que la prisión levanta
al luminoso cuerpo soberano,
mirad la vida que a la muerte espanta.
Pues con los rayos de su eterna mano
renueva de su templo el alma santa
el cinco veces roto velo humano.

Meter: iambic
Rána.
by Jaroslav Vrchlický

Pod starou jizvou pálí ob čas rána,
je pravda, míň vždy, avšak ještě pálí;
jak s výše strmé, zadumané skály
zřím z dáli v den, kdy srdci byla dána.
Co platna těchy a slov krásných mana,
co škrabošky, v které se soucit halí,
co platna lhostejnost: Zde všecko šálí,
v ráz otvírá se dávných bolů brána.
Však jedno vidím: Touto duše moje
vždy čistší prochází v bělejší říze,
slz žhavých menší dopadá dešť na ni.
Až bude celá bílá, zniknou boje,
zvěst staré urážky znít bude cize,
však jestli bude to – jen v umírání.

Meter: iambic
Duma hřbitovní.
by Bohdan Kaminský

Někdy duma k čelu sedne jak list vrby na hrob holý.
Za letního odpoledne mlčky šel jsem přes údolí
široké a nedohledné,
až kde vesský hřbitov chudý s kostelem se bělal v poli.
Já jít musil v této chvíli mezi tiché, mrtvé spáče,
kde skráň živých často šílí, usedavě někdo pláče
nebo mlčky hlavu chýlí
mezi těmi drny hrobů, umdlený se domů vláče.
Mlčky šel jsem táhlým svahem, šel jsem jako smutek chodí
po hřbitově chudém, drahém, kam stín mrtvých živé vodí,
za kostela nízkým prahem
pad’ jsem jako plavec bludný na břeh se svou puklou lodí.
Kolem obzor širý splýval, chýlilo se ku západu,
oblohou se chvíli díval oblak v spoustu šedých hradů
a z nich smutku tichý příval
zvolna padal na těch hrobů zašlapaných pustou řadu.
A pak velký, slavný západ chýlil se v ty pláně holé.
A já nemoh’, nesměl chápat, jak je těm, kdo spějí dole,
kam víc smutek nesmí sápat
se tím krutým, žhavým spárem, terčem si jich srdce vole.
Mně to tady srdce rvalo, bolelo mne myslit na to,
jak tu všecko umíralo, co kdy bylo komu svato,
a jak pro nás štěstí málo,
a i to, jak příliš záhy na věky je ve hrob sváto.
A v mé čelo utýrané lítost plachou dumu lila,
než jen oko žárem vzplane, dřív by hlava sešílila,
pro ty hroby pošlapané
zoufalá má duma vřelou ze srdce teď krev mi pila.
Bolela mne myšlénka ta na tu smrt i na to žití,
i ten smír, ta chvíle svatá, smutek, jejž tu každý cítí,
na křížích ten paprsk zlata
i ten šepot hrobní trávy, jež se teskně počla chvíti.
A mně rvalo srdce z těla zde to ticho neobsáhlé
i ta tráva, jak se chvěla, šumění to pusté, táhlé
a má píseň osiřelá
i krev teplá mého srdce ustydla mi v nitru náhle.
A já poznal mezi těmi, kdo tu dávno mrtví spějí,
že sám jeden, hrůzou němý, chvím se bázní, beznadějí,
v udupané, pusté zemi,
že víc nikdo neprocítí zoufalé té muky její.
A já chvěl se mrazem zimy a mé oko vlhlo v pláči,
jak to všecko kolem dí mi, tady mezi těmi spáči,
mezi těmi přešťastnými,
že jen ten, kdo živ tu, dál neštěstí se v a smutku vláčí.

Meter: trochaic
HORA SNŮ.
by Vladimír Frída

Tak dneska v mysl se mi vrací zase
ta dávná pověst, již znám z mladých let,
o hoře té, zkad nemůž’ nikdo zpět,
kdo vešel tam jda po vábivém hlase.
Kdo na oře vsed’, jenž se před ní pase,
jenž potom v šílený se dal s ním let,
jak hlavu sklonil ten, jenž vše tam shléd’,
když přece vrátil se po dlouhém čase.
Kdo sed’ na oře, jenž je Naděj v žití,
ten marnost všech svých cílů teprv cítí,
kdo třebas jednou jenom v nich se zmýlí.
Když ze sna procitne, jenž uběh’ chvílí,
kdo vyšel v jitru kdys rozkvetlým polem,
zří teprv teď, že zšeřilo se kolem.

Meter: iambic
A la reina Isabel en el pleno ejercicio de su volu
by Juan Nicasio Gallego

Cual viene en pos de nebuloso invierno
brotando rosas la estación florida,
y la campiña yerta y aterida
revive al soplo de favonio tierno,
así de España al liberal gobierno,
débil un tiempo, sin vigor, sin vida,
brío y lustre darás, reina querida,
y harás su dicha y tu renombre eterno.
Lanzado en fin al báratro profundo,
no verterá en mi patria su veneno
de la anarquía el monstruo furibundo
A tu sombra, Isabel, aliente el bueno,
y a tu cetro feliz aclame el mundo
de la virtud imán, del vicio freno

Meter: iambic
Misgivings
by Herman Melville

When ocean-clouds over inland hills
   Sweep storming in late autumn brown,
 And horror the sodden valley fills,
   And the spire falls crashing in the town,
 I muse upon my country’s ills—
 The tempest bursting from the waste of Time
On the world’s fairest hope linked with man’s foulest crime.

 Nature’s dark side is heeded now—
   (Ah! optimist-cheer disheartened flown)—
 A child may read the moody brow
   Of yon black mountain lone.
 With shouts the torrents down the gorges go,
 And storms are formed behind the storm we feel:
The hemlock shakes in the rafter, the oak in the driving keel.

Meter: iambic
A MAESTRE GONZALO DE BERCEO
by Rubén Darío

Amo tu delicioso alejandrino
como el de Hugo, espíritu de España;
éste vale una copa de champaña
como aquel vale "un vaso de von vino".
Mas a uno y otro pájaro divino
la primitiva cárcel es extraña;
el barrote maltrata, el grillo daña,
que vuelo y libertad son su destino.
Así procuro que en la luz resalte
tu antiguo verso, cuyas alas doro
y hago brillar con mi moderno esmalte;
tiene la libertad con el decoro
y vuelve, como al puño el gerifalte,
trayendo del azul rimas de oro.

Meter: polymetric
Lesem.
by Jaroslav Vrchlický

Lesem často o polední chvíli,
kdy se žárem strom i keř zdá spilý,
náhle táhne těžký, hlubý vzdech,
cosi zalká, cosi žalně kvílí,
až se zachví strom a trne mech.
Snad to duše zašlých vesen byly
spící v svadlých, mrtvých poupatech;
jeseně snad příští tucha pílí
lesem?
Nevím; znám však ton ten zasmušilý
na vrcholu štěstí v lásky snech;
je to lítost, je to žití spěch?
Vím jen: Srdce blíž se k srdci chýlí,
poutníci jak večer zabloudilí
lesem.

Meter: trochaic
Ohromný, nesmírně veliký
by Jan Evangelista Nečas

Ohromný, nesmírně veliký
Někdo jest nad námi všemi –
Jeho jsou slunce i květinka
kořínkem přirostlá k zemi.
Jeho jsou východy, západy,
zákony života všemu.
Nejvyšší nadšení bylo by
malou jen modlitbou k Němu!

Meter: dactylic
1L: Ach du unzertrenntes Wesen in der Dreyheit / wahrer Gott!
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ach du unzertrenntes Wesen in der Dreyheit / wahrer Gott!
Vatter / der du hast die Welt / und in dieser mich erschaffen:
mich Gefallnen auch erlöst / Sohn / mit Creutz und Leidens Waffen:
und du Geist mein Herzens-Herrscher / tröstest mich in aller Noth.
Alle Drey sind eins / zu retten meine Seel vom Sünden-Tod.
Gott gab seinen liebsten Sohn: Dieser ist im Tod entschlaffen /
aller Sünden Quäl-Stich Ihn / mir Ruh zu verschaffen traffen:
und mein Tröster / tunkt im Glauben mich in Christi Wunden-roht.
Vnterschiedlich in den Werken / gleich im Willen / Gnad' und Güt /
kan man diß gedreyte Eins und geeinte Drey erkennen /
aus der abgetheilten Ordnung. Ach begreif' es mein Gemüt.
jedem sind die Werk gemein / und auf keine Weiß zu kennen:
doch Gebährungs Eigenschafft nur dem Vatter zu zuschreiben;
daß er aus von beeden geht / nur dem Geist; dem Sohn / beleiben.

Meter: trochaic