PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V HOŘI BEZMOCNÉM
by Božena Benešová

Mne blízkost smrti hrůzou ovanula...
Ó jasnost zlá! Ó deptající stud!
Má víra padá jako somnambula
z těch výšin, v kterých opojeně plula,
má víra chápe šílený svůj blud!
Jak důvěra jí nesla ještě včera
na věčné lásky věčný koloběh
a naděje jak v lidskou duši, která
s ní splynouc letí z pozemského šera
ku pramenům všech záhad, tajů všech!
Před tebou nemoci, ty děsný hoste,
jak zlomen vzlet, jak srdce poklesá!
Z nás nikdo, nikdo, vysněný můj moste,
po tobě nepůjde a nevyroste
až na bytost, již přijmou nebesa.
Vždyť duše? Duše...? Dosud lidské zření
má tvor tu na loži, má pohyb, řeč...
Však já jen cítím v hrůzném zamrazení,
že posun v pohyb, zvuky v slova mění
ne duše mu, jen křeč.

Meter: iambic
Memorial Verses April 1850
by Matthew Arnold

Goethe in Weimar sleeps, and Greece,
Long since, saw Byron's struggle cease.
But one such death remain'd to come;
The last poetic voice is dumb—
We stand to-day by Wordsworth's tomb.

When Byron's eyes were shut in death,
We bow'd our head and held our breath.
He taught us little; but our soul
Had felt him like the thunder's roll.
With shivering heart the strife we saw
Of passion with eternal law;
And yet with reverential awe
We watch'd the fount of fiery life
Which served for that Titanic strife.

    When Goethe's death was told, we said:
Sunk, then, is Europe's sagest head.
Physician of the iron age,
Goethe has done his pilgrimage.
He took the suffering human race,
He read each wound, each weakness clear;
And struck his finger on the place,
And said: Thou ailest here, and here!

He look'd on Europe's dying hour
Of fitful dream and feverish power;
His eye plunged down the weltering strife,
The turmoil of expiring life—
He said: The end is everywhere,
Art still has truth, take refuge there!
And he was happy, if to know
Causes of things, and far below
His feet to see the lurid flow
Of terror, and insane distress,
And headlong fate, be happiness.

And Wordsworth!—Ah, pale ghosts, rejoice!
For never has such soothing voice
Been to your shadowy world convey'd,
Since erst, at morn, some wandering shade
Heard the clear song of Orpheus come
Through Hades, and the mournful gloom.
Wordsworth has gone from us—and ye,
Ah, may ye feel his voice as we!
He too upon a wintry clime
Had fallen—on this iron time
Of doubts, disputes, distractions, fears.
He found us when the age had bound
Our souls in its benumbing round;
He spoke, and loosed our heart in tears.
He laid us as we lay at birth
On the cool flowery lap of earth,
Smiles broke from us and we had ease;

The hills were round us, and the breeze
Went o'er the sun-lit fields again;
Our foreheads felt the wind and rain.
Our youth return'd; for there was shed
On spirits that had long been dead,
Spirits dried up and closely furl'd,
The freshness of the early world.

Ah! since dark days still bring to light
Man's prudence and man's fiery might,
Time may restore us in his course
Goethe's sage mind and Byron's force;
But where will Europe's latter hour
Again find Wordsworth's healing power?
Others will teach us how to dare,
And against fear our breast to steel;
Others will strengthen us to bear—
But who, ah! who, will make us feel?
The cloud of mortal destiny,
Others will front it fearlessly—
But who, like him, will put it by?

Keep fresh the grass upon his grave,
O Rotha, with thy living wave!
Sing him thy best! for few or none
Hears thy voice right, now he is gone.

Meter: iambic
Fotografías
by Gaspar Núñez de Arce

¡Pantoja, ten valor! Rompe la valla
luce, luce en tarjeta y en membrete
y cabe el toro que enganchó a Pepete
date a luz en las tiendas de quincalla
Eres un necio -Cierto- Pero acalla
tu pudor y la duda no te inquiete
¿Qué importa un necio más donde
                  se mete
con pueril presunción tanta morralla?
¡Valdrás una peseta, buen Pantoja!
No valen mucho más rostros y
                     nombres
que la fotografía al mundo arroja
Enséñanos tu cara y no te asombres:
deja a la edad futura que recoja,
tantos retratos y tan pocos hombres.

Meter: polymetric
91.  In welchem Jahr die Welt er-
 schaffen.
by Angelus Silesius

Da GOtt die Welt erschuf/ waß schrieb man für ein
Jahr?
Kein anders nicht alß das seins Urstands erstes war.

Meter: iambic
- 836 - Acto II, ARIODANTE
by Lope de Vega

Noche la más oscura que se ha visto,
mucho os debe el temor que el alma siente;
mas ¿qué milagro, si mi sol ausente
se traspuso del polo de Calixto?
Si la eterna con lágrimas conquisto,
cúrele celestial vivo y presente;
pero naturaleza no consiente
la justa muerte que el amor resisto.
De sombra en sombra voy, de pena en pena,
de un paso en otro hasta el postrero paso,
llevando sobre el hombro la cadena;
mas como me defiendo, es cierto caso
que al fin ha de acabar con mano ajena
la triste vida y el dolor que paso.

Meter: iambic
A una fea, y espantadiza de ratones
by Quevedo

¿Lo que al ratón tocaba, si te viera,
haces con el ratón, cuando, espantada,
huyes y gritas, siendo, bien mirada,
en limpiezas y en trampas ratonera?
Juzgara, quien huyendo de él te viera,
eras de queso añejo fabricada;
y con razón, que estás tan arrugada,
que pareces al queso por de fuera.
¿Quién pensó (por si ansí tu espanto abones)
que coman solimán, que, atenta, guardas
el que en tu cara juntas a montones?
¿Saltan huyendo quieres aun las bardas,
cuando en roer no piensan los ratones
tu tez de lana sucia de las cardas?

Meter: iambic
OBRAZ.
by Antonín Klášterský

Už nedočkala do jara
a v kořist padla toporu
ta krásná alej prastará,
jež od vsi spěla ke dvoru.
A jen ten starý buk tu zbyl
přes příkazy a zákony,
to že naň někdo pověsil
obrázek bledé Madonny.
Tu lásky hvězdu, lásky vzor,
jak ze vděčnosti, v ples a žal
a v lásky sen a hru a spor
že strom ten často šepotal
A já, když sny se zachvěji,
že záhy padnu v náruč tmám,
na starý strom ten v aleji,
na starý strom ten vzpomínám.
To že jak jemu na kmeni
mně v duši svítí bledá líc,
své oči v lásky zachvění
tak věrně ke mně vzpírajíc.
Snad Smrt, až ke mně přijde sem,
se zahledí v ně kolikrát,
a dál jdouc, řekne s úsměvem:
Ten strom necháme ještě stát!

Meter: iambic
MYSTICKÁ NOC.
by Otakar Auředníček

Když luny žluté květy kvetou
v sklech oken ulic truchlivých,
já cítím bolesť dlouholetou
umlkat v rakvi ňader svých.
S mystických snů se bavím četou,
s leskem žen očí zářivých,
když luny žluté květy kvetou
v sklech oken ulic truchlivých.
Nad hřebeny střech prastarých
se v stínech koček zjevy pletou,
plny paprsků měsíčných
jich oči hoří září kletou,
když luny žluté květy kvetou.

Meter: iambic
Po letech.
by Jaroslav Vrchlický

Známým hvozdem šel jsem.
Tisíc našich snů
kynulo mi s větví
s blahem zašlých dnů.
Polibky se dolů
s větví dívaly,
jako rajští ptáci
v duši zpívaly.
Sepjaly se v duhu,
kde ční skalní sluj,
objaly jak v rámci
drahý obraz tvůj!
Mně tak sladce bylo,
se mnou jakby šla
fialek a máty
kolem vůně mdlá...
V tom od panských dvorů
zazněl pávů křik,
vyzývavý, drsný,
jako pláč a vzlyk.
Prchli ptáci, dumy
padly v náruč tmám,
a já teprv cítil,
že jdu tady sám...

Meter: trochaic
Freie Presse
by Robert Eduard Prutz

Zwanzig Bogen, zwanzig Bogen!
Nun gereckt und nun gezogen,
an den Federn nun gesogen,
bis die zwanzig Bogen voll!
Neunzehn Bogen sind noch sündig,
aber zwanzig machen mündig,
wär' der zwanzigste auch toll!
Nun geplündert, nun gestohlen!
Denn der Zensor hat befohlen,
und der Setzer steht auf Kohlen:
Rasch den zwanzigsten herbei!
Neunzehn Bogen sind gefährlich,
aber zwanzig machen ehrlich,
aber zwanzig machen frei.
Heil'ge Zwanzig! Zu dir bet' ich:
Rätselhaft und wundertätig
macht des Zensors Majestät dich,
und ehre seine Huld.
Zwar das neunzehnte Jahrhundert
steht beschämt und fragt verwundert –
Ja, die Neunzehn hat die Schuld!
Und so läßt es sich erraten:
Unsre Fürsten, unsre Staaten
nehmen als Homöopathen
jetzt die Völker in die Kur,
laßt die Leser sich erbosen!
Wenig Fleisch und lange Soßen,
das ersetzt uns die Zensur.
Schreibt denn nun in Gottes Namen,
schreibt, ihr Herren und ihr Damen,
schreibt, ihr Blinden und ihr Lahmen,
schreibt nach Maß und nach Gewicht!
Zwanzig Bogen zwar sind euer:
aber zwanzig sind zu teuer,
zwanzig Bogen kauft man nicht.
Ja zumal in unseren Tagen,
wo die dampfbeschwingten Wagen
sausend durch die Länder jagen
und es doch an Zeit gebricht:
Zwanzig Bogen – welche Menge!
Zwanzig Bogen – welche Länge!
Zwanzig Bogen liest man nicht!

Meter: trochaic
129. GOtt redt am wenigsten.
by Angelus Silesius

Niemandt redt weniger als GOtt ohn Zeit und ort:
Er spricht von Ewigkeit nur bloß Ein Eintzigs Wort.

Meter: iambic
A don Vicencio Juan de Lastanosa
by Juan Francisco Andrés

Cuanto a tu ingenio toda
                  España deba,
contarán tus Medallas conocidas,
si antes la oscuridad desconocidas
juzgó, hasta que tu pluma las resuelva.
Nuevos aplausos a los doctos mueva
la edición de las luces escondidas,
a tus ansias debiendo esclarecidas
el lucimiento que su autor reprueba
A cuál debamos más no fácilmente
se podrá discernir: aquél oculta
su propio nombre artificiosamente;
Tú, porque del retiro le resulta
mayor gloria, divulgas diligente
las sutilezas de su lima oculta.

Meter: polymetric
- II -
by Fernando de Herrera

Si fuera esta la misma de belleza
luz que mi dulce rey pintó serena,
juzgando lo que siento de mi pena,
pensara en ella ver vuestra grandeza;
mas tanta gloria y bien mortal flaqueza
no admite, y del deseo me condena,
que Amor no sufre, oh celestial sirena,
ni sufre veros cerca vuestra alteza.
Y es justo; que si viera de otra suerte,
creciera con tal ímpetu mi llama,
que mis cenizas fueran los despojos.
Mas, oh dichoso yo si de tal muerte
acabara; que el fuego que me inflama,
cual fénix me avivara en vuestros ojos.

Meter: iambic
- XIV - Faetón
by Hernandode Acunya

Con tal instancia siempre demandaba
el gobierno del sol por solo un día,
que, aunque no convenirle conocía,
Febo al hijo Faetón se lo otorgaba.
Ya el carro y los caballos le entregaba
con que la luz al mundo repartía,
poniéndole delante el mal que habría
si en el camino o en el gobierno erraba.
Mas él, de la oriental casa salido,
fue el orbe y hemisferio traspasando
con furia y con desorden tan extraña,
que el carro, los caballos y él, perdido,
sobre el lombardo Po cayó, abrasando
riberas, aguas, montes y campaña.

Meter: iambic
[corvin, der vor der Zeit der Biebel Blumen stahl]
by Johann Christian Günther

Corvin, der vor der Zeit der Biebel Blumen stahl
Und . . . . . . das Haupt der Geilheit mit zu schmücken,
Erschien jezt am Parnaß und in des Phoebus Saal
Und lies den Korbvoll Obst von reifen Früchten blicken.
Wie nun die Mägdgen stets am ersten lüstern sind,
So kam die Musenschaar mit Vorwiz hergelaufen,
Um was . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . zu kaufen.
Jedoch ihr Appetit lies hier . . . . . ziemlich blind;
Denn als sich nach und nach . . . . . . . . . . bißen,
Verlor sich der Geschmack, und keine konte wißen,
Von was vor Land und Art . . . . . . . . . . . wär.
Die eine rieth . . . . . . . und sprach von ohngefehr,
Es müßen Mispeln seyn, und zwar aus diesem Grunde,
Dieweil sie außen Stroh und innen Steine fand.
Thalia ist schon längst durch ihren Hohn bekand,
Und darum sprach sie gleich mit . . . . . . Munde:
Was braucht es denn hierfür der Gründe viel und fein?
Ich fühl, es werden nichts als Plapperbeeren seyn.

Meter: iambic
FEUILLETON.
by Josef Svatopluk Machar

Hu, trapný obraz... Dopoledne
tatarskou jedem vesnicí
a ďas jen k zahradě tam jedné
zavedl naši zornici:
Tam černý Tatar klečí v trávě
a ostří nože blýskavé
v nevinné hrdlo noří právě,
v beránka hrdlo bělavé.
Krev kouřící se proudí na zem
i ruce barví pohanské –
jak nezachvěly by se mrazem
ty naše duše křesťanské!
Hle, jak tu zlobou nekřtěného
ten tichý symbol umírá,
jak odevzdaně oko jeho
na skonání své pozírá!...
– Náš beránek... jsa na smrt veden
úst ani neotevřel svých... –
Jak zabolel ten citát jeden
až v hloubi duši zvířených...
My jeli dál... však drahnou chvíli
jsme dumali a mlčeli,
pak v trojku vrátil se host milý,
žertovné naše veselí.
Ve Foros dojeli jsme, kde je
park nezvláštní, dům bez vkusu,
a slunce žár tam na zem leje,
jak zaplaceno od kusu – – –
Byl večer potom. Jedem domů.
Do nebe skály trčely.
Do rozsochatých jejich lomů
se orli k spánku vraceli.
V daleku stranou modře snila
nesmírná moře hladina,
zladěná, tichá, jak by byla
to z barvotisku marina.
A tma je... Na zad zvolna plynou
skal rysy. Zvonky koňů zní.
Pár hvězd už září nad krajinou,
zrakové bílí, nehybní.
A jedem. Vstříc nám světlo blýská:
– jdi, izvoščíku, pohleď tam!...
– Jak pravíš, tatarská to víska?
A možno čaje dostat nám? –
I možno. Samovar už šumí,
před krčmou k stolku zasednem.
– Čert, Tatar, jak čaj strojit umí!...
Nuž, dej ty ještě čášku sem! –
– I pojíst možno? Ať se stane. –
Šel, přines v míse kouřící
na rožních maso nabodané,
hebounké maso vonící.
– Jak zveš to? – Šašlík – Jídlo jejich,
toť kousky masa z berana,
po dávných strojen obyčejích –
– Což, zabíjel jsi za rána?
– Tak, baryni. – – Tam v sadě? – – V sadě.
Víc nebylo nám do žertů...
Krev jeho tekla po zahradě
a neotevřel svojich rtů,
když na potupnou smrt byl veden –
ó bible, kniho přesvatá...
– Však šašlík má být teplý sněden –
a Tatar v kuchyň odchvátá.
Tu nová porce... Ďábel svádí,
a duši láká mocný chtíč –
– Eh, jezme! – resolutně radí
náš dobrý Karel Petrovič,
– neb umřel, bychom nezhynuli,
dí bible, já pak dodávám:
nemáme ještě cesty půli
a hospod více není tam. –

Meter: iambic
Na brusiče.
by Hugo Václav Wunsch

Stýskáš si mi každou chvíli,
co vše zkusíš se svou ženou;
nediv se, když ty jsi brusič,
že má hubu nabroušenou!

Meter: trochaic
Que como su amor no fue sólo de las partes exteriores, que son mortales, ansí también no lo será su amor
by Quevedo

Que vos me permitáis sólo pretendo,
y saber ser cortés y ser amante;
esquivo los deseos, y constante,
sin pretensión, a sólo amar atiendo.
Ni con intento de gozar ofendo
las deidades del garbo y de semblante;
no fuera lo que vi causa bastante,
si no se le añadiera lo que entiendo.
Llamáronme los ojos las facciones;
prendiéronlos eternas jerarquías
de virtudes y heroicas perfecciones.
No verán de mi amor el fin los días:
la eternidad ofrece sus blasones
a la pureza de las ansías mías.

Meter: iambic
Rote Signale
by Kurt Tucholsky

Vier Treppen links im Hinterhause
als Oberhaupt und Haustyrann
herrscht der Familienvater Krause
und sieht sich seine Bude an:
Een Haufen Nipps, – der Schönheit wejen –
zwee Engel überm Ehebett
mit joldbesticktem Morjensejen
und eene Venus im Klosett.
Und neben Militärandenken
mit schönem schwarzweißrotem Band
und Hochzeits- und Vereinsjeschenken
hängt einsam Lenin an der Wand.
Bloß wenn er an der Theke steht,
ist Krause Sozialist:
da schwitzt er Klassenkämpfertum
und schimpft uff Bürgermist.
Sonst frißt er sich ne Plauze ran,
ist fromm und gottergeben . . .
Doch kommts nicht auf die Schnauze an,
ihr müßt auch danach leben!

Meter: iambic
Quisqueyana
by Gastón Fernández Deligne

Mientras combate hermano contra hermano,
la savia tropical fecunda amores,
y cuaja frutos y burila flores,
sin aprensión de invierno ni verano.
Mientras riega la sangre loma y llano,
espíranse de valles y de alcores
voluptuosos arrullos gemidores
que no interrumpe el grito del milano
Y cuando para el trueno belicoso,
quédense los occisos alazanes,
¡oh, combustión solar! a lo que arbitres;
que en esta tierra donde no hay volcanes,
donde no hay ofidiano ponzoñoso
ni felino feroz, tampoco hay buitres.

Meter: polymetric
NEJMILOSTIVĚJŠÍ PANE! ZÁŠTITO A OKRASO NAŠE! VZORE VŠÍ DOKONALOSTI NEJKRÁSNĚJŠÍ!
by Karel Dostál-Lutinov

Ó jaké božské Slovo
Jsi Ráčil Promluvit!
Před jeho září bledne
a prchá slunka svit!
To Slovo přeobrátí
vesmír a jeho um –
toť Zjevení, toť nové
jest Evangelium!
Ó dej ho tisknout ještě
jen aspoň milion, –
mé ovce strhli dvéře –
taký je po něm shon!
Můj vládce přelaskavý,
už napřed vzdávám dík
a lízám Tvoje Paty.

Meter: iambic
La lluvia, mi hermana
by J. A. Falconi Villagómez

Siempre la lluvia gris... ¡Qué
                  intensa
pena esta tarde de melancolía!
Su alma en nosotros a la par resuena
como una novia triste en agonía
Y es otras veces una hermana
                     buena
que al oído nos da su letanía,
intermitente entre la paz serena
de alguna noche desolada y fría
¡Oh, la lluvia! Mi hermana confidente
que me vela como a un convaleciente
y en mis labios su breve ósculo imprime.
¡Entre todos el único sincero!
Siempre la lluvia gris Yo sólo
                     quiero
su silenciosa música que oprime

Meter: polymetric
- XXXII -
by Gongora

Ni en este monte, este aire, ni este río
corre fiera, vuela ave, ni pez nada,
de quien con atención no sea escuchada
la triste voz del triste llanto mío;
y aunque en la fuerza sea de el estío
al viento mi querella encomendada,
cuando a cada cual de ellos más le agrada
fresca cueva, árbol verde, arroyo frío,
a compasión movidos de mi llanto,
dejan la sombra, el ramo y la hondura,
cual ya por escuchar el dulce canto
de aquel que, de Strimón en la espesura,
los suspendía cien mil veces. ¡Tanto
puede mi mal y puede su dulzura!

Meter: iambic
Al digno y sabio intendente don Alejandro Ramírez
by Alejandro Tapia y Rivera

Triste la hermosa Borinquen gemía
arrastrando la mísera pobreza,
ella que el don de perenal riqueza
en sus campos feraces contenía
El cielo que amoroso la quería
no pudo consentir en su terneza
que sufriese tan bárbara dureza,
la que el yugo del mal no merecía
De Power escuchó la alta plegaria
(del patriótico amor grato suspiro)
y ordenó que a cambiar la era precaria
en rico bienestar, fuese Ramiro
Ramiro bienhechor, tu noble historia
grabará Puerto Rico en su memoria

Meter: polymetric
PÍSEŇ TEMNÉ HVĚZDY.
by Jan Vrba

Vesmírem osleplá bloudím, starobou svráščelá jsem,
a přece do kruhu tančím v mateřském slunečním jasu,
zoufale plodím a rodím, zděšena úprkem času,
já temná vyhaslá hvězda, já Zem.
Nohy mi mrznou, a hlavu ledová pokrývá pláň,
však prales bují mi dosud na bocích starého těla,
pod žebry skalnaté hrudi dosud žhne láva mi vřelá,
a máků plameny zkvétá má dlaň.
Člověkem pyšním se dneska, já hvězdu zrodivší kdys,
já z jeho vášní se těším a z jeho myšlenek vření,
z divokých bystřin se těším, z mořského příboje hřmění,
když dlouhou řadou vln bije o mys.
Bláznivou radostí šílím v rudnoucích podzimních dnech,
že dosud ploditi mohu žhavého vína mok rudý,
že dosud skrytého ohně plny jsou ztuhlé mé hrudy,
zdroj mléka že v mých ňadrech nevysech’.
Jen v nocích zapláču rosou, v mlh vdovský halím se šlář,
když vysoko hořící hvězdy v bolestné porodu chvíli
v nezměrné prostory písní chvících se paprsků kvílí,
a mně zář mrtvého syna mrazí tvář.

Meter: dactylic
La abuelita
by Rosario («Crisantema») Sansores

La abuelita tiene cabellos nevados
y unos ojos claros, donde la bondad
va poniendo dulces reflejos dorados
sobre la tristeza de su ancianidad
Más de ochenta inviernos pasaron por ella,
pero aún está fuerte para trabajar;
prepara unos dulces y hace una
                     paella
que nadie ha podido jamás imitar
Por las noches, si la cena termina,
limpia diligente la inmensa cocina,
toma su calceta, y en el gran salón,
al coro de nietos que la solicita,
¡cuántas historietas cuenta la abuelita,
hasta que se duerme junto a su sillón!

Meter: polymetric
- XII -
by Fernando de Herrera

Veo el ajeno bien, veo el contento
que ofrece blando amor al pobre estado;
y como al fin doliente, acongojado,
busco un liviano engaño a mi tormento.
Aparto de la pena el pensamiento,
y espero, osadamente aventurado,
nueva gloria en la fuerza del cuidado,
y doy valor seguro al sufrimiento.
Surte incierto mil veces mi deseo,
la presa desparece por quien muero,
y se remonta con desdén perdido.
Temo ser otro insano Salmoneo,
que fingió el no imitable rayo fiero,
y fue con rayo abrasador herido.

Meter: iambic
Neustaň.
by Albína Dvořáková-Mráčková

Ve nitru svém svatou kdo jiskru cítíš
k božství až vzepnout ducha žhoucí let –
v něm neustaň, nechť zbouřen proti tobě
povstane jednohlasně celý svět.
A neustaň, nechť ďasů v lidském hávu
celé se peklo na tě vyrojí,
nechť cíle tvého božskojasné slunce
příšerných zastře mraků závoji.
A neustaň – nechť v nízkost strhnout svoji
chtí řeřavými tebe okovy;
o neustaň – nechť za tebou i vyslán
roj smrtonosných šípů jedový.
A jestli přec, zasáhnut střelou krutou,
ku zemi klesneš s křídlem zlomeným –
neodvrať ještě zraků s cíle svého,
jenž v výši září písmem plamenným.
Neustaň ještě srdce živit mroucí
tou žhoucí touhou – svatým zápalem
a neustaň – až zrak tvůj strhán shasne
a srdce pukne v stonu zoufalém! –

Meter: iambic
- 32 - Aún no dejó la pluma...
by Lope de Vega

El galán de la linda bigotera,
que dicen que sin ella os enamora,
no es como vos le imagináis ahora,
pero como quisiérades que fuera.
Platos suelen estar en espetera,
y espadas en recámara, señora,
y así la bigotera mistifora,
pues no se queda en tres a la primera.
Debe de ser que ahora es joven tierno;
pero si no, mandad, si sois servida,
que la traiga de noche por invierno.
Para el frío será cosa escogida:
que bigotera en un lampiño eterno
es poner parche donde no hay herida.

Meter: polymetric
80.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Welt trägt Feuer zu. Es lästert Land auf Land.
Thut Buß. In einem Blick sind sie und wir verbrannt.

Meter: iambic
- XII - A Fernando Meléndez de Cangas
by Fernando de Herrera

Ya que nublosa sombra cubre, y frío,
la blanca frente de este monte alzado,
y del grave Aquilón aliento helado
retarda el lento curso al hondo río,
siento de ingrata mano al pecho mío
nieve arrojada, y siento desmayado
mi fuego, y culpo mi deseo osado
y de Amor el tirano señorío;
que por un vano bien, que huye luego
y me deja dolor eterno, pierdo
de libertad amada la nobleza.
Mas ¡oh que acierta mal quien nada ciego!
y el que cuida, Fernando, ser más cuerdo,
descubre en tal hazaña más flaqueza.

Meter: iambic
A la Asunción de la Virgen
by Francisco Rodríguez Zapata

De aqueste valle de zozobra y llanto
al Empíreo elevándote, oh María,
tierras y mares bañas de alegría,
y al éter prestas inefable encanto
Sírvete el sol de esplendoroso manto,
oriente las estrellas a porfía,
la luna alfombra tu fragante vía
entre nubes de nácar y amaranto
Alzan los orbes cántico sonoro
a tu grandeza, augusta Soberana,
hoy de Sión apetecida aurora
Lo repite incesante el almo coro,
y con júbilo intenso, al verte ufana,
junto al solio de Dios tu solio adora.

Meter: polymetric
- XXXI -
by Argensola

¿Cómo tienes noticia tan profunda
del derecho civil, Teodoro mío?
Dilo, así Dios te dé un barbero pío,
que esa prolija barba arrase o tunda.
Antes, oh Fabio, las navajas hunda
varón barbado, insigne barba crío;
que en mí el saber, como en Sansón el brío,
en este pelo trágico se funda.
¿Esto es posible? Oh grato a los incultos
saturno, si en las barbas de Teodoro
el fruto que en un largo estudio pones,
bróteme doctas cerdas cada poro;
mas niega este secreto a los cabrones
que aspirarán a ser jurisconsultos.

Meter: iambic
242.
by Friedrich Rückert

Vom Glauben gehst du aus, und kehrst zurück zum Glauben;
Der Zweifel steht am Weg, die Ruhe dir zu rauben.
Gehst du ihm aus dem Weg? er ist auf allen Wegen,
In anderer Gestalt tritt er dir dort entgegen.
Drum flieh nicht vor dem Feind, und such' ihn auch nicht auf;
Wo er dir aufstößt, räum' ihn fort aus deinem Lauf!
Bekämpfen mußt du ihn, du mußt ihn überwinden,
Willst du durch sein Gebiet den Weg zur Wahrheit finden.
Du zweifelst nicht, weil du geworden weiser bist;
Du zweifelst, weil noch reif nicht deine Weisheit ist.
Der Zweifel ist die Hüll', in der die Frucht soll reifen,
Und die gereifte Frucht wird ihre Hüll' abstreifen.

Meter: iambic