PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Resolución animosa de amante desesperado
by Francisco Pinel y Monroy

Yo romperé los duros eslabones
desta horrible cadena con tal brío,
que de una vez redima el albedrío
del dominio infeliz de las pasiones
Aunque intente con vanas ilusiones
aliviar este peso el desvarío;
que por estar dorado el hierro impío,
no siento menos graves las prisiones
Difícil (no lo dudo) es el intento,
cuando tan noble parte de la vida
ciega se implica en los robustos lazos
Mas, venceré el dolor con el aliento
para dejar el alma desasida,
y quede el corazón hecho pedazos

Meter: polymetric
115.  Du must zuvor das seyn.
by Angelus Silesius

Mensch sol GOtt und sein Lamm dein Ewger Tempel
seyn/
So mustu jhm zuvor dein Hertz zu einem weihn.

Meter: polymetric
1L: Ein Schrei aus Herzensnot
by Karl Henckell

Ein Schrei aus Herzensnot
Ist oft in schlimmen Wirren
Ein bessrer Patriot
Als Schmeichlers Liedergirren.
Und wer zur Seite tritt
Bei Ruhmesfestfanfaren,
Wird nicht zum Hypokrit
Bereits mit braunen Haaren.

Meter: iambic
X. „Přijď království tvé“ na penízku malém
by Jaroslav Vrchlický

„Přijď království tvé“ na penízku malém
víc ke mně dí, že posvěcen tvým rtem,
i já se modlím v zpomínání stálém
za lásku tvou, v které tak šťastným jsem.
„Přijď království tvé!“ to je pro nás láska,
v níž našli jsme svůj ztracený již ráj,
toť pravá žití tvář, vše jiné maska,
toť pravý jeho cíl, vše jiné báj.
„Přijď království tvé!“ ono tvojich očí,
tvých paží, polibků a ňader tvých,
sem vzpomínka jak do svatyně vkročí,
kde stále radost, ples a štěstí jih.
„Přijď království tvé!“ Na kolenách denně
se modlit chci, ó drahá, za tebe,
když láska naše nepodlehne změně,
víc nestojím již jiné o nebe!

Meter: iambic
PAN VYŠÍNSKÝ. (XXIII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Též filosofijí se hrozně trápil;
Mozek mu zmátla metafysika,
Anť z nejsvatší se číše notně napil
Té pracné vědy, zkázy mladíka;
Však z toho všeho mnoho nepolapil.
Neb konečně svým nahlíd’ bystrým duchem,
Že bláznovství je, šermovati vzduchem,
A že tak nejlíp každý učiní,
Když filosofů všemu náčiní
Dá vale a všem jejich systémům
A obrátí se k vlastním pojemům.

Meter: iambic
- 940 - Acto I, FILENO
by Lope de Vega

Aunque vengarme de tu sol pudiera,
si tu cabello un bárbaro cortara
y en sus niñas amor me retratara,
cuando en tus ojos sin temor me viera;
aunque sin rayos en tu hermosa esfera,
tu divina belleza contemplara,
y cuanto yo quisiera te mirara,
que yo sé bien que eternamente fuera;
y aunque me abrases, Clori, me parece
que a mi remedio está mejor pedirte
guardes el oro, que andan por robarte;
que si todo el cabello amor me ofrece
para ocasión, y no he podido asirte,
sin él, ¿de qué asiré para obligarte?

Meter: iambic
Z rytířských dob
by Otokar Fischer

Harcujete, bojovníci,
směle smíte vítězící
hlavu k slunci nést.
Zdola volá v blesku kopyt
kdos, kdo neschopen se vzchopit:
Při slavnostní veselici
vzdejte padlým čest!

Meter: trochaic
Eitelkeit.
by Hans Assmann von Abschatz

Ihr bejahrten Eich- und Tannen/ deren dick-umlaubtes
Haubt
Diesem Bache Schatten giebet/ ihre Macht der Sonnen
raubt/
Wie vergleicht sich euer Stand also wenig mit dem meinen!
Wie so wenig kan der Mensch eurem Wesen ähnlich schei-
nen!
Hundert Jahre sind verstrichen/ und ihr seyd noch frisch und
gantz/
Eure Rind’ und Blätter haben noch vollkommen ihren
Glantz.
Ich/ bey Leben mehr als todt/ muß dem Rest der Jahre wei-
chen/
Eh ich noch das halbe Theil eures Alters kan erreichen.
Euch muß nutzen/ mehr als schaden der beflammte Sonnen-
Schein/
Was der kalte Winter raubet/ bringt der warme Sommer
ein;
Ich erfriere/ wenn es kalt; ich verbrenne/ wenn es hitzet/
Weder Lentz noch Winter ists/ welcher mich vorm Tode schützet
Ihr erhebet eure Wipffel fast biß an das Sternen-Dach/
Ihr umarmet Lufft und Wolcken/ gebet keinem Sturme nach;
Ich vor Blitz und Donner scheu/ muß das Haubt zur Erden
biegen/
Deren offne Schoß für mich machet Raum und Platz zu lie-
gen.
Sind nun mehr als wir die Bäume/ was erhebt sich unser
Geist?
Was ists/ daß man in Gedancken über Mond und Sternen
reist?
Last uns iede Stund und Tag/ ieden Morgen also leben/
Als wenn auff den Abend wir müsten Gutt und Blutt be-
geben.

Meter: polymetric
245. Die GOttheit ist meine Mutter.
by Angelus Silesius

Auß GOtt bin ich gebohrn: ists ohne deuteley:
So frage mich nur nicht wer meine Mutter sey.

Meter: iambic
Očekávání.
by Adolf Heyduk

Stál před chatou a hleděl do daleka
jak někdo, z dálky přítele jenž čeká;
syn ze žni z Moravy dnes měl se vrátit,
a on byl chor, dech počal se mu krátit,
a stará hlava klesala vždy níže –
let téměř sto, toť krutší všech je tíže.
Zrak vyhaslý zjev synův marně hledá,
snad teď jde on – ne, pouze mlha šedá
blíž kráčí z hor a v postavy se sráží
hlav osmahlých i ramenou a paží,
a mezi nimi postať syna bosou
on vidět mní, jak plece chýlí s kosou.
Chce houknout naň, leč těžce vzduchu lapá –
a kývá zas a chví se, co as chápá
tím okem mdlým; to jiná postať zcela:
dva důlky vidí spod holého čela
dvě škeřící se kostlivcovy dásně
a místo šatu rubášové řásně.
A zděsil se, to jiný přišel kdosi,
jenž k jiné žatvě přibrousil hrot kosy;
to přišla smrt, jež po světě se honí
a setne ho, – syn přijde teprv po ní –
i vzdychl kmet a zastenal: Ach, hochu,
žnec jiný tenkrát předhonil tě trochu!

Meter: iambic
TEKY CHODSKÁ.
by Eliška Krásnohorská

Mateří květe koření
na horách v našem búčí;
těžké to, těžké lúčení,
s matičkou kdo se lúčí.
Na světě jen to nejchudší
hať si tu roste kvítí,
nedáme my se z náručí
mateří zemi vzíti.

Meter: dactylic
ZÁMEK V MLZE.
by Pavla Maternová

S hlavy dómu závoj splývá –
ranní mlhy lehká tkáň –
v řeky ňadra pohyblivá
přes hradčanskou snivou skráň.
Jsou to snové matky Prahy?
Je to ranní země dech? –
Pod letenské mírné svahy
mlha sklouzá po jezech,
v sever prchá s jihu strany.
Blankyt svítí v jasný den –
jen ten závoj nad Hradčany
zachvívá se nezdvižen.
V mlze té co smutku psáno!
Hrade, starý hrade náš –
vstane přec i tobě ráno,
kdy zas, naše slunce, vzpláš?

Meter: trochaic
Já jsem Čech!
by Simeon Karel Macháček

Já jsem Čech!
Kdo k své zemi požehnané
Větším právem v lásce plane,
Nežli plane Čech?
Vlast mu plodů
Pro pohodu
Uděluje všech.
Já jsem Čech!
Kdo se nad něj předky svými,
Hrdinami slavnějšími
Velebiti smí?
U pokoji,
Jako v boji
Sláva Čechů zní.
Já jsem Čech!
Kdo své jetve v kterém kraji
Šíře světem rozkládají,
Nežli Slované?
V jejich kmenu
Čecha jménu
Blaho chované.
Já jsem Čech!
Čí to projevují líce
Rázy člověkosti více
Tvůrce podobu?
Um a city
Stejně vlity
V jednu způsobu?
Já jsem Čech!
Český jazyk silně, sladce,
Jasně, jadrně i hladce
Z úst se vyvíjí;
Zvonkem děvě
Lásku jevě,
Hrůzou vrahu hřmí!
Já jsem Čech!
Čí to zpěv, jak city chtějí,
Srdce lidská dorazněji
Pohýbati zná?
Jimi hraje
V nebes kraje
Ducha pozvedá?
Já jsem Čech!
Komu srdce tím, co svato,
Více, nežli Čecha jato
Ze zemšťanů všech?
Pro čest nebe
Zapře sebe,
Poslední dá dech!

Meter: trochaic
Salvatorův obraz v Chrudimi. (V.)
by František Kyselý

Chrudim byla plna slavnostního ruchu
o velikonoční svaté neděli;
odevšad zněl dotaz radostivý k sluchu:
„Zdali jste již Kristův obraz viděli –
obraz, který zhyzdil Švéda lupu lačný
a jenž pro krev živou, trysklou z malby ran,
prohlášen je církví matkou za zázračný
a v chrám děkanský nám k uctívání dán?“
Touto novinou jak rujným vínem zpilí
Chrudimané spatřit obraz pospíšili,
nad ním trnuli a předeň klekali;
s pevnou důvěrou kdo před ním vzprosil Pána,
pomoc žádoucí mu milostivě dána,
ostavil jej žal i neduh nekalý.
Pověst o obrazu v dál se rozletěla
a jak vítězozpěv jásala i hřměla,
až se dmula hruď a vyjasňoval zor:
„Do Chrudimě chvátej, kdo se v bolu stápí,
v koho sama smrt již zabodává drápy;
zázraky tam činí božský Salvator!“
Zdálo se, že novým příštím Salvatora
posléze dnů spásy utěšená zora
vybleskuje českým krajem všelikým;
takto Bůh, jenž plán svůj od věčnosti snoval,
zvolna Syna svého obraz připravoval
k příštím úkolům a cílům velikým.

Meter: trochaic
1.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Gott der ist über Zeit, o Mensch, wo wilt du hin,
Wann du gestorben bist, alsdann erfragst du ihn.

Meter: iambic
by Kaspar von Stieler

Freund/
Getreuer/
denn/ weil im Feuer
mein Fürst Apollo scheint/
ich werd' unendlich lieben.
Nimm hier für alle Gunst
so du lang' an mir erwiesen/
die Zeilen meiner schlechten Kunst/
mit Venus Schwanen-kiel geschrieben/
die Zeilen/ von der Jugend nur gepriesen.
Zwar überzeuget mich mein Sinn
daß ich dir mehr verpflichtet binn:
was aber/ ist in meinen Händen?
der Götter überheuffter Grimm
führt mich im Elend noch herüm
ohn anzulenden.
Ich weiß/ dz dein Gemüht'
auff ein getreues Herze sieht/
das steht/ mein Herzensfreund/ dir offẽ.
Ein ander mag auff Gold und Schäzze/
auff Augen-schein und eitle Gaben hoffen/
der wehrten Freundschaft-bund helt and' weit Geseze
Mit diesen Zeilen wil ich dir mein Herz uñ mich erbeigẽ geben.
ein merers schenk ich/ wird mich Gott zukünftig u. dich lassẽ lebẽ.

Meter: iambic
[die Bildung will mit Geist den Stoff beleben]
by Franz Grillparzer

Die Bildung will mit Geist den Stoff beleben,
Doch findet sie Unlösbares genug;
Wirst du nun aus dem bunten Zeug nicht klug,
So nimm es achselzuckend als gegeben.

Meter: iambic
VICHŘICE. (VIII.)
by Ludvík Lošťák

Dnem dnešním dožil jsem se dvacátého roku! –
Co smutku zašeřilo moji duši,
co bídy zjevilo se mému oku,
a kolik ran má duše v příštích dobách tuší!
Buď s Bohem, moje mládí, jaro mého žití,
já zřím Tě před sebou, jak hrst svadlého kvítí!
Mým údělem jsou pouta starých žalů,
a v odříkání kráčet k svému ideálu...
O jaro žití, rci mi, číms mi bylo vskutku,
vždyť místo radosti vždy vrhalos mě do zármutku!...
Já čistě snil a přírodou jsem cudně bloudil,
leč místo jasu dne Bůh mračnou noc mi soudil!
Tys hrobem bylo všech mých snův a cílů,
Tys ničilo můj rozlet, nadšení a sílu,
Tys o lásku mě oloupilo jasnou, –
a kudy nyní jdu – tu pouze hvězdy hasnou! –
Ty ani druha nepřálo si duši mojí,
však já vše tiše vzal, co vyšlo z ruky Tvojí!
Přes všechna zklamání jsem ve vítězství doufal vždycky,
neb v Naději a Víře kotví život lidský...
Tak s Bohem buď, o jaro mého žití!
Já musím v boj – za Svobodu se bíti!
Já s nahým mečem musím na krvavé pláně,
tam vavřín vítězný mé zdobit bude skráně! –

Meter: iambic
- LIX -
by Juan Boscan

Gran tiempo fui de males tan dañado,
por el dañado amor que en mí reinaba,
que a sanos y a dolientes espantaba,
la vista de un doliente tan llagado.
Me convenía andar siempre apartado,
según de mí la gente se apartaba;
y aquello en que más ya me reposaba
era hartarme de ser desdichado.
Me vi sano después en un momento,
y vueltos en placer los malos míos;
miraba a todos esta salud mía,
con un maravillado sentimiento:
como al ciego miraron los judíos
espantados de verle como vía.

Meter: iambic
- 982 - TOMÁS De El último godo
by Lope de Vega

Yo Carlos, por mi parte descendiente
de los emperadores alemanes
y de reyes y santos capitanes,
por mi madre en España y de ella ausente,
confieso un Dios, confieso juntamente
todo lo que la Iglesia santa adora;
mis pasados entonces, y yo ahora,
en una fe y unión eternamente;
declaro que es Lutero infiel, y digo
que le mando salir de mis estados
como artífice hereje y enemigo,
y así os suplico, oh príncipes amados,
ensalcemos la fe con su castigo
y seremos de Dios remunerados.

Meter: polymetric
- VII -
by Juan de Tassis y Peralta

Más cierto está en perderse el que procura
seguir, volando, vuestro pensamiento
que quien al bravo mar, al bravo viento
la vida entrega en barca mal segura.
Cuando más que ésa de constancia pura,
gobernada por vuestro entendimiento,
muestra ir a quien es, a salvamento,
señora, de la vela y de ventura.
Si vos regís las velas, ¿Qué aprovecha
que entre Escila y Caribdis peligrosos
bramen las olas alterándose ellas?
Aunque sea la fortuna más desecha,
impedir no podrán vientos furiosos
que pongáis vuestra barca en las estrellas.

Meter: polymetric
Sonnets from the Portuguese 28: My letters! all dead paper, ... mute and white !
by Elizabeth Barrett Browning

My letters! all dead paper, ... mute and white ! —
And yet they seem alive and quivering
Against my tremulous hands which loose the string
And let them drop down on my knee to-night.
This said, ... he wished to have me in his sight
Once, as a friend: this fixed a day in spring
To come and touch my hand ... a simple thing,
Yet I wept for it! — this, ... the paper's light ...
Said, Dear, I love thee; and I sank and quailed
As if God's future thundered on my past.
This said, I am thine — and so its ink has paled
With lying at my heart that beat too fast.
And this ... O Love, thy words have ill availed,
If, what this said, I dared repeat at last!

Meter: iambic
- CXII -
by Gongora

Comer salchichas y hallar sin gota
el frasco, por haberse derramado;
llegar a tomar postas muy cansado
y daros una que tropieza y trota;
calzaros con gran premio la una bota
y romperse la otra en lo picado;
ir a primera, habiéndoos descartado
del rey de bastos, y acudir la sota;
servir a dama que no dando toma;
deber a genoveses puntuales;
pasear sin gualdrapa haciendo lodos;
tener familia que no sirva y coma…
añada quien quisiere otros mil males:
que el ser casado es el peor de todos.

Meter: iambic
25. Drahá tetinko! Vám přeji
by Jan Květoslav Klumpar

Drahá tetinko! Vám přeji
K Vašim narozeninám
Všecko dobré, štěstí, zdraví
A vše, co jen milo Vám.
Pán Bůh prosbu neoslyší,
Již dnes k němu vysýlám:
„Drahně roků zachovejž ji,
Tetinku, o Bože, nám!“

Meter: trochaic
De El padre de su enemigo
by Juan de Villegas

Príncipe ilustre, mi piedad advierte,
pues que le pongo fin a tu deseo,
si te quito el amor monstruo
                  más fiero,
que importa si Feduardo darte muerte,
con un dolor no más, si bien tan fuerte,
excusas muchas que en mi pecho veo,
tu mueres, a vivir por lo que creo
y yo vivo a morir, infeliz suerte.
Cual de los dos el venturoso ha sido,
pues por la puerta que te abrió la herida,
pudo salir amor, y entró en olvido,
que más dicha pretende quien olvida
dejarme a padecer apercibido
yo quedo con amor y tú sin vida

Meter: polymetric
1L: Einstmals die Schwalben kamen
by Louise Otto

Einstmals die Schwalben kamen
Mit fröhlichem Gesang,
Jetzt ziehen fort sie wieder
Und schweigen alle bang.
Das ist ein gutes Zeichen:
Sie brachten Lieder her,
Die bleiben
Drum singen
Wir aber können singen
Nun auch bei Eis und Schnee –
Die Schwalben stille ziehen
Habt Dank! – Ade! Ade!

Meter: iambic
SONET O DOBRODINÍ
by Josef Svatopluk Machar

Ne, neklňte těm bičům barbarů,
kdo čist je sám, jen ten ať kamenuje!
Dnes otrok koupen hrstí krejcarů
a skyvou chleba, které potřebuje,
neb radou, protekcí, jež z rozmaru
neb z dlouhé chvíle kdos mu uděluje,
kdos, jenž snad cenu těchto podarů
z let svojich mladých ještě pamatuje!
Ten otrok zapřiž se a vezmi kříž...
Na mozku, na těle je spoután již
a kouli na noze při každém kroku cítí –
a běda, běda mu, když zatroufá se vzpříti!
V skráň vpálí mecenáš mu kletbu nevděčníka,
a svět jen k tomu: „dobře, dobře“ říká. –

Meter: iambic
DENNÍ CESTA
by Karel Toman

Po noční bouři voní vzduch,
a chladná louka rosou svítí.
Je obzor v dálce mlžný pruh.
O čem chceš, srdce, o čem sníti?
O druzích, kteří zemřeli,
když ocelově hrály klasy?
O hlavách, které nezřely
slib naplněný kruté krásy?
Šli věrní, tiší, oddaní
po tvojich cestách, rodná země.
Šum stromů tvých jak zoufání
těch mrtvých hořce mluví ke mně.
A voní louka, rosa, vzduch.
Ve větvích stromů pějí ptáci.
Domova pokořený duch
v jich píseň vplétá variaci:
že rozlezla se po Čechách
zbohatlá chasa povýšenců
jak kokotice lad a drah.
– A v mrtvou vůni vašich věnců
se mísí výdech surový
žravého nestoudného býlí. –
Vám závidím klid hrobový,
kdož dobří jste a čistí byli.

Meter: iambic
MNĚ NĚKDO UMŘEL...
by Josef Rosenzweig-Moir

Mně někdo umřel dnes, já slyšel jeho povzdech,
jak útlou květinu když vítr přelomí.
Pláč tichý, drásavý šel po ztemnělých hvozdech,
kde křídla bělavá se chvěla nad stromy.
A něco sřítilo se v nivách mojí duše,
a marně proudily tam horké slzy mé.
Já půjdu životem tak zlomeně a hluše...
Oči se nezvednou a duše nevzplane...

Meter: polymetric
Bilden und verstehen
by Clemens Brentano

Was wir in uns die tiefe Sehnsucht nennen,
Was uns mit dunklen Wünschen still erfüllt,
Die tiefe Wärme, hohes Licht so mild,
Sind Elemente, die wir selten kennen,
Die sich im einzelnen geheim zertrennen,
Wie Licht in Dir, in mir sich Wärme hüllt,
Doch nimmer dringt ein Leben durch das Bild,
Wenn Licht und Wärme nicht als Flamme brennen.
Die Wärme in dem Herzen war so groß,
Daß ich ins kühle Mondenlicht gesehen
Nun brennet wild die Flamme mir im Schoß.
Und endlich muß ein heilig Bild erstehen
Reißt ewig sich so Licht, als Wärme los
So einigt sich ja

Meter: iambic
SYLLOGISMY A VIDMA
by Beneš Grünwald

Rozum syllogismy střeží,
srdce vidma růžová.
Oba štěpy zkvetou stěží.
Kterému, kdy vposled sněží,
osud více zachová?
Bdíš-li, obrem jsi, kol kyne
Hesperidek sad ti z hvězd,
leč, jak vztáhneš dlaň, noc splyne,
sen tě v dívčí náruč svine –
hle, v tom celý život jest.
Snům se bráníš, rozum kvílí
plný prudkých nadějí,
v bdění zase srdce šílí,
přeludů květ ztrácí bílý
podle všedních kolejí.

Meter: trochaic
An die Sternen/ daß sie jhm den Weg zeigen wollen.
by Martin Opitz

Ihr Fackeln dieser Welt/ jhr ewig brennend Fewer/
Ihr Liechter in der Lufft/ jhr Himmels äugelein/
Führt mich zu meinem Lieb: Kompt jhr mir nicht zu stewer/
So wirdt mein brennendt Hertz an statt der Sternen sein.

Meter: iambic
MODLITBA ŠEŘÍKU
by Emanuel Lešehrad

Růžový šeřík se rozdýmal za šera
v stříbrné kadidelnici jarního večera
před nebes oltářní nádherou,
jako by k Luně duši svou
panicky zardělou
vydechnout chtěl

Meter: dactylic
BOUŘE. (IV. JINOCH POD STOŽÁREM.)
by Svatopluk Čech

Jak ten obraz božské Panny
v šedý stěžně kmen,
obrázek mi přelíbezný
v srdce zasazen.
A jak tuto pod obrazem
lampa mžiká tmou,
lásky hvězdička se míhá
tmavou duší mou.
Za hory jsem strmé zašel,
hlubé za moře,
však mé srdce zůstalo tam
v chatce nahoře.
Uviděl jsem dálných lesů
divukrásný květ,
ale krásnější je přece
dívčinky mé ret.
Nespatřil jsem hvězdy také
v nebi celičkém,
jaká rybářce mé zlaté
svítí pod víčkem.
Za poklady obešel jsem
cizích zemí lem,
však ten poklad ve tvém, dívko,
srdci rozmilém.
Kněžko nebes, ochraň zmaru
šedou stěžně hruď
a dvou srdcí věrné lásce
milostiva buď!

Meter: trochaic
In the Valley of Cauteretz
by Lord Tennyson Alfred

All along the valley, stream that flashest white,
Deepening thy voice with the deepening of the night,
All along the valley, where thy waters flow,
I walk'd with one I loved two and thirty years ago.
All along the valley, while I walk'd to-day,
The two and thirty years were a mist that rolls away;
For all along the valley, down thy rocky bed,
Thy living voice to me was as the voice of the dead,
And all along the valley, by rock and cave and tree,
The voice of the dead was a living voice to me.

Meter: trochaic
Liebeszauber .
by Gottfried August Bürger

Mädel, schau mir ins Gesicht!
Schelmenauge, blinzle nicht!
Mädel, merke was ich sage!
Gib mir Rede, wenn ich frage!
Holla hoch mir ins Gesicht!
Schelmenauge, blinzle nicht!
Bist nicht häslich, das ist wahr;
Aüglein hast du, blau und klar;
Wang’ und Mund sind süsse Feigen;
Ach! vom Busen las mich schweigen!
Reizend, Liebchen, das ist wahr,
Reizend bist du offenbar.
Aber reizend her und hin!
Bist ja doch nicht Kaiserin;
Nicht die Kaiserin der Schönen,
Würdig ganz allein zum Krönen.
Reizend her und reizend hin!
Fehlt noch viel zur Kaiserin.
Hundert Schönen sicherlich,
Hundert, hundert! fänden sich,
Die vor Eifer würden lodern,
Dich auf Schönheit ’rauszufodern.
Hundert Schönen fänden sich;
Hundert siegten über dich.
Dennoch hegst du Kaiserrecht
Ueber deinen treuen Knecht:
Kaiserrecht in seinem Herzen,
Bald zu Wonne, bald zu Schmerzen.
Tod und Leben, Kaiserrecht,
Nimt von dir der treue Knecht!
Hundert ist wol grosse Zal;
Aber, Liebchen, las es mal
Hunderttausend Schönen wagen,
Dich von Thron und Reich zu jagen!
Hunderttausend! Welche Zal!
Sie verlören alzumal.
Schelmenauge, Schelmenmund,
Sieh mich an und thu mir’s kund!
He, warum bist du die Meine?
Du allein und anders Keine?
Sieh mich an und thu mir’s kund,
Schelmenauge, Schelmenmund!
Sinnig forsch’ ich auf und ab:
Was so ganz dir hin mich gab? —
Ha! durch nichts mich so zu zwingen,
Geht nicht zu mit rechten Dingen.
Zaubermädel, auf und ab,
Sprich, wo ist dein Zauberstab?

Meter: trochaic
POESII A LÁSCE
by Josef Svatopluk Machar

Stárnete, dámy! Četných vašich vrásek
dnes bílým pudrem nelze zakrýti,
váš zimní úsměv žlutých, svadlých krásek
dnes nedovede nás už zvábiti.
Byl jednou čas... a snad i život jiný...
to všechno hodil věk náš do rumu,
věk cifer, strojů, páry, elektřiny,
chladného praktického rozumu.
Teď zbožňuje vás jenom v jaru žití
gymnasist čilý, kráska unylá,
však doba letem ku předu se řítí
a mizí s ní i jejich idyla.
Vám vysměje se pak muž s vážnou lící
i dáma, jejíž cit tlí kdesi v tmách,
i mládež naše moudrá, plešatící
při vodě sedíc v dusných kavárnách.
Stárnete, dámy... V karnevalu světa
sedíte stále – starých panen dvé,
kol nichž ples veselý a šumný letá,
a jichž už k tanci nikdo nevyzve.
A když zrak chladný vířícího davu
k vám v pustý kout tak časem zaletí,
vždy hádá, že smrt skosí vaši hlavu
při skonu nervosního století...

Meter: iambic
- 86 -
by Lope de Vega

Por celebrar Domingo soberano
vuestra fiesta mejor, Pedro divino,
a cantar a Milán el credo vino,
llevándole el compás de Dios la mano.
Echó en efecto en vuestro canto llano
tan alto contrapunto en el camino,
que los coros celestes que previno,
fueron los ecos del acento humano.
Entrose por la Iglesia la herejía,
por suspender con pertinaz denuedo
del músico divino la armonía.
Y cisne santo con el mismo dedo
mostró que el Evangelio dicho había,
pues que cantaba con su sangre el Credo.

Meter: iambic
- XXVIII -
by Bernardino de Rebolledo

El invencible curso de los años,
los excesos en ellos repetidos,
peligrosos desastres padecidos
en los Climas del Orbe más extraños.
Anticipando inevitables daños
mortifican potencias y sentidos,
los objetos no bien reconocidos
manifiestan costosos desengaños.
Las manos y pies ya sin Ejercicio
aun repararse del dolor no emprenden,
vacilando los dientes certifican
la ruina que amenaza el edificio,
sólo los Pensamientos se defienden,
y los Cabellos que los significan.

Meter: polymetric
INRI
by Jesús Balmori

Siempre acude á mi mente Dios clavado
En el duro suplicio de un madero.
Encerrando su amor puro y sincero
Por el hombre, en su pecho destrozado.
Entretanto que un pueblo descarado
Ruge á sus pies, satánico altanero
Escupiéndole al rostro torpe y fiero
Porque lava con sangre, su pecado.
¡Cuántas veces alcanza mi mirada
De ese cuadre la trágica parodia
En este suelo dolorido y triste!
Y en esa cruz te veo a ti clavada
Patria de mis ensueños, pues te odia
La turba ingrata por quien tu moriste

Meter: polymetric