PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Přijď království tvé.
by Josef Baše

Přijď království tvé. Satan zdvih’ se v stínu
lstí úkladnou a záštím sršící,
aby svět vzbouřil proti Hospodinu,
i nasel koukol mezi pšenici.
Útokem cestu v národy si razí
houfové jeho v zbrani hotovi. –
Přijď království tvé, nerozbornou hrází
chraň Církev svou, znič skutky ďáblovy.
Přijď království tvé, to království slávy,
již hlásá, jásá vesmír daleký:
že ty jsi Bůh náš jediný a pravý,
jenž byl a jest a bude na věky;
ve vichru blíží se a v moři blesků
a zem i nebe plní velebou,
že hasne slunce v zářném čarolesku –
a není bohů jiných před tebou.
Přijď království tvé, to království moci,
jíž kázal světu jsi „z ničeho – být“,
vyměřil den a určil dráhu noci
a hvězdy jasné rozsel na blankyt;
té moci vítězné, jež tvoří slovem,
jíž nezadrží nikdo v postupu:
že Pánem panujících tebe zovem,
a Hospodinem sluješ zástupů.
Přijď království tvé, to království lásky,
kdež není místa soudu jinšímu
než po zákonu, jenž má dvě otázky:
o lásce k Bohu, lásce k bližnímu;
ovčinec jeden, jeden pastýř tu je,
a různosť stavu lidi nelíší,
že jeden druhému se obětuje,
a všickni, všickni Kristu Ježíši.
Přijď království tvé, svaté, požehnané,
šiř nade vší se světů prostorou
ve slávě, moci, lásce svrchované,
a srdce naše naplň pokorou;
abychom tobě jen se poddávali,
vše skládajíce v dokonalosť tvou,
a z rukou tvojich, z tvého slova brali
svůj rozum všecek, cit i vůli svou.

Meter: iambic
Uberschrifft an eines ungerechten
 Richters Hauß.
by Georg Neumark

Jmfall du willst von mir ein gutes Urtheil hoffen/
So bring den Beutel mit/ dann steht die Thür dir offen.

Meter: iambic
A los celos
by Anastasio Pantaleón de Ribera

¡Ah del Amor sagrada Monarquía
cuanto fuera tu yugo más sabroso
si de los celos al dolor forzoso
supiera resistirse el alma mía!
No la inmortal resiste valentía
de un alma, no rigor tan poderoso,
que afán le impone eterno sin reposo
de los celos la infame tiranía.
Cual inmortalidad está segura
del furor de los celos, si se atreve,
a ser aun de las almas homicida.
No tan grave la ofensa, no tan dura
al tósigo secreto el labio bebe,
pues muere sola a su rigor la vida.

Meter: iambic
MOLTKE
by Josef Svatopluk Machar

K Náchodu na bojiště vždycky vyjel
si z blízkých lázní, kde si pravidelně
stroj svého těla dával do pořádku,
stařeček suchý, polní maršál, hrabě
a z tvůrců říše jeden z neposledních.
Náchodem projel, mířil k Vysokovu
a polní cestou potom k Václavicům,
kde stanul u starého kostelíka.
Zved kukátko si k ocvikřeným očím
a rozhledl se; v zlaté záři slunce
kraj širý ležel před ním jako mapa
a s vysokého plateau maršál zíral
na tiché svědky živé pruské slávy,
Na sklonku června v šestašedesátém
zde Ramming zdržet Steinmetzův chtěl předvoj,
zde Prusi stáli mezi Dlouhým Lesem
a školkou – dnes už lesem – tamhle v levo.
Od Vrchoviny vyrazil zde Hertweck
s brigádou svojí. Von Löwenfeld měl zde
jen deset kumpanií avantgardy.
Tam přes ten druhý kostel zaútočil
Rakušan na nás sevřenými čtverci,
cíl dobrý našim jehlovkám. A tamhle
se čtverce jeho kolísati začly,
zlé znamení to vždycky při útoku.
Svou zálohu ved Hertweck k posilnění
řad prořídlých a marně. Přišel Ramming
s divisí čerstvou. Naši ustoupili
do lesa Branky. Zde to. V kmenech stromů
jsou dosud rakouských ran jizvy živé
a stromy – invalidi přece žijou –.
Byl kritický to moment: v šiky naše
byl vnesen nepokoj a zmatek jízdou,
vrženou na nás. Steinmetz přijel kouře
– ta dýmka byla součástkou úst jeho –
a pohledem a klidem jako vždycky
pořádek znovu zaved v řadách našich.
Ach Steinmetz... Chudák... vojákovo štěstí
a osud jeho se vždy točí kolem
a dokud zrak nezavřeš, nikdy nevíš,
zda neoctneš se náhle v prachu cesty
a zda tě kolo tvoje nepřejede...
Pak všecky fáse boje prošly živě
lbí maršalovou – až jak odpoledne
kol čtvrté útočivá vlna slední
se odrazila, zpět šla, rozplynula
se v širém kraji v žlutých lánech polí.
A jako žluté moře do daleka
i dnes kraj leží v teplé záři slunce.
Vsi bílé v něm a tmavé skvrny zahrad
a pruhy luk – a vše to mluvit bude
k všem příštím časům o dnech pruské slávy...
Tak podumal si starý maršál zase,
jak obyčejně, když si vyjel z lázní,
kde těla stroj si dával do pořádku,
sem na bojiště. Kukátko snes s očí
a kraj se zúžil – viděl už jen matně
svým ocvikřeným zrakem vísky Kleny
a Šerc a Domkov, které zdola zírat
se zdály k němu, bělavý dým míru
z komínů dýchajíce k modru nebes;
vzdych s hluboka a sejmul cvikr s očí,
leč viděl sotva už jen blízké stromky
a kousek polní cesty. Trochu vzpřímil
hřbet lety shrbený a opíraje
se o hůl, řídil po drobounké trávě
stroj sešlý těla svého ke kočáru.

Meter: iambic
Nuns Fret Not at Their Convent’s Narrow Room
by William Wordsworth

Nuns fret not at their convent’s narrow room;
And hermits are contented with their cells;
And students with their pensive citadels;
Maids at the wheel, the weaver at his loom,
Sit blithe and happy; bees that soar for bloom,
High as the highest Peak of Furness-fells,
Will murmur by the hour in foxglove bells:
In truth the prison, into which we doom
Ourselves, no prison is: and hence for me,
In sundry moods, ’twas pastime to be bound
Within the Sonnet’s scanty plot of ground;
Pleased if some Souls (for such there needs must be)
Who have felt the weight of too much liberty,
Should find brief solace there, as I have found.

Meter: iambic
V. Hlava za hlavu.
by Jaroslav Vrchlický

V pláči dlel Diego Lainez,
ukláněje hlavu k stolu,
prolévaje hořké slzy
o své urážce snil v bolu.
V mysli stále rozrušený
kmet se jitřil v stálém sporu,
tisíc starostí ach, dělá
raněná čest jeho vzdoru.
Rodrigo tu náhle k němu
s hlavou uťatou se beře
krví ještě mokvající,
kterou držel za kadeře.
Otce zatáh na rameni,
probudil jej z jeho snění
a pak začal hovořiti
v plesu svého roznícení.
„Vizte ohyzdné to býlí,
otče, hlavu pozvedněte!
Byste dobře jedl příště,
otče, oči otevřete!
Vaši čest, jež mrtva dávno,
vzkříšenou zas vizte živou,
skvrna hanby s ní je smyta
i přes pýchu soka divou.
Jazyk jeho není jazyk,
ruka více ruka není,
já jsem pomstil vás ó Pane;
jistá msta jest za přispění
práva, neb kdo tím se zbrojí,
vítězem jest bez prodlení!“
A on myslil: Staroch dumá,
ale staroch nesní věru,
množstvím slz jen zrak se kalí
v obrazů mu pestrých steru.
V posled pozvedne své oči,
které slepy v samém smutku,
uzří hlavu nepřítele,
bledou tvář a mrtvou vskutku.
„Rodrigo, mé duše synu,
skryj tu hlavu – zdání klamné! –
Nemám-li já zkameněti,
vždyť jak Medusa zří na mne.
Snad by puklo srdce moje
rozkoší nad tímto zdarem,
než bych moh ti poděkovat,
kles bych stížen smrti zmarem.
Hrabě Lozano ty kletý,
kterak nebe mne tu mstilo,
poctivému právu mému
sílu syna propůjčilo.
Teď se posaď, milý synu,
v hlavní místo k stolu tomu,
budiž nyní hlavou domu.“

Meter: trochaic
ZPĚV SRBŮV.
by Jan Vlk

Svobody vrah válečné
rozstavuje šiky své:
zloděje, lupiče,
smilníky, paliče,
lháře, vražedníky,
svatokrádežníky. –
Bratři, hrr! nedejme se,
v první řady hrňme se,
vydobudem národu
zlatou, zlatou svobodu.
Pomněm na svou rodinu,
týranou svou otčinu,
na své matky, sestry,
bratry své v kolébce,
na své slavné doby,
chrámy, otcův hroby!
Bratři, hrr! nedejme se,
v první řady hrňme se,
vydobudem národu
zlatou, zlatou svobodu.
Bubny hrčí, trúby zní,
střely fičí, děla hřmí,
šavle, píky břinčí,
dupot kopyt řinčí,
koňstvo divě říhá,
do nás se rozbíhá.
Bratři, hrr! nedejme se,
v první řady hrňme se,
vydobudem národu
zlatou, zlatou svobodu.

Meter: trochaic
- CLXII -
by Gutierre de Cetina

Si así durase el sol sereno cuanto
dura la noche tenebrosa, obscura,
si en medio del placer mi desventura
no transformase el gozo en triste llanto,
¿cuál vida podría ser alegre tanto,
cuál mal que iguale al bien de tal ventura,
cuál remedio mayor de mi tristura
que mudar en alegre el triste canto?
En la gloria mayor de mi tormento
voy por tranquilo mar ledo cantando,
mientra alegres se muestran vuestros ojos.
Mas, ¡ay!, que cuando más, más gloria siento,
se me deshace el bien considerando
cuál me suelen parar vuestros enojos.

Meter: polymetric
MARINA
by José Santos Chocano

Tintas de conchaperla desde el cielo
fórmanle fondo a la disuelta bruma,
en que la ardiente fantasía espuma
paisajes locos con febril desvelo.
Una barca al impulso de su anhelo
entreabre el mar con sutileza suma;
y rasga rapidísima la espuma,
como rasgando de una novia el velo.
La tarde enlobreguece la ribera;
y el astro rey, antes de hundirse a solas
del horizonte tras la azúrea raya,
con un último lampo reverbera
en las arqueadas lenguas de las olas
y en los tendidos peces en la playa...

Meter: iambic
[unter ein Aquarell nach Daffinger von Karl Göbel für Josephine von Wertheimstein]
by Franz Grillparzer

Ob das Bild mir gleicht? Ich gleiche mir selbst nicht mehr.

Meter: trochaic
- XXXVIII - A la muerte de Lisi
by Luis Carrilloy Sotomayor

Altivo intento, sí, pero debido,
vista amarga intentáis de humor vacía,
bien que copioso venza, noche fría,
tu sagrado silencio, su ruido.
Yace de sueño frío, ay, ya vencido
aquel divino peso al claro día.
¡Grande ausencia amenazas, prenda mía,
fábula de escarmiento al mundo has sido!
Id, tristes ojos, a la tumba amada,
ay, no sólo por Lisi lastimosa
solicite a dolor la piedra helada.
Sepan que osaste, ¡oh pena querellosa!,
en espacioso llanto desatada,
mostrar dos mares en tan breve losa.

Meter: iambic
29.
by Andreas Gryphius

Wer in deß Höchsten Thron dem Schloß der Herrligkeit
Wil über alle gehn: muß hier der kleinste heissen.
Die sich der Demuth nicht mit gantzem Ernst befleissen:
Vertäuffen ihre Seel' in tausendfaches Leid.
Wenn schon der rotte Drach/ samt seinen Schaaren streit/
Vnd wieder Gott sich lehnt: muß seine Krafft zureissen.
Man schaut was an ihm hing/ mit von dem Himmel schmeissen/
In Abgrund aller Angst/ auff ewig stette Zeit.
Drumb mache dich nicht groß/ schau daß du keinem schadest/
Vnd durch dein Aergernüß dir frembde schuld auffladest:
So wird der Engel-Hauff' vmb deine Demuth seyn
Der Engel die dir hier in Demuth Dinst erweisen/
Mensch so du wilt ins Haus der reinen Geister reisen/
So nim auch Demuth an/ vnd sey hier Engelrein.

Meter: iambic
Allerseelen 1916
by Max Dauthendey

Ich sehne mich nach tiefer Ruh'!
Kein Frieden mehr im Atmen ist.
Deckt mich mit stiller Erde zu!
Damit mein Heimweh mich vergißt!
Deckt mich mit stiller Erde zu,
Die wilde Leere stößt mich fort.
Ich sehne mich nach tiefer Ruh'
Und nach dem neuen Heimatort.

Meter: iambic
- XIV -
by Argensola

Debajo de una alta haya Melibeo
retrataba a Faetón en el cayado
de aquel rayo de Júpiter pasado,
que dio fin a su altísimo deseo.
De la otra parte pinta el caso feo
(después de haber el mundo amenazado)
de Pompeyo, en la barca degollado
por obra del ingrato Ptolomeo.
Y viendo sus pinturas acabadas,
les dice a las figuras valerosas:
«Tercero me hicieron mis querellas;
y el mundo os tiene envidia, almas preciadas,
pues ya que no acabamos grandes cosas,
morimos en la fe de acometellas».

Meter: iambic
Schlußchor
by Wilhelm Busch

Was mit dieser Welt gemeint,
Scheint mir keine Frage.
Alle sind wir hier vereint
Froh beim Festgelage.
Setzt Euch her und schaut Euch um,
Voll sind alle Tische;
Keiner ist von uns so dumm,
Daß er nichts erwische.
Jeder schau der Nachbarin
In die Augensterne,
Daß er den geheimen Sinn
Dieses Lebens lerne.
Stoßet an! Die Wonnekraft
Möge selig walten,
Bis die Zeit uns fortgerafft
Zu dem Chor der Alten;
Bis in süßem Unverstand
Unsre Lippen lallen,
Bis das Auge und die Hand,
Bis wir selber fallen. –
Dann so tragt mich nur beiseit
In die dunkle Kammer,
Auszuruhn in Ewigkeit
Ohne Katzenjammer.

Meter: trochaic
Von dem
  Sinnreichen
 und dem
  Scharfsinnigen.
by Johann Jacob Bodmer

Manches Weib wird hoch gepreisen,
Das kaum so viel Tugend zehlt,
Als die Seeligste vor diesen
Aus Bescheidenheit verhehlt.

Meter: trochaic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Magdalena Pianeta

Canoro Cisne, que la Fama escriba
tus conceptos en mármoles de Paro,
moriste en Obras en Conceptos claro,
tu eternidad con ellos se deriva
En duración de siglos sucesiva
ha de resplandecer tu ejemplo raro,
porque contra la ley del tiempo avaro,
vive tu Nombre, aunque tu ardor no viva.
En tu divino Canto te eternizas,
aun venciendo los términos Fatales,
alternados por mano de la suerte.
Pues numerosamente tus cenizas
aun nos cantan tus triunfos inmortales,
en vencidos despojos de tu muerte

Meter: iambic
Nutz und Nothwendigkeit der
 Ueberlegung.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn ich der Felder Schmuck, wenn ich der Gärten
Pracht,
Zusammt der Wälder Zier, im Sommer sehe;
Gedenck ich an die Winter-Nacht
Und wie der Mittags-Schein des Jahrs so schnell vergehe;
Doch zu dem Endzweck nicht,
Durch ein zukünftig Leid
Die gegenwärt’ge Lust zu stöhren,
Wol aber, durch die Flüchtigkeit,
Noch meine Freude zu vermehren.
Denn, denck ich: dauret es nur kurtze Zeit;
Warum laß ich die kurtze Zeit verschwinden?
Warum bestreb’ ich mich nicht, so viel mehr,
So lang als ich es hab’, es öfter zu empfinden,
Und, durch ein dergestalt oft wiederholt Ergetzen,
In längeren Besitz des guten mich zu setzen?
Erwegt man oft die Gegenwart des Guten;
So lässt sich dadurch gleichsam binden
Die rege Schnelligkeit der flüchtigen Minuten.
Gedancken sind es blos allein,
Wodurch die Güter dieser Erden
Uns zugeeignet werden.
Ach, laßt uns denn beschäftigt seyn,
Durch ein in unsre Macht gesetztes Dencken
Uns oft viel Guts uns selbst zu schencken!

Meter: iambic
- LXIX -
by Argensola

Cuando los aires, Pármeno, divides
con el estoque negro, no te acuso
si por ángulo recto o por obtuso,
atento al arte, las distancias mides.
Mas di. el luciente en verdaderas lides,
por defensa o venganza puesto en uso,
¿herirá por las líneas en que puso
conformidad, y no pendencia, Euclides?
No esperes entre súbitos efetos
ira con atención, ni que prefiera
al valor un sofístico ejercicio;
porque, a la mente humana no se altera,
o nos quiso ver locos en juicio
quien redujo la cólera a precetos.

Meter: polymetric
Soneto
by Juan Rodríguez del Rincón

También A la eminencia, al Sol,
                  y Rosa
(monarcas siendo) amaga los rigores;
de ardientes rayos, cierzos, y vapores;
que a un tiempo es ser grandeza y peligrosa
Todo en ti amenazado (o prodigiosa
Majestad) se lloró vanos temores
si eternos se vinculan en ti flores,
sacro laurel, y luz tan poderosa
Frustro de fatal hado triste suerte
de un veneno prudencia prevenida
Veneno es la grandeza dulce, y fuerte
Mas burla de él, si aun antes de nacida,
próvido el cielo en excusar tu muerte,
de este veneno alimentó tu vida.

Meter: polymetric
JAKÉ BY TO BYLO ŽIVOBYTÍ?
by Adolf Heyduk

Dozněl ve vsi zvon, den zmírá,
na pustě se mlha rozprostírá,
sever dýše mrazivými ústy,
potulný vlk vyje lačen s pusty!
Ať noc straší, nám se v krčmě jasní,
pokud v džbánu víno jiskry básní;
pokud ruce krčmářky je nesou,
ať hruď zpívá, až se okna třesou!
Jen ať náhle, dbejte, pusty děti,
jen ať srdce její neodletí
za horárem mladým v staré hoře,
pak bychom zde zahynuli v skoře!
Zda by někde krčmářka as jiná
nosila nám takového vína?
zda by sladila je svými ústy?
zda by neutekla radost z pusty?
Žena z krčmy, z pusty všecko kvítí,
jaké by to bylo hloupé žití?
k čemu byly by pak naše hlavy?
Leda pánům hračkou pro popravy!

Meter: trochaic
LUTECIA PARISIORUM
by Emanuel Lešehrad

Toť Eiffelova věž je slávy, obchodu,
kolotoč krás i běd,
pošklebek Montmartru a přepych Opery,
toť vůně cocktailu a smyslností květ,
toť Louvre, tančírna snů, dobrodruhů svět
a Notre Dame i Morgue.

Meter: iambic
Záviše z Falkenštejna. (III.)
by Adolf Heyduk

Do komnaty Záviš vkročil,
nekles’ jak dřív na koleno,
hrd přistoupil ku králové:
„Mou jsi nyní, krásná ženo,
mou jsi nyní do skonání!...“
Na nádvoří pláč a lkání.
„Kde můj manžel?“ – „Zabit v poli,
kolem dvanáct tisíc Čechů;
pozdě s lidem přikvapil jsem,
k Tobě spěchám na potěchu,
netasil jsem meče ani...“
Na nádvoří pláč a lkání.
„Na Moravském poli zemřel,
Otakar, tvůj manžel prvý,
jeho prsa sedmnáctkrát
zbarvena jsou rudou krví;
padl, skonal bez stenání...“
Na nádvoří pláč a lkání
„Proč tak hledíš vyděšeně?
Není krve na mých rukou;
aj, kdož ví, že srdce naše
z umluvené zrady tlukou?...
Proč tak na mne hledíš, paní?“
Na nádvoří pláč a lkání.
„Vetchý je kmen Přemyslovců,
vetchý kmen a větve shnilé,
zpýchal, zhrdl, zcizačil se,
žil i hynul ledabyle;
z Čechů rabi, z Němců páni!“
Na nádvoří pláč a lkání.
„Václav, syn tvůj nedospělý,
chabá jiskra zhaslé slávy,
rozmazlená vetchá loutka,
králík hloupý, mdlý a hravý...
Chop se žezla, mocná paní!“
Na nádvoří pláč a lkání.
„Bez lásky tvůj život vadl,
starcovým jsi byla plenem,
leč v mém srdci a v mé duši
záříš v lesku netušeném!...“
V náruč se mu vdova sklání. –
Na nádvoří pláč a lkání!

Meter: trochaic
Zorn .
 1810.
by Joseph von Eichendorff

Seh' ich im verfall'nen, dunkeln
Haus die alten Waffen hangen,
Zornig aus dem Roste funkeln,
Wenn der Morgen aufgegangen,

Meter: trochaic
- LXVI -
by Argensola

«Piensa, oh Mercurio, que unges los gentiles
miembros, que en red de acero viste presos;
sienta Lais, por tu antídoto, en los huesos
otro abril, que no envidie a mil abriles.
Y mira bien que cuan le destiles,
líquidos por la boca, sus excesos,
no se la injurien los humores gruesos
más que a la tersa carne los sutiles».
Esto le pide Venus; mas Remete,
«Yo, Señora, le dice, también siento
que tal boca se ofusque o se lastime;
pero ¿mandaste tú que la respete
para la de un vulgar, necio, opulento,
en cuyas cerdas sin horror la imprime?».

Meter: dactylic
V PODZIMNÍCH MLHÁCH.
by Jaroslav Vrchlický

Zas podzimní mlhy halí
kraj v závoj feerický,
a všecko tak v dáli je, v dáli –
Ach, mlha osud je lidský.
V té mlze taj divný se spřádá,
v ní kouzlo a půvab se kryje,
cos za ní duše vždy hádá –
Ten taj, toť poesie!
V nesměrnost rostou tu stráně
a řeka zdá mořem se býti –
Vem klidně z osudu dlaně
ty mlhy v jeseni žití.
Co v světle ve tvář ti bije,
toť prosa duši je lačné,
snad všeho poesie
až v mlhách smrti nám začne.

Meter: dactylic
NOC BYLA...
by Jiří Karmín

Noc byla rozmoklá, vítr se v polích rval,
les sténal v úzkostech a bázlivě se chvěl,
noc byla rozmoklá, kdos houkal z blízkých skal,
když vyzáblý stín tiše zamlklou vsí šel.
A v chalupách hned zavlád’ zmatek, děs a chvat,
by v čas zavřeli okna, kahan zhasili,
psi hlídací, kteří na stráži měli stát,
zbabělým útěkem se před ním spasili.
On bez hluku, tichounce okna otvíral...
a nahlíd’ dovnitř... Žádný zvuk, jen chřestot skel.
Noc byla rozmoklá, kdos houkal z blízkých skal,
když vyzáblý stín nazpět zmrtvělou vsí šel.

Meter: iambic
A Rafael María Mendive
by Enrique Gronlier

Como brilla una estrella silenciosa
cuando termina el espirante día,
como exhala una dulce melodía
errante el ave de mi patria hermosa;
cual esparce su olor la suave rosa,
como suena en un arpa la armonía
del alma que en feliz melancolía
la vida no apetece bulliciosa
Así tu canto, como arroyo lento
me duerme ledo en el tendido llano,
es música feliz del sentimiento;
porque al oírte, trovador cubano,
me parece un Edén tu pensamiento
poblado por tu genio soberano

Meter: iambic
Junge Liebe.
by Annette von Droste-Hülshoff

Ueber dem Brünnlein nicket der Zweig,
Waldvögel zwitschern und flöten,
Wild Anemon' und Schlehdorn bleich
Im Abendstrale sich röthen,
Und ein Mädchen mit blondem Haar
Beugt über der glitzernden Welle,
Schlankes Mädchen, kaum fünfzehn Jahr,
Mit dem Auge der scheuen Gazelle.
Ringelblumen blättert sie ab:
„liebt er, liebt er mich nimmer?“
Und wenn „liebt“ das Orakel gab,
Um ihr Antlitz gleitet ein Schimmer:
„liebt er nicht“ — o Grimm und Graus!
Daß der Himmel den Blüten gnade!
Gras und Blumen, den ganzen Strauß,
Wirft sie zürnend in die Cascade.
Gleitet dann in die Kräuter lind,
Ihr Auge wird ernst und sinnend;
Frommer Eltern heftiges Kind,
Nur Minne nehmend und minnend,
Kannte sie nie ein anderes Band
Als des Blutes, die schüchterne Hinde;
Und nun Einer, der nicht verwandt —
Ist das nicht eine schwere Sünde?
Muthlos seufzet sie niederwärts,
In argem Schämen und Grämen,
Will zuletzt ihr verstocktes Herz
Recht ernstlich in Frage nehmen.
Abentheuer sinnet sie aus:
Wenn das Haus nun stände in Flammen,
Und um Hülfe riefen heraus
Der Carl und die Mutter zusammen?
Plötzlich ein Perlenregen dicht
Stürzt ihr glänzend aus beiden Augen,
In die Kräuter gedrückt ihr Gesicht,
Wie das Blut der Erde zu saugen,
Ruft sie schluchzend: „ja, ja, ja!“
Ihre kleinen Hände sich ringen,
„retten, retten würd' ich Mama,
Und zum Carl in die Flamme springen!“

Meter: iambic
- X -
by Lopez de Mendoza

Fiera Castino con aguda lança
la temerosa gente pompeana;
el cometiente las más veces gana,
al victorioso nuze la tardança.
Razón nos mueve, e çierta esperança
es el alferze de vuestra bandera,
e justicia patrona e delantera,
e nos conduce con grand ordenança.
Recuérdenos la vida que vivides,
la cual yo llamo imagen de muerte,
e tantas menguas sean vos delante;
pensad las causas por qué las sofrides,
ca en vuestra espada es la buena suerte
e los honores del carro triumfante.

Meter: polymetric
- 89 -
by Lope de Vega

No es mucho que Israel las aguas corte
del Rubio mar, si va Moisés delante
haciéndole dos muros de diamante,
que a Egipto emboten de la espalda el corte.
Ni que el peligro al pescador reporte,
para serlo del barco militante,
que Dios le llama, porque no le espante,
y está en la orilla el sol que alumbra el Norte.
Pero que tienda de Domingo el manto
Raimundo, y pase encima el mar profundo,
es fe que ha dado al mismo cielo espanto.
Pasad, Profeta, ese Jordán segundo,
verán los reyes, que se ciegan tanto,
que estima el mar a quien destierra el mundo.

Meter: iambic
WATERLOO (I. (Neděle 18. června 1815))
by Josef Svatopluk Machar

Už den se zašeřuje. V kanonádu
hřmí salvy pušek. Mokrá půda duní
pod drtícími kolonami jízdy –
a všechno marno. Angličani stojí,
červené kabáty se nehýbají.
– Ach Grouchy, Grouchy – vzdychá imperator
a pátrá v dálku. Od Belle Alliance sem vede
široká alej korunatých stromů,
ti jediní se nehnou – ti a tamo
anglické řady. Jinak všude pohyb
těl lidských, koní, kanonů a ohňů.
– Ach Grouchy, Grouchy! – Z lesa u Frichemontu
se vyvalila hrozná černá masa –
– Hle, Grouchy! – – Ne, Sire, Prusi to a míří
v náš pravý bok. – – Ať Mouton se tam drží
a neustoupí. A má mladá garda
ať k útoku jde, zdrtí Angličany! –
Hřmí děla, pušky, půda otřásá se
pod tepy jízdy. Večer klesá na zem.
Ach garda, garda, garda odražena!
Císařská slavná garda ustupuje!
A řady rudých kabátů se hnuly,
a Prusi lavinou se řítí k centru,
bok zdrcen již, již Moutonův sbor rozbit
a jako vody netvárné se valí
francouzská jízda, pěší beze zbraně
tam kamsi v jih. Ney Michel, maršal, kníže,
tam v dálce v onom vytrvalém houfci
zoufale rve se jako prostý voják
a puškou s nasazeným bajonetem
po hlavách bije – sije smrt jen proto,
že sám ji hledá... Imperator chvíli
se mechanicky dívá na maršala,
a náhle strašná tma mu vtrhne v duši –
nevidět na krok – tma ta hrůzným steskem
mu srdce svírá – ani myšlenečka
se jiskrou nekmitne – nic – pusto – černo –
tu vzrušen kýms, jenž do koně mu vrazí,
pozdvihne hlavu – ohledne se trochu –
zrak, sluch a duši naplní mu úzkost –
obrátí koně: „Všecko ukončeno –
teď spasme život“ – důtklivě to vykřik
jak v bezhlavé té děsem jaté směsi
by někdo byl, jenž na povel by čekal –
„Teď spasme život!“ – Ostruhy dal hřebci
a pádí k jihu do houstnoucí noci.

Meter: iambic
Sonetos – - II -
by Pedro de Quirós

El coronado yelmo, el real escudo,
primor que admiras del cincel valiente,
de esta urna de pórfido luciente
lengua es que rompe su silencio mudo.
Sellado el mármol ocultar no
                        pudo
tanto sol retirado al occidente;
que sus glorias la fama reverente
en bronce graba con buril agudo
Alma del tiempo es esta pira grave,
que al postrimer Afán le da reposo,
cuyo nombre en su fama apenas cabe;
su fama, que es el triunfo
                     más glorioso
que a la inmortalidad terció la llave,
deidad, le veneró Marte dichoso

Meter: iambic