PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Einkehr
by Emanuel Geibel

Der Staub ist heiß, die Sonne glüht,
Vom langen Wandern bin ich müd;
Sieh da, im Schatten der Linden
Muß ich ein Wirtshaus finden!
Gott grüß' dich, schöne Kellnerin!
Du siehst wohl, daß ich müde bin;
O reiche dem durstigen Zecher
Zum Rande voll den Becher!
Dein Wohl, dein Wohl, vielholdes Kind!
Ei, wie dir so rosig die Wangen sind,
Und deine Augen wie Kohlen,
Die funkeln schelmisch verstohlen.
Dein Wein ist süß, dein Wein ist klar;
Doch schau' ich dir auf die Lippen gar,
Da dünkt von deinem Munde
Ein Kuß mir noch süßer zur Stunde.
Du sagst nicht ja, du sagst nicht nein!
Da muß ich denn schon herzhaft sein;
Da hast ihn - gib mir ihn wieder! -
Was schlägst du die Augen nieder?
Ein braver Bursch, 'ne schöne Maid,
Wo die sich treffen allezeit,
Da soll ein Küßchen in Ehren
Ihnen kein Narr verwehren.

Meter: iambic
Die drei Nächte
by Justinus Kerner

Drei Nächte sind es, die mich plagen.
Und wer die sind, will ich dir sagen.
Der Himmel ohne Himmelblau,
Das Auge krank, umschleiert grau,
Tief innen finstrer Gram und Reu',
Das sind der schwarzen Nächte drei.
Nun kommt noch eine vierte Nacht,
Die mir die drei vergessen macht.
Komm, vierte Nacht, und bring mir Ruh':
Grabnacht! deck' die drei andern zu!

Meter: iambic
- XXII -
by Juan de Tassis y Peralta

Tan peligroso y nuevo es el camino
por donde lleva Amor mi pensamiento,
que en sólo los discursos de mi intento
aprueba la razón su desatino.
Efecto nunca visto y peregrino,
enloquecer de puro entendimiento
un sujeto incapaz del escarmiento,
ciego por voluntad y por destino.
Amor no guarda ley, que la hermosura
es lícita violencia y tiranía
que obliga con los mismos que maltrata.
Su fin es fuerza, y esperar locura,
pues es tal por su causa el ansia mía,
que de mí que la tengo se recata.

Meter: iambic
Die weinende Chloe
by Johann Gottfried Herder

Du weinest, liebste Chloe? Sieh, o sieh
Rings um Dich die Natur in Sympathie!
Die kleinen süßen Vögel – sieh, sie singen
Nicht länger, neigen Haupt und Schwingen
So traurig nieder! – Jene Wolken wollen weinen,
Abneigend, schauernd, mischend zu den Deinen
Auch ihre Thränen! Jene Bäche fließen
So trauriger! So sanfter murmelnd gießen
Sie Seufzer in Dein Ach! Sieh Schäferinnen
Und Schäfer, wie von ihren Wangen rinnen
Des Mitleids zarte Thränen! – Zauberin!
Phantastisch Mädchen! Allerweicherin!
So rühren kann Dein holder, sanfter Schmerz
Denn Alles, Alles, und nicht Dein liebehartes Herz?

Meter: iambic
Běžela jsem po pěšině...
by Růžena Jesenská

Běžela jsem po pěšině
s vršku dolů, dolů, dolů,
ó, já měla tehdá křídla,
nebylo v mém srdci bolu.
Viděla jsem jako mžikem
v řadě sosny, sosny, sosny,
a tvou náruč – tam kde šumí
dole ručej perlonosný.
Doběhla jsem. – U potoka
zůstala jsem státi, – státi:
tvoje náruč, ta je v dálce,
nemohu k ní dolétati.
Stokrát letět s vršku dolů,
orosí se dole oči,
když se ta má cesta nikdy
ve tvou náruč nezatočí.

Meter: trochaic
En la muerte de la Marquesa de Q.
by Plácido Jove

Cerró los ojos a la luz del día,
abrió sus ojos a la luz del cielo;
cubre su cuerpo de la muerte el velo,
descorre su alma el velo a la alegría.
Llanto nos deja, pena y agonía;
virtud se lleva, dichas y consuelo;
gracias, beldad, con ella pierde el suelo,
y un ángel más al Hacedor envía.
Su dulce canto ya con mejor suerte
sólo celebra a la divina Esencia
¡Ah, juzgo oírte y me figuro verte;
y te he de oír, que dice mi creencia,
se abre al nacer la puerta de la muerte,
se abre al morir la puerta a la existencia.

Meter: polymetric
XXIX. Marje, ty jsi velmi shovívavá –
by František Karel Drahoňovský

Marje, ty jsi velmi shovívavá –
mnoho ty mně, mnoho promineš!
Já se třásl před výčitkou trpkou –
mněl jsem, žalem že snad zahyneš!
Ty jsi ale také dobrá duše –
nad dobrotu sama dobřejší!
Hříšníkem již – tím již nechci býti,
nad sebe jsa tebou mocnější!
A jen tebou mocen tady stojím,
tebou silným učiněn můj duch!
Marje – prominout je také trestat,
trest ten patří ale v nebes kruh!

Meter: trochaic
2.
by Friedrich von Logau

Ie toller wird der Krieg, iemehr er krieget Jahr.
Ey, Leute, die sehr alt, die werden wunderbar.

Meter: iambic
OKNA.
by František Taufer

Jsou okna moje zavřena, já, vězeň, za nimi,
svou hlídám radost stlumenou a ticho svoje.
Jde mládí po chodníku kroky laními
a trylek laškovný mi vlétá do pokoje.
Kdo okno zavřel, otevři je v ráz!
Ledová poupata se houpou na větvích,
však ústa svěží celuje i mráz,
a chceš-li, vzkvete jaro v očích tvých.
Jsou okna moje zavřena a na nich květy dlí,
leč přiblížením ruky náhle umírají.
Komnatou bloudí touhy mé. Ó, kdo je okřídlí,
abych byl s nimi ještě dnes až v ráji?
A kdo máš touhy, skryj je v tišinách
a opatruj jak květy na oknech.
Již v ráji jsi a jsi ve výšinách!
Svá okna navždy uzavřena nech!

Meter: iambic
Angriff und Vertheidigung
by August Wilhelm Schlegel

Immer, immer,
Lieber Mann,
Schlimm und schlimmer
Bist du dran.
Zu Prologen,
Epilogen,
Hergezogen
In Person,
Willst du rächen
An dem Frechen
Solchen Hohn.
Mit Sonetten,
Die wie Kletten
Sich verketten,
Trittst du auf:
Hemmen sollen
Die des tollen
Spottes Lauf.
Doch dein Wermuth
Macht nur Schwermuth,
Und dein Scherz
Bricht das Herz.

Meter: trochaic
- CXCII -
by Gutierre de Cetina

Ya mis males se van casi acabando,
ya su fuerza por tierra está tendida,
ya no puede durar tan triste vida,
ya el manjar principal me va faltando;
ya voy tras de mi muerte rastreando,
ya el incierto esperar va de caída,
ya siento el fin de esta última partida,
ya el alma se va toda alborozando;
ya no hay por qué pensar en lo pasado,
ya no hay por qué llorar el mal presente,
ya no me da el que ha de venir cuidado;
ya no hay en mi morir inconveniente;
mas, ¡ay, qué sí!, que el cielo al desdichado,
por mayor mal, morir no le consiente.

Meter: iambic
5.
by Ludwig Uhland

Alle Damen schmachten, hoffen,
Ihn, den Schönsten, zu empfahen;
Alle Mohren zagen, zittern
Vor des kühnsten Streiters Nahen.
Damen! würdet nicht mehr hoffen,
Mohren! würdet nicht mehr zagen:
Wüßtet ihr, daß im Gebirge
Längst Gewitter ihn erschlagen.

Meter: trochaic
131.  Der Mensch ist etwas grosses.
by Angelus Silesius

Der Mensch muß doch was seyn! GOtt niembt sein we
sen an:
Umb aller Engel willn hätt’ er solchs nicht gethan.

Meter: iambic
XXVII. ZDA SPÍ BŮH?
by Jaroslav Vrchlický

O tom dlouho dumal Abubekr,
velký kalif, – usnouti sám nemoh’
nad tou záhadou. S tím chodil ve dne
mezi vojska zástupy, s tím rovněž
trudil se ve odalisek sboru,
v harému svém. S tím též jednou usnul,
stál tu náhle velký Anděl před ním,
celý bílý, potopa jak světla,
pravil k němu: „Vědět chceš, zda Bůh spí,
zavolej si Lejlu a pak Fatmu,
strhni šat jim, mezi ně se postav,
chytni v každou dlaň prs každé plný,
drž jej pevně a tak hlediž usnout!“
Zmizel Anděl, učinil tak kalif,
zavolal z harému Lejlu s Fatmou,
postavil se mezi obě nahé,
každou rukou každou za prs chytil
a tak zkoušel spáti. – Marná snaha,
tyto sladké, sněžné prsy oba
tak se chvěly v jeho mužné dlani,
prsy ne – on cítil, drží světy,
plné žití, půvabu a kouzla,
živé světy, pálící ho v dlani,
ač sníh samý. – Nelze, nelze spáti!
Druhého dne o tom opět dumal,
nepochopiv hádanky té smyslu,
až tu před ním opět stanul Anděl.
„Synu prachu,“ pravil, „místo prsů
vezmi v dlaně své dvě lampy pevně
hořící a nad hlavou je vznášej
v rovnováze, při tom hleď však usnout,
dokážeš-li toho, pochopíš snad,
zdali Bůh spí.“ Anděl opět zmizel.
Kalif poslech’, zapálit dal lampy
křišťálové, v každou dlaň chyt’ jednu,
ruce vznesl a v nich lampy třímal.
Věru, lépe držely se prsy
nežli lampy – ale chtěl být silný,
držel pevně, pokud svaly pevny.
Ale běda, brzy klesly ruce,
lampy sjely v prach, se roztříštily,
olej rozlit... a tma černá vůkol.
V okamžiku tom stál nad ním Anděl!
„Spal jsi drže prsy dva v svých dlaních?
Spal jsi drže lampy dvě v své ruce?
A teď pověz, zda Bůh může spáti,
když jak prsy drží všecky světy,
jako lampy – Siria i Lyru,
Labuť, Kuřátka, Aldebarana,
Měsíc, Slunce i tvou bídnou Zemi.
Řekni sám si: Jestli může spáti?“

Meter: trochaic
Soneto
by Julio Flores Roa

Toma mi cuerpo, madre, te lo entrego
ensangrentado como me lo diste;
sólo que a ti va ahora mudo y ciego,
menos lloroso sí pero más triste.
Gracias madre; fue hermoso, tuvo suerte,
el mejor vino y el amor más loco
gozó en la lucha pero poco a poco
lo echó el Asco en los brazos de la muerte
Dale un gran beso de perdón; no llores,
no vayas a llorar; agradecida
pronto lo estrechará la madre Tierra
¡Tú y ella, mis dos madres, mis amores!
¡Alégrate: la vida, la gran vida
comienza en toda tumba que se cierra!

Meter: iambic
286. Sám na sebe.
by Matěj Josef Sychra

Zlato, stříbro
Chudý Sychro!
Nebylo ti dáno.
Za to přítel,
Věrný ctitel;
Moc ti bylo přáno!

Meter: trochaic
- VI - De La rueda de la fortuna, Acto segundo - Teodosio
by Mira de Amescua

Bosques oscuros, ¡ah! por peregrinos
merecíais los célebres pinceles
de Timantes, de Ceuxis y de Apeles,
tenidos en el mundo por divinos;
cuyos frondosos y elevados pinos,
verdes hermosas hayas y laureles,
cipreses imitáis los chapiteles,
y os miráis en arroyos cristalinos;
si de sombra servís a mi enemiga
cuando viene a las siestas con despojos
de las fieras que mata en la espesura,
decidme donde está, porque la siga,
si acaso de las hojas hacéis ojos
para mirad despacio su hermosura.

Meter: polymetric
Sonnenschein
by Wilhelm Müller

Wenn auf der spiegelklaren Fluth
Der goldne Strahl der Sonne ruht,
Springt 's Fischlein selig in die Luft
Und schnappt nach rothem Abendduft,
Und es kräuseln sich plätschernd die Wogen.
Wenn ich dein helles Auge seh',
Wird 's Herz mir in der Brust so weh,
Und möcht' mit
Aus seinem stillen, dunkeln Haus,
Sich zu sonnen in deinen Strahlen.
Dein liebes Antlitz merkt es nicht,
Es scheint, so wie der Sonne Licht,
Ob es auf Wogenspiegeln ruht,
Ob unter ihm sich hebt die Fluth,
Ob Herzen und Fischlein springen.

Meter: iambic
XVIII. SULEIKA.
by Jaroslav Vrchlický

Pod kvetoucím stromem Suleika spala
tak sličná, tak luzná, tak milá a malá,
že včelička ji bodla, musela mlčet,
vždyť mně se jen rovněž kvítkem být zdála.

Meter: amphibrachic
Der Gant
by Gustav Schwab

Wie leuchten die Lichter im Schlosse so helle!
Herr Christoph von Ramstein, der frohe Geselle,
Er hält in dem Saale zum letztenmal Schmaus,
Denn morgen verkauft man ihm Güter und Haus.
Die Ahnen verthaten's, er hat's nicht verschuldet,
Was er nicht verbrochen, gelassen er duldet,
Geht lustig in's Elend, das Leid, er verzecht's,
Leicht endet der Letzte des leichten Geschlechts.
Doch daß er so fröhlich vom Gute kann scheiden,
Kein Kummer die Lust ihm des Lebens entleiden,
Das macht, ihn begleitet zur Hütt' aus dem Saal
Ein Engel des Himmels, ein lieblich Gemahl.
Kein Gram ihr umschattet die blauenden Augen,
Draus mag er sich Stralen der Hoffnung entsaugen;
Ihr bleichet kein Schmerz auf der Wange das Rot,
Ihr schwellet den Busen kein Seufzer der Not.
Drum weil er den Schatz sich, den edlen, gerettet,
So fühlt er auf Stroh wie auf Flaum sich gebettet,
Und wandelt am Morgen den traurigen Pfad,
Als flög' er zum Tanze, gen Basel zum Rat.
Das Haus und die Güter, die schönsten im Lande,
Er gab sie schon lange den Herren zum Pfande,
Sie sitzen mit Mantel und Kragen geschmückt,
Der Ritter vor ihnen entblößt und gebückt;
Und doch nicht gebeugt im zufriedenen Herzen;
Es schließt sich der Kauf unter Lachen und Scherzen,
Am Ende da spricht er: »Ihr würdigen Herrn,
Eins gebet mir drein, und eins hätt' ich so gern!
Die blinkenden Thaler, sie müssen ach! wandern;
Die goldenen Gülden gehören schon Andern;
Euch liegt in den Buden viel Glanz und viel Glast,
So schenkt mir ein einziges Stücklein Damast.
Ich selber, ich will nichts von Sammt und von Seiden,
Doch möcht' ich mein ehlich Gemahl mit bekleiden,
Sie ist wie ein Engel aus himmlischen Höhn,
Sie ist für den Kittel der Armut zu schön.«
Wohl rühret die Männer des Rates die Bitte,
Bei ehrlichen Bürgern ist gütige Sitte;
Und fließende Seide, gewichtig und echt,
Die macht ihm ein Schneider von Basel zurecht.
Und knapp an die quellenden Glieder sie fugend
Bekleidet der Ritter das Weib seiner Jugend,
Er führet sie unter das niedrige Dach,
Als tret' er mit ihr in ein Fürstengemach.
Er pflanzt und er erntet, sie webet und spinnet,
Sie lächelt so lieblich, er küßt und er minnet!
Wohl altert das Kleid, wohl verblüht das Gesicht,
Doch Liebe nicht weicht und Genüge weicht nicht.

Meter: amphibrachic
23. Gerecht
by Gerhard Tersteegen

Dein Werk, dein Weg, Gesetz, Gericht,
Ich mag's begreifen oder nicht,
Ist ziemend, gut, gerecht und heilig.
Nach Stand, nach Tat, wird 's Recht gestellt;
Wie Sünd' und Unrecht dir mißfällt,
Zeigt uns dein's Sohnes Leiden freilich.
In ihm, durch ihn, will ich allein
Mit leiden, mit gerecht auch sein.
Halleluja! Halleluja!

Meter: iambic
1L: Herr Gott dich loben wir!
by Gotthard Ludwig Kosegarten

Herr Gott dich loben wir!
Herr Gott dir danken wir!
Dich, Gott Vater in Ewigkeit,
Ehret die Welt weit und breit.
All Engel und all Himmelsheer,
All was da dienet deiner Ehr,
Auch Cherubim und Seraphim
Singen immer mit hoher Stimm:
Heilig ist unser Gott!
Heilig ist unser Gott!
Heilig ist unser Gott! Der Herr, Herr Zebaoth!
Herr Zebaoh, du bist gerecht,
Du hassest, Herr, was schnöd' und schlecht;
Du strafst, wer treu und Glauben bricht,
Und hilfst dem, der das Recht verficht.
Dein war die Sach', Herr, dein der Krieg;
D'rum hast du uns beschert den Sieg.
Herr Zebaoth, wer dir vertraut,
Du starker Held, hat wohl gebaut!
Kyrie Eleis! Die Noth war groß,
Das Reich der heißen Hölle los!
Es stürzten rechts, es stürzten links
Die frommen Brüder Eines Winks.
Da schrie'n wir auf mit lautem Schrei;
Steh, du im Himmel, steh uns bei!
Da winktest du! Du sprachst das Ja!
Da floh der Feind. Hallelujah!
Hallelujah, Hallelujah!
Sieg, Sieg, Triumph, Victoria!
Der Amalek geraubt den Raub,
Den Goliath gestreckt in Staub,
Dem Holofern das Haupt gekürzt,
Den Sanherib vom Stuhl gestürzt,
Er half auch uns! Er war uns nah!
Sieg, Sieg! Heil, Heil! Hallelujah!
Herr unser Gott, so groß als gut,
Du weißt, wir dursten nicht nach Blut.
Gieb unsern Feinden Freundessinn,
So ziehn wir heim, so ziehn sie hin,
Und Freude lacht und Wonne weint,
So weit die Sonne reis't und scheint!
Täglich, Herr Gott, wir loben dich,
Und ehren deinen Namen stetiglich!
Herr, Herr, in deiner starken Hand
Halt Altar, Heerd und Vaterland!
Schirm' unsern König, deinen Knecht!
Fördr' unter uns Zucht, Licht und Recht!
Steur' und wehr' aller Tyrannei,
Daß Friede rings auf Erden sey!
Auf dich hoffen wir, lieber Herr,
In Schanden laß uns nimmermehr!

Meter: iambic
- 4 -
by Lope de Vega

¿Qué Schythia fiera, qué Cimeria oscura
fue patria de aquel bárbaro, que trata
ofensa de mujer con alma ingrata,
más que las almas de los montes dura?
¿Qué Baco le infundió sangre tan pura,
que así fuera de sí rompe y maltrata
la imagen, donde el cielo más retrata
su cristalina luz y su hermosura?
¿Qué mal la deuda general advierte
mano, que en tal flaqueza imprime herida,
pues nunca fue blasón de brazo fuerte?
Porque si fue mujer la que atrevida
abrió tan dura puerta a nuestra muerte,
también lo fue la que nos dio la vida.

Meter: iambic
MOTÝL
by Otokar Fischer

Já stiskl hruď. Neb mrtvých pochyb můra,
z tmy vyplašena, sedla na srdce.
Tu tvého hlasu perlící se šňůra
se rozkutálela mi po ruce.
Rte sladkých slov, můj smíre, slibe, smíšku,
sne bez mámení, touho nevinná,
jež zpěvně šla jsi za mnou v sráz i výšku,
ty, slávou slunce zpita bez vína!
Já hlas mám rád, jenž můru v tmu zas plaší,
smích miluji, když sad v mém srdci zpust,
však motýl věčna se mi na dlaň snáší,
když světlespící úsměv zřím tvých úst.

Meter: iambic
Jaime el barbudo
by José Selgas y Carrasco

Aquí está Jaime Alfonso, aquel
                     barbudo
de mano dura y corazón valiente,
que para hacer a la justicia frente,
su propio pecho convirtió en escudo
De todo amparo y protección desnudo
se proclamó señor de Crevillente,
y aun vive en la memoria de la gente
lo que su brazo valeroso pudo.
Hombre de convicción, tuvo ideales,
principios y partido a su manera,
y echó el cimiento del futuro Estado.
Corriente y liberal con sus parciales,
vivir sobre el país fue su bandera;
¿Se puede pedir más? Pues murió ahorcado.

Meter: iambic
[London, my beautiful]
by F. S. Flint

London, my beautiful,
it is not the sunset
nor the pale green sky
shimmering through the curtain
of the silver birch,
nor the quietness;
it is not the hopping
of birds
upon the lawn,
nor the darkness
stealing over all things
that moves me.

But as the moon creeps slowly
over the tree-tops
among the stars,
I think of her
and the glow her passing
sheds on the men.

London, my beautiful,
I will climb
into the branches
to the moonlit tree-tops,
that my blood may be cooled
by the wind.

Meter: trochaic
A Jesucristo
by Clemente Althaus

¿A quién acudiré, cuando estoy triste,
en busca de remedio y de consuelo,
si no a ti, que comprendes nuestro duelo,
del que experiencia tan cruel hiciste,
cuando la mortal carne que nos viste,
te vio vestir el asombrado cielo,
y las miserias del mezquino suelo
todas por larga prueba conociste?
Me espanta de tu Padre soberano
la majestad tremenda; más contigo,
que te muestras tan dulce y tan humano,
me es dado hablar cual con estrecho amigo,
o cual pudiera hermano con hermano,
y mis dolores íntimos te digo.

Meter: polymetric
An Ocean Musing
by Henrietta Cordelia Ray

Far, far out lie the white sails all at rest;
Like spectral arms they seem to touch and cling
Unto the wide horizon. Not a wing
Of truant bird glides down the purpling west;
No breeze dares to intrude, e’en on a quest
To fan a lover’s brow; the waves to sing
Have quite forgotten till the deep shall fling
A bow across its vibrant chords. Then, lest
One moment of the sea’s repose we lose,
Nor furnish Fancy with a thousand themes
Of unimagined sweetness, let us gaze
On this serenity, for as we muse,
Lo! all is restless motion: life’s best dreams
Give changing moods to even halcyon days.

Meter: iambic
Modlitba.
by Augustin Eugen Mužík

Dnes k Tobě s prosbou zraky moje hledí
ne za sebe – jáť nedbám sebe více –
leč za všecky, kdož denní chléb svůj jedí,
jej v hořkých smutků slzách máčejíce.
Ty nejlíp víš, co každého z nás souží,
co opláče kdo, po čem marně práhne,
ty nejlíp víš, že více těch, kdož touží,
svých cílů nikdy, nikdy nedosáhne.
Ty víš, kde v nitru v bol se radost vrací,
znáš srdce živá, dávno spráchnivělá,
znáš každou duši, jež, ač všecko ztrácí,
se jiným přece cize nezavřela.
A zvláště za ty prosím, kteří v nitru
Tvou myšlénku svou krví živí vřelou,
kdož bratrům k záři ukazují, k jitru
a svoje květy jiným v cestu stelou.
Rač učinit, by láska Tvoje věčná
jak svit Tvé zoře rozlila se světem,
by moudrosť Tvoje pravá, nekonečná
i zemským průhlednou se stala dětem.
Dej chudým chléb, kdož úpí ve porobě,
dej volnost jemu, on ji přijme s díkem,
kdo čist je, zůstaň čistým, rovným Tobě,
kdo padl, vstaň a budiž bojovníkem!

Meter: iambic
POUPĚ A POLÍBENÍ.
by Václav Jaromír Picek

Ondy jsem se Mínky tázal,
Kdy mi as hubinku dá?
Ona šeptla: až na růži
První poupě uhlédá.
A já čekal, dlouho čekal,
Až přec poupě kynulo,
Ale ach, zas vůčihledě
Hynulo a hynulo.
Já sic prosím o hubinku,
Mínka ale pravila:
„Když mi vzkřísíš to poupátko,
Dám ti, co jsem slíbila.“
Já se ale mýlit nedal,
Přec jsem jednu okusil;
Mínka cosi říci chtěla,
Já to druhou udusil.

Meter: trochaic
A mi Sra. Dª Dolores Perinat de Pacheco, ¡lo que puede el tiempo!
by Juan Nicasio Gallego

Volviome loco una mujer hermosa
diez lustros ha: lloré, seguí su huella,
vi el soberano bien cifrado en ella,
y ensalcé su beldad en verso, en prosa
Dije que sus mejillas a la rosa
prestaron su carmín; que no tan bella
fue la madre de Amor, llamela estrella,
cielo, sol, querubín, arcángel, diosa
¡Mas hoy que diferencia, cara amiga!
¡Tanto pueden los años! ¡Ay! perdona
que tan amarga sequedad te diga:
siempre que veo tu gentil persona
exclamo, cuando más, ¡Dios te bendiga!
y vuélvome tranquilo a mi poltrona

Meter: iambic
Němci a Maďaři v říjnu 1914 a 1918.
by Karel Červinka

Každá stránka v jejich morálce
chví se v kolotavém víru:
dřív se předbíhali ve válce,
teď se předbíhají v míru.

Meter: trochaic
BERNAL
by Rubén Darío

«Bernal ya es Sacerdote. –¡Desgraciado!
–Bernal ya es Sacerdote. –¡Qué espantoso!
En labrarse su ruina, ¡qué afanoso!
En huir de sus laureles, ¡qué porfiado!
–Un porvenir y gloria ha despreciado.
Es un loco, no más: ¡es lastimoso!
¡Cómo corre, miradle, presuroso,
a hondo abismo! ¡Detente, desastrado!»
Tal grita el mundo en sus delirios vanos,
al mirar de Bernal el santo anhelo.
El sigue, con la fe de los cristianos
por el camino que conduce al Cielo;
y mientras tanto, Dios baja a sus manos
y le infunde vigor, paz y consuelo.

Meter: polymetric
38. Nemáme pro Tě skvostných darů;
by Josef Uhlíř

Nemáme pro Tě skvostných darů;
však dobře víš, že chudým dětem
se vede jako štípkům k jaru,
jež nezdobí se leda květem,
a oba teprv později
že ku ovoci dospějí.
Však až ta doba blahých žní
se, drahý otče, dostaví,
pak mnohý dárek nevšední
Ti ruka naše připraví.
Dnes alespoň Ti říci chceme,
jak vroucí láskou k Tobě lneme,
a ku dnešnímu díků vzdání
družíme modlitbu a přání:
by nikdy nemoc, truchlota
se netkly Tvého života;
brž abys z číše blahých slastí
do nejdelšího věku pil,
a milým svým a drahé vlasti
vždy k prospěchu a chloubě žil.

Meter: iambic
- CXLIII -
by Gutierre de Cetina

¿Será verdad, ¡ay, Dios!, serán antojos
este temor villano, este recelo?
¿Será verdad, ¡ay Dios!, el desconsuelo
que de nuevo da fuerza a mis enojos?
¿Será verdad, ¡ay Dios!, que vean mis ojos
gozar hombre mortal beldad del cielo?
¿Será verdad, ¡ay Dios!, que hay en el suelo
quien merece ganar tales despojos?
¿Será verdad, ¡ay Dios!, que de aquel gesto,
de aquel valor que es hoy al mundo extremo,
goce otro, si gozarle yo no debo?
¡Ay, Dios! Si esto es verdad, muera yo presto;
acábeme el dolor del mal que temo,
y no la vista de él, a que me atrevo.

Meter: iambic
- XXIII - A Lisi, que cansada de cazar en el estío, se recostó a la sombra de un laurel
by Quevedo

Lisi, en la sombra no hallarás frescura,
tú, que con dos ardientes luminares
a la sombra la traes caniculares
que dieran a los Alpes calentura.
Del antiguo recato y compostura
han olvidado a Dafne estos lugares,
pues de dos soles tuyos, singulares,
quien huyó de uno solo se asegura.
Mas viéndole en tus ojos dividido,
para poder estar en ti dos veces,
otras tantas le mira en ti vencido.
Y siente que, como ella, le aborreces,
pues a su sombra y tronco has retraído
los rayos que le niegas y le ofreces.

Meter: polymetric
The Cut
by Ann Taylor

WELL, what's the matter ? there's a face
   What ! has it cut a vein ?
And is it quite a shocking place ?
   Come, let us look again.

I see it bleeds, but never mind
   That tiny little drop ;
I don't believe you'll ever find
   That crying makes it stop.

'Tis sad indeed to cry at pain,
   For any but a baby ;
If that should chance to cut a vein,
   We should not wonder, may be.

But such a man as you should try
   To bear a little sorrow :
So run along, and wipe your eye,
   'Twill all be well to-morrow.

Meter: iambic