PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V DEŠTI.
by Antonín Klášterský

Tři dni již prší. Nelze vyjít nikam.
Zoufale kouřím, v nudě odemykám
zásuvku za zásuvkou ve svém stolku
a v papírech se hrabu; bez okolku
sta listů pálím. A pak zahledím se
ven z okna, jak se deštný šlář tam sune,
a dívám se, jak vrabec krčí k římse
se protějšího domu. Světlo slunné,
ó, teprve teď vím, jak mám tě rád!
A ještě hůře jak je nyní venku,
kdes na vsi nebo v městě třeba malém,
kde po silnici nelze probříst kalem,
kde nuda skočí každou na myšlenku
a sotva vstal jsi, zas už chce se spát!
A přec... Kam náhle vzpomínka mne nese?
Zahalen Vajgar... v mhy se ztrácí hrad,
déšť pleská, vítr korunami třese...
Leč podál, v síních rozlehlého domu,
jejž arkýř zdobí, jaké ticho milé!
Sem nezaléhá vichr v bouřné síle,
co tepla tu a vzácné krásy k tomu!
Portréty staré se zdí vážně hledí;
zátiší, zbraně visí u krajin;
tu porculán a tam se leskne cín,
svit matný bloudí po zarudlé mědi.
Skleníky, truhly, skříně vykládané
a etažéry, skvost kde sterý plane
a miniatur krása spíjí hled;
sta číší, džbánků, křížků, svícnů, tret,
s nichž přešlých věků dech ti v ústret vane.
Tu perla třpytne a tam blýskne zlato;
pastýřky tančí v scénách à la Watteau,
dvořanů hladkých zamihne se cop,
co hodiny všech tvarů, zemí, dob
čas měří stejně jako před sty lety.
A v to vše radost křičí žhavé květy
na plenách, šátcích, které s lesklých skob
pnou pestrá křídla. Nyní tiše vchází
sem dáma jemných rysů. Upírá
hled na vše s láskou; skřínky otvírá,
zvuk hodin zbudí s trojitými rázy;
tu otře prach, tam skvrnu zahladí,
figurku milou něžně pohladí,
očima zlíbá truhlu, která praská,
a její úsměv jak by v přeletu
i temné barvy zjasnil portrétů,
jak se vším kol se mazlí tak a laská.
Pak do fauteuilu starého si sedne
a sní a sní tu v tichu tom a taji.
Do krajin dálky zbloudí nedohledné,
zří, staré tváře jak se usmívají;
hlavičky krásné vyskakují z rámků
a šeptají jí zkazky starých rodin,
a v jednotvárném zvuku vzácných hodin
zda neslyší zvěst mnohou z pustých zámků?
Ó, krásných věcí, milých věcí těch
k ní mluví duše – slyš, ten tichý vzdech! –
jež po věky v nich ztajena a skryta.
A venku déšť, a strom se vichrem zmítá.

Meter: iambic
98. Auf den Selius
by Andreas Gryphius

Du lebst nicht wie du lehrst/ diß ärgert die Gemein/
Daß Lehr und Leben nicht bey dir stimm' überein.
Sie irret/ du bist recht/ zu zeigest uns mit beyden;
Durch Lehren was zu thun/ durch Thaten was zu meiden.

Meter: iambic
III. Vášnivá ty vílo! vznášej se nade mnou,
by Josef Václav Frič

Vášnivá ty vílo! vznášej se nade mnou,
dovol mi svou hlavu v klín tvůj svatý složit,
chci tam ducha svého skrytý poklad vložit,
vypěstíš je tam tou dobrotou svou jemnou.
Duchem žhoucí ženo! lásko vtělená –
duch můj prahne po tvém obejmutí;
vášeň má, tvým kouzlem šílená,
čeká na tvé božské pokynutí.
Dlouho mrtva – teď však v život vyvolána –
vítá vděčnou slzou velitele svého;
usmívá se vroucně, mile pěstována
rukou někdejšího krotitele svého.
Duch ji k srdci vine, horoucně zulíbá –
a ty souzvučné to vítáš horování;
blankyt oka tvého šle nám požehnání –
a tvůj klín již blížence kolíbá!

Meter: trochaic
El único día del paraíso – XII
by Gaspar Núñez de Arce

Y la celeste bóveda enlutada
es para su creciente desconcierto,
urna de un mundo
                     desquiciado y muerto
que toca en los confines de la nada
Llenos de horror, con la razón turbada
y el semblante de lágrimas cubierto,
por aquel vasto y lóbrego desierto
van a tientas siguiendo su jornada.
Su propio pensamiento los hostiga,
la sombra todos los caminos cierra,
y es mayor por momentos su fatiga.
Hasta que el susto embarga sus sentidos
y dan, como cadáveres, en tierra
por su medrosa ofuscación vencidos.

Meter: polymetric
Verliebt .
by Annette von Droste-Hülshoff

Schilt mich nicht, du strenger Meister,
Daß im Divan ich geträumet,
Und bei des Muezzins Rufen,
Ach, nach Mittag stand gewendet.
Wisse, als ich kam vom Bade,
Als ich heimging aus den Gärten,
Schlüpfte Zillah mir vorüber,
Und den Schleier hob sie schalkhaft.

Meter: trochaic
Ikarus
by Theodor Fontane

Immer wieder dieselbe Geschichte:
Siege, Triumphe, Gottesgerichte.
Wem jeder Sprung, auch der kühnste, geglückt,
Der fühlt sich dem Gesetz entrückt,
Er ist heraus aus dem Alltagstrott,
Fliegen will er, er ist ein Gott;
Er fällt dem Sonnengespann in die Zügel, –
Da schmelzen dem Ikarus die Flügel,
Er flog zu hoch, er stürzt, er fällt,
Ein neu Spektakelstück hat die Welt,
Eben noch zum Himmel getragen ...
Apollo, zürnend, hat ihn erschlagen.

Meter: iambic
l .
by Joseph von Eichendorff

Doch droben auf der Zinne
Steht noch der Heldengeist,
Der — was die Zeit beginne —
Still nach dem Kreuze weis't.

Meter: iambic
ANTIGALL
by Karel Havlíček Borovský

Na dar Ducha nic nedbejte,
hodně díla nadělejte.
Pak po smrti na vše lehce
orgán ňáký najdou v lebce.

Meter: trochaic
1L: Vom Morgenglanz ist Berg und Thal erhellt;
by Ernst Schulze

Vom Morgenglanz ist Berg und Thal erhellt;
Wie Silber scheint der glatte Strom zu gleiten,
Und Glockenklang durchtönt die duft'gen Weiten,
Verhallend bald, bald schallend fortgeschwellt.
Von freud'ger Menge wogt das bunte Feld,
Und Mann und Weib seh' ich vorüber schreiten;
Verlobte gehn vereint mit ihren Bräuten;
Den Aeltern sind die Kinder jugesellt.
Ich seh sie fort zum alten Kirchlein wallen;
Schon hör' ich fern das fromme Lied erschallen;
Die Orgel tönt, die Herzen sind entzückt.
Was säum' ich noch, auf meine Knie zu fallen,
Hier, wo so schön die weiten Tempelhallen
Der Ewige mit jeder Pracht geschmückt?

Meter: iambic
2. Aus dem Italiänischen
by Paul Fleming

Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
denn die wollustvolle Heerde
tanzt zum Klange der Schalmeien!
Hirt' und Heerde muß sich freuen,
wenn im Tanz' auf grüner Erde
Böck' und Lämmer lieblich ringen.
Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
denn die Sternen, gleich den Freiern,
prangen in den lichten Schleiern!
Was die lauten Zirkel klingen,
nach dem tanzen sie am Himmel
mit unsäglichem Getümmel.
Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
denn der Wolken schneller Lauf
steht mit dunkeln Morgen auf!
Ob sie gleich sind schwarz und trübe,
dennoch tanzen sie mit Liebe
nach der Regenwinde Singen.
Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
denn die Wellen, so die Winde
lieblich in einander schlingen,
die verwirren sich geschwinde!
Wenn die bulerische Luft
sie verschläget an die Kluft,
tanzt der Fluten Fuß zu Sprunge,
wie der Nymphen glatte Zunge.
Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
denn der bunten Blumen Schaar,
wenn auf ihr betautes Haar
die verlebten Weste dringen,
geben einen lieben Schein,
gleich als soltens Tänze sein!
Laßt uns tanzen, laßt uns springen,
laßt uns laufen für und für,
denn durch Tanzen lernen wir
eine Kunst von schönen Dingen!

Meter: trochaic
- XI -
by Pedro de Padilla

Diosa mortal, divina hermosura,
obra que el cielo hizo sin enmienda,
no es posible que nadie oh comprenda
al justo el bien que el veros asegura.
Sola mi alma tiene por ventura
aunque de vuestro ser tan poco entienda
no tener parte así, que no la encienda
con vuestros ojos, dulce llama pura.
Humanizar un poco bella Diosa,
al ver en mis entrañas el estrago
(bien digno de mirar, que el fuego ha hecho).
En las cuales de nuevo otra Cartago
llegando a ver es fuerza ser piadosa
aún siendo de diamante vuestro pecho.

Meter: iambic
-XVIII-
by Garcilaso de La Vega

Si a vuestra voluntad yo soy de cera,
y por sol tengo sólo vuestra vista,
la cual a quien no inflama o no conquista
con su mirar, es de sentido fuera;
de do viene una cosa, que si fuera
menos veces de mí probada y vista,
según parece que a razón resista,
a mi sentido mismo no creyera;
y es, que yo soy de lejos inflamado
de vuestra ardiente vista, y encendido
tanto, que en vida me sostengo apenas.
Mas si de cerca soy acometido
de vuestros ojos, luego siento, helado,
cuajárseme la sangre por las venas.

Meter: iambic
A la misma estatua
by Quevedo

Más de bronce será que tu figura
quien la mira en el bronce, si no llora,
cuando ya el sentimiento, que te adora,
hará blando al metal la forma dura.
Quiere de tu caballo la herradura
pisar líquidas sendas, que la aurora
a su paso perfuma, donde Flora
ostenta varia y fértil hermosura.
Dura vida con mano lisonjera
te dio en Florencia artífice ingenioso,
y reinas en las almas y en la esfera.
El bronce, que te imita, es virtuoso.
¡Oh cuánta de los hados gloria fuera,
si en años le imitaras numeroso!

Meter: polymetric
Duns Scotus's Oxford
by Gerard Manley Hopkins

Towery city and branchy between towers;
Cuckoo-echoing, bell-swarmèd, lark charmèd, rook racked, river-rounded;
The dapple-eared lily below thee; that country and town did
Once encounter in, here coped & poisèd powers;
Thou hast a base and brickish skirt there, sours
That neighbour-nature thy grey beauty is grounded
Best in; graceless growth, thou hast confounded
Rural, rural keeping — folk, flocks, and flowers.

Yet ah! this air I gather and I release
He lived on; these weeds and waters, these walls are what
He haunted who of all men most sways my spirits to peace;
Of realty the rarest-veinèd unraveller; a not
Rivalled insight, be rival Italy or Greece;
Who fired France for Mary without spot.

Meter: iambic
- LXXVIII -
by Fcode Borja

Ardiendo el oro entre la llama roja,
con tanto lustre suyo se fatiga;
que alegre, y blando la violencia amiga
de sus imperfecciones le despoja.
Y en otro fuego, con mayor congoja,
la eterna Providencia al justo obliga,
que el modo exceda, aunque el ejemplo siga,
cuando la culpa en el incendio arroja.
¡O dulce padecer tormentos tales!
¡O pureza de yerros separada,
que sólo Dios alcanza a conocerla!
Por más que gloria os tengo, alegres males,
pues la corona al cielo reservada,
es más que conseguirla, merecerla.

Meter: iambic
LÍTOST.
by Louis Křikava

Když milovali jsme se tehda spolu,
můj sne rozkošný v modrých sukénkách,
vždy k Poesie jsem Tě vodil stolu,
zde ku znělce, tam k romanci jsem sáh’,
začátek epa předkládal Ti skvělý
i ragoût z novely jsem na stůl klad’.
Tys chutnala, co upravil druh smělý.
Ó hodů lukullských a jejich vnad!
A říkalas: „Až jednou čísti budu,
jsouc z lásky k Tobě dosud svobodna,
Tvé jméno, jaká útěcha v mém trudu!
Ó miláčku! Jsem Tebe nehodna!“
Vlak odnes’ Tě kams... Mně tajen pobyt.
Ze zoufalství jsem Praze v náruč pad’...
A za to, že jsem si jí troufal dobyt,
mě mučila a dala trpět hlad.
I roztříštil jsem v zoufalé kdys ráno
stůl Poesie své tak nádherný,
mé umění mnou bylo rozšlapáno
a klna všemu šel jsem do herny...
Teď střepy sbírám, jež se doma válí.
Jsa vlečen vášní nejsem svoboden...
Sukénky modré v mlhavé tam dáli!
Teď cítím já, jak Vás jsem nehoden...

Meter: iambic
On an Infant Dying as Soon as Born
by Charles Lamb

I saw where in the shroud did lurk
A curious frame of Nature's work.
A flow'ret crushed in the bud,
A nameless piece of Babyhood,
Was in a cradle-coffin lying;
Extinct, with scarce the sense of dying;
So soon to exchange the imprisoning womb
For darker closets of the tomb!
She did but ope an eye, and put
A clear beam forth, then strait up shut
For the long dark: ne'er more to see
Through glasses of mortality.
Riddle of destiny, who can show
What thy short visit meant, or know
What thy errand here below?
Shall we say, that Nature blind
Check'd her hand, and changed her mind,
Just when she had exactly wrought
A finish'd pattern without fault?
Could she flag, or could she tire,
Or lack'd she the Promethean fire
(With her nine moons' long workings sicken'd)
That should thy little limbs have quicken'd?
Limbs so firm, they seem'd to assure
Life of health, and days mature:
Woman's self in miniature!
Limbs so fair, they might supply
(Themselves now but cold imagery)
The sculptor to make Beauty by.
Or did the stern-eyed Fate descry,
That babe, or mother, one must die;
So in mercy left the stock,
And cut the branch; to save the shock
Of young years widow'd; and the pain,
When Single State comes back again
To the lone man who, 'reft of wife,
Thenceforward drags a maimed life?
The economy of Heaven is dark;
And wisest clerks have miss'd the mark,
Why Human Buds, like this, should fall,
More brief than fly ephemeral,
That has his day; while shrivel'd crones
Stiffen with age to stocks and stones;
And crabbed use the conscience sears
In sinners of an hundred years.
Mother's prattle, mother's kiss,
Baby fond, thou ne'er wilt miss.
Rites, which custom does impose,
Silver bells and baby clothes;
Coral redder than those lips,
Which pale death did late eclipse;
Music framed for infants' glee,
Whistle never tuned for thee;
Though thou want'st not, thou shalt have them,
Loving hearts were they which gave them.
Let not one be missing; nurse,
See them laid upon the hearse
Of infant slain by doom perverse.
Why should kings and nobles have
Pictured trophies to their grave;
And we, churls, to thee deny
Thy pretty toys with thee to lie,
A more harmless vanity?

Meter: polymetric
En los primeros días de primavera
by José Lamarque de Novoa

Ven, Primavera: del invierno cano
las tristezas ahuyenta y los horrores,
y bellos ramos de olorosas flores
vierte en la tierra con propicia mano:
A tu influjo se puebla el aire
                     vano
de insectos y de pájaros cantores;
luce el prado su manto de colores
que esmalta el sol, de mundos soberano
Todo renace y vive: el bosque umbrío,
el valle, el monte, el murmurante
                     río
do moja el ala golondrina inquieta:
Y aun yo, que a la vejez doblé la frente,
¡oh Primavera!, al respirar tu ambiente,
«¡Dadme una lira!» -exclamo- ¡Aún soy poeta!

Meter: iambic
Im Sommer
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Die Sommerzeit, die Sommerzeit,
Das ist die Zeit der Lustbarkeit.
Da können wir draußen sein
Und spielen im Sonnenschein
Den ganzen Tag bis zum Abend hinein.
Da können wir im Schatten
Auf grünen Matten
Spazieren, marschieren
Und exerciren.

Meter: iambic
Obezřelý.
by Adolf Heyduk

Len na poli vyrostl mi plavý,
šel jsem mimo, sňal jsem čapku s hlavy:
„Dobré jitro“, děl jsem lnu se klaně,
„dobré jitro, chraň tě ruka Páně!“
Proč bych nezdravil ho řečí prostou?
Kmentové v něm košile mi rostou;
v símě změní se mi květy zdobné,
a to símě na propití v drobné.

Meter: trochaic
- II - Muestras de amor
by Agustin de Salazar y Torres

Si a la región adonde el Sol no llega
me fueses colocado, dueño mío,
donde se hiela el mar y cuaja el río
y ni uno corre ni otro se navega;
si te huyes, mi bien, a la Noruega
en los rigores del invierno frío
o adonde en el ardiente y seco estío
golfo de rayos la Etiopía anega;
si en el África estéril y arenosa
de víboras ardientes habitada
te viese entre sus áspides más fiera,
tal es de amor la fuerza poderosa
que si a éstas partes fueras trasladada,
lleve el diablo mi vida si allá fuera.

Meter: polymetric
96.
by Friedrich Rückert

Es wirkt Gerechtigkeit, es wirkt die Lieb' ein Band;
Wie wirken beide schön verbunden Hand in Hand!
Warum Gerechtigkeit, warum trägt Liebe Binden
Ums Aug'? um für der Welt Ungleichheit zu erblinden.
Was die Gerechtigkeit hält äußerlich im Bund,
Hält nur, weil innerlich die Liebe legt den Grund.
Zwar was Gerechtigkeit verbindet, ist verbindlich,
Doch nur Verbindlichkeit der Lieb' unüberwindlich.
Wenn nicht Gerechtigkeit mit Liebe sich verbände,
Wer wäre so gerecht, der im Gericht bestände?
Nur wo Gerechtigkeit und Liebe sind verbündet,
Ist Menschenschuld gesühnt, und ird'scher Sinn entsündet.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Villar y Macías

Morir ¡ay Dios! cuando en el
                  noble foro
la Justicia sus palmas te ofrecía,
y a tu elocuencia varonil abría
la ley severa su inmortal tesoro
Y cuando el crimen vergonzoso lloro
tu poderosa voz verte hacía,
y la hollada inocencia sonreía
al recobrar por ti su alto decoro
Abrasaba tu rápida existencia
sed de justicia, sed devoradora;
y ¡oh inescrutable y santa Providencia!
Hoy el sol de Justicia eterno dora
el cielo para ti, y a su presencia
tu alma feliz estática le adora

Meter: iambic
Zapomenutá stráž.
by Jan Karník

Nad zaleknutý kraj noc rozkládá se šírá;
jak dýmy obětní mha zahaluje hory, –
třepetný trubek hlas kdes mezi lesy zmírá
a halas junáku se tratí v tmavé bory.
Ti jedou vesele vstříc královskému městu,
ti jedou bujaře, snad útokem juž ženou –
a já zde musím stáť, za druhy střežím cestu,
a tuším, zoufaje, že na mne zapomenou.
Sníh hustě napadne, zbraň v skřehlé třímám ruce,
svých přátel volám zpět – a černá noc kol mlčí...
jsem sám, jsem opuštěn, a zřím jen v kruté muce,
jak v lesní hlubině se svítí oči vlčí –.

Meter: polymetric
Don Fadrique.
by Conrad Ferdinand Meyer

Don Fadrique bringt ein Ständchen
Seiner drolligen Pepita:
„liebchen, strecke durch die Thüre
Deines Füßchens Spitze nur!“
Und die drollige Pepita
Streckt durch eine schmale Spalte
Eines allerliebsten Fußes
Weißes Spitzchen in die Luft.
Don Fadrique krümmt den Rücken,
Will das weiße Spitzchen küssen,
Knabe Amor steht bei Seite,
Der den Bogen lachend spannt.
Nach dem ewig jungen Herzen
Zielt er, doch wer lacht, der zielt schlecht:
In des Ritters alten Rücken
Schießt er einen Hexenschuß.
Don Fadrique's Knochen rasseln,
Don Fadrique stürzt zusammen,
Figaro holt eine Sänfte,
Figaro bringt ihn zu Bett.
„frommer Bruder Agostino,
Exorcire mir das frevle
Allerliebste weiße Füßchen
Das durch meine Beichte tanzt!“
Don Fadrique sucht den Hades,
Zierlich schreitend wie ein Stutzer,
Tänzelnd leuchtet ihm ein weißes
Füßchen durch die Unterwelt.

Meter: trochaic
STARÁ PÍSEŇ.
by Jan Červenka

V pláň siré beznaděje,
kde věčný chlad jen věje,
kde jako propasť zeje
hřích, nenávisť a lesť:
tys přinesla mi štěstí
a míru ratolesť.
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest.
Tys jako anděl světla
k mé choré duši slétla,
když pochybnosť mne hnětla
a jala ve svou pěsť.
Kam zář tvých očí padla,
já viděl růže kvést.
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest.
Hněv osudu, jenž mění
v klam všecko naše snění,
zášť, kletby, zavržení,
– všech doufajících trest –
tys učila mne láskou
vždy lhostejněji nést.
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest.
Čím byly by mé snahy
bez tebe, květe drahý?
Tys překlenula svahy
a prohlubně mých cest.
Já svěřil se tvé ruce
a dal se k ráji vést.
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest.
Kam bolesť má se děla,
kam stopy útrap s čela,
když vichřice mne chtěla
jak suchý lupen smést?
Mé nebe plno záře
a paprsků a hvězd!
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest.
Kde tvoje noha stane,
vše plesá, touží, plane.
Mně ze všad v sluch jen vane
tvé sladké lásky zvěst.
Hle, ráj se otevírá – – –
jak slavný jest náš vjezd!
– To stará sice píseň,
však přece pravdou jest!

Meter: iambic
- 67 - Quejósele una dama de un bofetón que le había dado su galán
by Lope de Vega

Para que no compréis artificiales
rosas, señora Filis, Fabio os puso
las naturales, si el calor infuso
las puede conservar por naturales.
Ya que no os da regalos, da señales
de que os los ha de dar, galán al uso,
puesto que en la venganza estoy confuso,
viendo perlas en vos sobre corales.
Herir al sol en medio de su esfera,
cruel temeridad; matad a Fabio,
¡mas ay que vuestros brazos Fabio espera!
Y si amistades son el desagravio,
tantos celos me dais, que más quisiera
vengar las amistades que el agravio.

Meter: iambic
A Lecture upon the Shadow
by John Donne

Stand still, and I will read to thee
A lecture, love, in love's philosophy.
         These three hours that we have spent,
         Walking here, two shadows went
Along with us, which we ourselves produc'd.
But, now the sun is just above our head,
         We do those shadows tread,
         And to brave clearness all things are reduc'd.
So whilst our infant loves did grow,
Disguises did, and shadows, flow
From us, and our cares; but now 'tis not so.
That love has not attain'd the high'st degree,
Which is still diligent lest others see.

Except our loves at this noon stay,
We shall new shadows make the other way.
         As the first were made to blind
         Others, these which come behind
Will work upon ourselves, and blind our eyes.
If our loves faint, and westwardly decline,
         To me thou, falsely, thine,
         And I to thee mine actions shall disguise.
The morning shadows wear away,
But these grow longer all the day;
But oh, love's day is short, if love decay.
Love is a growing, or full constant light,
And his first minute, after noon, is night.

Meter: iambic
APOŠTOL.
by Miloš Červinka

„Stůj, hochu, stůj! Kam uháníš tak divě?
Tu není cesta, – pouště to i lada!“ –
Aj, zmírnil krok, a hledí k nebi snivě,
a jasně pějí ústa jeho mladá:
„Toť cesta má, – ta vede luhem, polem –
toť cesta srdce, – já jsem apoštolem!“ –
A dál a dál. Jen květinka jej staví,
a vůní svou jej sílí, kojí, blaží;
pak v nadšenosti junák orla slaví,
a za ním v let se nejsměleji snaží.
Na hory stoupá, ohlédá se kolem,
a šeptá zbožně: „Budu apoštolem!“ –
Sestoupí v les; a v ruku maje lýru,
stane u hradu necitného pána:
„Slyš, tyrane, tu svatou píseň míru!
Spoutaná srdce buďtež rozpoutána!
Již otrokům přej místo za svým stolem,
lid právo má, – já jeho apoštolem!“ –
Vyrazí branou pochopové šeří –
a lyra svatá mečem ztroskotána!
„Zbůjníče, stůj! Tys horší líté zvěři,
nač bouří tvoje slova duší pána? –
Tu v kobce lehni na kameni holém!
Sem pouta! Hej, chceš býti apoštolem?“
„Tu země pánů – tys jen otrok na ní,
a bídný červ – ty zvedáš červy z prachu?
Šílený! Slovo neodolá zbrani,
zpěv nezbaví tvou láji podlou strachu.
Aj pohleď jen – a slyš ten posměch dolem, –
těm otrokům chtěls býti apoštolem?“ – –
Ty duše jemná, v city rozpučelá,
ty duše volná, plná hvězd a míru, –
ty hlavo jasná, v boji pravdy smělá –
tvůj sen ti lhal, nestihneš orla v šíru! –
Až uštvané ti srdce pukne bolem –
svět zajásá, – pak budeš apoštolem!...

Meter: iambic
- IV -
by Francisco de Figueroa

Dexa, Phili, gozar un poco al prado
de su preciado honor; dexa las flores
esmaltadas de perlas, las colores
vivas mostrar que Flora hoy les ha dado:
Dexa vivir en libre, alegre estado
las Nimphas deste valle, y los pastores
del monte sin envidio y sin ardores;
y mira cual está Thirse parado;
que dispuesto a morir, dice, tendido
sobre la hierba de aquel verde llano;
ya ves el fin de tu deseo cumplido.
¡Ah, por quien tantas lágrimas en vano,
tantos suspiros hasta aquí he esparcido,
y agora esparcirá sangre esta mano!

Meter: polymetric
Berliner Verkehr
by Kurt Tucholsky

Bezüglich dem berliner Verkehr steht an jeder Ecke ein Mann, der müllert
und hält alle Autos und Kinderwägen und Invaliden auf Rollen an.
Weiße Handschuhe heben sich, Lampen blinken, Signale blitzen,
während gelangweilte Fahrgäste in den Wagen sitzen,
auch haben wir leuchtende Schildkröten, bitte sehr –
und das einzige, das uns noch fehlt, ist der Verkehr.
Aber wo nichts ist, haben nur S. M. der Kaiser das Recht verloren,
nicht aber wir deutschen Organisatoren –
denn ist auch unser Wagenpark noch so klein:
organisiert muß sein.
Es läßt uns nicht ruhen.
Und genau so, wie wir dies tun,
wie wir den nicht vorhandenen Verkehr in Klein-Rülpsig und Groß-Berlin befestigen und organisieren,
regieren
wir im ganzen Lande umher.
Das deutsche Leben gehört dem Aktenverkehr.
Wir organisieren Kleinkinder-Gärten und das Groß-Hamburger Hafenlogis,
den Radiumverbrauch auf dem Lande, den Weinbau in Ostpreußen sowie
Aufzucht von Ammen und Seidenraupen im Spreewald, auch desgleichen
den Wohnungsbau und die Reform der Aktenzeichen.
Sinn hat unser Tun keinen, in allen Fällen.
Wir sind so, wie wir uns die Amerikaner vorstellen.
Wir sind nicht mehr Posen, noch nicht Amerika,
sondern stehen inmitten beider in emsiger Leere da,
halten den Verkehr auf und uns für sehr fortgeschritten.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Embarazada el alma y el sentido
con un sueño burlón, aunque dichoso,
aumentando reposo a mi reposo
me hallé toda una noche entretenido.
Tu rostro vi en mis llamas encendido,
que dora lo cruel con lo hermoso,
enlazando tu cuello presuroso
con nudo de los brazos bien tejido.
Túvele por verdad el bien pequeño;
llegué luego a soñar que te gozaba,
hecho de tanta gentileza dueño.
Y en esto conocí que me engañaba,
y que todo mi bien fue breve sueño,
pues yo, tan sin ventura, le alcanzaba.

Meter: polymetric