PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XXX. A když tobě minula láska ta směvná,
by Gustav Pfleger Moravský

A když tobě minula láska ta směvná,
Když zašla, jak v spánku ten kouzlivý sen:
Přec přátelství žije, co podporný kmen,
A v tvém srdci tkví jeho útěcha pevná.
Ta milostně kouzlí vší vzpomínky dech
Na blažené doby juž dávno odkvětlé,
A soudružně pojí s ní radostný spěch,
I nynější doby v tom objeviť světle.
Juž utane jaro a zima se blíží,
A s ním tane v minulosť rozkoší dar;
Juž pomizí vděk a s ním milostný čar,
Jen bílý vlas – památka smutná – skráň tíží.
Vše mění se nutkavě v obstárlý zjev:
Jen srdce to zůstane na věčno stejné;
Ač umdleněj’ bouří v něm tepání chvějné,
Přec v tváři si hraje zapomnělý směv.
Když se srdce naděje stkvělá opadne,
Jak na podzim s keřův ten vzbujenělý květ;
Když pomizí z ňader rozháraných vznět,
A přesladký mír v žalu nemocném vadne;
Když zavzní z úst sevřených truchlivý kvil:
Tu nebeské hudby hned zahlaholí zvuk:
„Ó neplač a nelkej!“ tož útěchy přízvuk,
„Vždyť přece jsi okamžik v rozkoši žil!“

Meter: amphibrachic
V.
by Jaroslav Vrchlický

Kam hne se ubohý Puk,
tam stále slyší ten zvuk
těch rtů se v lásce líbajících;
svůj život za to byl dal,
by v cestě milenců stál
se k políbení shýbajících.
V té chvíli, kdy rtové se tknou,
z úst hudba z ní najednou
a písní z mládí vesmír plní
a z duše, jež vešla v úst práh,
tam růží tmavý nach
se v nesměrnost vlní a vlní.

Meter: dactylic
Protestas del cornudo profeso
by Quevedo

«¿Es más cornudo el Rastro que mi abuelo,
o conoce Segovia más señores?
¿No es toda mi cabeza calzadores,
tinteros y linternas, barba y pelo?
»¿Háseme conocido algún recelo
(aun burlando) jamás en mis amores?
Pues en lo que es mullir los pretensores,
mis hermanas dirán si duermo o velo.
»Llamen a dos que entiendan de cornudo;
y si yo para serlo no valiere,
tasándolo más que él, llámenme honrado.»
Dijo Fermín, hallándose desnudo,
y viendo que sin causa le prefiere
un cornudo novicio a un procesado.

Meter: polymetric
Pseudo-velikánu.
by František Ladislav Menhard

Až zemřeš, my tě skvěle oslavíme:
ne pouze na hrob tvůj přepěkný kříž –
my skvostný pomník též ti postavíme;
jen, prosím, hleď, abychom mohli již...

Meter: iambic
Z TOVÁRNÍHO VZDUCHU. (III.)
by Ferdinand Tomek

V továrně bys hledal změny marně:
od časného rána do večera
četné stroje hrčí jednotvárně,
nad nimi se míhá paže sterá,
o práci jež se strojem se dělí;
kovových těch pracovníků zpěv
tlumí hovor pracujících děv,
že se zdá ti, jak by sbor jich celý
strojem byl, jenž němě koná práci;
nepřehledná síň se všecka ztrácí
v mračnech prachu, který vzduchem lítá.
Jenom s Bětuškou se stala změna:
veselá dřív, usměvavá, hbitá, –
smutná teď a stále zamyšlena
hlavičku svou rusou k ňadrům kloní.
Marně Lenka starostlivá o ni
po příčinách změny té se pídí;
tuší sic, že její srdce asi
o své právo na lásku se hlásí,
ale kdože byl by z mladých lidí
cílem její touhy, marně hádá;
o Bětušky každém kroku ví,
také ví, že s hochy právě ráda
přítelkyně její nemluví.
Pouze dozorce, to tajno není,
na dívčině srdéčku co hlodá,
proto často drzý zrak svůj vbodá
v její líčko, až se zarumění,
potom ušklíbne se jako ďas.
Bětuška se, chudák, vzpomínání
na Hofmanna živou mocí brání,
ale darmo; vždycky znova zas
myšlénka, již zahnala, té chvíle
v mysl se jí vtírá zarputile.
Ó, jak by se hněvala naň ráda!
Jak byl smělým k ní, jej v duchu kárá!
Marno vše: hněv mizí jako pára,
za něj láska v srdce se jí vkrádá...
Tři dni účetního neviděla,
krátké tři dni – pro ni věčnost celá!
Dříve vídala jej častěji,
téměř vždycky, šla-li z práce domů;
a teď tři již dlouhé dni jsou tomu,
co ho nezří! Vyhýbá se jí?
Či snad stůně? – Nedej, Bože milý! –
Divný jakýs, nevýslovný strach
sevřel prsa jí a hrdlo stáh’,
oči se jí slzou zakalily,
maně k srdci bušícímu sáhla.
Bála se ho – a přec po něm práhla.

Meter: trochaic
Na hrob vlastenecké děvy.
by Rudolf Pokorný

Dokud ještě živa byla,
po německu švadronila;
smrt’ však naši komtesku
oslovila – po česku.

Meter: trochaic
Piják.
by Simeon Karel Macháček

Mně tak líno, línečko,
Do ničeho se mi nechce.
Neste víno, vínečko,
Ať mi od ruky jde lehce.
Ještě sklenku chutného,
Ať mě obdaruje chutí,
Dělníka mě smutného
K veselejší mysli nutí.
Ještě jednu, jedinkou!
Nezahodím víc jich sice;
Ale znám již míru svou,
Dobrého já do třetice.
Hle, můj zrak se vybírá,
Vidím do celého kraje,
Obrová je síla má,
Každá žilka ve mně hraje.
Dejte sem, pak odstoupím,
Ať to jednou za to stojí;
Dvakrát tolik podstoupím,
Když chuť do práce se zdvojí.
Tak, a nyní potáhnu –
Hlehle, nohy klopejtají!
Ještě jednu dotáhnu,
Ať i nohy sílu mají.
V jazyku cos ostalo?
Vida závisti, a jaké!
Že se nohoum dostalo,
Chce mít jazyk sklenku také!

Meter: trochaic
An Lycidas.
by Karl Wilhelm Ramler

Wen feine Mutter unter den zärtlichen
Gesängen heller Nachtigallchör’ empfieng,
Wer ihr in ihren Götterträumen
Nächtlich als Schwan sich vom Busen
Hängt nicht erstrittne Fahnen, und Schlüssel
Bezwungner Städte Thoren, und feindliche
Galeerenschnäbel in Gradivens
Blutige Tempel auf; keine Schiffe,
Mit Künsten aller Völker, mit jeder
Der sonnenrothen Berge, des kalten
Der aufgedeckten Hölle wuchernd,
Fliegen für ihn um die beiden Pole.
Ununterwiesen wird er als Knabe schon
Die Frühlingsbluhme singen, und froh
Sich einen Dichter grüssen hören.
Ihm wird die jüngste der Charitinnen,
Die wohlbewachte Scham, sich zur Füh-
Entbieten. Ihm wird Pallas die Wolke von
Den Augen nehmen, dass ihr Jünger
In Wäldern wird er einsam den Vater
Natur verehren. Endlich, o Lycidas,
Erwartet er, gleich eines fremden
Mannes Besuche den Tod mit Gleich-

Meter: iambic
42.
by Friedrich von Logau

Als aus deiner Sinnen Stärcke
Jupiter nahm ein gemerke,
Daß du durch so kühnes streiten
Würdest biß zum Himmel schreiten,
Sprach er: Uns die Ehre bleibe!
Dannenher ich einverleibe
Diesen Held nach Himmels-Rechte
In der Götter alt Geschlechte;
Denn er möcht auß eignen Thaten
Für sich selbst hierher gerathen.

Meter: trochaic
NÁLADA.
by František Eisler

Je mrtvo na vodách, kde lekníny kdys kvetly,
člun s veslem zlomeným v zátoce práchniví...
Žalm umírání mdlý rty osyk nedočetly,
a v loktech křehkých třtin spí den již neživý.
Duch smutku marného v soumraku rozjímavém
ve vrbách zažíhá bludiček světlý klam;
a mlýnů větrných co sen lká nade splavem,
umučen k blankytu náručí rozpínám:
Jít drahou věčných hvězd, jež v tmách se rozhořely!
Má tvrdá podstata se taví v slzí skvost.
Ó sestry vítězné! Vám platí vzdech můj vřelý,
v němž křídlem třese stesk a pláče bázlivost...

Meter: polymetric
1L: Nicht ein Lüftchen
by Karl Henckell

Nicht ein Lüftchen
Regt sich leise,
Sanft entschlummert
Ruht der Hain;
Durch der Blätter
Dunkle Hülle
Stiehlt sich lichter
Sonnenschein.
Ruhe, ruhe,
Meine Seele,
Deine Stürme
Gingen wild,
Hast getobt und
Hast gezittert,
Wie die Brandung,
Wenn sie schwillt!
Diese Zeiten
Sind gewaltig,
Bringen Herz und
Hirn in Not –
Ruhe, ruhe,
Meine Seele,
Und vergiß,
Was dich bedroht!

Meter: trochaic
XXXVIII. Blaze, komu bylo někdy přáno
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Blaze, komu bylo někdy přáno
Na tři jasné hvězdy patřiti,
Nad Čechy jenž měly zářiti,
Dřív než vzešlo osvěty tu ráno.
Kroku bylo nebem požehnáno,
Tré dcer dáno jemu zploditi;
Ty svou vlast by mohly zdobiti,
Vznešené jim vychování dáno.
Moudrým otcem rozum vzdělávaný,
Srdce něžnou matkou pěstováno,
Nebem přidán prospěch požehnaný.
A co tuto ještě nepoznáno,
Tomu velkým pokrokem se učí
Sličné Kroka dcery v slavném Budči.

Meter: trochaic
Neznám věčně žíznit, v nouzi neunavit,
by Jan Neruda

Neznám věčně žíznit, v nouzi neunavit,
věčně naděje své v sypký písek stavit,
s osudem psát na led umluvu.
Nejsem dítě více, bych snad sílu bájil,
že bych věčně obstál, věčně život hájil,
vise na kořenu v bezednu.

Meter: trochaic
Manchón
by Amado Nervo

Cuando viene a misar el padre cura
a la nave risueña y aliñada,
penetra con el sol una parvada
de palomas que anidan en la altura
Desata el piano su oración alada,
y del gótico altar en la blancura
cándida, leve, inmaterial y pura
se levanta la Forma consagrada
Canta entonces el Blanco sus cantares;
son blancos: alas, nave, luz, altares,
hostia, cura senil, incienso vago;
y en esa nitidez que al hielo enoja,
agresiva y vivaz, llameante, roja,
se destaca la veste del monago.

Meter: anapestic
273. Dein Starksein hält nur auf
by Gerhard Tersteegen

Selbstgehn bringt viel Müh und Klagen;
So geht's langsam, liebes Kind.
Laß dich von der Mutter tragen,
Dann geht's sanft und doch geschwind!

Meter: trochaic
¡Oh, cuán te adoro!, con la luz del día
by Carolina Coronado

¡Oh, cuán te adoro!, con la luz del día,
tu nombre invoco apasionada y triste,
y cuando el cielo en sombras se
                     reviste
aun te llama exaltada el alma mía
Tú eres el tiempo que mis horas guía,
tú eres la idea que a mi mente asiste,
porque en ti se concentra cuanto existe,
mi pasión, mi esperanza, mi poesía.
No hay canto que igualar pueda a
                  tu acento
cuando tu amor me cuentas y deliras
revelando la fe de tu contento;
tiemblo a tu voz y tiemblo si me miras;
y quisiera exhalar mi último aliento
abrasada en el aire que respiras

Meter: polymetric
Que la pobreza es medicina barata y descuido seguro de peligros
by Quevedo

Mi pobreza me sirve de Galeno,
menos bestial por falta de la mula;
presérvame de ahítos y de gula,
y el barro de acechanzas de veneno.
Cenas matan los hombres; yo no ceno;
ni ladrón ni heredero me atribula;
güevos me dan sufragio de la bula,
mas no la bula sin sufragio ajeno.
Nunca maté la sed en la taberna,
que aun de sed no es matante mi dinero,
y abstinencia forzosa me gobierna.
Mi hambre es sazonado cocinero,
pues del carnero me convierte en pierna
hasta los mismos güesos del carnero.

Meter: polymetric
1L: Wie ein Lichtstrahl war ich einst,
by Paul Scheerbart

Wie ein Lichtstrahl war ich einst,
Zuckte hin und her
Durch die Weltenpracht
In dem Äthermeere.
Quintillionen Wettersterne
Hab ich prickelnd angeblickt.
Oh, ich war geschickt –
Eine Lichthetäre.

Meter: trochaic
W ALLER   I M   S CHNEE
by Stefan George

Wo die strahlen schnell verschleissen
Leichentuch der kahlen auen
Wasser sich in furchen stauen
In den sümpfen schmelzend gleissen
Und zum strom vereinigt laufen
Türm ich für erinnerungen
Spröder freuden die zersprungen
Und für dich den scheiterhaufen
Weg den schritt vom brande lenkend
Greif ich in dem boot die ruder
Drüben an dem strand ein bruder
Winkt das frohe banner schwenkend
Tauwind fährt in ungestümen
Stössen über brache schollen
Mit den welken seelen sollen
Sich die pfade neu beblümen.

Meter: trochaic
- LXII -
by Argensola

Más teme en su raíz, Lauso, aquí un pino,
que si a surgir en Asia o en Europa,
siendo fiel mástil de obstinada popa,
atravesara el proceloso Euxino.
Al cierzo y nieves, de este horror vecino,
suele vestida helársenos la ropa;
y aunque el sol salga, espera nuestra copa
que benigna segur le corte el vino.
Impaciente yo al humo, que sin llama
entre mojados leños se concibe,
soy huésped de unas tejas desleales.
Invierne en esta sierra algún caribe
execrable a las leyes naturales,
si se averigua que tus versos ama.

Meter: polymetric
- 1224 - Acto III, OTAVIO De Lo cierto por lo dudoso
by Lope de Vega

Gentil ha sido el fin con que remata
mi historia el duro amor, porque me acuerde
que a la virtud, a quien la envidia muerde
no puede la verdad mostrarse ingrata.
Ya mi esperanza hasta morir dilata,
no como el árbol que las hojas pierde,
pues espera que presto será verde
lo que el invierno encubre, escarcha y plata.
Ya como planta seca estoy desnudo,
niégame humor la tierra, el sol me niega
la vida, el cielo su rocío dorado.
Efectos son de amor, amor lo pudo,
un ciego, que da vista a cuantos ciega,
para que vean los que ha engañado.

Meter: iambic
79. Die Hoffnung hält die Braut.
by Angelus Silesius

Die Hoffnung hält mich noch: sonst wär’ ich längst
dahin:
Warum̃? dieweil ich nicht bey meinẽ Bräntgam bin.

Meter: iambic
Sie foderte im spiel hertzen.
 C. E.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Du spielest hertzen aus/ und sprichst zu mir: bekennt!
Da doch mein hertze längst vom leibe mir getrennt:
Ich habe denn kein hertz/ als nur des hertzens rinden/
Wiltu mein hertze selbst/ kanstu bey dir es finden.

Meter: iambic
520
by Josef Vlastimil Kamarýt

Křivé přísahání,
na cti utrhání,
bližních okrádání,
život bez pokání –
do pekla zahání.

Meter: trochaic
Evangelium je jedno,
by Karel Dostál-Lutinov

Evangelium je jedno,
otevřeno z kořán:
Jinak čte je prostý člověk,
jinak chytrý dvořan.

Meter: trochaic
- CXX -
by Fernando de Herrera

Cuidé yo de tus lazos y tu fuego,
mal grado de tu saña, Amor tirano,
librarme, y fue mi pensamiento vano,
que tú no me sufriste algún sosiego.
Tenté de tus engaños, rudo y ciego,
escaparme, y huyendo en campo llano,
vine a caer, oh mísero, en tu mano,
que tarde se conmueve a tierno ruego.
¡Cuánto, decía entonces, fortunado,
es quien se te defiende, señor fiero!
¿Mas quién, fiero señor, se te defiende?
¡Ay! que todo es esfuerzo imaginado,
que tu fuerza deshace el fuerte acero
y tu ingenio al más cauto engaña y prende.

Meter: polymetric
141.
by Friedrich Rückert

Die Welt ist eben Welt, Welt überall; sie kennen
Zu lernen, möcht' ich sie nun fürder nicht durchrennen.
Was an ihr ist, hab' ich erkannt an einem Ende,
Und mehr erkennt' ich nicht, wenn ich am andern stände.

Meter: iambic
- - Un amante a un ciego
by Lope de Vega

Ciego, a quien faltan ojos, y no llanto,
envidio en tus tinieblas tu sosiego,
estímote feliz, viéndote ciego,
y de mis ciegas lágrimas me espanto.
O si valiesen, si pudiesen tanto
esos incendios, en que ya me anego,
pues nacen llamas, sin cenizas riego,
porque fuego al mirar y llorar planto.
Con pensión de la vista te fue dada
la vida; y a mi vista aborrecida
con pensión de la vida me es dejada.
Tu ceguedad con la razón medida,
ya que no sin dolor, queda aliviada;
¡ay del que está con ojos y sin vida!

Meter: iambic
Apell .
by Joseph von Eichendorff

Die Hörner hört' ich laden,
Die Luft war streng und klar —
Ihr neuen Kammeraden,
Wie singt ihr wunderbar!

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Bartolomé Vasconcelos y Acuña

Quien en tu muerte el desengaño mira,
rigor fatal de su violencia fuerte,
mayor veneración debe a tu suerte
mortal, cuando a inmortal tu ingenio aspira
Mayor veneración, más grave pira,
más que a tu vida, amor debe a tu muerte,
pues en lo muerto lo inmortal advierte,
pues en lo humano lo divino admira.
Muere para vivir, o peregrino
fénix de España, y sea tu victoria
que el ser humano te hace más divino
Lo que fue desengaño, ha sido gloria,
pues más de la memoria te hace digno
muerto a la vida, vivo a la memoria.

Meter: iambic
JARNÍ DEN.
by Jan Vrba

Skřivana jsem slyšel z blízka, vyšed z domu ven;
na zahradě kvetla líska –
voněl jarní den...
Topoly se radovaly, že už zavál jih;
s hlav se ztrácel horám v dáli
zatvrzelý sníh...
Hejno housat žloutlo v trávě, stará syčela...
Nechtělo se jarní slávě
věřit docela...
Jaro že už? U nás také? – Všude na zemi?
A myšlenky všelijaké
hlavou táhly mi...
Potom zvonů znění chudé v šero zaznělo...
A snad věčně mrtvo bude,
co nás bolelo? – –
Šero zhoustlo nad lukami, měsíc přejal moc...
Byli jsme: zem a já sami –
vůkol vlahá noc...

Meter: trochaic
- 7 - Acto II, FEDERICO
by Lope de Vega

¿Qué puedo ya esperar, desesperado
de un bien, de quien jamás tuve esperanza?
Si la esperanza lo que sigue alcanza,
quien no la tiene alcanzará cuidado.
Mas bien puede, quien ama desamado,
esperar de los tiempos la mudanza;
nace de la tormenta la bonanza,
y sale el claro sol por el nublado.
Mas ¿qué es lo que mis penas entretuvo,
o cómo tanto amor sin fin se adquiere,
pues en alguno el pensamiento estuvo?
Que no es posible que ame y que no espere,
porque quien niega que esperanza tuvo,
confiesa que el amor sin ella muere.

Meter: iambic
List paní, jež mě prosila o požehnání.
by Sigismund Bouška

Ba milá mně a vzácná slova byla,
jež o Kristu jste vřele promluvila!
To bylo jedno tiché odpoledne,
kdy duše svoje čistá křídla zvedne
a, holubice snivá na rtech prahu,
jde pro svou žízeň hledat citů vláhu.
A my se tehdy v okamžik ten sešli
a duše naše ve přátelství vešly.
Kde skepse zemdlena, kde mlčí věda,
kde duše marně východ z temna hledá,
tam v čisté víry stánku v tísni citů
sám Kristus čeká mlčící a v skrytu.
To byla tehdy slova nestřežená,
jež cit Vám diktoval, jež řekla žena,
kdy duše pozná více víry písmem,
než všecka věda přísným sylogismem.
Ba nezvratná to jistě pravda jistá,
že bludná duše v posled najde Krista!
A najde klid a naději a štěstí – – –
Ať duše moderní si cestu klestí
dál mezi balvany a skepse srázy,
kde zoufalost se na pokraji plazí,
kde mnohá bludička snad v temnu svítí,
kde s výše nebes meteor se řítí,
když sobě posléz pouhou pravdu řekne
a světa soudu víc se nezalekne,
a k pravdě dychtiva se žene blíže,
tu stane vždycky zase u stop kříže.
Či myslíte snad, trpící vy paní,
že nešel jsem tou roklinou a plání,
kde vítr pochyb duje zlý a děsný?
Mně jinochu též chrám byl malý, těsný
a duch můj lítal v místa dálná, pustá
a stále žíznil jsem a práhla ústa.
Však Bůh mě vedl rovně v cestu pravou,
mně vše se vysvětlilo Láskou smavou,
jež od oltáře ke mně promluvila.
A pakli záhada mi ještě zbyla
a úcty pln jsem zmaten zůstal v mnohém,
tu řek’ jsem: Člověk jsem a nejsem Bohem!
Ó díky, paní, za ta slova krásná,
jež v listu Vašem vyčetl jsem žasna,
dík za tu chválu, již jste vzdala Kristu
v tak pravý čas a na tak pravém místu.
Jsem sluha jeho nehodný a bídný
a půjdu tam, kam jde i krok Váš vlídný:
kde bída trpí, kde lká bolest v pláči,
a dát chci vše, má síla pokud stačí.
Tak naše cesty často půjdou spolu
vždy k stolu bídy od oltáře stolu,
tak půjdem za příkladem toho Krista,
jenž chudé miloval a srdce čistá.
A jedno jediné mám vroucí přání,
by poznala jste jednou, vzácná paní,
že Onen, jehož koříte se vzoru,
jejž nedostihl svět v svém stálém sporu,
že Ten tak svatý, víc než člověk mnohem,
že stal se člověkem, však že byl Bohem!
Pak teprv k němu zvednete své zraky
a sladký mír můj okusíte taky.
Ó přijměte, vy cituplná paní,
ó přijměte mé kněžské požehnání!
Ať nade prací Vaší, Vaším chlebem,
i nad bolestí Vaší, duše mukou,
se požehnání moje pojí s nebem,
a Kristus ruku mou svou vede rukou,
již pro nás dal si probodnouti hřebem!

Meter: iambic
30. Tisíce nám jíti kroků,
by Josef Uhlíř

Tisíce nám jíti kroků,
rovně tam, tu v oklikách,
než lze do nového roku
překročiti šťastně práh.
S novým rokem je jak s bytem,
do něhož se stěhujem;
s ostýchavým díme citem:
„Co nás asi čeká v něm?“
Vypovím, co duch můj tuší,
a co jako ve snách zřím:
Přejte místa v blahé duši
nejkrásnějším nadějím.
V obydlíčko nové, prosté
hned při prvém úsvitu
přijdou milí, bodří hosté
k trvalému pobytu:
Přijde zdraví s nachem lící,
s tělem jako z oceli;
štěstí – dary ve pravici –
za ním žert a veselí.
A s tak líbeznými hostmi
spolčíme se také my,
bychom Vám též svými ctnostmi
osladili žití dny. –
Ejhle, tak Vás ve své stany
vítá šťastný nový rok;
nuže budiž požehnaný
do těch míst Váš první krok!

Meter: trochaic
MÉ ORNÉ PŮDY KAŽDÝ HON...
by Josef Václav Sládek

MÉ orné půdy každý hon
mi patří zem jak dubu,
a držím se jí jako on
vzdor psotám, časů zubu.
Věkovitými kořeny
a pevně každým svazem,
a mé jsou i ty kameny,
pro něž se shýbám na zem.
Ji nevezme, dokud jsem živ,
mi nikdo z tvrdých dlaní;
mne topor musí sklátit dřív –
a ještě padnu na ni!

Meter: iambic
- CLXI -
by Lope de Vega

Cual engañado niño que, contento,
pintado pajarillo tiene atado
y le deja en la cuerda confiado
tender las alas por el manso viento;
y cuando más en esta gloria atento,
quebrándose el cordel quedó burlado,
siguiéndole en sus lágrimas bañado
con los ojos y el triste pensamiento;
contigo he sido, amor, que mi memoria
dejé llevar de pensamientos vanos,
colgados de la fuerza de un cabello.
Llevose el viento el pájaro y mi gloria
y dejome el cordel entre mis manos,
que habrá por fuerza de servirme al cuello.

Meter: iambic
Sonnet to Winter
by Emily Chubbuck Judson

Thy brow is girt, thy robe with gems inwove;
    And palaces of frost-work, on the eye,
    Flash out, and gleam in every gorgeous dye,
The pencil, dipped in glorious things above,
    Can bring to earth. Oh, thou art passing fair!
But cold and cheerless as the heart of death,
Without one warm, free pulse, one softening breath,
    One soothing whisper for the ear of Care.
Fortune too has her Winter. In the Spring,
    We watch the bud of promise; and the flower
    Looks out upon us at the Summer hour;
And Autumn days the blessed harvest bring;
    Then comes the reign of jewels rare, and gold,
    When brows flash light, but hearts grow strangely cold.

Meter: iambic
Cestou z divadla.
by Jaroslav Kvapil

Noc bude vlahá, zázračná a tichá
a do hlubin mé nekonečné touhy
– jak z večera, když jasmín parkem dýchá –
sen vykouzlí mi nádherný a dlouhý.
Jdu kolem řeky, kde spí moře hvězdné,
květ akácií prší tiše do ní –
a v snivé proudy mojí duše bezdné
se smutné hvězdy vašich očí kloní.
Jsou u ložnice vaší okna tmava
i záslony již spustila jste bílé:
ó teď již jistě vaše drahá hlava
v snů moře klesá tichou touhou spilé.
Ó smutné oči, vaše zářné světlo
teď jistě v šeru posvátných snů hasne
a v duši vaší zázrakem již vzkvetlo
hvězd celé nebe nádherné a krásné.
Noc všechny boly touhou ukonejší
a v její kráse bouří světa není:
ó spěte klidně, duše nejkrásnější,
teď při polibcích andělského snění!
Já chtěl bych láskou světy obsáhnouti,
jež chvějným leskem do vesmíru planou,
bych v jejích vlnách zvolna cítil plouti
a chvět se vaši bytost zbožňovanou.
Ó vím to jistě, nesu v duši domů
si všechen mír, jenž na čelo vám dýchá,
jenž chvěje vůní v klenbách starých stromů
a nocí plá, jež zázračná a tichá.
Ó spěte klidně, bytosti vy drahá,
v svět mlčící se naše štěstí snáší,
noc bude tichá, zázračná a vlahá –
a duše moje plna krásy vaší.

Meter: iambic
Na Moniku.
by Josef Košín z Radostova

Tuze, čilé děvčátko,
tuze jsi už zečteno;
máš to ale, holátko,
v hlavě všechno spleteno.

Meter: trochaic
[warum ist Wahrheit fern und weit?]
by Johann Wolfgang Goethe

»warum ist Wahrheit fern und weit?
Birgt sich hinab in tiefste Gründe?«

Meter: iambic
XLVI.
by Gustav Pfleger Moravský

Tu překvapení úděs ústa vázal
Starému pánu milo na pohled,
Ač snažil se, by to přec neukázal;
Po zdraví Orlovského tu se hned
Juž s úklonami Vladimír dnes tázal.
„Děkuji, pane! Jak vy? Tuším, že jste
Byl nějaký čas na daleké cestě?“
„„Nedávno přijel sem.““ „Nuž jaké v kraji
As pšenice a žita lidé mají?“
„„To skoro nevím,““ s úsměvem rek pravil,
Ač osm neděl na své cestě bavil.

Meter: iambic
Na horách.
by Josef Kuchař

Jde k večeru, a na horách se sněží; –
hory ty těžko mně v srdci leží.
Zas vzpomínky se staré v hlavě zvedly,
srdce mé kouzlem hor obepředly.
A dávno zavátý čas duší táhne; –
po něčem na horách srdce práhne.
Vstal luny srp a nad horami svítí; –
nemůže srdce hor zapomníti.
Noc průzračná, – sníh na horách se leskne; –
srdce mé div že si nezasteskne.
Tam na horách hrob – a v něm sladká žena,
závějí hlubokou zasněžena.

Meter: polymetric
Sonntag
by Alfred Lichtenstein

Ein Kaufmann geht mit Frau und Kind spazieren.
Schulbuben fahren um die Wette Rad.
Frau Sonne trocknet einen Leichenkutscher.
Ein Spieler setzt den anderen schachmatt.
Korrekte Leute wandern in die Kirchen.
In einem Zimmer hängt sich einer auf.
Todmüder Dichter wirft in schönster Stunde
Zum letztenmal die kranke Faust hinauf.

Meter: iambic
32.
by Emanuel Geibel

Leben und Dichten ist zu fassen
Wie Atem einziehn und entlassen;
Soll ich was Rechtes schaffen können,
Mußt mir ein rechtes Leben gönnen.

Meter: iambic
SVÉ MATCE.
by Vladimír Frída

Tak hřejivé teplo já necítil nikde,
jak to, jež se z ruky Tvé v duši mou kladlo,
to svítilo ve tmách a často tak hřálo,
když v života mrazu již srdce mé chladlo.
Tak hřejivé teplo já necítil nikde,
jak to, jež kdys táhlo Tvým v podvečer klínem;
Tvé zkonejší slovo, jak v kolébce kdysi,
bych zapomněl na to, co v žití je stínem.
Ač v jeseni slunce zem jemně jen líbá
a tepla vždy méně, čím v podzim jdem dále,
přec v oku Tvém denně je víc ho a více,
mně zdá se, že jdeme vstříc jaru jen stále.

Meter: amphibrachic