PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V HNÍZDO SE NEVRÁTÍŠ...
by Antonín Klášterský

V hnízdo se nevrátíš, marně je stkáno,
paprskem marně tě budilo ráno,
marně ti větřík do peří dých’,
abys už rozhoupal sta zvonků svých.
Zhynul jsi ve vůni, záři a květu,
při travin šumění, jasu a vznětu,
jak by tak mnohý chtěl odejít z nás,
nepoznav sníh a nepoznav mráz.
Od rána k večeru až ve tmy nával
píseň jen jásavou světu jsi dával,
všemu, co dýchá a živo co jest
při záři sluneční, při svitu hvězd.
Kámen jsi hozený písní jen splatil,
všecko, co v hrudi měl’s, v písni jsi ztratil,
a když jsi umíral, v houšť jsi se skryl,
nikdo tvůj neslyšel poslední kvil.
Básníku, to je tvůj osud a úkol:
úsměv a štěstí a radost sít vůkol,
opuštěn, neslyšen umříti pak
jako ten toulavý, zpěvavý pták!

Meter: dactylic
Tríptico a lo imposible – A «La imposible»
by Leonardo G. Terre

¿Qué encanto tienes en los labios rojos,
en los cabellos rubios y rizados,
y en esos claros y rasgados ojos
misteriosos, lascivos, imantados ?
¿Qué encanto tienes, di, que
                     así iluminas
todo cuanto en tus ojos se retrata ?
¿Qué encanto tienes tú, que me fascinas?
¿Y qué virtud, que a tu rigor me ata?
¡Aléjate, mujer ! Son un martirio
estos sueños de amor, torpes y raros,
este afán de pasión, que me anonada !
¡Hablarte a ti, de amor, es un delirio!
Son muy bellos los mármoles de Pharos
¡Pero no sienten ni padecen nada!

Meter: iambic
- XXIII - Soneto en prisión de franceses II
by Hernandode Acunya

Cuando contemplo el triste estado mío
y se me acuerda mi dichoso estado,
hallo mi ser en todo tan trocado,
que pensar tuve bien es desvarío.
Con mi memoria por mi mal porfío,
pues, sino es esperanza en bien pasado,
y en ella con razón fui confiado,
con muy mayor ahora desconfío.
Ausencia, de pasiones padre y fuente
junta con el temor de vuestro olvido,
del cual aun en presencia me temía,
hacen con fuerza del dolor presente
parecerme, según ya estoy perdido,
que ni fue ni vi entonces lo que vía.

Meter: polymetric
Nová vodárna.
by Emanuel Züngel

Uzavřela rada města Nuzákova,
že se zříditi má nová vodárna,
a jak veždy „na počátku slova“,
řečí jako vody, celá plovárna!
Na konec, by pravdu vyzpytali,
„blázna-mudrce“ se pozeptali
(blázni prý a děti pravdu mluví)
a náš mudrc blázen snadnou pomoc tu ví:
„Netřeba, by vody foroty
občanu snad tekly do boty;
netřeba též, aby v zátopu
šenkýřům snad tekly do sklopu;
co se umění pak týče v době příští,
„poplavou“ i bez ní – herci na jevišti!“

Meter: trochaic
A Mercedes
by Felipe Pardo y Aliaga

Virgen, de puras vírgenes ejemplo,
flor delicada entre escogidas flores,
óyeme grata, si al cantar de amores,
la ya olvidada lira no destemplo.
Cuando escucho tu voz, cuando contemplo
de tus ojos los lánguidos fulgores
que rebelan un alma, encantadores,
de la dulzura y la inocencia templo;
es cuando a ti, Mercedes, sólo admiro,
sólo tú endulzas mi destino adusto,
sólo vivo por ti, por ti suspiro.
Y mi amor te declaro, porque es
                     justo
que la beldad que lo inspiró, lo sepa
Pero no se lo digas a la Pepa

Meter: polymetric
52. Dies ist dein Werk
by Gerhard Tersteegen

An deinen Gott stets innig denke,
Der immer gegenwärtig ist,
Und ihm dich ganz zum Opfer schenke
Im Geist und Wahrheit, wo du bist!

Meter: iambic
8. (Faust)
by Ludwig Eichrodt

Vertraue mir, du Einzige,
Und glaub an mich den Mann,
Dem du zum Tode Treue schwurst,
Der dich nicht missen kann;
Der jeder Hoffnung, jedem Wunsch
Der heißgeliebten Braut
Erfüllung kühn versprechen darf,
Weil er sich selbst vertraut.
Verzage nicht, o Seele du,
Und halt an Einem fest,
Der, weil er deine Treue weiß,
Sich selber nicht verläßt;
Der auch dem härtesten Geschick
Und dessen schwerstem Schlag
Ein stählern Herz entgegensetzt,
Woher es treffen mag!
Seit ich das erste Lächeln sah
Für mich auf deinem Mund,
Seitdem die erste Thräne dir,
Der
Seit du zum ersten Mal dich warfst
Mit Küssen an mein Herz,
Seitdem ergreift mich nur um dich
Um dich nur Freud und Schmerz.

Meter: iambic
I grant thou wert not married to my Muse (Sonnet 82)
by William Shakespeare

I grant thou wert not married to my Muse
And therefore mayst without attaint o’erlook
The dedicated words which writers use
Of their fair subject, blessing every book.
Thou art as fair in knowledge as in hue,
Finding thy worth a limit past my praise,
And therefore art enforced to seek anew
Some fresher stamp of the time-battering days.
And do so, love; yet when they have devised
What strained touches rhetoric can lend,
Thou truly fair wert truly sympathized
In true plain words by thy true telling friend;
    And their gross painting might be better used
    Where cheeks need blood; in thee it is abused.

Meter: iambic
Valně slyne řeka Niagára
by František Sušil

Valně slyne řeka Niagára
Pro svůj skalolomný vodopád;
Hrůza tamto vede zvolný řád,
Náruživost přírody v ní hárá.
Na počátku z povolna se cárá,
Jakby s kvítím zpanilý hrál čád,
Avšak brzo v náhradu těch ztrát
Unáší ji v propast prudká žára.
Totě jasnou vášně podobiznou.
Napřed ona v sladkém šplounání
Vody svoje zvolna pohání.
Sesilevši ale vláhou žiznou
Valí proudy v závrativém rázu
Lodím žití věčnou nesouc zkázu.

Meter: trochaic
JÁ NA NĚCO SI PRÁVĚ VZPOMÍNAL
by Antonín Sova

Já na něco si právě vzpomínal,
však na co, nevím věru, nevím již,
snad na hudbu, či na tvé oči spíš, –
či na budoucí zimní karneval.
Či na arenu, kde se clown tak smál,
na cestu u řeky, kde dříme tiš, –
na co jsem vzpomínal? Ó jaká tíž!
Na stromy, kde lamp řad se blyskotal!
Či na domov? na vzdálený svůj jih?
Na lesy dlouhé, které zavál sníh,
či sestro na tebe, že stýská se mi právě?
Však vzpomínka, – ta zmizela mi v chvat.
Jak loutka je, již svléknem, by šla spat,
a noc tak padá zticha, kolébavě.

Meter: iambic
1L: Wenn ich mich liebend zu dir neig',
by Gerhard Tersteegen

Wenn ich mich liebend zu dir neig',
Dann zeigst du, Kreuz, dich mir nicht bitter;
Wenn ich mich dir verdrießlich zeig',
Dann zeigst du dich so hart mir, daß ich zitter'.

Meter: iambic
- CVII - Segunda parte de las Rimas al Conde de Olivares
by Pedro Soto de Rojas

Excelso Conde, si a la hiedra errante,
ánimo das que de mi estéril Soto,
con labio humilde, si con pie devoto;
la planta besa tu laurel constante.
Lozana harás, que su verdor levante,
al cielo del Antípoda remoto,
dando tu nombre entero a cincel roto;
a bronce duro, y a inmortal diamante.
Así suele en el auge sol luciente,
calificar lustrando si le mira,
cristal estrecho, de encogida fuente.
Tu Sol de eternidad vuelve mi Lira,
y en su temor retratarás la ardiente
trompa, que a eterna duración aspira.

Meter: iambic
J rdisches
  V ergnügen
 in
  GOTT .
  F ünfter  T heil.
by Barthold Heinrich Brockes

Da mehrentheils ein Blatt auf zweyen andern lieget,
Und sich dadurch so dicht und feste füget,
Daß diese Dichtigkeit auch dichte Schatten zeuget,
Daß vor des Sommers schwühlem Blitzen,
Sie uns, durch ihre Zucht, die kühlen Schatten, schützen.
Es ist ein solches junges Blat,
Da es so lieblich grün, so frisch, so zart und glatt,
Nicht sonder Anmuth anzusehn.
Absonderlich wenn sich das Licht,
Auf die nicht minder glatten Höhen,
Wodurch die Adern strich-weis gehen
Und sie vertieffe, lieblich bricht,
Da denn an den vertieften Gräntzen,
Oft kleine Blicke schimmernd gläntzen,
Wodurch, wenn ihre Zierd und Menge sich vereinet,
Der gantze Baum oft übersilbert scheinet.
Man wird zur holden Frühlings-Zeit,
Da alles voll von Glantz und Lieblichkeit,
Von der lieb-äugelnden Natur,
Aus jedes Blümchens holder Pracht,
Bald durch der Farben Schmuck, und bald durch die Figur,
Bald in den frisch-bethauten Feldern,
Bald in den Blätter-reichen Wäldern,
Ja überall recht angelacht.
So laßt uns dem, der ihre Pracht
Zu unsrer Augen-Lust gemacht,
(da in der Lentzen-Zeit die Welt so wunder-schön)
Sie doch, in unsrer Lust, zum wahren Ruhm besehn!

Meter: iambic
A una estrella
by Rosa Kruger

Astro que en medio de la opaca esfera
lanzas tu rayo desmayado y triste,
¿cómo a mostrar tu disco te atreviste,
si en cielo y tierra oscuridad impera?
Al reflejarse la tormenta fiera
de negras sombras el confín reviste;
mas tú, con suave resplandor quisiste
brindar al suelo lumbre lisonjera
Así en el alma tempestad sombría
horrendas nubes derramó inclemente;
mas en la noche de la pena mía
con su divino rayo refulgente,
brilló cual tú, risueña la esperanza,
en un cielo de paz y de bonanza.

Meter: iambic
KRUTÁ LÁSKA.
by František Taufer

Tajemné fluidum vítr roznáší
a do všech zahrad símě sije.
Země se pohne, květy vyraší,
a srdce bije, prudce bije.
A tepla lehký, urychlený dech
probudí krev a jarní mízu.
Milost se zastkví v listí na stromech
i v neúprosné lásce hmyzu.
Slast v mraku spí a v hnízdech švitoří,
hrá na vlnách a vůně zvedá.
V červáncích pozdních nachem zahoří
a zemře, když ji člověk hledá.
A z hloubi nebe, kráska klamavá,
mrtvá, přec úsměvu blesk hodí.
Však z rána křídlem ptačím zamává
a znova vždy se v hnízdech rodí.

Meter: iambic
ZTRACENÉ SLOKY.
by Jaroslav Vrchlický

Že rvavé moře život jest,
kdo o to by se přel?
Však o tom nedí písně zvěst,
já jiné říci chtěl.
Neb zahloubán ve marných snech
o moře toho obětech
jsem na chvilku se zamyslel.
Jak ubíhá mi roků spád,
já mnohou sloku psal,
jich přehlížeje dlouhý řad,
jsem mnohou postrádal.
Jak na paluby prostoře
hlas zněl by: Pad’ muž do moře!
Kdo po písni by zde se ptal?
A padla přec, ba, zdá se mi,
že více bylo jich,
ty hořely jen růžemi,
v těch kopretin plál sníh;
a každá byla duše list,
kde možno pouze lásku číst,
a mnohé snad z mých nejlepších.
Však více v žití ztraceno,
než písně plachý sten,
a ještě více trpěno,
a přelud nesplněn.
Co ztracených je pár těch slok?
Pár not, jež v žití five o clock
se vrací v snílka plachý sen.

Meter: iambic
1L: O Traurigkeit, du sterblich nie,
by Ludwig Eichrodt

O Traurigkeit, du sterblich nie,
Recht bittre du, nichts werthe,
Nicht süße sanfte Melancholie,
Bist unser Lebensgefährte.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Ein Freudentag, ein Rausch des Glücks
Im Freundeskreise vorüber!
Lust eines dauernden – Augenblicks:
Dann um so stiller und trüber.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Geruht an göttlicher Liebe Brust,
Maistunde jauchzender Wonne,
Genossen der Treue Reiz und Lust –
Zum Abend neiget die Sonne.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Geerntet, was einst mit Muth gesät,
Der Arbeit lohnende Früchte –
Empfindung rein! doch, o so spät,
Und nur, damit sie flüchte.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Genesung, holdes rührendes Glück,
Nach schweren kranken Tagen,
Du führest den Nüchternen – zurück
Zu eiteln Sorgen und Plagen.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Religion, du Hochgefühl von dem
Was wahr, gut, ewig und schön ist,
Wohl labest du oft, fern von System,
Die Seele, der Leidges geschehn ist –
Ach Alles – vergeht;
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Hoffnung, beseligend Vorgefühl
Des Ruhms und Ruhm am Ende;
Was fehlt dir sodann, hast Neider ja viel –
Verläumder kommen behende.
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
O Lethe-Quell, o Vergessenheit,
Des Himmels Kind und der Erde,
Den alten Schmerz, das ewige Leid
Entführe mit sanfter Geberde!
Ach Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Du, Schlaf, o heilige Medizin;
Trost, Freund, behüt uns immer!
Wenn trauter Schlaf im Leid erschien,
Liegt weich auf allem Getrümmer.
Ach – Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.
Ward euch vergönnet nie frisches Blut,
Vor Schuld euch frei zu bewahren:
Verehret den Schlaf, das göttliche Gut!
Laßt Wunsch und Hoffnung fahren!
Ach – Alles vergeht!
Was aber besteht?
Allzeit?
Der alte Schmerz, das ewge Leid.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Más solitario pájaro ¿en cuál techo
se vio jamás, ni fiera en monte o prado?
Desierto estoy de mí que me has dejado
mi alma propia en lágrimas deshecho.
Lloraré siempre mi mayor provecho;
penas serán y hiel cualquier bocado;
la noche afán, y la quietud cuidado,
y duro campo de batalla el lecho.
El sueño, que es imagen de la muerte,
en mí a la muerte vence en aspereza,
pues que me estorba el sumo bien de verte.
Que es tanto tu donaire y tu belleza,
que, pues Naturaleza pudo hacerte,
milagro puede hacer Naturaleza.

Meter: iambic
1L: Fliege, fliege, kleine Fliege!
by Paul Scheerbart

Fliege, fliege, kleine Fliege!
Fliege, fliege in die Wiege!
Siege! Siege!

Meter: trochaic
2.
by Friedrich von Logau

Grossen Fehlern ist ein Rath,
Daß sie deck ein göldnes Blat.

Meter: trochaic
A la amada
by Manuel de Montoliu

Cuando al mirarte mi alma en paz adora,
y tu virtud divina en mí yo siento,
en silencio percibo el suave aliento
del ángel escondido que en ti mora
Una ilusión temiendo engañadora,
sonríe el labio, que en aquel momento
dudo que en ti por siempre halle contento
la excelsa beatitud que mi alma implora
De antro en antro resbalo yo sin tino;
en la profundidad sagrada, oscura,
oigo rugir las fuentes del destino.
Turbado alzo los ojos a la altura,
y al ver sonreír los astros, me prosterno
y escucho su inflamado canto eterno.

Meter: iambic
BLUDNÝ STÍN.
by Irma Geisslová

Den šerý, jesenní, zplál v posled červánkem,
když dole už se tmělo,
hrad starý zahalil v ten závoj růžový
své vráskovité čelo;
dech větru s šelestem v houšt keřů opřel se,
jež divoce tu bují,
a smutné topoly zde tmavé hlavy své
jak v pozdrav ukloňují,
jak v tichém loučení, neb vítr bouřlivý
jim všechno listí střese,
i sadu hradnímu – kdy z nikad k odporu
se hlásky nepovznese –
Hrad bouři vzdoruje, ten starý, sešlý hrad,
a údol halí pára –
tak chladno, chladno kol – – jen skráň má palčivou,
kde skrytý plamen hárá.
Já větru naslouchám, jak lítá po hradě
a bije v skalné boky,
a teskně dívám se, jak bloudí po valech
můj démon černooký – –

Meter: iambic
Soneto
by J. Goy de Silva

Todo el cielo una brasa Todo el viento un lamento
Las arpas de los bosques, en un largo clamor,
lloran el sacrificio de Cristo Redentor,
cuya cruz se destaca sobre el cielo sangriento.
Judas, en tanto, presa de su remordimiento,
interroga al Enigma: «¿Para qué fui traidor?»
Él era sabio y justo, ¡todo fe, todo amor!
¿Quién dio codicia a mi alma y odio a mi pensamiento?
¿Quién dio veneno al áspid, mansedumbre al cordero,
bálsamo a las Virtudes, ponzoña a los pecados?
¿Quién trazó fatalmente mi siniestro sendero ?
¿No habrá piedad, ¡Maestro!, para mi desventura
                  ?
Y una voz le responde desde la augusta altura:
«¡Mi amor es sol que alumbra hasta los condenados!»

Meter: polymetric
- 801 - SAN JERÓNIMO De El casamiento en la muerte
by Lope de Vega

Los que a tus plantas su hermosura aplican,
y a tu divino sol hacen diadema,
que con tan soberana epifonema,
santo, mil veces, santo reduplican,
tu inescrutable esencia testifican
con ver que su poder al tuyo tema,
Divino Teos, Majestad Suprema,
que tantos atributos significan.
Si al triángulo santo que contiene
tu círculo divino, el pensamiento,
tal vez como veloz, confuso viene,
en mi pequeño mundo mira atento
tu semejanza, pues el alma tiene
memoria, voluntad y entendimiento.

Meter: iambic
XXVIII. Sotva z komůrky své temné
by Josef Kalus

Sotva z komůrky své temné
vyjdu trochu na venek,
oblaky ty zlaté, jemné
lovím v síť svých myšlenek.
Lovím v myšlenek síť zlatou
jako rybák bělice –
i hvězdičky někdy zajmu,
i zlatý srp měsíce.
Z nich pak mnohou radosť mívám,
radosť mám však největší,
když se nebeská ta havěť
pustí spolu do řečí.
Oblaky jen vtipem srší
jako stárek ve mlýně,
vypravují houpajíce
hvězdnatou havěť na klíně.
Měsíček se jenom směje,
vždyť je smíchu houslista
a oblaky objímaje
uvádí je na místa.
Skromně stojím povzdálečí,
sem tam slůvko prohodím,
vím, že s pozemskou svou řečí
k nim se tuze nehodím.
Jejich hovory však za to
dobře v paměť ukrývám,
na písně je perly, zlato
doma potom tavívám. –
Sotva z komůrky své temné
vyjdu trochu na venek,
oblaky ty zlaté, jemné
lovím v síť svých myšlenek.

Meter: trochaic
- CXLV -
by Juan de Tassis y Peralta

Ligurino Jasón, abeto alado,
a los húmidos piélagos confía,
y la cuna y la tumba pisa al día,
al vasto campo de Anfitrite arado;
cuyo triunfante nombre trasladado
de la región ardiente a la más fría,
cediendo a la prudencia su osadía,
esta marina le admiró varado.
Qué esperas, pues, ¡oh barca!, perseguida,
de los impulsos de fortuna varios,
con las alas del tiempo reducida,
donde, si la razón entre contrarios
vientos te niega puertos y acogida,
sepultura es el mar de temerarios.

Meter: polymetric
3. Neapel
by Hermann von Lingg

Vom Golf Neapels bis zur Nordsee klaffen
Die Länder auf in Haß – hie Ghibellinen,
Hie Welfen, hie Verwüstung und Ruinen!
Hie Flammen, Sturmlauf, Rosse, Banner, Waffen!
Canossa läßt die Rache nicht erschlaffen,
Vom Gotthard führt mit seinen Paladinen
Der Rotbart die gewaffneten Lawinen –
Wer wird der Welt Alleingewalt erraffen?
Nicht Friedrichs hohe Kraft und nicht sein zweiter
Nachkomme sieht den Sieg; die Feinde taufen
Mit neuer Glut stets neu erglühte Streiter.
Kann deinen Frieden, Erde, nichts erkaufen,
Als rollend unter blutbespritzte Scheiter
Das blonde Haupt des letzten Hohenstaufen?

Meter: iambic
58.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Was uns erhebt und stürtzt, ist Willen und Verstand,
Wer über beyde steigt, der wird mit Gott bekannt.

Meter: iambic
Luis Hurtado anciano pastor del Mártir Vicente, al santo y al autor
by Luis Hurtado de Toledo

Aunque es tan soberana y sin medida
la gloria que a Vicente Dios ha
                     dado
otra gloria en el mundo le ha dejado,
para que el mártir viva en nuestra vida
Esta fue vuestra pluma esclarecida
que su santo martirio ha declarado
con verso tan sonoro y delicado
que a devoción del mártir nos convida
Si Alejandro lloró porque su historia
no pudo ser cantada por Homero
para así hacer eterna su memoria
Señor Luis de la Cruz del santo
                     espero
que por la suya os ha de alcanzar gloria
ya que cantáis su triunfo verdadero
Y yo su ganadero
el galardón le pido
de siete lustros con que le he servido

Meter: polymetric
Gläserne Kugel.
by Barthold Heinrich Brockes

Auf einer Kugel, die von Glas, und auf gewisse Art
vergüldet,
Sah ich die Vorwürff überall, Bewundrungs-würdig-
Mit unverwendten Blicken, an. Unglaublich ist, wie
Wie nett und zierlich alle Cörper verkleinert und formiret
Indem ich es erstaunt betrachte, fällt mir nicht sonder
Daß diese glatt’ und runde Kugel ein Bild von einem Au-
Der Unterscheid steckt blos darin, daß von den Cörperli-
Die Bilder auf der Kugel nur formirt, und gleichsam
Da sie hingegen in das Auge, ja gäntzlich durch dasselbe
Und auch die untre Ründe rühren, ja durch ein Nervgen
Wodurch im menschlichen Gehirne, so dann Betrachtun-
Wenn nur das Nervgen nicht verstopft. Weil sonst nicht
Der Menschen Augen was sie sehn, zu sehn und zu be-
Wenn nun beym Sehen, ohne Dencken, die Menschen kei-
So fiel, so dir als mir zur Lehre, mir folgende Vermah-
Laß doch, bey aller Pracht der Wunder hier auf
Dein Auge, lieber Mensch, kein Ochsen-Auge werden!
Ach nein!
Laß es, zu GOttes Ruhm, ein Menschen Auge seyn!
Eröfne die an ihm befindlichen Canäle,
Und laß die Pracht von den erschaffnen Dingen,
Durch sie, sich ins Gehirn, den Sitz der Seele,
Ja in die Seele selber dringen.
Laß durch Gewohnheit dir die Thüren nicht verriegeln,
Wodurch die Welt mit dir, du mit der Welt, vereint,
Durch die der GOTTHEIT Glantz, als wie von hellen
Aus seinen Wercken wiederscheint!
Wir sehen ja das eigentliche Licht,
Ohn einen Gegenschlag von festen Cörpern, nicht.
So kann man auch der GOttheit Lieb und Macht
Ohn seiner Creaturen Pracht
Unmöglich sehn, erkennen und verehren.
Die Creaturen sinds allein,
Die uns von seiner GOttheit Schein
Die herrliche Beschaffenheit erklären.
Drey Dinge braucht ein Thier zum Sehen: das
Der
Wer aber als ein Mensch will sehen, muß das
Annoch zu diesen dreyen lencken,
Und diese Seelen-Kraft noch zu den andern fügen;
Sonst hat der Mensch von allem, was auf Erden,
Kein’ eigentliche Lust, kein menschliches Vergnügen,
Und GOtt kann nicht gedanckt noch angebehtet werden.

Meter: iambic
Yet Do I Marvel
by Countee Cullen

I doubt not God is good, well-meaning, kind,
And did He stoop to quibble could tell why
The little buried mole continues blind,
Why flesh that mirrors Him must some day die,
Make plain the reason tortured Tantalus
Is baited by the fickle fruit, declare
If merely brute caprice dooms Sisyphus
To struggle up a never-ending stair.
Inscrutable His ways are, and immune
To catechism by a mind too strewn
With petty cares to slightly understand
What awful brain compels His awful hand.
Yet do I marvel at this curious thing:
To make a poet black, and bid him sing!

Meter: iambic
On the Cliffs, Newport
by Alan Seeger

Tonight a shimmer of gold lies mantled o’er
Smooth lovely Ocean. Through the lustrous gloom
A savor steals from linden trees in bloom
And gardens ranged at many a palace door.
Proud walls rise here, and, where the moonbeams pour
Their pale enchantment down the dim coast-line,
Terrace and lawn, trim hedge and flowering vine,
Crown with fair culture all the sounding shore.
How sweet, to such a place, on such a night,
From halls with beauty and festival a-glare,
To come distract and, stretched on the cool turf,
Yield to some fond, improbable delight,
While the moon, reddening, sinks, and all the air
Sighs with the muffled tumult of the surf!

Meter: iambic
Soneto a la astrología
by Antonio Hurtado de Mendoza

De Cielos, y Elementos ordenado,
este Mundo interior se ve sensible,
el superior mental, Mundo invisible,
de espíritus, e Ideas habitado.
El infinito en el tercero grado,
es inefable, inmenso, inaccesible
de la increada esencia incomprensible,
de quien Cielo, Ángel, y hombre fue criado
El cuarto llaman, el pequeño Mundo,
como Epitome, y Cifra, que es el
                     hombre
de tantas cosas, y criaturas bellas
De Teórica, y práctica le infundo,
que es conocer, e investigar mi nombre,
Cielos, Planetas, Círculos, y Estrellas.

Meter: polymetric
Největší muka.
by Emanuel Züngel

Dost je v světě trápení,
soužení a mučení,
jež se vypsat ani nedá –
avšak běda, třikrát běda!
Nikdo v světě nepochopí,
jaká muka to as tropí,
trubač když se stranou dívá,
vidí čerstvého džbán piva
a má „nolo-volo“
troubit velké „sÓlo“!

Meter: trochaic
NAD KVĚTINOU.
by Josef Václav Sládek

NAD tebou stojím, hledím
na květy tvé a pel,
na krůpěj rosy na nich
a kol na roje včel.
Ty stojíš tu tak tiše
a jenom sníš a sníš, –
že nad tebou kdos myslí,
zda tušíš to a víš?
Zda cítíš jakous touhu,
být více nad svůj sen,
či být a žít ti stačí
a růst a odkvést jen?
A nebo ve zakletí,
jak v nás, je v tobě duch,
jenž cítí, že se vznáší
tajemný nad ním ruch?
Že šepce mu a dýchá
kol něho jiný svět,
jejž cítí, ale jemuž
nemůže rozumět?
Duch, jenž by vzlétnout vzhůru
by přál si, pouta prost,
a okovy je vázán
k té hroudě, z které vzrost’? –
Ó, květino, jak stojím
tu nad tebou v svých snech,
tu v mou též vane duši
od jiných světů dech.
Jak nad tebou se chýlím,
snad u mne stojí kdos,
a jako já tvé bytí,
můj rozebírá los.
A hledí na můj život
a hledí na můj skon, –
a já jsem cizí jemu,
a mně je cizí on.

Meter: iambic
El pésame a su marido
by Quevedo

La que de vuestros ojos lumbre ha sido
convierta en agua el sentimiento ahora,
ilustre duque, cuyo llanto llora
todo mortal que goza de sentido.
Vuestra paloma huyó de vuestro nido,
y ya le hace en brazos del aurora;
estrellas pisa, estrellas enamora
del nuevo sol con el galán vestido.
Llorad, que está en llorad vuestro consuelo;
no cesen los suspiros que, por ella,
con sacrificios acompaña el suelo.
Llorad, señor, hasta tornar a vella;
y así pues la llevo de envidia el Cielo,
le obligaréis de lástima a volvella.

Meter: iambic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Lidia, de tu avarienta hermosura
pide el tiempo enemigo estrecha cuenta;
ya ni el crespo cabello al oro afrenta
ni las mejillas a la nieve pura.
Tu mentida belleza mal segura
en vano reparar el daño intenta
de la edad, que en sus ojos representa,
con tragedia mortal, la lumbre oscura.
Ya, ya no me verás de noche al viento
bañar de infame llanto tus umbrales,
comparando a la suya su dureza,
que el tiempo, con efectos desiguales,
me da venganza, roba tu belleza,
te da dolor y cura mi tormento.

Meter: polymetric