PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Das Wunderblümlein
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Uns ist ein' Ros' entsprungen
aus einer Wurzel zart;
wie uns die Alten sungen,
von Jesse kam die Art;
und hat ein Blümlein bracht
mitten im kalten Winter,
wol zu der halben Nacht.
Das Blümlein war so reine
und duftete so süß;
mit seinem milden Scheine
verklärt's die Finsternis;
und leuchtet immerdar,
tröstet die Menschenkinder
holdselig, wunderbar.
Ein Stern mit hellem Scheine
hat es der Welt verkündt,
den Hirten und den Heiden,
wo man dies Blümlein findt.
Nun ist uns nicht mehr bang,
seit aus der dunklen Erde
solch köstlich Knösplein sprang.

Meter: iambic
Což má duše pro ten národ touží,
by František Sušil

Což má duše pro ten národ touží,
Z jehož narozen jsem kolena!
Všecka jeho těžká břemena
Jako houží smutné srdce ouží.
Každá rada, jež mu v mysli krouží,
Každá tužba jeho plamenná
Rydlem se mi v srdci znamená,
A mou duši v moře bolů hrouží.
Takovou mne nadal tvorce hřebí!
Však já za to s lidem za soustrastí
Předobrému vzdávám díky nebi.
Jiný cesty koná, by zbyl strasti,
Jiný chodí pro nabytí slasti,
Já však bolů hledám po své vlasti.

Meter: trochaic
My Triumph
by John Greenleaf Whittier

The autumn-time has come;
On woods that dream of bloom,
And over purpling vines,
The low sun fainter shines.

The aster-flower is failing,
The hazel’s gold is paling;
Yet overhead more near
The eternal stars appear!

And present gratitude
Insures the future’s good,
And for the things I see
I trust the things to be;

That in the paths untrod,
And the long days of God,
My feet shall still be led,
My heart be comforted.

O living friends who love me!
O dear ones gone above me!
Careless of other fame,
I leave to you my name.

Hide it from idle praises,
Save it from evil phrases:
Why, when dear lips that spake it
Are dumb, should strangers wake it?

Let the thick curtain fall;
I better know than all
How little I have gained,
How vast the unattained.

Not by the page word-painted
Let life be banned or sainted:
Deeper than written scroll
The colors of the soul.

Sweeter than any sung
My songs that found no tongue;
Nobler than any fact
My wish that failed of act.

Others shall sing the song,
Others shall right the wrong,—
Finish what I begin,
And all I fail of win.

What matter, I or they?
Mine or another’s day,
So the right word be said
And life the sweeter made?

Hail to the coming singers!
Hail to the brave light-bringers!
Forward I reach and share
All that they sing and dare.

The airs of heaven blow o’er me;
A glory shines before me
Of what mankind shall be,—
Pure, generous, brave, and free.

A dream of man and woman
Diviner but still human,
Solving the riddle old,
Shaping the Age of Gold!

The love of God and neighbor;
An equal-handed labor;
The richer life, where beauty
Walks hand in hand with duty.

Ring, bells in unreared steeples,
The joy of unborn peoples!
Sound, trumpets far off blown,
Your triumph is my own!

Parcel and part of all,
I keep the festival,
Fore-reach the good to be,
And share the victory.

I feel the earth move sunward,
I join the great march onward,
And take, by faith, while living,
My freehold of thanksgiving.

Meter: iambic
Die Stille.
by Joseph von Eichendorff

Es weiß und räth es doch Keiner,
Wie mir so wohl ist, so wohl!
Ach, wüßt' es nur Einer, nur Einer,
Kein Mensch es sonst wissen soll!

Meter: iambic
Poslední píseň lásky. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

A tak jsem došel s touto písní lásky
až v konec aleje, kde chlad a vůně,
tam velký buk stál, kmen byl samé vrásky,
koš snětí šepotu a dechů tůně.
Na podstavci stál pod ním cesty v rohu
bůh lásky v starém rokokovém slohu,
luk přeražený měl, tvář rozbrázděnou
a v toulci místo šípů listí tlelo,
skvrn plné bylo útlé jeho tělo,
čas psal mu ve tvář každou svojí změnou;
zřel v dálku, jak by divem jara zmámen.
Pod kozím listem, jenž tu celou stěnou
stráň zakrýval, se tajil velký kámen,
pln rezavého mechu a pln plísně.

Meter: iambic
- LXXV -
by Francisco de La Torre

Vuelvo los aojos graves y caídos
al dolor, que el espíritu congoja
y apenas mi piadoso llanto afloja
el lazo al cuello, al alma los sentidos.
Ellos mal concertados y avenidos
acrecienta al alma su congoja,
y ella apremiada, como puede, arroja
la grave carga que los trae rendidos.
No se puede valer con su fortuna,
que ha mucho que la sigue, procurando
dar un fin desastroso a su contento.
Deja el cuerpo mortal si está penando,
alma doliente, que sin duda alguna
morirás, que te cerca gran tormento.

Meter: polymetric
Sonrisa griega
by Nicolás Arnao

Si es mi estilo cansado o ya rumioso,
es mío solo porque a nadie imito,
y a la verdad, señores, no permito
que me titulen versador famoso.
Si lo hago mal, pues, nada es asombroso,
y peor fuera que a tijera adscrito,
presentara un poema muy bonito
y me dijeran: ¡anda, mentiroso!
No vayas a esconderte en el Parnaso
buscando sombra de árbol corpulento,
porque mil y uno más, verás al paso,
que saben más que tú tan viejo cuento
Y te dirán con su sonrisa griega:
«¡Anda bobón, tu lira ya no pega!»

Meter: iambic
Habanera
by Carlos Valverde López

Bailando en el umbral del sol naciente
amaneciste ayer mujer entera,
empapada de anhelos la cadera
y en estampida el dios adolescente
Al paso tibio vas luna creciente,
humedades de piel, brisa hechicera
y en el vértigo azul de la habanera
marejada de ensueños en la frente
Paso a paso vendrás hasta mi orilla
de bongos al compás, lluvia sonora
de arenas alquitrán y campanilla,
del palmeral al son cautivadora,
perfumes, arrebol, la maravilla
que anegará la playa de mi aurora

Meter: polymetric
Tobě, zlatá babičko,
by Emanuel Züngel

Tobě, zlatá babičko,
přeji nejdřív zdravíčko.
k tomu požehnání s nebe,
protože mám ráda Tebe.

Meter: trochaic
- LXXVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Contradicen razón y entendimiento
las trazas y remedios que imagino,
y si Amor busca en vano algún camino,
sólo llega por él al escarmiento.
Es cuchillo del alma el pensamiento,
siendo del cierto mal, cierto adivino,
y siendo tanto aqueste desatino,
que desatino más cuanto más siento.
Si a mí quiere volverme en tal estado,
el errar por costumbre no me deja
percibir cual me tienen mis engaños.
Siendo yo el ofensor y el agraviado,
el autor de la causa y de la queja,
y el que causa y padece tantos daños.

Meter: anapestic
50.
by Friedrich von Logau

Iedermann hat zu Haußinnen zwey gar ungegleichte Gäste,
Einen Doctor, einen Narren, die mit seinem Brot er mäste;
Wil er nun nicht vor sich sehn und den Narren halten ein,
Wird er, als der Doctor, mehr an der Thür und Fenster seyn.

Meter: polymetric
1L: Laß endlich, laß dieses Dringen und Drängen,
by Cäsar Flaischlen

Laß endlich, laß dieses Dringen und Drängen,
dies müdemachende Zwingen und Zwängen ...
was einer tun kann, hast du getan!
und mehr vielleicht!
Nun mache Rast
am grünen Hang ...
es muß jetzt für sich selber sorgen,
es muß sich ohne deinen Rat
aus eigener Kraft jetzt weiterwenden
und sich zu seinem Ziel vollenden!
Du aber rüste dich und reife
zu neuen Schaffens froher Tat!

Meter: iambic
BALADA O CEPU
by Otokar Březina

Mezi pavučinou cep ležel rok celý
ve tmavém kdes koutě všecek ztrouchnivělý.
V podzim když se sklání léta úpal žhavý,
úrodu když hojnou hospodáři zdraví,
úrodu toť hojnou zlatolesklých klasů,
když pozvednou všichni k písni šumné hlasů:
vytažen hned cep byl svého ze úkrytu
a v ráz v klasy zlaté v bujném buší kmitu.
Kostnice kde v Rýnu v své se zhlíží slávě,
tam zašlehl plamen děsně, plápolavě.
Červánek to ranní ku žni divné, nové.
Nade zemí českou vzlétli havranové,
havranové černí, čekajíce hodů...
Plamen Husův vzbudil zápas za svobodu.
A ve víru děsném Žižka povstal slepý:
„Trestejte smrt Husa, okovejte cepy!“
Trestali smrt Husa, cepy okovali –
a jak mračna černá k nám se vojska valí.
Počaly hned cepy děsnou svoji práci,
vířily hned vzduchem jak ohniví draci.
Podivná žeň! Mlatem – těly krytá půda,
na něm zlaté zrní – krve krůpěj rudá.
Mrtvolami seta temena jsou strání,
a těch cepů českých – cizák už se chrání...
Praštěly však cepy děsné, pronikavě,
český cep když bušil po české zas hlavě,
Čecha Čech když hubil ve lipanském boji.
Konečně však došlo opět ku pokoji.
Uloženy cepy opět ve zákoutí,
by si po těch pracích mohly spočinouti.
A mír v zemi českou peruť svou co vkládá,
utichlý cep český pavouk obepřádá.
Nedlouho však Čechy peruť míru kryla,
cizákům vlast česká moc se zalíbila.
Že nemají Čechy, nesli trpkobolně.
„Dej nám, králi Jiří, Čechy dobrovolně!“
Vážili zas cepy Češi ve svých rukou,
a v ráz mnohá srdce naposledy tlukou.
Když skončena bitva v bělohorské pláni,
rozlehlo se v Čechách smutné bědování.
Nebylo však rukou, jež by cepem vládly –
udatnosti kvítek v srdcích Čechů zvadlý.
Nebylo však hlavy, jež by Čechy vedla,
zápalu už červeň valně povybledla.
Bylo v Čechách smutno jako v temném hrobě,
že to české plémě hnusné ve porobě.
A sedláček, jehož otci tak se bili,
přede pánem cizím otrocky se chýlí.
Cepem, jenž cizince zmlátil častokráte,
pro cizáka mlátí rob obilí zlaté.
Když si při mlácení zpíval české písně,
„Utichneš-li, cháme!“ zaznělo mu přísně.
Sedlák ohlédl se a cizáka měřil,
cep svůj v ruce tiskl – avšak neudeřil.
Otroctví se v zemi českou tiše vkládá,
utichlý cep český pavouk obepřádá.
Teď jsme řekli slavně: „Osvěta buď heslo,
jež by český národ k slávě zase vzneslo!
A osvěty této nehynoucím cepem
nepřátely svoje na hlavu zas ztepem!“
A osvěta peruť svou co rozekládá,
utichý cep český pavouk obepřádá. – –

Meter: trochaic
Rosa lírica
by Arturo Borja

Prenda sobre tu seno esta rosada rosa,
ebria de brisa y ebria de caricia de sol;
para que su alma entera se deshoje amorosa
sobre la roja y virgen flor
                  de tu corazón.
Tu hermana Primavera cante un aria gloriosa
ensalzando tus quince bellos años en flor;
y las Hadas, en coro, celebren
                  la armoniosa
gracia de tu mirada de luz y de fulgor
Que el Ideal te guíe por todos los caminos,
él, a su vez, guiado por tus ojos divinos
y que anide por siempre en tu alma el amor.
Para que sea tu vida bella
                  como la rosa
rosada y perfumada que se muere amorosa
sobre la roja y virgen flor
                  de tu corazón.

Meter: polymetric
- 6 - Acto II, SANCHO
by Lope de Vega

Quien, puesto en la ocasión, victoria espera,
a riesgo pone su opinión, si es noble,
pues no hay tan firme pecho a quien no doble
una mujer, si amando persevera.
Tal vez al olmo firme en la ribera
mudan las blandas aguas, y al innoble
muro, la hiedra; el viento, al duro roble;
pues ¿qué hará el ruego en condición ligera?
Más quiero ser de un bárbaro enemigo
cautivo en Tetuán que hacer ofensa
a la lealtad de un verdadero amigo.
Mal hace quien vencer y esperar piensa,
que los peligros del amor que digo,
en las espaldas tiene la defensa.

Meter: iambic
El regreso
by Julio Herrera y Reissig

La tierra ofrece un ósculo de saludo fraterno
Pasta un mulo la hierba mísera
                  del camino
y la montaña luce, al tardo sol de invierno,
como una vieja aldeana, su delantal de lino
Un cielo bondadoso y un céfiro tierno
La zagala descansa de codos bajo el pino,
y densos los ganados, con paso paulatino,
acuden a la música sacerdotal del cuerno.
Trayendo sobre el hombro leña para la cena,
el pastor, cuya ausencia no dura más que un día,
camina lentamente rumbo de la alquería.
Al verlo la familia, le da la enhorabuena ,
mientras el perro, en ímpetus de lealtad amena,
describe, coleando, círculos de alegría.

Meter: polymetric
71. Der wesentliche Mensch.
by Angelus Silesius

Ein wesentlicher Mensch ist wie die Ewigkeit/
Die unverändert bleibt von aller äusserheit.

Meter: polymetric
Upon the Vine-tree
by John Bunyan

XLV. Upon the Vine-tree.
What is the Vine, more than another Tree,
Nay most, than it, more tall, more comly be?
What Work-man thence will take a Beam or Pin,
To make ought which may be delighted in?
It's Excellency in it's Fruit doth lie.
A fruitless Vine! It is not worth a Fly.

Comparison.
What are Professors more than other men?
Nothing at all. Nay, there's not one in ten,
Either for Wealth, or Wit, that may compare,
In many things, with some that Carnal are.
Good are they, if they mortifie their Sin;
But without that they are not worth a Pin.

Meter: iambic
- CXI - A la fingida fortuna
by Pedro Soto de Rojas

Reina, (aunque ciega) injusta, los despojos,
admite ya, de esta mi voz postrera,
y no pretendas más, hasta que muera,
que lágrimas me falten en los ojos.
Dolores sí, tributaré a manojos;
tormentos que en mí está como en su esfera;
penas que canten, si la sienten fuera,
lástima en mi favor, contra ti enojos.
Del poderoso, allá, del levantado,
puedes cobrar lo que prestarse pudo;
allá, del que es tu súbdito obligado;
Pon donde el cerco ayer, en do hay escudo
esposas hoy, cadenas de un forzado,
y a mí déjame absuelto por desnudo.

Meter: iambic
237. Blízek nebe nechci více lkáti,
by Jan Kollár

Blízek nebe nechci více lkáti,
Hluchým žele mého nížinám,
Tebe českých bohů zaklínám
Olympe, a knížat byte zlatý!
Divys tropil: ei rač důkaz dáti,
Přelož mne, kam ruky vypínám,
Leťte s ním, kaž těmto zbořinám,
Jako Šemík, jak sloup Římu vzatý:
Vstaňte z mertvých, skroť můj svými kouzly
Osud krutý věštná Libuše,
Protni, Žižko, mečem jeho uzly;
Jestli tentýž, předků ohluše
Hlasy osud, k tobě Slavů slávo,
Vnukům nechal aspoň lkáti právo!

Meter: trochaic
- LVII -
by Fcode Borja

¿Quién la corriente detendrá, Belisa,
de las debidas lágrimas, que viertes?
Pues miras el trastorno de las fuentes,
y en llanto vuelta su serena risa.
Perdiste (si se pierde) a quien avisa,
que una sola pasó de entrambas muertes,
y entre muros de luz claros, y fuertes,
lo más lucido de los Astros pisa.
No llores más a quien dichoso niega
la debida atención al triste llanto,
que el tierno pecho, y las mejillas riega.
Canta, y no llores, que si lloras tanto,
no se obliga con llanto a quien se ruega,
ni admite voces, quien pretende canto.

Meter: iambic
Bienenlied .
by Clemens Brentano

Ein Liedlein will ich singen,
Vom Honigvögelein,
Die hin und her sich schwingen,
Wie bunte Blumen seyn.
Das Völklein in dem Grünen,
Es schmauset auf der Weid,
Ich singe von den Bienen,
Auf dieser freien Haid.
Der Winter hält gefangen
Das zarte Jungfernvolk,
Bis daß der Schnee vergangen,
Frost, Schauer, Nebelwolk.
Und wann die Weste stimmen,
Nach linder Lenzen Art,
So machen sich die Immen
Auf ihre Blumenfarth.
Sie ziehen mit der Trummel,
Der Stachel weist das Schwerdt;
Ihr Brummel und Gehummel
Hat niemand noch gefährdt.
Sie nehmen sonder Morden
Den zarten Blumenraub,
Und ihre Beut ist worden
Der Baum und Blüthen Laub.
Wie sie die Wachsburg bauen,
Aus güldnem Pergament,
Kann niemand nicht beschauen,
Ja keines Künstlers Händ
Hat man so sehr bewundert,
Die Zimmerchen so gleich,
Sechseckigt ist gesondert
Das Honigkönigreich.
Man sieht sie friedlich leben
Ohn Eigennutz und Streit,
In steter Mühe weben,
Zu Lenz und Winterszeit;
Sie pflegen
Der Blumen Saft und Thau,
Und führen mit Behagen
Gesammt den Zuckerbau.

Meter: iambic
JE PODZIM U KONCE
by Antonín Sova

Je podzim u konce,
až oslnivě sluncem plane.
Jsme, jak by v strádající rodině
nadešly týdny vyrovnané:
vem' z mísy ovoce.
Teď každé slovo zazvoní
moudrostí stříbrnou jak mince.
Rodiče v dětech omládlí
vyčkávají, až podzim prudce dovoní
a skončí brzy, ve chvilince.
Naděje růsti času nemají
a do bouří už nedorostou hněvy.
Přijď, zimo mírná, sníh tvůj milostiv
skryj naše duše ubohé,
jen ptáky udrž v nich a jejich zpěvy.

Meter: iambic
Ó kdo to víme, dítě mé,
by Adolf Bohuslav Dostal

Ó kdo to víme, dítě mé,
co v příštích dnech nás tady čeká,
a kolik našich sladkých snů
tak rozletí se do daleka.
Co bude s námi po létech,
ó kdo to víme, drahé dítě;
jen motýl zajde ve květech
a jenom hvězdy na úsvitě.
Zda ruku jen si stiskneme,
či zdali spolu půjdem věčně –
ó kdo to víme, dítě mé,
čím šťastni budem nekonečně.
Dnes hledíme si do očí,
a štěstí mimo letí skrytě,
však zítra kam se zatočí –
ó kdo to víme, drahé dítě?!

Meter: iambic
Estas manos
by Carlos Hugo Gamboa Molina

Voy palpando la luz con estas manos,
abiertas, como estrellas en la sombra;
voy palpando la luz, lo cual asombra
y maravilla a mis demás hermanos.
El firmamento azul y los lejanos
astros dorados y la verde alfombra
de la naturaleza, do se nombra
luz y color, la palpan estas manos
Voy palpando las rutas estelares,
los desiertos, los montes y los llanos,
los siete cielos y los siete mares.
Esculcando en los cósmicos arcanos
y rastreando detrás de los altares,
como buscando a Dios con estas manos.

Meter: polymetric
- LIV -
by Hernandode Acunya

Cierto escogí bien peligrosa vía
cuando primero en vos los ojos puse,
pues a pasar tal vida me dispuse
cual vos, señora, veis que ahora es la mía.
Para más no vivir viví aquel día
y, porque el veros todo bien pospuse,
ni sé a quién acusar ni a quién excuse,
ni hallo parte en mí del que solía.
Mas tomar tanto gusto en muerte ajena,
contra tanta humildad tal aspereza,
y obras a muerte tan enderezadas,
sin dar jamás alivio a tanta pena,
ved vuestras manos, que de tal fiereza
por fuerza se han de ver ensangrentadas.

Meter: iambic
¡O altitudo!
by Julián del Casal

Joven, desde el azul de tu idealismo,
viste al cieno bajar tus ilusiones,
como se ve en bandada a los alciones
caer ensangrentados al abismo.
Nadie sabe tu mal; porque tú mismo
ahogando en flor mortales sensaciones,
vivir en la tiniebla te propones
como un dios condenado al ostracismo.
Mas yo veo que, aislado en tu grandeza,
cual sol poniente en sus vapores rojos,
huyes de los que el mundo juzga sabios,
y llevas una sombra de tristeza
que, humedeciendo el brillo de tus ojos,
destierra la sonrisa de tus labios

Meter: iambic
Was hast du dann zu dem Schustersbuben
 gesagt ?
by Clemens Brentano

Schusterbue!
Flick mir die Schuh,
Gieb mirs Leder auch dazu,
Es ist kein Gerber in der Stadt,
Der ein solches Leder hat.
Ein lustiger Bu
Braucht oft ein Paar Schuh,
Ein trauriger Narr,
Hat lang an eim Paar.

Meter: polymetric
- CI -
by Fcode Borja

Cansadas horas de mis tristes días,
que no tenéis más bien que ser pasadas;
piedad inútil sois, si lastimadas
seguís sus fugitivas alegrías.
Dad campo de batalla mis porfías
contra mis cortas dichas malogradas,
que fueron como muchas, desdichadas,
y como pocas, más pues fueron mías.
A mi escarmiento se rindió mi engaño;
no más seguridad, si humilde quedo,
sordo el temor, y sin poder quejarme.
Y aun no vivo contento de mi daño,
pues me ha faltado para el propio miedo
conocer que lo estaba, y no enmendarme.

Meter: iambic
Návrat.
by Adolf Heyduk

Jeseně půlnoc měsíčná,
v nebe jak nasel by hvězd,
do dálky zírám; na cestách
jakých to lidiček sjezd?
Podivné jejich vzezření,
přerůzný, pestrý jich kroj,
jedni ve zlatých kočárech,
druzí se vznáší jak roj.
Králové lící vrásčitých,
královny líbezných vnad,
starcové, babky o berlích,
hudci a tuláci z lad.
Děvčátka v řízách bělostných,
v hedbáví paniců směs
na velkých jede motýlech;
jaký to mumraj a ples?
Spěchají z háje úvalem;
měsíce hebounká zář
metá jim stříbro na cestu,
svítí jim na šat i tvář.
Na skráních září kadeře,
na čele vznešený klid;
kam se to všecko ubírá?
odkud as drobný ten lid?
Tiše již, tuším zázraky,
tajemně v nitru jsem jat:
to se nám vrací pohádky
do teplých vesnických chat.

Meter: dactylic
An Herrn Professor Sulzer.
by Anna Luise Karsch

Der Frühling kommt mit Reizen für das Herze,

Meter: iambic
- -
by Lope de Vega

Cuéntame, Lidia, que la Reina Helena
nació de un huevo, y que el rocín Troyano
parió mil hombres, y con fiera mano
vengado a Pirro y muerta a Policena.
Cuéntame, Lidia, el caso de Porsena,
pues conociste a Scevola Romano,
cuéntame las desdichas de Seyano,
pues tú le viste en la sangrienta arena.
O si esto es mucho, porque no te alteres,
cuéntame la traición, que a Valdovinos
hicieron de Carloto los engaños.
Y no me cuentes que casarte quieres,
que no es justo que diga desatinos
mujer de tanto ingenio y tantos años.

Meter: polymetric
JARNÍ MOTIVY. (III.)
by Herma Pilbauerová

Vltava vln šumným plesem
vyrvala se z ledu pout,
bujně valí je a hučí,
skalou, lesem, městem zvučí,
že jde jaro k nám.
V sady zeleň život vdechla,
hyacintů záhon pln,
jen ty stromy ještě v spaní,
nechtí květům věřit ani,
že jde jaro k nám.
Však juž kos jim povídá to,
usedá ve větví houšt,
zpívá, jásá, touží, volá,
nikdo zpěvu neodolá,
že jde jaro k nám.
Strom až v nitru všecek chví se,
rozpučí snad zítra, dnes,
vždyť ta čarná píseň jara
třeba věčně, věčně stará
nese radost nám.
Chodci maně zastaví se,
hledí v holých větví směs,
kos kde zpívá, kos kde jásá,
zobáčkem svým zlatým hlásá,
že jde jaro k nám.
Není krasší melodie
nad té první snivý taj,
vždyť v ní dřímá kouzlo světa,
ráje sen jí k zemi slétá –
nese jaro nám.
Stokrát v žití kdybys vítal
vesny příchod v písni té,
zas tě po ní touha schvátí,
všechno vítá, všechno zlatí...
Přijď, ó jaro, přijď!
Chvátáš – radost po žalosti,
po noci jak strastné den,
tajíš pocel lásky vřelý,
touží po něm vesmír celý.
Přijď juž, jaro, přijď!

Meter: trochaic
- LXXIII - Reconoce los trabajos por misericordia de Dios y le suplica que los limite
by Luis de Ulloa y Pereira

Bulto fingido, que causó el espanto,
cuando el Infante se mostraba esquivo,
a los brazos del padre compasivo,
le restituye con amor, y llanto.
Así para librarme del encanto
en que olvidado de mi origen vivo,
Divino Padre, sirven de molino
estos afanes que me asustan tanto.
Mas llégase tan cerca, y es tan feo,
cuanto me sobresalta porque os siga,
que deja el movimiento embarazado.
Y es forzoso (Señor) en mi deseo
moderar el horror a la fatiga,
o darme corazón más alentado.

Meter: iambic
Naše hodina.
by Ladislav Quis

Ta matka Sláva nový zrodí věk
jak Róma kdys i slavná Francie,
své dítky vše kol sebe shromáždí
a v jedné lásce na vždy spojí je.
Tu matka Sláva prapor rozvine,
a volnost tam, kde prapor zašumí;
všem ona žhavé slze, krev i zášť
a bídy nářky navždy utlumí.
Tu matka Sláva světy obejme
a v lidstvo vdechne nový, svatý žár,
že volný roba bratem bude zvát
a v pouta upjat jenom dávný svár.
Vznes, matko Slávo, skleslá ramena,
již k srdci přiviň svoji rodinu,
jeť blízko do dne, rafij dobíhá –
slyš, dějů zvon nám bije hodinu.

Meter: iambic
OPUŠTĚNÁ.
by Jaroslav Vrchlický

Omšený kámen leží
v jezera hlubině,
je mu tak teskno, bolno
v té vodní pustině.
A nad ním bílá růže
se hravě kolíbá,
ji denně zlaté slunce
svým žárem zulíbá.
I bledý měsíc stříbrem
i vlny jezera,
i pestrý motýl líbá
květ její z večera.
A hluboký tu náhle
jezerem proudí sten,
zachvěje v snu se kámen,
že sám tak opuštěn.

Meter: iambic
Dcerám Tater. (I.)
by Eliška Krásnohorská

Řekla země Tatře:
Tatro, dcero milá,
podej mi tu hvězdu,
co tam vysvítila.
Tak mi přemilostně
mocnou věštbu září;
ráda bych se zhlédla
v její sladké tváři.
Ráda bych se zhřála
v jejím zlatém ohni
již se pro ni, Tatro,
již se, milá, pohni.
Vypjala se Tatra
štíhle do blankytu,
vířila jí hlava
v jasné noci třpytu.
Vyrůstala čelem
ve hvězd noční kůry,
marně chtěla matce
snésti hvězdu s hůry.
Matko, milá matko,
slovanská ty země,
nedosáhnu hvězdy,
co je síly ve mně.
Co je ve mně duše
a co milování,
nepohnu tvou hvězdou
ani do skonání.
Zrosilo se žalem
sivé Tatry oko,
matčina že hvězda
dlí tak převysoko.
Vzhlédla matka k dceři
v slz těch dětských toku:
Vždyť máš moji hvězdu,
Tatro, ve svém oku!
Vždyť se, dcero, zhlížím
v její sladké tváři,
vždyť mi z tvojí duše
mocnou věštbu září.
Vždyť se, milá, zhřívám
jejím ohněm zlatým,
vždyť, co v tobě síly,
vzrostlo divem svatým.
A co v tobě duše
i co milování,
pohnulo to hvězdou
mého požehnání.
Nebyla to slza,
co ti z oka klesla;
vždyťs mi svojí láskou
s nebe hvězdu snesla.

Meter: trochaic
1L: Wohl kreist verdunkelt oft der Ball;
by Christian Morgenstern

Wohl kreist verdunkelt oft der Ball;
doch über den paar Wolken droben,
da blaut das sterndurchtanzte All
und läßt sich von den Göttern loben.
Die liegen auf den Wolkenbergen,
wie Hirten einer Fabelwelt,
und wissen kaum von all den Zwergen,
die das Gebirg im Schoße hält.
Sie lachen mit den weißen Zähnen
den Göttern andrer Sterne zu –.
Komm, Bruder, laß die leeren Tränen,
wir sind auch Götter, ich und du!

Meter: iambic