PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Der Himmel öffnet die blaue Tür
by Max Dauthendey

Der Himmel öffnet die blaue Tür,
Da kommt gar schön gezieret
Ein Jungfräulein herfür.
Ihr leuchtet warmes zärtliches Haar,
Davon werden die Wege klar,
Und Segen kommt in das Jahr.
Ich bin ihr nachgegangen,
Sie hat mich auch empfangen;
Jetzt leb' ich ohne Speis' und Trank
Von der Süße ihrer Wangen.

Meter: iambic
220.
by Friedrich von Logau

Bleibt beym sauffen! bleibt beym sauffen! saufft ihr Deutschen immer hin!
Nur die Mode, nur die Mode last zu allen Teuffeln ziehn!

Meter: trochaic
Inscripción al túmulo del Rey de Francia Enrique IV
by Quevedo

Su mano coronó su cuello ardiente
y el acero le dio cetro y espada;
hízose reino a sí con mano armada;
conquistó y gobernó francesa gente.
Su diestra fue su ejército valiente;
sintió su peso el mar; vio, fatigada,
el alto Pirineo, de gente osada,
la nieve, ceño cano de su frente.
Su herencia conquistó, por merecerla;
nació rey por la sangre que tenía;
por la que derramó, fue rey famoso.
A Fortuna quitó (por no deberla
sólo a la sucesión) la monarquía:
y vengo a la Fortuna un alevoso.

Meter: iambic
XI.
by Josef Kubelka

Až staří a šedí budeme,
kéž zříme – jak lásku vlastní –
v tu lidskou rozkoš, v ten lidský bol
jen lásku rozkvetat kolemkol –
pak řeknem’ si: „Byli jsme štastni.“
A Smrti dech až k nám zavane,
jenž mrazně u srdce zebe,
pak řeknu ti důvěrně, citem jat:
„Teď budeme, budem’ se stěhovat
juž, stařenko, do nebe z nebe.“

Meter: dactylic
1L: Drohend umstarren die spiegelnde Fluth apenninische Felsen,
by Wilhelm Waiblinger

Drohend umstarren die spiegelnde Fluth apenninische Felsen,
Und acherontisches Grau'n schattet ins Wasser herab.
Doch Avezzano, es lockt mich zum Strand, ich schweb' auf dem Lethe,
Und das lieblichste Kind ladet zum Mahle mich ein.

Meter: iambic
15.  Die über-GOttheit.
by Angelus Silesius

Was man von GOtt gesagt/ das gnüget mir noch
nicht:
Die über-GOttheit ist mein Leben und mein Liecht.

Meter: iambic
Tierra firme
by Marcos Zapata

Como busca el piloto diestramente,
defendiendo su nave carcomida,
un abrigo en la costa apetecida
donde fijar el ancla el corvo diente;
así también del mundo en la corriente,
cansado de los mares de la vida,
busca en la paz de la mujer querida
puerto feliz el corazón ardiente
¡Dichoso aquel que por bondad
                  del cielo
encuentra en el regazo de una esposa
el arribo feliz de su ventura!
Playa de amor y de eternal consuelo:
¡para el bien de la vida, cuán hermosa!
¡para el goce del alma, cuán segura!

Meter: polymetric
Die Nonne und der Ritter.
by Joseph von Eichendorff

Ist's doch, als ob seltsam' Stimmen
Durch die lauen Lüfte schwimmen;
Wieder hat's der Wind genommen —
Ach, mein Herz ist so beklommen!

Meter: trochaic
XXXIV.
by Gustav Pfleger Moravský

Tak dorostla až k roku patnáctému;
Uměla francouzsky a anglicky,
A forte, kytaru – to bůh ví k čemu –
Předobře znala a zpěv básnický
A deklamací také k tomu všemu.
Pak kresliť uměla a v barvách také
Provedla krásné kusy všelijaké;
Uměla tančit; také na romány
Se obrátila zvědavosť té panny:
Však nic ji netěšilo jako čtení
Autorův cizích v špatném přeložení.

Meter: iambic
ACUARELA
by José Santos Chocano

Soberbio mar. Una irritada ola
abre los abanicos de su espuma;
y palmetea con presteza suma
sobre una peña indiferente y sola.
La arena se abrillanta y tornasola,
al halago de Febo que se abruma,
mientras allá... leve girón de bruma
ciñe a la cumbre espiritual aureola.
En las ondas elásticas, las yerbas
retozan y se entregan a la orilla,
entre las ansias de la lucha acerbas.
De pie, sobre la peña, álzase un viejo,
que absorto con su anzuelo y su varilla
sólo atina a pescar un gran cangrejo.

Meter: iambic
I.
by Andreas Gryphius

Wje seelig ist der hohe Geist zu schätzen/
Der deß geschminckten Glückes falsche Pracht
Vnd was bethörte
Mit sorg vnd kummer freyem Mutt verlacht!
Dem kein verzagen/
Das Hertz zubricht
Den auch kein klagen
Noch hohn anficht/
Noch Neydt ansticht.
Er tritt was alles tritt mit steiffen
Herrscht über sich vnd pocht der Menschen Noth
Er trotzt was Fleisch vnd Jahre leiden müssen/
Er z
Er findet in sich/
Was jener sucht
Der stets/ gleich alß Ich
In schneller flucht
Jrr't ohne Frucht.
Er hört mit lust/ wen mancher rühm’t vnd leuget
Vnd höhnt den Rauch der stoltzen
Er schaw’t/ wenn mich ein falscher
Sich vmb/ nach trew/ der hochbegreißten zeit.
Er lib’t nicht Liebe
Die Wind vnd dunst
Vnd Seelen hiebe
Gibt vor die gunst
Der keuschen Brunst.
Er schmückt sein gantz mit Ehr geziert Gemütte
Mit nicht gemeinem glantz der
Er lern’t
Er kenn’t die
Was in den Lüfften
Was ob vns schweb;
Was auß den klüfften
Der grufft/ erheb'/
Vnd ewig leb'.
Jhm steht was
Er denen nur/ die sein Verstand erwehlt.
Von denen gleiche Seel vnd gunst zu hoffen/
Vnd Trew/ die Freund erkiest vnd selten zehlt/
Mit den vrtheilet
Er lust vnd leidt
Was schlegt vnd heilet
Was nah’ vnd weit
Vnd Todt vnd Zeit.
Ach! könt ich/ was ich jtzund rühm’ erlangen/
Ach mein verhängnis was hält mich zu rück?
Wenn wird mich doch die süsse Ruh’ vmbfangen?
Die schöne Lust/ das allerhöchste Glück.
Mich würd ergetzen
Ein lustig Feldt
Vor reichßten
Der Fürsten Zelt/
Ja Ehr vnd Welt.

Meter: iambic
44.
by Friedrich von Logau

Picus hat ein solches Weib, die zwar Augen sehen künnen,
Nur der selten Nachbarschafft eine Nase wil vergünnen.

Meter: trochaic
1L: Nebenher nur sein zu können,
by Cäsar Flaischlen

Nebenher nur sein zu können,
was du sein willst,
das ist das Bittere ...
in halbverlorenen, abendmüden Stunden nur ...
statt mit der vollen Lust des vollen Tags
freihaupt, gradaus, wie andre,
die ganze Kraft zu
Daß du dir mühsam erst aus schwerem Schacht
das Eisen graben mußt,
die Axt zu schmieden,
die dir den Weg zur Höhe bahnen soll:
auf deren Gipfel du in weißem Glanz
die Tempelburg erbaun willst, die du träumst ...
die Tempelburg
mit ihren goldenen Königsbannern auf den Türmen,
mit ihren rosenüberblühten Zinnen,
und ihrem nie verschlossenen Tor!
Von allem eines wäre schwer genug!

Meter: iambic
BÍLÝ POTÁPĚČ.
by R. Bojko

Měsíc, bílý potápěč, pln lahody
po skloněném nebi sestoup’ do vody.
Štěstím zachvěla se spící hlubina.
Zářný z vln se zvedá, jasná hostie,
vzácný skvost, jenž tiché noci se šije
spadl udiveným vodám do klína.
Lampa nádherná ze třpytné perleti,
jíž si bdělá řeka svítí na děti,
rusalčino bílé líčko ve vodách.
Vlny nad ní tlumeně a potají,
jakby bohem přinuceny, šeptají
o tajemství krásy v hmotu zakleté,
o své tvůrčí práci tisícileté
dle kouzelného slova tvůrcova.
Měsíc, snivý strážce krásy, v tichých snách
sestoup’ do vody a září v hlubinách,
jako veliký čin v temných dějinách,
jako z dětství krotká tváře Kristova.

Meter: trochaic
- C -
by Fcode Borja

Despide el monte la dorada selva;
honor ilustre de tu hermosa frente,
y al parto de sus ramas insolente
en fuego pide, que los campos vuelva.
mandó al furor, que sin piedad envuelva
al verde huésped en ceniza ardiente:
y al paso del incendio diligente,
en sombra el noble ornato se resuelva.
Ya por los aires, que ofendió al Vesubio,
la fatiga común, que desperdicia,
desmiente el resplandor el Horizonte.
Mas no es culpable el trágico diluvio,
pues sufre de los hombres la codicia,
tercero engaño a la verdad de un monte.

Meter: iambic
FRAGMENT DENNÍKU...
by Kamil Berdych

Pět přešlo jar přes obzor plný vřavy...
V bídném Ghetta klíně zasmušilém
pět jar jsem pohřbil. V tmavém doupěti
si křižák v koutě splétal bezstarostně
své sítě jemné, hřbitov zlatých mušek...
To neskonale dlouhé noci byly...
Umrlá luna kolem oken táhla,
mdlou reflexí mé rozbíjela vise
a do snů rozházela bílé stříbro...
Červená lampa monotonně hrála
mým pohádkám smuteční pochody,
jichž v šeru kolébka a hrob byl v bílém ránu...
Na malém dvorku uplakaným jitrům
opelichaný kohout kokrhal...
Však směšně selhaly nám písně v hrdlech!
Pět táhlo jar přes město zlatých věží
pod těžkou mlhou, jako v prokletí.
Pět jenom jar. Či sto? Či víc jich bylo?
Rci, moje hlavo mladá, zda to víš?

Meter: iambic
El mayor imposible
by Mariano Ramiro

Antes buen pelo peinará la rana,
lucirá el elefante rica pluma,
no será de uno y tres, cuatro la suma
y brillará en la noche la mañana.
Antes se verá en rocas crecer lana,
al fuerte Eolo derramar espuma,
producirá naranjas la yagruma,
dejará de ser linda una cubana.
Antes el hombre sin nacer muriera,
tendrán los ríos una sola orilla,
a un cangrejo amansar podrá cualquiera,
no habrá entre literatos vil rencilla,
que encontrar una joven hechicera
sin que empolve su faz la cascarilla.

Meter: polymetric
II. PAN GUILLEM DE CABESTAING. (VI. Našli se.)
by Jaroslav Vrchlický

Když přečtla paní Markéta
tu píseň – blanka bílá
jí z ruky k zemi vypadla,
ó jak se zamyslila!
„Konečně přece pochopil,
já skoro již se vzdala,
že pochopí. Zda dřív on vzplál?
Zda já jsem dříve vzplála?“
A k němu šla. On v zahradě
pod oleandry snil,
v horoucí poledne náladě
tak znaven byl!
Ze zadu přišla pomalu
a růžné svoje rtíky
na ústa jemu přitiskla
zašeptla jen: Díky!
A on se usmál jako v snu,
„Ach srdce mého dámo,“
jak chtěl by říci, čekám to,
to rozumí se samo!
A seděli tak pospolu,
v horoucím slunce plápolu
pod oleandry snili,
ach, znaveni tak byli!
A seděli tak pospolu,
až tryskly hvězdy v nebi,
a mlčeli, nač láska má
hovoru zapotřebí?
Až rozlehlo se nádvoří
psů štěkem, ruchem honu
s psy vracel se a sokoly
– ó jak ty rohy hlaholí! –
pan Raimund z Roussillonu!

Meter: iambic
- XXXI -
by Pedro de Padilla

De su casa a la iglesia le llevaron,
Ginés de Pascual Mingo y Gil Manzano
porque le dio su vez el escribano
a quien para este fausto señalaron.
La cruz nueva de plata aderezaron,
que Pablo el sacristán sacó en la mano,
y un hisopo de cerdas muy galano,
con que el agua bendita rociaron.
Estuvo al decir sí, la novia muda,
y dijo el sacristán, que se mesura,
que no hay domine que a hablar la venza.
Un cuarto de hora tuvo el pueblo en duda,
hasta que Sancha Téllez dijo al cura,
en verdad no era cosa de vergüenza.

Meter: iambic
La ausencia
by Francisco «Delio» Iturrondo

¿Y nunca dejaréis la margen bella
del límpido Armengal, donde orgullosa
la ceiba su vellón trémola airosa,
y el cocotero altísimo descuella?
¿Nunca en su arena vuestra noble
                     huella
del Yumurí verá la ninfa hermosa,
ni en su plácida sombra deliciosa
de la tórtola oiréis la fiel querella?
En vano os pide mi amistad ardiente
al monte, al prado, a la espesura, al río,
dulces asilos de placer y calma.
Que la Náyade frena su corriente,
y solo escucho entre el ramaje
                     umbrío
los profundos suspiros de la palma

Meter: iambic
VŘES.
by Antonín Klášterský

Ve váse mám lonský vřes,
je už svadlý, suchý dnes.
Čerstvý zdá se, zřím-li naň,
padá, jak se tkne ho dlaň.
A já myslím: Nech jej být,
o minulém líp je snít.
Z dálky se ti minulost
ještě zdá být starý skvost.
Živá barva, čerstvý květ,
jako bys jej právě zved’.
Zlatý úsměv, slunný svit,
jakoby teď právě kmit’.
Ale z blízka všecko, ach,
jenom troud a smeť a prach.

Meter: trochaic
Der Prozeß
by Kurt Tucholsky

Es war ein lächelnder Gerichtshof, vor dem er dringend sich seinen Freispruch verbat.

Meter: iambic
De Los cigarrales de Toledo
by Tirso de Molina

Penetra amor con invisible fuego,
pues sin ofender ojos alma pasa;
pero no es fuego amor, que el fuego abrasa
y amor me hiela a mí cuando a él me llego.
Ciego se pinta, mas tampoco es ciego
quien en la vista ha puesto corte y casa;
llámase dios sin límite ni tasa
pero mal será dios quien en fe es griego.
No es nada, en fin amor; y así no hace
a nadie bien ni mal, ni causa efectos,
ni con penas o gustos satisface.
Es un humor discreto en los discretos;
pero en los necios, necio, porque nace
a la medida, amor, de los sujetos.

Meter: iambic
1L: Ambrosie, mein Schatz,
by Paul Fleming

Ambrosie, mein Schatz,
mit welcher ich im Lieben
so manche Zeit vertrieben,
komm mit mir auf den Platz,
auf der Caninchen Hatz,
da Amor uns will üben.
Der Preis ist angeschrieben,
es gilt um einen Schmatz.
Und das noch ist das Beste,
wir bleiben seine Gäste
auf dieses zahme Wild.
Für Trank schenkt er uns Küsse.
Ambrosie, du süße,
komm, weil es Küssens gilt.

Meter: iambic
JÍ.
by Karel Hugo Hilar

Vidím ti to na tvých retech,
že si dlouhé kladeš plány
do nevidné budoucnosti,
o štěstí si chancon pějíc.
O našem mi mluvíš štěstí
a o naší blaženosti,
v dlouhou věříš věčnou lásku,
jež nás v jednu bytost sloučí.
Moji kadeř líbati chceš,
věčně, dokud žíti budeš,
moje rety, moje skráně
věčně chceš mi celovati.
Moje mužská neustupnost,
moje hrdost dráždí tebe,
tvou mi nyní lásku jistí..
Věčně chceš mne milovati.
Sevšední ti moje kadeř,
moje rety, moje skráně.
Jiný přijde: kadeř – rety –
hrdost – věcí elegantní.
Zkusíš změnu. Touž mu píseň
budeš zpívat, jak mně nyní..
I on zvšední, jeho měkkost..
Zase budeš zkoušet změnu – –
Já byl prvním, druhý přijde,
třetím vystřídáš nás oba..
střídat budeš, až ti líce
zvadnou i tvé vonné vnady..

Meter: trochaic
- CLXXXVII - A San Agustín, pintado entre Cristo y la Virgen
by Juan de Tassis y Peralta

No entre Escila y Caribdis viva nave
niega a impulsos australes blanco lino,
entre nortes de luz, si aserto dino,
violencia es dulce, rémora suave.
Neutral piloto amor apenas sabe
uno u otro elegir puerto divino,
de gracia eterna aquél, inmenso y trino,
éste, en que el mismo trino eterno cabe.
Éxtasis, acordado parasismo,
del que pendiente del ambiguo acierto,
más en sí está, saliendo de sí mismo.
Y en dudoso elegir, de acertar cierto,
las suertes menosprecia del abismo,
bajel que entre dos cielos toma puerto.

Meter: iambic
1.
by Johann Georg Gressel

Wenn ich die Seuffzer schick nach Jris heilgen Throne/
So setz’ ich mich in Quaal/ und kriege Angst zum Lohne:
Mein Lieben wird veracht/ die
Sie lachet meiner Quaal wenn ich die Seuffzer schick.
Mein Hertze ist verliebt/ mich tödten
Ich gebe solches zu/ und acht’ es vor mein Glücke:
Doch saget mir warum eur Mund die Losung giebt?
Wenn ihr euch von mir trennt/ mein Hertze ist verliebt.
Daß
Das geb ich zu/ doch wenn man Seuffzend muß verschmachten/
Und scheun ihr Grausahm-seyn/ so sage ich gantz frey/
Ich achte es gar nicht/ daß

Meter: iambic
Velikonoční.
by Bohumil Forman

Ne lampy svit, ni luny záře bledá
mi k útočišti padá svízelů,
leč jarní slunce, jež se právě zvedá
nad moře domů, věží, kostelů.
Hlas zdáli zvonů, z blízka písně zbožné
se dostává mé duši za podíl –
ó Bože, Bože, zdaž to přece možné,
že v také době jsem se narodil?!
Ta svatá doba byla, jest i bude
vždy požehnána v lidstvu veškerém,
dokavad domov lidských synů bude
na dlani Boží plouti étherem.
Vždyť než to slunce velebněji mnohem
do tmy, jíž lidé byli zmámeni,
v té chvíli svaté vešlo samým Bohem
veliké slunce – slunce spasení.
A kam to slunce vniklo do tmy všudy,
ať třeba v černou lotra útrobu,
tam porazilo lesť a hřích a bludy
jak silnou stráži tamo u hrobu,
a vneslo život, kde dřív mrtvo bylo,
by naplněni byli proroci –
vždyť utrpení Krista umožnilo
nám k Bohu vzhlížet zas jak ku otci!
Co sneslo vláhy na zemi se v rose,
co bylo skal už mořem vymleto,
co přes člověka bouří přehnalo se –
a nad ním pořád hřálo slunce to;
a pod ním pořád lidí statisíce
se ukrývalo víry za valy,
za kterou s Písmem v srdci bojujíce
i životy své v oběť dávali.
Tak lpěly na něm lidstva milióny
i srdcem svým i krve obětí...
a já, a já?... ty velkonoční tóny
v můj život znějí čtvrť už století,
a co jsem já, jenž žiju již tak dlouze,
dal za toho, jenž umřel na kříži? –
ach, oko mé se v hořkých slzách pouze
po minulosti mojí rozhlíží!
A zalívá se slzami, že se mnou
i ta má vlasť má velkou podobu –
i minulosti její dobu temnou
osvítil paprsk víry od hrobu.
A nyní zas, ač k životu se zvedá,
do slavných dějin smutně pohlíží
a všudy spásu, vykoupení hledá,
jen ne jak druhdy, tamto na kříži!
Ó vlasti má, tak nedojdeš svých cílů! –
Hle, u tvých nohou leží ve prachu
ta velekniha, v níž’s svou měla sílu
a nepřátelům bylas k postrachu.
Nuž zdvihni ji, jak já ji zdvihám právě,
a buduj na ní nové stavení,
by k tvé i mojí nehynoucí slávě
zasvitlo slunce – tvého spasení!

Meter: iambic
Soneto
by Carlos de la Coba Machicao

Tan alto vuelas, pájaro canario,
que se pierde de vista ya tu vuelo,
cual águila caudal que sube al cielo
a buscar su remedio en su contrario.
Tú, que con su nuevo estilo extraordinario
tu fama extiendes por el ancho suelo,
cantando la prisión y desconsuelo
del divino Pastor, santo vicario;
baja del alto alcázar de Helicona
donde tu claro ingenio te ha subido
a esta fragilidad nuestra ordinaria:
y ceñirán tus sienes la corona
del lauro bello sin razón cogido,
que te ofrece tu madre Gran Canaria

Meter: polymetric
529. Ve vlnách věčnosti nám duše plynou,
by Adolf Heyduk

Ve vlnách věčnosti nám duše plynou,
ni loděk jich ni vesel není znát...
Kéž děsné bouře zásvětí je minou!

Meter: iambic
Luz púrpura con tu retrato
by Delmira Agustini

Yo no sé si mis ojos o mis manos
encendieron la vida en tu retrato;
nubes humanas, rayos sobrehumanos,
todo tu Yo de emperador innato
¡Amanece a mis ojos, en mis manos!
Por eso, toda en llamas, yo desato
cabellos y alma para tu retrato,
y me abro en flor Entonces, soberanos
de la sombra y la luz, tus ojos
                     graves
dicen grandezas que yo sé y tú sabes
Y te dejo morir Queda en mis manos
una gran mancha lívida i sombría
Y renaces en mí melancolía
formado de astros fríos y lejanos

Meter: polymetric
TMAVÁ NOC.
by Antonín Klášterský

Jsi ty to, matko? Ne, ty v dáli dlíš!
Jsi ty to, ženo? Ne, ty dřímáš sladce
zde vedle v síni, kde teď Sen je vládce
i tvůj, i dětí, a ty nevidíš,
jak bolest přišla ke mně v jizby tiš,
jak zřím zmar žití, zmar svých snů i práce,
jak opuštěn se cítím, v citů hádce
jak na stůl padla hlavy mojí tíž.
A někdo přec – byl přelud to či stín? –
mně zdálo se, si vzdychl ze hlubin
v té tiché, tmavé, dlouhé noci října.
Jak by kdos za mnou paže své byl vztáh
a němý, velký stál tu v modlitbách –
oh, kdo to ruce nad mou hlavou spíná?

Meter: iambic
Jak ten blankyt jasný,
by Emanuel Züngel

Jak ten blankyt jasný,
mraky nezkalený,
tak Tvůj život krásný
buď a spokojený.

Meter: trochaic
1L: Grab tausend Klafter
by Christian Morgenstern

Grab tausend Klafter
hinab in den Grund,
da weckt dein Scheit
ein hallend Gewölb –:
den Kugelkerker
aus zwölffachem Erz,
darin Erdriese
gefangen.
Hörst du ihn
bei seinem Werk?
Mit Fersen und Fäusten
stampft und stößt er,
wirft mit dem breiten Nacken
sich dumpf an die Wände,
scharrt mit Nägeln und Zähnen ...
lautlos nun,
und nun brüllend
wie zehntausend Stiere.
Gleich einer Espe
zittert der Ball ...
Die Meerunholde
schrecken aus ihrem Spiel
und stürzen den Festen zu ...
Die Feuerhexen
schießen mit sprühendem Brandhaar
aus ihren Küchen ...
Die Acker- und Felsenschläfer
rücken und recken sich:
Städte und Länder
versinken
in Trichtern und Schächten.
Hörst du ihn noch?
Ward er nun still?
Horch!
Er schnarcht!
Wie es brummt und sägt! ...
Nun schläft er, der Alte.

Meter: iambic
20.  Die Seeligkeit steht bey dir.
by Angelus Silesius

Mensch deine Seeligkeit kanstu dir selber nemen:
So du dich nur dazu wilt schiken und bequemen.

Meter: iambic
ZPRÁVY Z VÍDEŇSKÉHO PARLAMENTU
by Josef Svatopluk Machar

Staří mistři malujíce svaté
dělali jim kol hlav kruhy zlaté –
pan Penížek v každém referátu
kolem mladočeských deputátů
maluje je dosud; kruh pak vzrůstá,
čím jsou plodnější ta která ústa:
Herold k. p. slunce má kol hlavy,
starý Sokol jenom kroužek plavý.

Meter: trochaic
NAD SILS MARIA.
by Otokar Fischer

Na staré housle píseň zahrej novou,
jež panenštější nad ledovců běl,
by odboj můj, jejž hříchem dole zovou,
se dionysským posvěcením stkvěl,
bych plamenem, jenž z mého nitra šlehne,
i celý svět i sebe strávit moh’,
by, stará země popelem až lehne,
sám v boha proměnil se neznaboh.

Meter: iambic
A una niña muy hermosa que dormía en las faldas de Lisi
by Quevedo

Descansa en sueño, ¡oh tierno y dulce pecho!,
seguro(¡ay, cielo!) de mi enojo ardiente,
mostrándote dichoso y inocente,
pues duermes, y no velas, en tal lecho.
Bien has a tu cansancio satisfecho,
si menor sol, es más hermoso Oriente,
en tanto que mi espíritu doliente
de envidia de mirarte está deshecho.
Sueña que gozas del mayor consuelo
que la Fortuna pródiga derrama;
que el precio tocas que enriquece al suelo;
que habitas fénix más gloriosa llama;
que tú eres ángel, que tu cama es cielo,
y nada será sueño en esa cama.

Meter: iambic
O o Omeis. (Ameise)
by Ludwig Achim von Arnim

Du fauler Tropf, der müßig ist, die Ameis schau wohl an,
Schau wie sie ist ergeben der Arbeit Tag und Nacht,
Schäm dich, der du dein Leben mit Faulheit zugebracht.

Meter: iambic
246. Jak rád stoluji.
by Matěj Josef Sychra

Vezmu za vděk vodou, kostmi,
Nežbych seděl mezy hostmi,
Jenž jak spolek němých duchů
Sedí, neb to nejde k duhu.
Libuji sy hodování,
Kde jest volné rozmlouvání,
Třebasby ty skoupé hody
Podaly jen chleba, vody.

Meter: trochaic
1L: Und du hast mich nicht verlassen,
by Friedrich Rückert

Und du hast mich nicht verlassen,
Mich verlassen wirst du nie.
Wenn die Rosen hier erblassen,
Dort am Himmel blühen sie.
Wo der Himmel dort im Osten
Schmückt sein ew'ges Rosenbeet,
Laß mich Duft der Sehnsucht kosten,
Der von meiner Heimat weht!
Dankbar bin ich meinem Auge,
Daß ihm keine Blum' im Thal
Blühet, ohne daß es sauge
Einen lichten Gottesstrahl.
Der im Osten und im Westen
Höhet seiner Liebe Stern,
Der das Schöne dir zum Besten
Hat gegeben, Preis dem Herrn!

Meter: trochaic
Al Rey Nuestro Señor saliendo a jugar cañas
by Quevedo

Amagos generosos de la guerra
en esa mano diestra esclarecidos
militan, y estremecen referidos,
y el ademán ejércitos encierra.
El pino, que fue greña de la sierra
y copete de cerros atrevidos,
fulminando con hierros sacudidos,
rígida era amenaza de la tierra.
La caña descansó el temor al día
en que tu lanza aseguró campañas
que ardor disimulado prometía;
figurando, en la entrada de estas cañas,
cortés y religiosa profecía,
la de Jerusalén a tus hazañas.

Meter: polymetric
Bedenklich .
by Johann Wolfgang von Goethe

Soll ich von Smaragden reden,
Die dein Finger niedlich zeigt?
Manchmal ist ein Wort vonnöthen,
Oft ist’s besser dass man schweigt.
Also sag’ ich: dass die Farbe
Grün und augerquicklich sey!
Sage nicht dass Schmerz und Narbe
Zu befürchten nah dabey.
Immerhin! du magst es lesen!
Warum übst du solche Macht!
„so gefährlich ist dein Wesen
Als erquicklich der Smaragd.“

Meter: trochaic
El vampiro
by Delmira Agustini

En el regazo de la tarde triste
yo invoqué tu dolor Sentirlo era
¡sentirse el corazón! Palideciste
hasta la voz, tus párpados de cera.
Bajaron y callaste Pareciste
oír pasar la Muerte Yo que abriera
tu herida mordí en ella -¿me sentiste?-
¡Como en el oro de un panal mordiera!
Y exprimí más, traidora, dulcemente
tu corazón herido mortalmente,
por la cruel daga rara y exquisita
de un mal sin nombre, ¡hasta sangrarlo en llanto!
Y las mil bocas de mi sed maldita
tendí a esa fuente abierta en tu quebranto
¿Por qué fui tu vampiro de amargura?
¿Soy flor o estirpe de una
                  especie oscura
que come llagas y que bebe el llanto?

Meter: iambic
Soneto
by Miguel de la Vena

Mueres Héroe Glorioso en pobre lecho,
patente al Cielo, que su noble llama,
al corazón amante tanto inflama,
que respirar no puede en menor trecho.
Y al mirar de la Parca el cruel despecho,
entre asombros suspenso el mundo clama,
como mueres Javier, cuando la fama
vive de los alientos de tu pecho
Si al fin del Orbe estás como imagina,
tu ardor, que no ha empezado su carrera,
como mueres a vista de la China.
¿Qué con ansias tu fe, y amor espera?
Pero tu luz halló precisa ruina,
al ver, y no gozar tu amante esfera.

Meter: polymetric
PANÍ HELENĚ MODRZEJEWSKÉ.
by Jaroslav Kvapil

Jde ve svět umění a zázrak Váš jde před ním:
tu něhu největší, jak staletí ji snila,
jste v ryzí ženskosti, ó Paní, vyslovila
svým vzdechem jediným a pohledem svým jedním.
Svět v bezdno kácí se a shonem zmírá všedním –
však nad tmu všedností je Vaše bytost bílá,
z ní božství s titánstvím a s něhou září síla,
jež lidstvo obrodí i hrobem nad posledním.
My často zoufali, že bídni jsme a malí,
že doba nynější je únavou a spleenem,
kde hesla proroků se v tmu a prázdno valí.
A přece velkou je a božství hledí na ni,
svit věčné veleby jde němým jejím stínem –
neb ona zrodila Vás, nesmrtelná Paní!

Meter: polymetric