PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
IV. Odpověd krále.
by Jaroslav Vrchlický

V deset hodin král požádal
sekretáře o papír,
Jimeně by lístek napsal
vlastnoručně v odpověď.
Nakreslil dřív kříž veliký,
okrasu a čtyři body,
pak psal jako jemný dvořan
tato slova na papír:
„Jimeno, jíž taký manžel
jako Cid jest záviděn,
skromná, rozumná a milá,
čekající na porod,
král vám šle své pozdravení,
nemyslil zle nikdy s vámi,
vezměte je jako důvod,
že vám ze srdce vždy přeji.
Zovete mne špatným králem,
manžely že rozlučuji
a jen svého blaha strážce
ani vaši neznám škodu,
žalujete na mne, paní,
v listu svém si stěžujete,
že prý pouze za rok jednou
manžela k vám propouštím.
A když on k vám přijde jednou,
místo, aby objímal vás,
brzy usne v loktech vašich,
tak jak přišel celý znaven.
Seňoro, vy vědět jednou,
že bych uloupil vám chotě
k vůli vlastním dobrodružstvím,
právem stížnost byste vedla.
Beru-li však dál vám chotě,
chci, by bojoval vždy v poli
proti Maurům na hranici,
nekřivdím vám příliš tuze.
Seňoro, kdyby váš manžel
nenechal vás ve naději,
skoro věřil bych, co jste mi
řekla kdys o jeho spaní.
Ježto ale vám, seňoro,
přední sukni značně zkrátil,
majorat že doufá od vás,
ani v posteli své nespal.
Jestli prvním při porodu
manžel bude chybět, vždycky
král vám zbude, jenž vám péči
tisícerou rád vždy skytne.
Nepište mu, aby přišel,
kdyby po boku vám ležel,
uslyší v ráz bubny hřmíti,
opustit by musil vás.
Kdyby v svorce vašich klíčů
upevněn byl Rodrigo,
jistě nikdy moje jmění
nezmnožil by nad můj rod.
S jinou šlechtou kdyby vyšel
jen tak na procházku sobě,
ze zlata by celý Michal
nevypad tak slavnostně.
K obstarání kdybych jemu
nesvěřil vše staré vrahy,
byla byste slečinkou jen,
on jen pouhým panáčkem.
Krále, vy tak povídáte,
Rodrigo má za své many;
Bože, dej, byť, jak jich pět jest,
aspoň dvacet bylo jich!
Nebo kdyby pevně ruku
nad nimi on držel svoji,
neměly by hrady vaše
jak mé tolik nepřátel.
Chcete, dál bych vaše psaní
přečet, hodil do plamenů,
kacířství by obsah jeho
zasluhoval bez mzdy té,
ježto obsahuje řeči
hodny sedmi mudrcův,
hodí se spíš pro můj archiv,
nežli pro nevděčný oheň.
Byste schovala mé psaní
a je neroztrhla v kusy,
nemluvněti oznamuji
pěkný dárek vánoční.
Hošík bude-li to, dýku
s koněm slibuji mu dáti,
dva tisíce maravedů,
aby z čeho živ být moh’.
Dívka bude-li to, dám jí
v stříbře hřiven čtyřicet
ode dne, kdy zrodila se
věnem příštím zúročit.
Seňoro, tím list svůj končím,
neustávám prosit ale,
aby svatá Panna byla
s vámi při porodu zlém.“

Meter: trochaic
Reminiscencia
by Carlos Póo Urbach

Lánguida y melancólica sonrisa
de cándidos infantes hechiceros;
flores de alba corola que la brisa
mece a la lumbre azul de los luceros;
amores de cruzados caballeros
y blondas castellanas, indecisa
luna que al resplandor blancos regueros
con metálicos tintes la onda irisa;
a mi alma habláis con musicales voces,
hacéis promesas de ideales goces
a mi tétrico espíritu abatido;
y, emisarios de ignotas lontananzas,
me traéis soñolientas remembranzas,
del lejano país en que he vivido.

Meter: polymetric
Der Zeitschriftsteller
by Friedrich Schiller

Bald ist die Menge gesättigt von demokratischem Futter,
Und ich wette, du steckst irgendein anderes auf.
Schlechtes zu fertigen ist doch so leicht, und selber das Schlechte
Ist ihm zu schwer; sein Buch wird nur durch Stehlen gefüllt.

Meter: iambic
DÍVČÍ POPĚVEK
by Jaroslav Kvapil

Kdybych tak vyhrála, tralala,
namoutě, v tuhle chvíli
plno bych básníků pozvala,
abysme spolu pili!
Kdybych teď vyhrála, hejsasa,
nic není snadnějšího,
pozvu si Tomana, Halasa,
Seiferta, Hořejšího.
I Petra Křičku, arciže,
aby se s námi napil,
a snad by nedělal obtíže
ani ten starý Kvapil.
Básnící národ jsou veselý,
písničky mívají šumné –
mládenci, pijte, a chcete-li,
vyspěte se dnes u mne!
Byla bych podobna, mondieu,
labuti nebo luně,
i kdo se pořádně napije,
nemusí proto být čuně.
Byla bych královna, tralala –
ale to básnické děcko,
Nezvala, toho bych nezvala,
on by mi zprasečil všecko!

Meter: dactylic
106. Daß ein’ ist in dem Andern.
by Angelus Silesius

Ich bin nicht ausser GOtt/ und GOtt nicht ausser mir/
Ich bin sein Glantz und Liecht/ und Er ist meine Zihr.

Meter: iambic
371. Und ein Säugling –
by Gerhard Tersteegen

Schau doch, Maria säuget mich,
Und ich, mein Kind, will säugen dich;
Tu auf den Mund, kehr alle Lust
In mich hinein und saug die Brust!

Meter: iambic
Soneto
by Diego de Cuéllar

En el alcázar del divino Oriente
a vuestra pura Concepción, María,
alterna con dulcísima armonía
himnos el querubín más eminente
Con ardorosa fe y amor creciente,
imitando tan sacra compañía,
Fernando e Isabel con alma pía
culto os rinden, que irá de gente en gente
Porque en el nombre vuestro, Virgen Santa,
en la cerviz del bélico africano
heroicos ponen la invencible planta,
rinden al persa, escita y otomano;
que a quien venera en Vos limpieza tanta,
contra ejércitos mil le dais la mano.

Meter: iambic
Vínculo
by Juana Borrero

Escuchando tu acento cariñoso
mi corazón sensible se enternece
y la vida más grata me parece
y el porvenir más amplio y luminoso.
Al calor de tu pecho generoso
como niebla sutil se desvanece
el tedio funeral que me entristece,
devolviendo a mi espíritu el reposo
Pues me alcanzaste la perdida calma
y al abrirme el santuario de tu alma
calmaste los rigores de mi suerte,
¡déjame que me arroje entre tus brazos
uniéndote a mi ser con unos lazos
que no pueda romper sino la muerte!

Meter: polymetric
[ihr waret Schmetterlinge]
by Friedrich Rückert

Ihr waret Schmetterlinge
Mit lichtbeglänzter Schwinge,
Es hatte keine Luft
Genascht an eurem Duft.
Und wo ihr das Gefieder
Auch lassen mochtet nieder,
Da war, wie eu'r Gemüth,
Rein eine Blum' erblüht.
Ihr habt nur Duft gesogen,
Und seid in Duft entflogen,
Von Blüthenraub gelebt,
Wie Blüthenstaub entschwebt.
Ihr braucht nicht umzuschweifen
Um Erdstoff abzustreifen;
Euch trägt in gradem Zug
Zum Himmel euer Flug.
Wir andern werden müssen
Erst Erdenschuld abbüßen,
Eh' wir hin dürfen nahn,
Wo ihr uns sollt empfahn.

Meter: iambic
La constancia
by Juan de Arguijo

Aunque en soberbias olas se resuelva
el mar, y conmovida en sus cimientos
gima la tierra, y los contrarios vientos
talen la cumbre en la robusta selva;
aunque la ciega confusión envuelva
en discordia mortal los elementos,
y con nuevas señales y portentos
la máquina estrellada se disuelva,
no desfallece ni se ve oprimido
del varón justo el ánimo constante,
que su mal como ajeno considera;
y en la mayor adversidad sufrido,
la airada suerte con igual semblante
mira seguro y alentado espera.

Meter: polymetric
Duše.
by Hugo Václav Wunsch

Ubožák! Již duše z těla
mu prchla jistě na sto mil;
však pro duši štěstí velké,
že pas jí doktor vystavil!

Meter: polymetric
- CLXXXIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Oh tú, que por dejar purificado
y libre al hombre de la eterna pena
en tu inocencia dio la culpa ajena
mano sangrienta a juez apasionado.
Perfecciona, Señor, ya que has lavado
en el ardiente influjo de tu vena
la mejor parte, y rompe la cadena
de propios yerros, ánimo alumbrado.
Sacar debe tu auxilio del abismo
de culpas un sujeto, cuyo olvido
tiene desmerecida tu memoria;
que la gracia la debes a ti mismo,
pues no debe el remedio ser perdido
que la pena formó para mi gloria.

Meter: polymetric
2130.
by Nikolaus Ludwig von Zinzendorf

Seinen rükken bläuen ihm
Was schrekt ein unartig kind mehr als
Diese sind und werden seyn das

Meter: polymetric
1L: Der lichte Himmel schwärzet sich:
by Christian Felix Weiße

Der lichte Himmel schwärzet sich:
Ein jäher Sturm braust in den Zweigen,
Und überall herrscht fürchterlich
Ein ehrerbiethig Schweigen.
Der kleinen Sänger tonreich Chor
Vergißt sein Lied, und lauscht in Sträuchen,
Und nur die Schwalbe schießt hervor,
Und schwebet auf den Teichen.
Komm Chloe, eilends folge mir:
Doch sieh, wie sich die Rosen bücken,
Vom Sturm bedroht flehn sie zu dir;
Du sollst sie liebreich pflücken.
Sie zittern vor den nahen Tod.
O sieh, wie schön sie sich entfärben!
Viel lieber wünscht ihr schamhaft Roth
An deiner Brust zu sterben.
Wir sind entflohn, was fürchten wir
In dieser dicht verwachsnen Laube:
Welch Glück! es wartet unser hier
Der Saft der Moslertraube.
Verwegner Nord! tob immerhin,
Und nimm, willst du ja hier noch wehen;
Nimm meiner Chloe Palatin!
Nur laß die Gläser stehen.

Meter: iambic
De La fingida Arcadia
by Tirso de Molina

Prenda me han dado que a perder provoca
el seso. ¡Venturoso quien lo alcanza!
Pues si enloquece una desconfianza,
tal vuelve el contento un alma loca.
Favor que entre claveles labios toca
de Belisarda, no tema mudanza,
pues para que sustente mi esperanza
diré que se lo quita de la boca.
Haga flecha de vos el amor ciego,
báculo sed en que mi dicha estorbe;
cetro en mis celos, id a reducillos.
Leña de amor con que aticéis su fuego
y apoyo en su edificio; que amor vive,
como es rapaz, en casas de palillos.

Meter: polymetric
Píseň.
by Vojtěch Pekař

V noci při měsíčku,
můj zlatý Jeníčku,
přijď ke mně na hrátky
do naší zahrádky
jenom na chviličku.
Anničko, Anničko,
až zorám políčko,
přijdu k vám na hrátky
do tvojí zahrádky
pro tvoje srdíčko.

Meter: polymetric
Jesuitenkirche
by Peter Hille

Die blauen Wolken oben,
Die duften wundersam,
Und haben sich verschoben
Ganz hoch sich aufgehoben –
Bunt in die Bilderscheiben
Die klare Sonne kam.
Hoch der Altäre Prunken
Wölbt sich wie Wolken hin,
Im Dunkel goldene Funken.
Abseits Gebet, versunken,
Krauswilde Schmiederanken
Ein Licht im Dämmern drin.
Ein Licht, wie droben knistert
Wo strahlend steigt ein Schatz,
Ein Licht hienieden flüstert
Wo mildiglich es düstert:
»maria Schmerzensmutter,
Gib mir am Kreuze Platz!«

Meter: iambic
1L: Wie ist dir nun,
by Christian Morgenstern

Wie ist dir nun,
meine Seele?
Von allen Märkten
des Lebens fern,
darfst du nun ganz
dein selbst genießen.
Keine Frage
von Menschenlippen
fordert Antwort.
Keine Rede
noch Gegenrede
macht dich gemein.
Nur mit Himmel und Erde
hältst du
einsame Zwiesprach.
Und am liebsten
befreist du
dein stilles Glück,
dein stilles Weh
in wortlosen Liedern.
Wie ist dir nun,
meine Seele?
Von allen Märkten
des Lebens fern
darfst du nun ganz
dein selbst genießen.

Meter: iambic
MY A EVROPA.
by Josef Svatopluk Machar

Hrdě papouškujem starou větu:
Dali jsme kdys Komenského světu! –
Dnes však dáváme mu ještě více:
muzikanty, šunky, harfenice.

Meter: trochaic
1L: O süsse, heilge Nacht, als hohe Bäume
by Ludwig Tieck

O süsse, heilge Nacht, als hohe Bäume
Mit Geisterstimmen durch das Dunkel rauschten,
Gespräch und Wort dort mit dem Strome tauschten,
Der Mond aussandte sanfte Liebesträume.
Da fühlt' ich euch ihr hohen Sternenräume,
Des Herzens Wünsche bang und freudig lauschten,
Dein Wort, dein süßes Reden, sie verrauschten,
Ich schalt mich selbst, daß ich so lange säume.
Kein Blick kam zu dir durch das grüne Dunkel,
Ein Druck der Hand nur sollte dir es sagen,
Was Sternenschrift am hohen Himmel brannte.
Da schwandest du hinweg, ich der Verbannte
Sah träumend nach dem scheidenden Gefunkel
Und mußte nun dem Walde einsam klagen.

Meter: iambic
Ze života krále Šalomouna. (II. Tři sklenice.)
by Jan Evangelista Nečas

V otevřeném sále
Šalomouna krále,
když už vlasy prokvetly mu bíle,
stály jedné chvíle
na podstavci nízkém v řadě
sklenice tři pohromadě.
První pevná, lesku měla málo,
na té jméno „Spokojenosť“ stálo.
Druhá, malovaná pestře, stkvěle
jméno „Veselosť“ si nesla v čele.
Třetí ,„Slasť“ jak rosa třpytila se,
safír, rubín jiskřil v jejím jase
hrou a mihem tajemného světla –
Náhlá bouře všechny tři je smetla:
Slasť hned na padrť se roztříštila,
Veselosť pak naražena byla,
a jen Spokojenosť z nepohody
sama vyváznula beze škody.

Meter: trochaic
[was Lieb ist, kränckt. Ich muß gestehn]
by Simon Dach

Was Lieb ist, kränckt. Ich muß gestehn,
Der Freunde Todes-Fälle gehn
Vns allen tieff zu Hertzen:
Das Seelen-band, die feste Schnur,
So Gott geknüpfft vnd die Natur,
Zerreisset nicht ohn Schmertzen.
Wer aber bey sich vberlegt
Was Jammer dieses Leben hegt,
Wird nicht so ängstig weinen,
Wird wündschen, daß auch er der Noht
Befreyt durch einen süssen Todt
Nur schlieffe bey den Seinen.
Was leiden wir nicht für Gefahr,
Eh' als man auff die Todten-Bahr
Mit vnserm Leichnam eilet?
Wenn drengt vns nicht das leichte Glück,
Das jedem sein genantes Stück
Des Vngemachs ertheilet?
Ich sag' hie nichts von Fleisch vnd Blut,
Daß doch vns grossen schaden thut,
Wir wallen in der Wüsten,
Wo Sathanas sich hat versteckt,
Vnd vns mit seiner Macht erschreckt,
Wo Mord vnd Grawen nisten.
Wie manchen hat er doch gefällt
Durch seine Netze, die er stellt?
Er liegt in seiner Hölen,
Hat Finsternus vmb sich gethan,
Verwachet listig alle Bahn
Vnd steht nach vnsrer Seelen.
Dem jagt er nach durch Trunckenheit,
Durch Vnzucht dem, vnd dem durch Neid,
Den muß der Zorn besiegen:
Durch Hochmuht kömpt er diesem bey
Vnd diesem wo durch Heucheley,
Durch Geitz muß der erliegen.
Nachdem wir also sind berückt,
Wie sonst ein Vogel sich verstrickt,
Gehn irr' in seinen Banden,
Erkennen vnser Elend nicht,
Sind frembde von des Glaubens Liecht,
So ist der Todt verhanden.
Wie eine Spinne sich verbirgt
Vnd vnvorsehens alles würgt
Was jhr Gewehb' erhaschet,
So heist der Todt es auch geschehn;
Eh als man sein sich kan versehn,
Hat er vns vberraschet.
Ach wer getrawt jhm alle Pein,
Mit der wir stets zu Felde seyn,
Nur kürtzlich anzuführen?
Wir bawen hie ein Jammer-Hauß,
Vnd müssen sämptlich auß vnd auß
Mit Müh vnd Noht es zieren.
Der giebt dazu der Sorgen Last,
Vnd der hat Furcht, der Hohn gefasst,
Der muß verfolgung tragen,
Der kömpt mit Armuht, der mit Qual,
Der bringt der Kranckheit grosse Zahl,
Ein andrer andre Plagen.
Wer aber sich davon gemacht
Vnd seelig seinen Lauff vollbracht,
Geht einmal recht zu Bette,
Deckt sich mit frischer Erde zu,
Vnd rastet da in stoltzer Rhue
Mit andern vmb die Wette.
Er dencket an die Welt nicht mehr,
Gönnt weder Augen noch Gehör
Des Lebens eiteln Dingen:
Schläfft vngeweckt, vnd solte gleich
Durch Mord vnd Brandt der Erden Reich
In Stücke gantz zerspringen.
Ein Tausendt Jahr vnd noch so viel
Ist jhm kaum einer Stunden Ziel,
Biß nun die Welt wird fallen,
Gott ankömpt mit dem Tagelohn,
Vnd der Posaunen heller Thon
Auch Gräber-durch wird schallen.
Sein Geist lebt da, wo Abraham
Ist stets zu finden vmb das Lamm,
Hört zu den Musicanten:
Lacht aller Lust in dieser Welt,
Forscht vmb das schöne Himmelsfeld
Nach seinen Anverwandten.
Wer nichts nach diesem allen fragt,
Die Seinen vngetröstet klagt,
Ist in der Welt ersoffen:
Ist Glaubens-loß, bekennet frey,
Nach diesem schnöden Leben sey
Kein Himmel mehr zu hoffen.
Gott, der du auffgenommen bist,
Wo vnser rechtes Erbtheil ist,
Laß keiner Müh vns sparen
Recht zu erwegen diese Zeit,
Vnd durch so vieles Hertzeleid
Nur bald dir nachzufahren.

Meter: iambic
- 967 - Acto III, PRÍNCIPE
by Lope de Vega

Topáronse el amor desnudo y ciego
y el que de la virtud se engendra y cría
en una selva deleitosa un día,
y comenzaron su contienda luego.
Venció el divino, y al humilde de ruego
no se dejó vencer de su porfía;
que atado a un sauce que en el valle había
le puso con sus mismas flechas fuego.
Tal yo, que de nobleza al fin presumo;
y atando a amor mi noble pensamiento,
puesto que como fénix me consumo,
para que no renazca mi tormento
púsele fuego, y convertido en humo,
di al mar la llama y la ceniza al viento.

Meter: iambic
Der Nachahmer und der Genius
by Friedrich Schiller

Gutes aus Gutem, das kann jedweder Verständige bilden,
Aber der Genius ruft Gutes aus Schlechtem hervor.
An Gebildetem nur darfst du, Nachahmer, dich üben,
Selbst das Gebildete ist Stoff nur dem bildenden Geist.

Meter: iambic
1L: Spude dich, Kronos!
by Johann Wolfgang Goethe

Spude dich, Kronos!
Fort den rasselnden Trott!
Bergab gleitet der Weg;
Ekles Schwindeln zögert
Mir vor die Stirne dein Haudern.
Frisch den holpernden
Stock, Wurzeln, Steine den Trott
Rasch ins Leben hinein!
Nun schon wieder
Den eratmenden Schritt
Mühsam Berg hinauf.
Auf denn, nicht träge denn!
Strebend und hoffend an.
Weit, hoch, herrlich der Blick
Rings ins Leben hinein;
Vom Gebürg zum Gebürg,
Über der ewige Geist
Ewigen Lebens ahndevoll.
Seitwärts des Überdachs Schatten
Zieht dich an
Und der Frischung verheißende Blick
Auf der Schwelle des Mädchens da.
Labe dich! – Mir auch, Mädchen,
Diesen schäumenden Trunk
Und den freundlichen Gesundheitsblick!
Ab dann, frischer hinab!
Sieh, die Sonne sinkt!
Eh sie sinkt, eh mich faßt
Greisen im Moore Nebelduft,
Entzahnte Kiefer schnattern
Und das schlockernde Gebein –.
Trunknen vom letzten Strahl
Reiß mich, ein Feuermeer
Mir im schäumenden Aug,
Mich Geblendeten, Taumelnden
In der Hölle nächtliches Tor.
Töne, Schwager, dein Horn,
Raßle den schallenden Trab,
Daß der Orkus vernehme: ein Fürst kommt,
Drunten von ihren Sitzen
Sich die Gewaltigen lüften.

Meter: iambic
La más fermosa
by Enrique Hernández Miyares

Que siga el caballero su camino
agravios desfaciendo con su lanza:
todo noble tesón al cabo alcanza
fijar las justas leyes del destino
Cálate el roto yelo de Mambrino
y en tu rocín glorioso altivo avanza,
desoye al refranero Sancho Panza
y en tu brazo confía y en tu sino
No temas la esquivez de la Fortuna:
Si el caballero de la Blanca Luna
medir sus armas con las tuyas osa,
y te derriba por contraria suerte,
de Dulcinea, en ansias de tu muerte,
¡di que siempre será la más hermosa!

Meter: iambic
¡Molto piu avanti ancora!
by Pedro B. «Almafuerte» Palacios

El mundo miserable es un estrado
donde todo es estólido y fingido,
donde cada anfitrión guarda escondido
su verdadero ser, tras el tocado:
No digas tu verdad ni al más amado,
no demuestres temor ni al más temido,
no creas que jamás te hayan querido
por más besos de amor que te hayan dado.
Mira como la nieve de deslíe
sin que apostrofe al sol su labio yerto,
cómo ansía las nubes el desierto
sin que a ninguno su ansiedad confíe
¡Trema como el infierno, pero ríe!
¡Vive la vida plena, pero muerto!

Meter: iambic
K JUBILEJNÍM „ROZPAKŮM“
by Jan Karník

Možno zradit tisíc let,
možno tupit, co ctil děd,
možno zničit žniva snopy,
zneuctít lze svaté stopy –
jen když pro smích všeho světa
ČESKÝ VRTÁK zdárně zkvétá!

Meter: trochaic
Sen.
by Jaroslav Vrchlický

Já umřel. V snu jsem viděl rakev svou,
v ní ležel jsem. Bez hnutí tělo mé,
však čilý, bystrý duch jak za živa
zřel, rozeznával kolem rakve shon,
fantomy lidí, tváře známé kdys...
Ti jedni nesli věnce na mou rakev,
a jiní mlčky stáli opodál,
škleb v líci strnulé neb lhostejnost.
Ty věnce na rakev jak hodili,
mně bylo dusno v ní a čím jich víc,
mně bylo náhle, jak by pravá smrt
teď sáhla teprv na mne; pod jich tíhou
mi přešly smysly, a přec pro ty listy,
ty hořké, tmavé, vavřínové listy
já všecko dal a obětoval všecko;
proč tížily mne teprv teď ty listy
jak pravá smrt?... Já přišel k sobě zas.
Kol pusto již a ticho. Já byl sám,
na marách v šeré kapli pohřební.
Tu vešel kdos, šel tiše jako stín,
ty všecky věnce stranou odhrnul,
jež tolik tížily mne v sledním snu,
a pravil měkce: „Smutný poutníku,
ty’s nevěda mé srdce zlomil kdys,
ne laur, to srdce já ti přináším,
ať na tvém spí a dobře bude nám,
vem tebou zhrzené a tebou plné,
spi sladce, bludná duše“... Žití dech
jak tepla jarní van mé projel údy,
já tíhu smrti necítil jsem víc,
a jen to srdce, lásky plné, vroucí
jsem cítil na svém, tichý pro vždy již
já teprv nyní umřel v děkování.

Meter: iambic
XXII. „Hle, otče, domy ty, kde pýcha jest...
by Vojtěch Martínek

„Hle, otče, domy ty, kde pýcha jest...
Však divná chodí celým městem zvěst,
že hluboká noc těžké stíny rodí,
vždyť stíny předků dosud městem chodí.
V půlnoci zříme přízrak zakrytý,
jak v okna hledí nebo ve štíty.
Snad staří sousedé to chodí v taji
a na rathouz se také podívají.
A přiběh purkmistr, byl divný děs a chvat:
Je třeba strašidla ta zaklínat!
My lépe vidíme a více víme
a praotcům už málo rozumíme.
Nechceme stínu. Oni noc, my den.
Ať ulehnou si znovu pod kámen!
Ve jménu Otce... Nikdo slovo neví,
ať stíny praotců se neobjeví?“

Meter: iambic
62. Vom  S. Laurentius.
by Angelus Silesius

Verwundere dich nicht daß mitten auff der Glutt
St. Laurentz seinen Mund so unverzagt auffthut:
Die Flamme die jhm hat in jhm sein Hertz entzündt/
Macht daß er äuserlich daß Kohl-Feur nicht empfindt.

Meter: iambic
- XXXVIII - Pide favor
by Pedro Soto de Rojas

Entre la luz de tus serenos ojos
donde aprende la suya el Sol dorado,
entre las hebras del sutil trenzado,
que desdeñan del oro los manojos;
entre las perlas, los corales rojos;
entre la nieve, entre el color rosado;
entre el son de tu aliento regalado,
puso el término amor de mis enojos.
Y si hallarse dilatas mis entrañas
entre luz, oro, perlas, nieve, aliento,
según las llamas crecen ya tamañas,
las verás deshacerse en un momento,
cual suele al Sol la nieve en las montañas,
y tus ojos serán el instrumento.

Meter: polymetric
Kein Freund treu/ ohn Gott.
by Martin Opitz

Ist dir das blinde Glück geneiget vnd gewogen/
Will jeder bey dir sein an Freundschafft vorgezogen;
Verschleget dich der Windt ins weite Meer der Noth/
So steht es wüst/ vnd dann ist kein Freund treu/ ohn Gott.

Meter: iambic
Tempora mutantur.
by Josef František Karas

Ve vojnách kdys spálili sta vesnic,
hradů, zámků, roztodivných měst.
Tehda nářky. Dnes by každý smál se,
jen když dobře pojištěný jest.

Meter: trochaic
Thus can my love excuse the slow offence (Sonnet 51)
by William Shakespeare

Thus can my love excuse the slow offence
Of my dull bearer when from thee I speed:
From where thou art why should I haste me thence?
Till I return, of posting is no need.
O, what excuse will my poor beast then find,
When swift extremity can seem but slow?
Then should I spur, though mounted on the wind;
In winged speed no motion shall I know;
Then can no horse with my desire keep pace;
Therefore desire, of perfect’st love being made.
Shall neigh—no dull flesh—in his fiery race;
But love, for love, this shall excuse my jade;
     Since from thee going he went willful-slow,
     Towards thee I’ll run, and give him leave to go.

Meter: iambic
LI. Ty má růže tmavá,
by Adolf Heyduk

Ty má růže tmavá,
jak jsem pro tě plakal,
když tě mocný magnát
za Dunaj vylákal!
Ty má hvězdo jasná,
jak’s mi drahou byla,
dokud jsi magnátská
prsa nezdobila!

Meter: trochaic
207.
by Friedrich von Logau

Ein Neider gieng nechst für mir bey; ich sah, er worde roth;
Mir aber wiederfuhre nichts; er macht sich selbst zu spott.

Meter: iambic
- 6 - Argumento Libro XVIII
by Lope de Vega

Mata a Caribe Silva Lusitano
conoce Ismenia el Castellano Marte,
promete ser su esposa. Alegre parte
a Belén el ejército Cristiano.
Hace al envidia del primer tirano,
que de la empresa el Rey Inglés se aparte,
y a Inglaterra vuelve el estandarte
que ya esperaba el triunfo soberano.
Mendo de Sandoval a Alfonso llama,
a quien los Moros pierden el decoro,
y vuélvese también sin perder fama.
Quedando el santo y celestial tesoro,
que fue del hombre y Dios última cama,
de un Persa esclavo, y el rigor de un Moro.

Meter: iambic
NENÍ ODPOVĚDI...
by Růžena Jesenská

Všecko umírá, co zrozeno,
a co přišlo, všecko odchází,
ještě trochu snův a ekstásí,
a vše bude tiše skončeno.
Hleděla jsem v hloubku života,
do dna rozkoše a bolestí,
v propasti, kde hoří temnota,
v soumrak Bohů, v půlnoc neštěstí.
Viděla jsem srdce plamenná,
ctnost a zločin, chladný výpočet,
horká gesta, úpadek i vzlet,
i jak málo všecko znamená!
Na dně duše jako skála ční
bolest němá, že tak nutno jít
v sen, jenž po objetí nelační,
v tmu, z níž nevyplyne luny svit.
Jít a tušit svého Slunce zmar,
cítit srdce touhu bouřlivou
a své víry křehkost děsivou:
všecko klásti pod věčné Tmy spár!
Není odpovědi v prostoru
ani v nitru k tomu, o čem sním,
z propastí až k hvězdám nahoru:
jenom věčné ticho nade vším.

Meter: trochaic