PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
POD VOGELEROVU „LÁSKU“.
by Jan z Wojkowicz

V srdci je slavno. Hlahol v snivé dálce a praporů jak vlání plápolavé...
Vzduch slunný, širý, plný zářných snění,
vysokých snění, jak by mocná křídla,
šumná a slavná rozvlnila vzduch
od zmámeného srdce v pohádkovou dáli
s obzory těmi za jarními luhy!
Co stalo se to? V jakém světě jiném
se probudili to, zakleti v štěstí?
Jaká to struna se to rozvlnila
v jich srdci zmateném, a zavzněla, a zvoní
do toho volného, tak májového, kraje
se zahradami s rozkvetlými stromy,
bílými dvorci, háji, zelenými luhy?
Jaký to vítr vanoucí sem z dáli,
neznámo odkud a neznámo od kdy
bouřlivě zdravící je, letí vstříc jich srdci,
jež vstříc zas větru buší v hlaholu a vlání?
Je útlý, světlý, něžný tak a dobrý
v tom vzduchu závratném s širými luhy kolem,
co břízy stříbrné pod modrým blankytem
s budkami špačků milostně se chvějí
májovým větrem prvně celovány!
Je krásná, útlá, světlá tak a dobrá
s bohatým věnečkem svých jemných zlatých vlasů,
s tou obnaženou svojí světlou šíjí,
s tím velkokvětým volným, světlým šatem; –
v tom jasném světle májového dne,
jenž oči zlatí, líce bledšími,
hlas zvonivějším, ruku teplejší
a vlas, i tělo celé, vonnějšími činí!
Tak, ani nevědouce, sedí stuleni
na lávce spolu prostřed máje všeho,
nebes i země, výšek, dálek, vzduchu:
Ve vytržení, rozechvěni, šťastni, skloněny hlavy,
zírajíce v dálku...
To jak by za nimi na harfu ženská bytost
hrála a hrála píseň srdce jejich,
celého kraje píseň, věčnou píseň máje.
A z hudby té, a z všeho dění kolem,
a v nich, a nad nimi do nadoblačné výše,
tak široce, jak nebe to a luhy,
tak tajemně, jak obzory ty v dáli,
tak toužně vábně, jak ty stromy v květu,
tak ve vlnění slavném, jak ten jarní vítr,
jak by to volalo a znělo, zpívalo v dál a dál,
v poznání moci divuplné:
Láska!

Meter: iambic
PRSTEN.
by Herma Pilbauerová

Vidím je, ty zlaté vlásky,
jež ti v čílko úbělové,
v dětskou šíji, útlé rámě
bohatým se proudem chvěly.
Mám Tvůj obraz v duši celý.
Vidím hled Tvůj měkký, vroucí,
moje duše, moje snilko,
Maruško!
Ze všeho tu zlata Tvého,
z aureoly květů mládí
jenom kadeř, jenom proužek
zůstal mi. – Hle, v prsten zlatý
paprsky Tvých kučer spiaty.
Chudičká to upomínka!...
Divno, co tu zbude z žití,
Maruško!
Dávno dřímáš, duše moje,
pod zeleným rouchem země...
Přeletěly roků řady,
co Tvůj hrobek květy vroubí...
Dnes Ti přeji z duše hloubi
tichý sen. – Je šťasten jistě,
v ráj kdo odlét’ z ráje dětství...
Pozděj žalno žít i zemřít,
Maruško!

Meter: trochaic
- 0 - Acto I, SANCHO
by Lope de Vega

A Amor le dan diversos atributos;
los que le sigue, aman o desaman,
dolor alegre su accidente llaman
y dulce campo con amargos frutos.
Sabrosa posesión con mil tributos
que cogen viento y lágrimas derraman;
otros, por desleal, su trato infaman
las pocas Porcias y los muchos Brutos.
Los que amando se quejan de olvidados,
bárbaro alarbe, sin respeto alguno,
a cuyo Argel la libertad entregan;
mas los que aborrecieron ser amados
llamaron al amor pobre importuno,
que a quien más los despide más le ruegan.

Meter: iambic
- 04 - Acto III, BATO
by Lope de Vega

¡Oh, pues, qué linda cosa el casamiento
para forzar con él a un hombre el gusto!
Que aun hecho con el gusto, al más a gusto,
algún azar impide su contento.
Llamaron al casar melón, que al tiento,
al olfato, a la vista, viene al justo;
pero puesto el cuchillo de un disgusto,
descubre la corteza el pensamiento.
Cuál está muy maduro, cuál muy duro,
cuál no tiene sabor, y cuál amarga;
cuál, probado una vez, no está seguro,
cuál lleno de pepitas, de hijos carga.
¡Dichoso quien le halló sabroso y puro,
de corta lengua y de paciencia larga!

Meter: iambic
- XXX - Epitafio para la cámara donde murió el dicho Marqués
by Hernandode Acunya

Sólo aquí se mostró cuanto podía
en daño universal la cruda muerte,
do su fuerza valió contra el más fuerte,
y su valor contra el que más valía.
Por donde a Italia, cuanto bien tenía
y en eterno dolor se le convierte,
y el gran Marqués ha mejorado suerte,
aunque acá la más alta poseía.
Sus muchas partes sobrenaturales,
un esfuerzo, un saber nunca igualado,
un ser no concedido a mortal hombre,
con mil famosos hechos inmortales,
a la inmortalidad han consagrado
este lugar y su tan alto nombre.

Meter: polymetric
En la página primera de Alivio de caminantes, obra de Ricardo León
by Félix Etchegoyen

Ciertamente un alivio al caminante
brinda este libro con amor fraterno,
mediante el cual un clásico moderno,
resucita a la lírica expirante
Caudal, inspiración, forma elegante,
todo es aquí, sin duda sempiterno;
porque el autor al gusto subalterno,
jamás la frente le doblo arrogante.
Leedlo, sí, que vuestra vida es prosa,
y lucha, sinsabor, odio y mentira
desde la cuna al borde de la fosa.
Mas, como el hombre la belleza aspira,
y aun del ateo la belleza es Diosa,
consuelo siempre encontrará en la lira.

Meter: iambic
- XXVIII -
by Juan Boscan

Vuelve el deseo a levantar su rueda;
reverdece y barrunta ya el verano;
la tierra viste su color temprano;
mozo está el año, al buen estado rueda.
El alma en su esperanza se está queda,
aunque avisos le dan de mano en mano;
flores vendrán, mas nunca vendrá el grano;
con hambre quedará si en esto queda.
No quedaré sino muy mantenido,
que al desear, mantiénele el deseo;
yo traigo en mí lo que para mí pido.
Quiero querer y es mi querer cumplido;
mas en tal tiempo a veces me proveo,
que es mayor hambre estar más proveído.

Meter: polymetric
[hinter dem Hügel, da säet' ich Gerste]
by Georg Friedrich Daumer

Hinter dem Hügel, da säet' ich Gerste,
Meinte, der listige deutsche Hopfen
Würde die lettische Saat nicht seh'n,
Aber der listige deutsche Hopfen,
Baumhoch stieg er, hinüber zu lugen;
Nichts kann seiner Entdeckung entgeh'n.

Meter: dactylic
1L: Die Sträucher ducken fiebernd sich zusammen
by Ernst Stadler

Die Sträucher ducken fiebernd sich zusammen
im Rieseln brauner Schleier und im Schwanken
nachtbleicher Falter um erglühte Ranken.
Nun schüren wir das falbe Laub zu Flammen
und feiern wiegend in verlornen Tänzen
und Liedern die im lauen Duft verfluten
den flüchtigen Rausch der sommerlichen Gluten
und Mädchen weich das Haar genetzt mit Kränzen
und strahlend bleich im schwebenden Gefunkel
streun brennend dunklen Mohn und blasse Nelken.
Und bebend fühlen wir den Abend welken.
Und wilder glühn die Feuer in das Dunkel.

Meter: iambic
Das Glück
by Johann Wolfgang Goethe

Du hast uns oft im Traum gesehen
Zusammen zum Altare gehen,
Und dich als Frau und mich als Mann.
Oft nahm ich wachend deinem Munde
In einer unbewachten Stunde,
Soviel man Küsse nehmen kann.
Das reinste Glück, das wir empfunden,
Die Wollust mancher reichen Stunden
Floh wie die Zeit mit dem Genuß.
Was hilft es mir, daß ich genieße?
Wie Träume fliehn die wärmsten Küsse,
Und alle Freude wie ein Kuß.

Meter: iambic
- CXLIX -
by Fernando de Herrera

Llegue el dolor, si puede crecer tanto,
a desatar esta secreta llaga
que no me deja reposar, y haga
ante quien temo el justo oficio el llanto;
que cuando descubriere de ello cuanto
mostrar se debe a quien tan mal se paga
de mi mal, podrá ser que se deshaga
la sombra del peligro y de mi espanto.
Si no, escondido en esta oscura niebla
acabe a gusto ajeno, mas de suerte
que falte del remedio la esperanza;
porque quien siempre yace en la tiniebla
no espere ver la luz sino en la muerte;
que la gloria de amor tarde se alcanza.

Meter: iambic
PYTHAGORAS
by Josef Svatopluk Machar

Mladíku ze Syrakus, syt jsa světa
a nenasycen, toužíš v kruh náš vstoupit –
jak, moudrost hledáš? Té však není u nás.
Té nikdo nemá ze smrtelných lidí.
My přáteli se jejími jen zveme.
A k pravdě toužíš? Není pravdy, hochu.
Ty nyní sám se jiným objevuješ
byv druhým někým. Žil jsi v jiném těle
a v jiném čase, v jiném pásu země
co jiný člověk – však ti jistě kmitne
z těch časů někdy matná tucha duší,
kraj cizí poznáš, kde jsi kráčel jednou,
i myšlenku, již myslils v žití jiném.
Jest jenom jedna velká harmonie
sfer, osudů i věcí. Ta jen bleskem
se jevívá ti, zaznít uslyšíš ji,
však trvale se zachytiti nedá.
A potom, hochu, jistota je čísel
a čar a tvarů. Té ti možno dáti.
A není malý takový dar v žití:
bod pevný, o nějž vždy se možno opřít,
když myšlenka a system v nic se kácí,
i tichý přístav vlastní duše tvojí...
Jest číslo psychou věcí, neboť žije
i strom i kámen, vzduch i vlna řeky.
V ten svět tě uvedeme. V světě starém
starého člověka však nechat musíš.
K nám cesta obtížná jest: mlčet nutno,
bys cenu řeči poznal; nutno vzdát se
radostí žití, radosti bys došel;
vše nutno odhodit, což tvého bylo,
bys cenil to, co v úděl se ti podá.
A v úděl se ti dá jen jistota ta,
ta psycha čísel, harmonie tvarů,
ne jmeno, ani sláva. Žil kdys s námi
Hippasos, mladík postavy i let tvých,
s žíznivou duší. Hippasos ten našel
ton nový jeden v harmonii věcí,
jenž dvanáctistěn zve se. Opit pýchou
vyhlásil nález spojiv jej s svým jmenem.
A tenkrát srazil se skály jsem hocha
do mořských vln. Neb zradil život nový
a žízeň duše ukojit chtěl slávou...
Vše uvaž, mladíku ty ze Syrakus.
A chví-li slabostí se duše tvoje –
v čas odstup. Had, když svléká starou kůži,
je zmámen bolestmi a utrpením,
což v harmonii osudů i pro tě,
mladíku, platí. Opusť město Kroton,
vrať domů se a ženu vyber sobě
z dcer syrakuských, děti ploď a živ buď
po zvyku stáda lidského. Či zůstaň –
a zmizíš, živ jsa, z paměti těch živých
a budeš jenom tonem v harmonii,
jenž zní a zmlkne, aby zazněl znova...

Meter: iambic
- 708 -
by Lope de Vega

Pensamiento de amor mal empleado,
adónde conducís mis desatinos?
en la tierra por ásperos caminos,
y en el Cielo por temple siempre helado.
El pájaro celeste, descansado
yace en verdes laureles, o altos Pinos,
vosotros por los aires peregrinos
no halláis descanso a mi mortal cuidado.
Quéjase en la prisión de su enemigo
el cautivo de Argel a quien parezco,
el triste, el preso, el noble amigo.
Yo sola en tanto mal como padezco,
no me puedo quejar sino es conmigo,
no puedo remediarme y enmudezco.

Meter: polymetric
- XI - Enseña cómo un solo empleo en amar es razón y conveniencia
by Juana Ines de La Cruz

Fabio, en el ser de todos adoradas
son todas las beldades ambiciosas,
porque tienen las aras por ociosas
si no la ven de víctimas colmadas.
Y así, si de uno solo son amadas
viven de la fortuna querellosas;
porque piensan que más que ser hermosas
constituyen deidad al ser rogadas.
Mas yo soy en aquesto tan medida,
que en viendo a muchos mi atención zozobra
y sólo quiero ser correspondida
de aquel que de mi amor réditos cobra;
porque es la sal del gusto al ser querida:
que daña lo que falta y lo que sobra.

Meter: iambic
V DUMÁCH SEDÍM...
by Tereza Dubrovská

V dumách sedím pohroužena,
život kolem kvapí v snách,
jako řeka rozčeřená
pozvedá se v hlubinách.
Kaleidoskop stále jiný,
průvod masek cestou táh...
nad mohylou vstaly stíny,
zavířily v temnotách.
Moje touhy, krásné ženy,
překročily jizby práh,
stály chvíli v tichém snění,
Zoře zasvit skvělý nach.
Radost přešla, vonné květy
v loktuši a v loktech svých...
Vykouzlila čárné světy,
na lučinách zazněl smích.
Smutek šel a v zamyšlení
u mých dveří teskně vzdych,
láska v sladkém roztoužení
zakmitla se v alejích.
Smrt se u bran zastavila,
dívala se do snů mých...
vesna na mne kývla milá,
podzim na květ svanul sníh.
A čas nad vším, co jsem snila,
závoj zapomnění stáh...
Řeka z břehů vystoupila,
pohřbila vše ve vlnách.

Meter: trochaic
1L: O weites Land des Sommers und der Winde,
by Georg Heym

O weites Land des Sommers und der Winde,
Der reinen Wolken, die dem Wind sich bieten.
Wo goldener Weizen reift und die Gebinde
Des gelben Roggens trocknen in den Mieten.
Die Erde dämmert von den Düften allen,
Von grünen Winden und des Mohnes Farben,
Des schwere Köpfe auf den Stielen fallen
Und weithin brennen aus den hohen Garben.
Des Feldwegs Brücke steigt im halben Bogen,
Wo helle Wellen weiße Kiesel feuchten.
Die Wassergräser werden fortgezogen,
Die in der Sonne aus dem Bache leuchten.
Die Brücke schwankt herauf die erste Fahne.
Sie flammt von Gold und Rot. Die Seidenquasten
Zu beiden Seiten halten Kastellane
Im alten Chorrock, dem von Staub verblaßten.
Man hört Gesang. Die jungen Priester kommen.
Barhäuptig gehen sie vor den Prälaten.
Zu Flöten schallt der Meßgesang. Die frommen
Und alten Lieder wandern durch die Saaten.
In weißen Kleidchen kommen Kinder singend.
Sie tragen kleine Kränze in den Haaren.
Und Knaben, runde Weihrauchkessel schwingend,
Im Spitzenrock und roten Festtalaren.
Die Kirchenbilder kommen auf Altären.
Mariens Wunden brennen hell im Licht.
Und Christus naht, von Blumen bunt, die wehren
Die Sonne von dem gelben Holzgesicht.
Im Baldachine glänzt des Bischofs Krone.
Er schreitet singend mit dem heiligen Schrein.
Der hohe Stimmenschall der Diakone
Fliegt weit hinaus durch Land und Felderreihn.
Der Truhen Glanz weht um die alte Tracht.
Die Kessel dampfen, drin die Kräuter kohlen.
Sie ziehen durch der weiten Felder Pracht,
Und matter glänzen die vergilbten Stolen.
Der Zug wird kleiner. Der Gesang verhallt.
Sie ziehn dahin, dem grünen Wald entgegen.
Er tut sich auf. Der Glanz verzieht im Wald,
Wo goldne Stille träumt auf dunklen Wegen.
Der Mittag kommt. Es schläft das weite Land,
Die tiefen Wege, wo die Schwalbe schweift,
Und eine Mühle steht am Himmelsrand,
Die ewig nach den weißen Wolken greift.

Meter: iambic
Envió
by Antonio Suárez Gómez

Forjé para vosotras,
                  Sacerdotisas buenas
que adoráis en el Templo de la Carne al Amor,
estos versos que fingen argentadas cadenas,
para estrecharos juntas en un cuadro de honor
Mujeres de embelesos, mieles y savias llenas;
permitidme que os brinde mi Copa de Licor,
que si tiene en su fondo residuos de mis penas
es porque muchos labios probaron su sabor.
Recordando las dádivas de
                  vuestras almas francas
que, en la dulce caricia de vuestras carnes blancas,
sumisas, generosas y buenas me ofrecisteis,
es fuerza que yo sienta necesidad de amaros
y con los áureos cetros de mis lirismo daros
algo que recompense lo mucho que me disteis.

Meter: polymetric
XXXI. Když, krásné oko, v tebe zírám,
by Duchoslav Panýrek

Když, krásné oko, v tebe zírám,
tu všechnu bídu potrácím,
a odpusť, že i oko svoje
tak rád jen k tobě obracím.
Však oko toto, oko krásné,
to nenáleží mé dívce,
jeť nejvěčší to oko ze všech –
jež plovou po mé polívce.

Meter: iambic
- X -
by Juan Boscan

¿Quién tendrá en sí tan duro sentimiento,
que en ver mi mal la vuelta no dé luego?
¿Quién tan loco será, o será tan ciego,
que los ojos no cierre a mi tormento?
Delante van las penas que en mí siento,
dando nuevas de mi desasosiego,
y en las manos llevando el vivo fuego,
do ardiendo está mi triste pensamiento.
Los que tras mí vendrán, si se perdieren,
no sé cómo podrán ser disculpados;
morirán a sabiendas, si murieren.
Dignos serán de ser al campo echados,
por manos de las gentes que les vieren
tan adrede morir desesperados.

Meter: polymetric
MORS.
by Jaroslav Vrchlický

Co mám zde najít, v této hrsti bláta
(ptá skeptik se), kde krása jest jen maskou,
a pocit nejsladší, jejž zveme láskou
(dí básník, snílek), v podstatě je ztráta?
Kde každý člověk tají v sobě kata,
o každou píď kde válčí s žití sázkou,
kde fráze, konvence jest ona vata,
jíž vycpeš svět, stkán kokot, lumpů cháskou?
Kde na dně všeho v posled Ona civí,
jíž říkáme Smrt, smutný konec všeho,
jak polyp storamenný všecko svírá;
ta otázka, ten Ibsenův Velký křivý,
ať drží sutky světa křesťanského,
ať mořem dnem, očima hvězd k nám zírá!

Meter: iambic
- XLIX - A David en el desafío del filisteo
by Joseph de Litala y Castelvi

Arrogante, soberbio, armado, y fuerte,
torre membruda de estatura fea,
formidable vestigio en Filistea
en la campaña Goliat se advierte.
Destrozos amenaza con la muerte,
llamando a singular dura pelea
en el Real de Saúl, al que desea
acreditar con su valor su suerte.
Tiembla Israel, y sólo un pastorcillo,
que de Belén vivía la Montaña
al duelo sale con valor sencillo.
Derriba a Goliat, postra su saña,
su cabeza cortó con su cuchillo,
y fue David autor de tanta hazaña.

Meter: polymetric
191. An einen neuen Orthographen
by Abraham Gotthelf Kästner

Manch H, manch D, manch S ersparst du dir zu schreiben:
O Freund, dein ganzes Werk sollt' ungeschrieben bleiben!

Meter: iambic
Flores de un día
by Salvador Bermúdez de Castro

¡Calla por Dios! del cántico el
                     sonido
tristes recuerdos en mi mente evoca;
cada palabra de tu hermosa boca
hiere, cual flecha, mi doliente oído
En lo pasado el corazón perdido,
dulce ilusión, al evocarte invoca:
proyectos vanos de mi audacia loca,
dulces sueños de amor, ¿dónde habéis ido?
Yo no lo sé, pero cansancio inerte
vuestros odiosos gozos me dejaron,
y ora la ansiada paz busco en la muerte:
Las penas en mi pecho se ensañaron,
y a las angustias de mi horrible suerte
los dioses que adoré me abandonaron.

Meter: polymetric
A un hombre llamado Diego, que casaron con una mala mujer llamada Juana
by Quevedo

A las bodas que hicieron Diego y Juana
dio de su cuerno flores Amaltea,
tocaron la corneta del aldea
y una cuerna almorzaron valenciana.
En cuerno meó el novio, aunque sin gana,
cuando la novia en otro cuerno mea,
y en la cornija de la chimenea
les cantó la corneja de mañana.
El cura, que es Cornejo, escribió el nombre
con tintero de cuerno, y él le ha dado
un cornado, que es todo lo que pudo.
Y es el bueno de Diego tan buen hombre,
que, con tantos agüeros, no ha notado
cómo le casan para ser cornudo.

Meter: polymetric
Al actor y poeta Julián Romea
by José Lamarque de Novoa

¿Quién, artista sublime, conmovido
no se sintiera al escuchar tu acento?
Evocaste a Colón, y al pensamiento
de tu mente, Colón ha respondido
De Gloucester el pecho endurecido,
ajeno a todo humano sentimiento,
del desgraciado Tom el sufrimiento
¿quién como tú jamás ha comprendido?
¡Gloria a tu nombre! La radiante
                     llama
del genio creador brilla en tu frente;
te admira el alma, a tu poder sujeta:
Y al par del pueblo que feliz te aclama,
grito, cediendo a mi entusiasmo ardiente:
¡Lauro eterno al actor! ¡Lauro al poeta!

Meter: polymetric
14 Když jsem zpívával co malé dítě
by Jan Neruda

Když jsem zpívával co malé dítě
s matkou zbožnou Umučení páně,
všechny muky srdce procítilo,
a v mé oko vstoupla slza maně.
Matka chválila své hodné dítě,
sama plačíc syna konejšila,
srdce usedavé k srdci tiskla,
slzí tok svou láskou utíšila.
A když vzrostl jsem a spatřil muže
v člověčenstva slávě, v plné kráse,
když jsem pochopil to vykoupení, –
byl bych radostí pak zplakal zase.
Radostí že byl bych plakal – mnohý
neměl za hodné mne dítě více, –
děje lidstva mne pak konejšily,
žetě marně mnohým rozžeh svíce.

Meter: trochaic
Sonnet V
by Elizabeth Barrett Browning

I lift my heavy heart up solemnly,
As once Electra her sepulchral urn,
And, looking in thine eyes, I overturn
The ashes at thy feet. Behold and see
What a great heap of grief lay hid in me,
And how the red wild sparkles dimly burn
Through the ashen greyness. If thy foot in scorn
Could tread them out to darkness utterly,
It might be well perhaps. But if instead
Thou wait beside me for the wind to blow
The grey dust up….—those laurels on thine head
O my belovèd, will not shield thee so.
That none of all the fires shall scorch and shred
The hair beneath. Stand further off then! go.

Meter: iambic
Amor, ein fischer.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die liebe, so allhier die flügel weggelegt,
Stellt sich, als einen fischer ein:
Die trübe bach beperlter zähren
Soll mit gewalt ihm einen fang gewähren.
Deßwegen muß ein haar, so meine Phyllis trägt,
Und ein blick, der in den seelen eine kühne lust erregt,
Der köder und das garn, ihr aber fische, seyn.
Doch, hertzen! last euch nicht nach dieser kost verlangen!
Ich kenn’ ihn schon, den kleinen bösewicht,
Er locket euch nur an, und kommt wahrhafftig nicht,
Um euch zu sättigen, er kommt nur euch zu fangen.

Meter: iambic
O dnešku ani slova,
by Božena Benešová

O dnešku ani slova,
z minula volal stíny
a ožívaly kroky
hory a vrchoviny.
Kde je však pramen, jejž mi
tvé oči zrcadlily,
než se tak darem i prosbou
na věky odcizily?
Teď poutník do daleka
odchází, modravý stín,
a srpnová noc vtéká
do stínu kapradin.
Noc vlahá, tichá, měkká,
jež srdci šeptá: vplyň
a v moři jako řeka
s obrazy všemi zhyň!

Meter: iambic
Vše žije nyní v rozepři,
by Jiljí Vratislav Jahn

Vše žije nyní v rozepři,
náš svět je pravý Bábel,
kde svrchovanou vládu má
praotec lží – sám ďábel.
Tu honosí se pověry,
tu věda prostořeká
rozžíná pravdy pochodeň
a blbé zraky leká.
Tu kvílí pěvec zoufale –
tu hučí slavně stroje
a zlaté časy slibují,
kde bude konec boje.
Nad směsí tou se hrdě pne
vyzáblý démon zisku –
a předkův světovládný duch
lká někde v zbořenisku.

Meter: iambic
In Defiance of Fortune
by Queen Elizabeth I

Never think you fortune can bear the sway
Where virtue’s force can cause her to obey.

Meter: iambic
52. Der Herbstgang
by Johann Heinrich Voß

Die Bäume stehn der Frucht entladen,
Und gelbes Laub verweht ins Thal;
Das Stoppelfeld in Schimmerfaden
Erglänzt am niedern Mittagsstrahl.
Es kreist der Vögel Schwarm und ziehet;
Das Vieh verlangt zum Stall und fliehet
Die magern Au'n, vom Reife fahl.
O, geh' am sanften Scheidetage
Des Jahrs zu guter Letzt hinaus;
Und nenn' ihn Sommertag und trage
Den letzten, schwer gefundnen Strauß.
Bald steigt Gewölk, und schwarz dahinter
Der Sturm und sein Genoß, der Winter,
Und hüllt in Flocken Feld und Haus.
Ein weiser Mann, ihr Lieben, haschet
Die Freuden im Vorüberfliehn,
Empfängt, was kommt, unüberraschet,
Und pflückt die Blumen, weil sie blühn.
Und sind die Blumen auch verschwunden;
So steht am Winterherd' umwunden
Sein Festpokal mit Immergrün.
Noch trocken führt durch Thal und Hügel
Der längst vertraute Sommerpfad.
Nur rötlich hängt am Wasserspiegel
Der Baum, den grün ihr neulich saht.
Doch grünt der Kamp von Winterkorne;
Doch grünt, beim Rot der Hagedorne
Und Spillbeer'n, unsre Lagerstatt!
So still an warmer Sonne liegend,
Sehn wir das bunte Feld hinan,
Und dort, auf schwarzer Brache pflügend,
Mit Lustgepfeif', den Ackermann;
Die Krähn in frischer Furche schwärmen
Dem Pfluge nach und schrein und lärmen,
Und dampfend zieht das Gaulgespann.
Natur, wie schön in jedem Kleide!
Auch noch im Sterbekleid wie schön!
Sie mischt in Wehmut sanfte Freude
Und lächelt thränend noch im Gehn.
Du, welkes Laub, das niederschauert,
Du, Blümchen, lispelst: Nicht getrauert!
Wir werden schöner auferstehn!

Meter: iambic
Die vergängliche Dauer der
 Natur.
by Barthold Heinrich Brockes

Sind gleich Blumen flücht'ge Bilder irdischer Be-
schaffenheit;
Zeiget doch ihr Wiederkommen der Natur Bestän-
digkeit.

Meter: polymetric
A la majestad del rey Felipe, nuestro señor
by Juan de Castellanos

Columna de la religión cristiana,
de católica fe firme sustento,
aquestas mis elegías os presento,
monumentos de gente castellana.
La vena que es estéril poco mana,
pero como, Señor, de deis aliento,
podrá la poquedad de mi talento
servir a majestad tan soberana.
Esta segunda parte se publica,
la cual sobre real favor estriba
como cosa que tanto le conviene.
El don es pobre, la voluntad rica;
esta, Rey soberano, se reciba
por ser de quien ofrece cuanto tiene

Meter: iambic
40.
by Friedrich von Logau

Ein Artzt ist gar ein glücklich Mann.
Was er berühmtes hat gethan,
Das kan die Zeit selbst sagen an;
Sein Irrthum wird nicht viel gezehlet;
Dann wo er etwa hat gefehlet,
Das wird in Erde tieff verhölet.

Meter: iambic
16.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wann dich, daß sie dir Leib und Seele mögen schwächen,
Die Rasende Begier, der wütende Gebrechen,
Das stinckend' Ungemach, gleichwie die Noth kommt an,
Die Knöpff und Senckel löst, ist es um dich gethan.
Denn wil die Brunst, als wie die Fraas ihr Toben schärffen,
Und deinen Leib herum auff einem Aaße werffen,
Das wie ein Klotz im Sumpff auf ieden Schlag sich henckt,
Und Augenblicklich dich in Sumpff der Höllen senckt.
O Mensch der Geilheit Aaß, daß du nicht seyst verlohren
Durch schnöde Hurerey, ward Gott ein Mensch gebohren:
Er wird mit dir vermählt, Ach denck an die Geburt,
Und schau auff was vor Art du lösest deinen Gurt.

Meter: iambic