PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Amoretti LXVIII: Most Glorious Lord of Life
by Edmund Spenser

Most glorious Lord of life, that on this day,
Didst make thy triumph over death and sin:
And having harrow'd hell, didst bring away
Captivity thence captive, us to win:
This joyous day, dear Lord, with joy begin,
And grant that we for whom thou diddest die,
Being with thy dear blood clean wash'd from sin,
May live for ever in felicity.
And that thy love we weighing worthily,
May likewise love thee for the same again:
And for thy sake, that all like dear didst buy,
With love may one another entertain.
So let us love, dear love, like as we ought,
Love is the lesson which the Lord us taught.

Meter: iambic
- 90 -
by Lope de Vega

Buscaba Magdalena pecadora
un hombre y Dios, halló sus pies, y en ellos
perdón, que más la fe que los cabellos
ata sus pies, sus ojos enamora.
De su muerte a su vida se mejora,
efecto en Cristo de sus ojos bellos,
sigue su luz, y al occidente de ellos
canta en los cielos, y en peñascos llora.
Si amabas, dijo Cristo, soy tan blando
que con amor, a quien amó, conquisto,
si amabas, Magdalena, vive amando.
Discreta amante, que el peligro visto
súbitamente traslado llorando
los amores del mundo a los de Cristo.

Meter: iambic
ROUHAČ.
by Vítězslav Hálek

Jen nerad o tom povídám;
jsem v písmech nesečtený,
tak sotva k hrobu dohlídám,
na toť za hrobu stěny.
Však to jsem slyšel na své uši,
jak posmíval se lidské duši.
Byl v svaté zemi, na moři,
znal města všeho světa,
kde jaké z ledu pohoří,
i v pouštích trávil leta;
když mluvil, poslouchat až milo,
a přec prý mu zde přeskočilo. –
Nu, znáte kříž ten u pole;
tam v bouři chuďas podlí,
má sepiaté své mozole
a ku Kristu se modlí.
On kolem jda, hned slovo zavdá:
„Co ty se modlíš, není pravda.“
Pak postavil se u kříže,
jal rukou Krista nohu:
„Když bůh je nám zde nejblíže,
proč nemluvit jak k bohu?
Já povím ti, jak bez nesnází
se pravda na modlitbu sází.
Slyš, bože, v kněží vnadidlo
já nezahalím slova,
ni v zvonění a v kadidlo,
ni v roucha šarlatová,
bych poslal ti to v lichém dechu,
jak bys byl bohem jenom z plechu.
Nemám ni potisknutý list
nechutných řečí sladem,
jež my, jak neuměl bys číst,
ti odříkáme ladem
co liché modlení a zpěvy –
když srdce nám o ničem neví.
Slyš, bože, když se pomodlím
zde za bídáka toho,
neučiním to s pohodlím,
jak ten, kdo slov dá mnoho,
ač všichni tvoji zpovědníci
ti neřeknou, co on chce říci.
Viz, člověk on, k tvé podobě,
tvých světel, sluncí brachem,
a zkormoucený, ve mdlobě
tě líbá tu tvým prachem,
a druzí z podob tvých, kde mohou,
jak červa přišlápnou jej nohou.
Jeť zkroušen, sešlý na duchu,
list nalomený, chřadne,
a tys tam jako bez sluchu,
máš blesky, srdce žádné –
hle, čím ti duše nesmrtelná,
když v něm již mrtvá, bezúčelná!
Čím ti ta duše? Z pramenů
tvých světel má svou pýchu,
leč stvořiteli samému
zdaž není jako k smíchu:
kdo z darů tvých jen bídu měří,
a přec se modlí, v tebe věří!
Co ti ta duše! Nad světy
to hrdé svoje dílo
když ceníš jen dle žebroty –
viz, tu se nezdařilo!
Tu leží v slzách, zlopocené,
a to že je ti drahocenné?
Slyš bože! Snad jsi uvyklý
jen mluvě licoměrné,
však já jsem blesky proniklý,
jak to tvé nebe černé;
a hřích-li mluvit pravým steskem,
zde stojím, zahlaď mne svým bleskem!“ –
Tak skončil, já jak z kamene
jsem stál tu, vše to slyše,
však chuďas oči znavené
vznes’ vlhké, teplé výše,
a co kdy vzdechů slzou odlil,
prý jakživ tak se nepomodlil.
Nu, kdož to ví. Jak povídám,
on živ byl léta dlouhá,
a od kněží se dovídám,
že člověk tím se rouhá;
byl moudrý, sečtený až milo,
a přec prý mu zde přeskočilo.

Meter: iambic
1L: Viel schneller, als ich es gedacht,
by Ada Christen

Viel schneller, als ich es gedacht,
Viel heller kam das Glück uns noch;
Wir wohnen ja fünf Treppen hoch,
Da hat der Storch es rasch gebracht.
Vom Kirchthurm flog er durch die Nacht
Mit seiner schlafbefangnen Last;
Nun küsse sanft den kleinen Gast
Und harre, bis das Glück erwacht.

Meter: iambic
1L: Ich habe den Herren der Ehren empfangen /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ich habe den Herren der Ehren empfangen /
den Heiligen / Heiligen / Heiligen Christ.
Der Himmel Vmspanner / in mir jetzund ist.
Das Himmel Reich ist jetzt in mich eingegangen.
Der Mund will ihn fassen / die Kähl' ihn umfangen.
Die Seele mit Jubel und Jauchzen ihn küsst.
das Herze mit frohem Frolocken ihn grüst.
Die Geister / als Meister des Herzens / hoch prangen
Vngreifflichkeit fühlt' ich anjetzo im Mund.
Die alles-erfüllende Göttlichkeit schwebet
mir jetz' auf der Zungen / die sonsten nicht kund
(dieweil sie im Englischen Jubel-Thron lebet / )
begreiffen das Irdisch und Himmlische Rund.
nun Glori / Lob' / Ehr' / Preiß und Glauben ihm gebet!

Meter: amphibrachic
- CLXIV -
by Fernando de Herrera

Del fresco seno ya la blanca Aurora
perlas de hielo puras esparcía,
y con serena frente alegre abría
el resplandor süave que atesora.
El lúcido confín de Euro y de Flora
con la rosada llama, que encendía
Delio aún no rojo, al tierno y nuevo día
esclarece y esmalta, orla y colora.
Cuando sale mi Luz, y en Oriente
desmaya el vivo ilustre. Oh vos del cielo
vagas lumbres, si tanto se consienten,
digo con vuestra paz que en mortal velo
pareció más que vos bella y fulgente
mi Luz, que honora el rico Hesperio suelo.

Meter: iambic
General Caballero de Rodas, en el álbum de su mujer
by Pedro Antonio de Alarcón

Soltero y coronel te he conocido;
de brigadier y novio te he tratado:
hoy eres, que yo sepa, diputado,
general, director, padre y marido.
En la paz y en la guerra siempre he sido
tu amigo, tu cronista, o tu soldado,
y hoy me siento en las Cortes a tu lado,
a seguirte al infierno decidido.
Pues bien (dicho inter nos aquesto sea)
jamás te hallé tan grande y tan hermoso
(ni en medio de las bombas y granadas)
como al verte, a la vuelta de Alcolea,
embelesado padre y fiel esposo,
recrearte en tus prendas adoradas.

Meter: polymetric
- XCVII - A un poeta llamado Roa, que hizo un catálogo de muchas mujeres de amores
by Gongora

Deja las damas, cuyo flaco yerro
amor lo dora, e interés lo salva,
tú, que naciste entre una y otra malva,
poeta cuya lira es un cencerro.
¿Qué te ha hecho Aguilar, que lo haces perro?
Guárdate no se vuelva el perro de Alba,
que ni a copete perdonó, ni a calva
de cuantos adoraron al becerro.
Gasta en servir las damas tu talento,
no las infame tu ponzoña ruda,
que quien más las celebra más se loa.
Y al moreno de cara, y de instrumento,
si rabiare, de lejos le saluda,
si ya no quieres que tus huesos Roa.

Meter: iambic
SVATUŠČINY PÍSNIČKY. (XXX.)
by Ferdinand Tomek

To jsme měli slavnost včera:
křtiny měla moje dcera,
nejmladší to ze všech panen mých;
nejstarší jí kmotrou byla –
ach, co ta se nazubila,
byla samý smích!
Však se také dala vidět!
Nemusí se věru stydět
za vínek, co dala v podušku;
za ten halíř jako zlatý
koupím aspoň troje šaty
pro svou Květušku.
A ty hody! Čokoláda
– kmotřička ji tuze ráda –
chutnala všem, byla z pomyjí;
a což kobližky ty z hlíny!
dlouho cítí v ústech sliny,
kdo je s chutí jí.

Meter: trochaic
Roman
by Friedrich Schiller

Philosophscher Roman, du Gliedermann, der so geduldig
Stillhält, wenn die Natur gegen den Schneider sich wehrt.

Meter: polymetric
27.
by Friedrich Rückert

Du schäme dich vor Gott und dir in deinen Zellen,
Wie in Gesellschaft du dich schämest vor Gesellen.
Der unverschämte sagt: da Gott es sieht in mir;
Scheut' ich dich mehr als ihn, um es zu bergen dir?
Doch der beschämte sagt: da Gott in mir es schaut,
Und es verzeiht, sei dir's auch zum Verzeihn vertraut.

Meter: iambic
- 1179 - Acto III, DON CARLOS De La siega
by Lope de Vega

Ya que la hablar me quitas, a lo menos
las quejas no podrás, Leonarda ingrata.
Quéjase el mar, si el viento le maltrata;
tiembla la tierra en sus profundos senos;
silban los troncos, de hoja y ramas llenos,
y hasta la rueda y clavazón de plata
de sus ejes a veces se desata
con voces de relámpagos y truenos.
Quéjanse los delfines, los leones,
el toro, el tigre, y tú, como ellos, quieres
que calle la razón a mi despecho.
Mas como todas fueron sinrazones,
no quieres que se sepa que tú eres
a la vista mujer, diamante al pecho.

Meter: polymetric
Philippe Desportes
by Fernando Maristany

Esta fuente es helada Su dulce
                  agua corriente
tiene color de plata, parece hablar de amor;
suave reverdece el musgo en derredor,
y dan sombra los álamos contra el fulgor ardiente
A Céfiro el follaje acógele obediente,
suspirando a la sombra del día encantador;
el sol, claro, de llama, da todo su calor,
y agriétase la tierra por el ardor hirviente.
Si pasas, del trabajo de caminar cansado,
quemado del calor, de sed extenuado,
párate en este sitio que Dios te da, clemente:
el reposo, tu cuerpo cansado aliviará,
la dulce y fresca sombra tu ardor se llevará,
tu sed irá a perderse en la agua de la fuente.

Meter: anapestic
MILOVAL JSEM.
by Jaroslav Vrchlický

Miloval jsem. Nech mne spat!
Všecku rozkoš možnou ssál jsem
z rozpoutaných ženy vnad,
pil jsem znova a vždy rád,
miloval jsem!
Nechci bez viny tu stát,
tam, kde sladkou vinou vzplál jsem,
zloupil lásky vinohrad.
Jestliže své srdce dal jsem,
chtěl jsem ženy za to brát.
Kdo je oběť, kdo je kat? –
Miloval jsem!

Meter: trochaic
Critische Betrachtungen über des
 Herrn von Hagedorn Ode auf
 den Weisen.
by Johann Jacob Bodmer

Führt im Triumph die Blöden, die nichts wissen,
Und, was sie sind, vom Pöbel lernen müssen.

Meter: polymetric
Da sie weinte.
by Johann Georg Gressel

Jhr Augen lasset doch den Thränen-Bach verseigen/
Und werfft den Perlen-Stoff nicht auf den Boden hin/
Denckt nur/ die Erde wird das Unrecht nicht verschweigen.
Wenn ein so kostbahr Schatz verdirbt aus Eigen-Sinn.

Meter: iambic
226. Die Tauffe.
by Angelus Silesius

Ach Sünder trotze nicht/ daß du getauffet bist:
Die schönste Lilge wird im Koth zu Koth und Mist.

Meter: iambic
Sonne und Mond
by Friedrich Rückert

Die Sonne sprach: »O Mond, ich wende
Der lieben Erde nun mich ab
Und lasse dich zurück; o spende
Ihr alles das, was ich nicht gab.
Ich gab ihr die Erregung
Des Lichtes und der Lust,
Verleih' ihr nun die Hegung
Des Glücks in stiller Brust.
Wo sengend trafen meine Strahle
Darauf geuß einen Tropfen Tau,
Und was durch mich gewelkt im Thale,
Das zu erfrischen atme lau.
Und was ich den Gedanken
Nicht zeigen durft' im Raum,
Das laß der Seele Ranken
Umfahn in duft'gem Traum.
Und wenn ich kehr' am Morgen wieder,
Will ich mich deiner Hilfe freun;
Gelabte Schläfer werden Lieder,
Erwachte Blumen Weihrauch streun.
Jedwede Knosp' am Baume,
Von dir gepflegt, gedeiht,
Und was du gabst im Traume,
Mach' ich zur Wirklichkeit.«

Meter: iambic
- LXXVI - A la memoria amorosa de Celia en una ausencia
by Luis de Ulloa y Pereira

Oye, Celia, que muero, oye que muero;
ya tu nombre en tu voz suena imperfeto,
oye como te invoca mi respeto
entre las ansias del dolor postrero.
Lo demás que te ofrece el verdadero
y último ejemplar del amor perfeto,
quede oculto, señora, en mi secreto.
No lastimarte, prevenirte quiero,
resto verás que el sacro Manzanares
envuelve mi ceniza en las arenas
más veneradas del sagrado río.
Si alguna vez sus márgenes pisaras,
en tanto que te adoran sus sirenas,
vuelve los ojos al sepulcro frío.

Meter: polymetric
ANEMONE NARCISSIFLORA.
by Antonín Klášterský

Nade srázy, nad propastmi, kde se chvěje noha,
ale duch kde křídlo rozpne, tuše blízko Boha,
anemono velká, bílá, divukrásný květe,
svítíš, záříš – nebojíš se, že tě vichr smete?
Pod tebou strž mračná, zrytá, věčný sníh kde leží,
kolem tebe přes balvany stříká pramen svěží,
ale černá, nedostupná skála chrání tebe,
a nad tebou pne se šíré, přenesmírné nebe.
Komu ty tu, čistý květe, pláš a voníš, komu?
Motýl k tobě nezabloudí v říši blesků, hromu,
z daleka tě spatří pouze chodec osamělý,
ale marně ruku vzpíná po tvé sněžné běli.
Na hřebenu horstva divém kveteš – sama sobě,
plamínek skal běloskvoucí, v jara vlahé době;
nestaráš se, najde-li tě někdo ve skal lůně,
nestaráš se, jestli komu dýchne vstříc tvá vůně.
Svět je v dáli, svět je v hloubi se slávou i hoři.
Čím je tobě? Pozdravuješ první jitra zoři,
zříš, jak měsíc v strž si svítí, jak se hvězdy rojí,
anemono, nech mou píseň – ať je sestrou tvojí!

Meter: trochaic
Schalkheit
by Franz Grillparzer

Lächelst du mir durch die Zweige,
Muse, lieblich anzuschauen?
Und verweigerst doch zu kommen!
Ganz herbei komm, oder fort ganz!
Denn, ich geb es zu erwägen,
Obs auch recht und billig schien,
Erst mit Blicken aufzuregen,
Dann den Aufgeregten fliehn!

Meter: trochaic
Im Abendroth.
by Joseph von Eichendorff

Tritt her, und laß sie schwirren,
Bald ist es Schlafenszeit,
Daß wir uns nicht verirren
In dieser Einsamkeit.

Meter: iambic
Dejanira.
by Jaroslav Vrchlický

„Kdo pronikne hloub tvojí ničemností,
ó ženo! hnus a vztek se ve mně budí;
tys mohla k netvora se tulit hrudi
a zhrdnout polobohem! Moje kosti
mráz probíhá! – Co síla, co mé ctnosti?
Ó jak jsou bozi ve své slávě chudí!
Zpět v prach a bláto, nebo Olymp nudí,
za zvěří šla jsi v svojí šílenosti!“
Tak zuřil, jeho duše jak noc tmavá. –
V tom sluje u vchodu se kmitl stín,
zved’ skráň – tam stála v lesku svojí krásy.
A její tvář tak drze vyzývavá,
a nahé prsy – a juž strh’ ji v klín,
a v pláči líbal tvář jí, šíj a vlasy.

Meter: iambic
I. Úsvit.
by Eliška Krásnohorská

Mne budí jitra dech, – slyš, vání perutí!
Sen-li či skřivánek to šumí letem?
Hle, ptáček prorazil par bílých klenutí
a mizí, zpívá tam kdes nad mým světem;
kol perly spadají – zdaž rosy nebo písně?
Tam zvuky vysoko se chvějí – hvězdy též;
zda skřivan nadšení to krouží z mlhy tísně?
A zří tam slunko plát? – Ó kéž!
Mne budí jitra dech – a vzhůru mne to volá, –
kam chmurným bludištěm, kam zrak i duši pnout?
Kam letem svátečním? Vždyť nejvýš skála holá
ční v moře oblaků a v matné mlhy proud,
a mrazivý to dech, jenž svál mi s duše snění –
i zapomenutí! Kol mrákotná ta říš
proč vábí, slibuje? To chladné probuzení
proč zve tak svůdně výš, jen výš?
Že vstane slavný den, pln záře, květů, kras,
z té mračné kolébky, již prázdnou vánek houpá
jak matka truchlící? Že vzejde slunko z vás,
vy šedé záplavy, v nichž obzor čelo koupá?
Ó marné svítání! Vždyť den tvůj tone v pláči,
hle, pluje v moři mlh, jich pěnou porosen,
na křídlech prostřených, jež bílým proudem vláčí,
sám v dřímotách, sám jako sen.
Ba usne zvolna žár v tvém srdci, velká máti, –
a vlastní žár ten můj – jest víc než krátký klam?
A jako skřivana mne přec to vzhůru chvátí!
Leť v zoru, duše má, a vzplaň v té výši tam,
kde čelo s korunou jíž paprskovou, zlatou
hle, obr pozvedá, spoust bezdných létavec,
den světlem vítězný, jenž jásá věštbu svatou:
Viz, věčně já jsem pravdou přec!

Meter: iambic
- - Parte I, MENDO
by Lope de Vega

Más quiero oír un vos, más un desprecio
de quien ayer en bajamar vivía;
más por fuerza escuchar mal poesía,
y a un sordo, oyendo yo, que me hable recio;
más quiero ver a la virtud sin precio
sufrir de un ignorante la porfía,
querer una mujer que tenga tía,
hablar a un bobo y respetar a un necio;
más quiero consentir de un estudiante
el frío verso y bachillera prosa,
con mucha presunción, siendo ignorante;
más los melindres de una necia hermosa,
y que en falsete un barbinegro cante,
que resistir una mujer celosa.

Meter: iambic
Ix.
  Im Hafen .
by Heinrich Heine

Glücklich der Mann, der den Hafen erreicht hat,
Und hinter sich ließ das Meer und die Stürme,
Und jetzo warm und ruhig sitzt
Im guten Rathskeller zu Bremen.
Wie doch die Welt so traulich und lieblich
Im Römerglas sich wiederspiegelt,
Und wie der wogende Mikrokosmus
Sonnig hinabfließt in's durstige Herz!
Alles erblick' ich im Glas,
Alte und neue Völkergeschichte,
Türken und Griechen, Hegel und Gans,
Zitronenwälder und Wachtparaden,
Berlin und Schilda und Tunis und Hamburg,
Vor allem aber das Bild der Geliebten,
Das Engelköpfchen auf Rheinweingoldgrund.
O, wie schön! wie schön bist du, Geliebte!
Du bist wie eine Rose!
Nicht wie die Rose von Schiras,
Die hafisbesungene Nachtigallbraut;
Nicht wie die Rose von Saron,
Die heiligrothe, prophetengefeierte;
Du bist wie die Ros' im Rathskeller zu Bremen!
Das ist die Rose der Rosen,
Je älter sie wird, je lieblicher blüht sie,
Und ihr himmlischer Duft, er hat mich beseligt,
Er hat mich begeistert, er hat mich berauscht,
Und hielt mich nicht fest, am Schopfe fest,
Der Rathskellermeister von Bremen,
Ich wäre gepurzelt!

Meter: iambic
45.
by Friedrich von Logau

Heuchler und Hunde belecken die Teller;
Jene sind Schmeichler, und diese sind Beller;
Diese bewahren, bey denen sie zehren;
Jene verzehren die, welche sie nähren.

Meter: dactylic
NEDĚLNÍ VEČER.
by Vojtěch Martínek

Tak slunná dávno nebyla
neděle... Jedu tramwayí.
Vtisk’ klobouk jsem si do týla,
skráň opřel o sklo potají.
I tramway jakby opilá
si bzučí, dráty zpívají...
Jak rozmarně se klátila,
mně hlavou trosky splývají:
jas, hudba, žvásty slečinek
a vtipy – vše, co má být lék,
lék špinavý, jejž do bídy
si v naivnosti kapeme...
A mentor na dně duše mé
si vzdýchá: Diem perdidi...

Meter: iambic
El cuento árabe
by Arturo Clavijo Tisseur

Dijo por fin el jeique de los negros lebreles:
Señor, estos dos perros también son mis hermanos;
por la gracia de Alah, son dos seres humanos,
en canes convertidos por traidores y crueles.
Mi esposa al ver que eran contra su raza infieles,
trató de concluirlos igual que a dos tiranos,
pero al oír mi ruego los ató con sus manos
y los condujo a un antro de la vieja Cibeles
¡Allí la torva efrita con sus
                     hechicerías
los encantó, y ¡oh, Genni! de
                  sus almas impías
surgieron estos perros tan tristes y serenos!
Mas ya vencido el tiempo de sus terribles penas,
¡yo los llevo a la gruta para que en sus cadenas
dejen la forma y vuelvan a ser hombre y buenos!

Meter: polymetric
Vavro Brezula. (II.)
by Rudolf Pokorný

Táhli Turci, táhli, sbory jako chmáry,
táhli z Filekova k Lupči na chotáry,
v jedné ruce oheň, v druhé ruce vražda:
juj, hřbitovem po nich dědinka je každá!
Zem slovenská úpí pod rumáky těžce,
chmuří se i skály Lupči ve soutěžce,
Hron své vlny mutí, hory čela mračí –
seskákali s ořů Sytna pomáhači,
nakladli se v průsmyk, zavatřily vatry.
Viděly to z dálky, zabouřily Tatry,
šlehl Parom živou střelou nad lupiči – –
Co se Turci děsí, utíkají, křičí?
Hej, tam se skal vrchu mláď slovenská kvapí,
líce pochmuřená jako Sytno v kápi,
zraky zaníceny jako Kriváň v búrce,
ze srdcí jí šípy rostou na odpůrce.
Nad hlavami točí valaškami hoši,
a před nimi Vavro jako na Tátoši;
letí jak by orel dal mu křídla ručí –
hoj, už Turky svírá lvího do náručí,
palošem v ně rubá litým z Tater žíly,
Paromův blesk na něm spočinul v tu chvíli.
Žene junač Turky valaškami, kyjci –
do vln Hronu vrahy ženou Turkobijci,
a Hron pohněvaný nepřátely chytá –
ej, byla to bitka na Příboji lítá!
Lala! aga sketa do vln skočiť váhá,
padá na kolena, volá na Allaha,
prosí pro bůh milosť, strach jím běhá křečný:
„Nevíš čestně umříť – žij, ty nestatečný!“
Odvrátil se Vavro – skočil aga v nohy,
utíkal a v dálce hrozil ze zálohy:
„Chraň se, ďaure Vavro, vrátím se jak čmelík,
na supa však vzrostu – Allah, Allah velik!“
Hej, v průsmyku hlučno: po krvavé plaši
Lupča s Lubětovou hýří v samopaši,
vatří bujné vatry, pějí šumné zpěvy,
vyhazují chutě kulače si révy,
pozabučky křepčí a kolesa lámou:
máš ty, Vavro, věru chasu světoznámou!

Meter: trochaic
- LXXIV -
by Fernando de Herrera

Cuando rendía la arrogante frente
el ya vencido reino lusitano,
y de Filipo el brazo soberano
ponía el freno estrecho al Occidente,
con fiero influjo, con señal ardiente,
que dio sospecha y dio temor no en vano,
el cielo se llevo con dura mano
la luz más pura de Austria y excelente;
mas, de estrelladas hebras coronada,
esculpió entre los astros su belleza,
do alegre mira el rico hesperio suelo.
¡Cuánto puedes virtud, que arrebatada
de esta humildad a la inmortal grandeza,
eres amor, y eres honor del cielo!

Meter: iambic
- XV -
by Bocangel y Unzueta

No se debió a la bala tu caída
(que no es seguro el plomo en lo ligero);
sin llave estaba, rayo más severo,
que deja ociosa tu segunda herida.
Muriendo naces hoy, fiera escogida;
el brazo te reserva del acero.
Bien que el modo es mortal, no en el primero,
en el mejor nacer está la vida.
Parado entre dos soles y una muerte,
dudas si el cielo te prestó piadoso
para buscar o huir lo acelerado.
¡Oh, en brutos, no menor deidad la suerte!
No corras, que en quien ha de ser dichoso
también es diligencia estar parado.

Meter: iambic
Johannes  III.  König in Pohlen.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wer sich nicht gauckeley und blendwerck läßt betriegen/
Der siehet deinen hof als eine wallstadt an/
Wo geld und schmeicheley mit solchem vortheil siegen/
Als kaum dein helden-arm bey Chotim hat gethan.

Meter: iambic
- 736 - Acto I, CIRO De La corona trágica
by Lope de Vega

Las altas luces, despeñado en ellas,
para que con sus rayos se confronte,
en el carro del Sol pisó Faetonte
con los diamantes de sus ruedas bellas.
Del fulgurante ardor formó querellas
del Eridano claro el horizonte,
viendo correr por el celeste monte
extraño sol, atropellando estrellas.
Así, mi dulce pensamiento honrado,
¿quién te podrá negar que al sol subiste,
aunque mueras de Filis abrasado?
Con gloria mueres si atrevido fuiste;
pues ya que no eres sol, has confirmado,
muerto en el cielo, que del sol naciste.

Meter: iambic
Sonnet 123: No, Time, thou shalt not boast that I do change
by William Shakespeare

No, Time, thou shalt not boast that I do change:
Thy pyramids built up with newer might
To me are nothing novel, nothing strange;
They are but dressings of a former sight.
Our dates are brief, and therefore we admire
What thou dost foist upon us that is old,
And rather make them born to our desire
Than think that we before have heard them told.
Thy registers and thee I both defy,
Not wondering at the present nor the past;
For thy records and what we see doth lie,
Made more or less by that continual haste.
   This I do vow, and this shall ever be:
   I will be true, despite thy scythe and thee.

Meter: polymetric
17. Das deutsche Pferd und das brittische
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Ein deutsches Pferd, ein Friese, stand
Nicht weit von einem Engelländer,
Verglich sich, fand
Den fremden Herrn behender.
Willst du gestutzt sein? fragt der Herr, dem er gehört.
Ja, spricht der Friese, ja! ich werde
Dann laufen, wie der Vogel fliegt, die Erde
Fliegt unter mir!
Hast aber keinen Schweif, der dir
Die Fliegen wehrt!
Den Fliegen will ich wohl entlaufen!
Sein Wunsch wird endlich ihm gewährt,
Er wird gestutzt, er dünkt sich, unter einem Haufen
Von Pferden, nun das schönste Pferd!
Den Engelländer her! ruft nun der Herr,
Er soll einmal die Probe laufen.
Er läuft, er stürzt, er kann nicht mehr;
Stechfliegen quälen ihn; der Herr will ihn verkaufen.
Man bietet nichts für ihn; der Abgestutzte kann
Der bösen Fliegen sich nicht wehren,
Nicht seinen Herrn ernähren,
Man sieht ihm seinen Kummer an.
Ach, spricht das Pferd, das seine Thorheit sieht:
Ich Narr! es giebt der Narrn in Friesland und in Sachsen!
Mein Schweif, der schöne Schweif! ich laß ihn wieder wachsen.
Die garstge Fliege zieht
Mir alle Kraft noch aus den Knochen!
Hans! ruft der Stallknecht, dumm gesprochen!
Denn sieh, das Glied,
An dem er hing, ist dir gelähmt.
Am besten ist, daß man zur Arbeit sich bequemt,
Wenn man dazu berufen ist
Durch starke Glieder.
Der Schweif, der schöne Schweif, wächst dir gewiß nicht wieder!
Daß du so dumm gewesen bist!
Und wächst er auch, du kannst ihn doch nicht brauchen.
Ha! du gehörest zu den Gauchen,
Die ihren Deutschen gern verstecken
In einen Frackrock – o die Gecken!

Meter: iambic
Strážná hvězdka.
by Josef Václav Frič

Ruce sepiaté na klíně
sedí panna bledá,
a po nočním baldachíně
hvězdičku svou hledá.
„Pověz mi, ty hvězdko moje,
proč ty nevycházíš?
Dávno vyšly družky tvoje,
jenom ty mi scházíš.“
„„Moje duše přemilená,
jak by mohla svítit;
když ty jsi tak zarmoucená,
nemohu se třpítit.““
„Mé světýlko vyvolené,
znáš mé zarmoucení;
znáš mé srdce opuštěné,
když můj hoch tu není.“
V tom zařehtal koník bílý,
šuhaj s něho skočí,
a již slze pozalily
dívky krásné oči.
On to! letí k blahu svému;
jak jí srdce tluče!
zkřikne – a hochu milému
letí do náruče.
Po nebeském baldachíně
hvězdičku svou hledá,
pacholátko má na klíně
a je láskou bledá.
Vzešla strážná hvězda její,
samotna nesvítí –
družky dvě jí provázejí
a teď spolu třpytí.

Meter: trochaic