PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Nynější křižáci.
by Jan Pelíšek

Že v křesťanstvu lásky a míru teď čas,
jak velí ten z Betléma Kníže?
A požár zlob hříšných že dávno už zhas,
jenž zuřil kdys ve jménu kříže?
Nuž, pravda, teď neteče kacířská krev,
již odbytou máme svou muku;
a neslýchá Šumava sveřepý řev
dnes křižáckých divokých pluků.
Než, přec jen, kdos husita, klamu se chraň!
Vlast kvilnýma zvěstuje rtoma:
Boj vede se dál, jen že jiná je zbraň
a křižáky máme teď doma.
Jich meče jsou péra v ten nynější čas,
jich taktika úskočnost hadů,
v jich brožurách, pamfletech k zvášnění mass
zříš šibenic zchystanou řadu.
A jestli ti nade vše hlas knihy knih
a v Kristu ta svoboda zlatá,
jsi helvet, jsi kacíř; tvá víra je hřích,
je bludařství, vzpoura, – buď klata!
Kdys do mrákot Boží to zvolala moc:
Buď světlo, nechť plane, nechť svítí!
Však křižáků heslem je: V lidstvu buď noc;
jen tam hvězdy naše se třpytí!
A vskutku se tmí, ty, můj Bože, to suď.
Má ušlapat pravdu duch vzdorný? –
Ty, tábore kalicha, na stráži buď!
Buď bdělý! Buď věrný! Buď svorný!

Meter: amphibrachic
Z EVROPSKÝCH ŽALMŮ (Druhý)
by Otokar Fischer

„Již slepec prohléd! Mluví dnes i němí!
Jen ty se s námi nerozraduješ?
Je pýcha zas být mužem na té zemi.
Kov prsou tvrdě zvoní. Zpívej též!
Chcem hymnus opojení, paian vzdoru,
ne vetchý žaltář lidstvím ospalý...“
Jdu za svou sudbou. Padám do prostoru,
jak by mne hvězdy přitahovaly.
Chci zůstat věrný. Tomu nejtěžšímu,
co na mne vloženo, se nevymknu.
Mluv hlaholem, když zdá se ti, že dřímu,
mně dovol však být tišší. Do mých snů
se plíží úděs, jenž mne s lůžka žene,
a přízrakem se vrací noc co noc.
Já vidím oči z důlků vypálené.
Já slyším vzlyk a nesmím na pomoc.
Ten táhlý průvod oslepených dětí
mi v pruzích mozek ovíjí, jak dým.
Snad, než se zřítím, budu zabíjeti.
Však zpívat o tom, zpívat neumím.

Meter: iambic
1L: Durch die Dämmrung sinkt gelinde
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Durch die Dämmrung sinkt gelinde
nun herab der Abendtau
und die leichten Frühlingswinde
hauchen durch die Blüten lau;
und des Mondes Silberwallen
zittert hin auf dunkler Flut
Möge dir! mein Lied gefallen,
Auserwählteste von allen!
die geweckt von Nachtigallen
nun auf weichem Lager ruht.
Lieblich steiget auf von hellen
Perlen süßer Maienduft,
aus der Erde Busen schwellen
Blumen tausendfach zur Luft;
und des Himmels klare Kerzen
gießen nieder milden Schein.
Aber fern von holden Scherzen,
klagen einsam wunde Herzen;
bange sind der Liebe Schmerzen,
sie durchnagen Mark und Bein.
Nacht verbreitet still die Flügel,
dämmernd ruhet Feld und Bach;
alles schlummert, Tal und Hügel,
nur mein Aug' bleibt tränenwach.
O du weißt, mit welchen Stricken
Liebe mir die Seele band.
Willst du mich der Not entrücken,
lösen ach! mit sanften Blicken
Tod und Leben, Qual, Entzücken!
Alles steht in deiner Hand.

Meter: trochaic
Von den absonderlichen Bewe-
 gungen.
by Barthold Heinrich Brockes

Von allen können wir denselben Anfang finden.
Es ist allein der Drang,
Sammt der Bewegung von dem Ort,
So kleine Cörpergen verbindet und entbindet.
Wann sich des Staubes Heer zusammen findet,
In rechter Maaß, in recht behörigem Aceord;
Entstehen Cörper alsofort.

Meter: iambic
MADONNA COL BAMBINO
by Růžena Schwarzová

Děťátko sladké v loktech svaté paní,
ty, z květu květ,
na samé duše dno jak jsi mi znenadání
umělo pohledět!
Ruch ulice, chlad síně – všecko mizí,
jsme sami tak:
já, s ranou v srdci dobrodružka cizí,
tvůj sametový zrak.
Ó, vím proč jsi se před století řadou
z umělce zrodilo –
bys jedno srdce, štvané světa zradou,
pohledem spasilo.
Už hasne den a já tu ještě stojím,
úsměve, nevino!
Tvým sladkým zrakem starou ránu hojím,
Ó bambino!

Meter: iambic
Trost
by Hermann Löns

In der Hagebuchenlaube
An des Flusses grünem Rand
Saß ich bei der Vielgeliebten,
Herz an Herz und Hand in Hand.
Da gelobten wir uns Treue,
Ew'ge Treue bis ans Grab,
Einen Ring von rotem Golde
Sie als Unterpfand mir gab.
In der Hagebuchenlaube
Sitzt ein andrer jetzt bei ihr,
Von der Liebe und der Treue
Blieb das rote Ringlein mir.
Und ich werf es in das Wasser,
Und ich seh', wie es versinkt,
Meine Liebe mit dem Ringe
In der tiefen Flut ertrinkt.
Und das Wasser das zieht Kreise,
Und dann ist es wieder still,
Gerne gönn' ich einem andern,
Was ich selber nicht mehr will.

Meter: trochaic
Soneto dialogado entre Camilo y Cintio a la inmort
by Jacinto Torres y Sotomayor

CAMILO: Cintio, en extremo me consuela el verte,
porque es a triste tiempo mi venida,
cuando la Corte llora enternecida
algún fracaso de desdicha fuerte
CINTIO: Bien grave es, o Camilo, el que se advierte;
ganó la fama, aunque perdió la vida,
el Doctor Montalbán, y así afligida
siente la Corte su temprana muerte
CAMILO: ¿Qué murió Montalbán? ¡O raro caso!
las Musas vistan ya funesto luto,
todas las letras lloren por su ausencia.
CINTIO: ¡O cuán presto este Sol se fue al Ocaso!
Sí, que a la muerte da también tributo,
el ingenio mayor, la mayor ciencia.

Meter: iambic
-XVI-
by Garcilaso de La Vega

No las francesas armas odïosas,
en contra puestas del airado pecho,
ni en los guardados muros con pertrecho
los tiros y saetas ponzoñosas;
no las escaramuzas peligrosas,
ni aquel fiero rüido contrahecho
de aquel que para Júpiter fue hecho
por manos de Vulcano artificiosas,
pudieron, aunque más yo me ofrecía
a los peligros de la dura guerra,
quitar una hora sola de mi hado.
Mas infición de aire en solo un día
me quitó al mundo, y me ha en ti sepultado,
Parténope, tan lejos de mi tierra.

Meter: iambic
ROMANCE.
by Jaroslav Kvapil

Květ řek’ mi ráno na lukách:
„Ó netrhej mne, mladý květ,
teď voním v snách, plám jeden nach –
a ve dlani ti svadnu hned!“
A já přec utrh’ onen květ
v snech svojí lásky záhadné,
ač věděl jsem, že touhou hned
v Tvých zlatých vlasech uvadne.
Ó květem tím je srdce mé
a srdce mé je nad ten květ –
když svoje jitro žijeme,
ó nech je pět’, vždyť svadne hned!
V Tvé zlaté vlasy jak ten květ
svou divnou vůni vdýchá Ti
a vydýchá a svadne hned
jak vonný květ v té souvrati.
A bude šťastno umírat
a bude šťastno jak ten květ,
jenž pro Tebe tu rozkvet’ rád,
jenž pro Tebe tu svadne hned.

Meter: iambic
1L: Ans Fenster rückt' ich meinen Tisch
by Betty Paoli

Ans Fenster rückt' ich meinen Tisch
Und wollte weise Dinge schreiben,
Doch, eh' ichs dachte, sah ich frisch
Mein Blatt im Morgenwinde treiben.
Was liegt an einem Blatt Papier?
Leicht ist's ein zweites zu bereiten!
Nun aber ließ die Sonne mir
Streiflichter blendend drüber gleiten.
Wie flogen sie so lustig hell
Die Pfeile von dem gold'nen Bogen!
Gleich einem Schilde ließ ich schnell
Den grünen Vorhang niederwogen.
Jetzt, meint' ich, jetzt wird Ruhe sein!
Des Fleißes ernste Zeit beginne!
So dacht' ich, still vergnügt, allein
Bald ward ich meines Irrthums inne.
Denn schmeichelnd und verlockend drang
Durch Blättergrün und grünen Schleier
Der Vögel Lied wie Festgesang,
Wie eine freud'ge Liebesfeier.
Was half es mir, daß ich mein Ohr
Vom Lauschen suchte zu entwöhnen?
Im Geiste hörte ich den Chor
Der süßen Stimmen doch ertönen.
Vergeblich sorgt' ich, daß sich nicht
Der Sonne Schimmer zu mir stehle;
Das ich von mir gebannt, das Licht,
Ich schaut' es doch in meiner Seele.
Da warf ich meine Feder hin!
Nicht länger konnt' ich widerstreben,
Gefangen war mir Herz und Sinn –
Ich mußte mich dem Lenz ergeben.
Aus meinem Hause trieb mich's fort
Auf waldgekrönte Vergeshöhen,
Wo, wie ein mildes Segenswort,
Die ahnungsvollen Lüfte wehen.
Den heil'gen Stimmen horchend, saß
Ich dort bis spät zum Abendlichte,
Und meine trunk'ne Seele las
In Gottes ewigem Gedichte!

Meter: iambic
5. Als Herr Johann Michels zu Leipzig Doctor ward
by Georg Gloger

Nun ist es vberhin. Der Berg der ist erstiegen,
Den ihr mit Lust könnt sehn zu ewren Füßen liegen,
Was euch so lange Jahr' hat Müh' vnd Schweiß gemacht
Vnd vmb so manche Nacht vnd süßen Schlaf gebracht.
Es kunte Lucifer euch niemals schamroth machen,
Wie früh' er auch stund auf; mit euch die Wette machen
Vermochte Luna nicht; ihr habt sie ausgemacht;
Eh' Phebus sein Gespan zu Zaum vnd Sattel bracht,
Hat ewer früher Sinn sein Tagwerk schon gelesen,
Ist in der Bücher Schaar ietzt hier ietzt da gewesen.
Bald vnten in dem Schacht, wo der Mercur sich findt,
Bald wo die Perle wächst, vnd thewrer Hyacinth.
Bald wo der Balsam schwitzt im Lande der Idumen,
Bald in der newen Welt, wo man die frembden Blumen
Vnd Früchte holen muß; bald, wo man Meermoß findt,
Die Mutter der Corall, vnd wo Rubinen sind.
Ja, eh' dir Delia fünf Lichter aus wird brennen,
Vnd Cynthius bis hin zur Wageschale rennen,
Wird vns durch ewren Fleiß der ganze Quercetan,
Das vor noch nie geschehn, Lateinisch reden an.
Was vns die Glieder lähmt, die Kraft der zarten Sinnen,
Die Geister bleyern macht, daß sie nicht steigen können;
Was vns die Zunge hämmt, die weiße Haut vergällt,
Vnd voller Waßer macht, vnd Wind vnd Geist verhällt,
Das wißt ihr auch, vnd laßt euch doch noch nicht vergnügen.
Der loberhitzte Sinn wil immer höher fliegen,
Vnd denkt nur wolckenan. Was täglich vnd gemein,
Das ist ihm nur Verdruß. Er kan nicht niedrig sein,
Das ihr doch nie gewest. Die geistesvolle Gaben
Die haben euch schon längst vom Pövel weg erhaben.
So daß man auch von fern' erblicket ewren Schein,
Vnd spürt, daß Febus euch recht müße günstig sein.
Drumb auch das Musenvolk viel frische Rosen binden,
Mit Myrten vntersetzt, darmit sie euch bewinden
Das wolverdiente Haupt. Apollo steht im Kreys,
Vnd reicht den Purpurdank vnd hohen Lobeerpreys.
Die Meditrin läß auch zu solchem Ehrenprangen
An ihrer Tempelwand ein solch Gedächtnüß hangen,
Daß Marmel, Erz vnd Stahl, vnd die vergeßne Zeit,
Ja Grab vnd Tod betrutzt. Zur greisen Ewigkeit
Bricht es die Bahne recht. Wer diß, wie ihr, erwirbet,
Wird nimmermehr nicht welk, stirbt nicht, wenn gleich verdirbet
Des Geistes Vberzug, der Leib. Sein Lob wird gehn,
So hoch die Pleiasstern' in ihrem Golde stehn.
Nun wohl! Ihr seyd des wert. Wir, die wir nach euch gehen,
Vnd sehen ewer Glück in vollen Rosen stehen,
Erheben das Glückzu! vnd wünschen noch darbey,
Daß auch der Jungfer Dank nicht mehr lang außen sey.

Meter: iambic
La viuda
by Rosario («Crisantema») Sansores

¡Ayer hizo un año! ¡Con cuánta tristeza
evoca el recuerdo del negro ataúd,
mientras en su pecho juvenil
                     empieza
a sentir barruntos de extraña inquietud!
¿Fue infeliz? ¡Acaso creyó ser dichosa!
¡Su pobre difunto, cómo la mimó!
¡Cómo acariciaba los labios de rosa!
¡Cómo la miraba cuando se murió!
Hoy, en aquel lecho tan grande y vacío,
ella por las noches va sintiendo frío
¡Qué sola, qué triste, la alcoba nupcial!
Ahogando un suspiro que dice su pena,
la viuda contempla su carne morena,
que vibra al recuerdo del goce sensual.

Meter: amphibrachic
Míti a píti.
by Jan Nejedlý

Dobráto věc jest zlato míti
Pravil lichvář Pavel;
Přidal k tomu piják Havel:
Vždyť jest lepší píti.

Meter: trochaic
Otázka.
by Xaver Dvořák

Žhoucí žár! Slunce jakoby tálo
a v zlata kapkách padalo v zem,
hle, vlny spící zaplály v něm,
jak by v nich jisker tisíce hrálo.
Kde ještě kvítí v poupěti spalo,
budilo hned je ohnivým rtem,
po skalách tam, kde bylo jich málo
z útrob je země volalo sem.
S úsměvem patřím, kolem jak všady
pučí a bují život zas mladý;
kde byla poušť jen, kvete ráj dnes –
a sám se tážu, Matičko, v snění,
zda-li to také v srdci mém není
i paprslek, co tam lásky Tvé kles’?!

Meter: polymetric
SVATUŠČINY PÍSNIČKY. (XVII.)
by Ferdinand Tomek

Je s tou zimou kříž,
už mně skoro trochu dlouho trvá!
Čekám s touhou již,
sněženka kdy objeví se prvá.
Jak jen pukne led,
jak se zima vrtne v stranu jinou,
ze služby je hned
rukávník i pláštík s kožešinou.
Zima hezká je,
ale hezčí tisíckrát je přece
chodit do háje,
kvítí trhat, brouzdati se v řece.
Hezky v zimě sic,
ale v létě – inu, ráj to krátce;
nenahradí nic
strávené mně chvilky na zahrádce.

Meter: trochaic
48.  Das beyspiel reitzet an.
by Angelus Silesius

Dein feld Herr geht vor an/ er streit für dich mein Christ:
Ists möglich daß du noch ein fauler Esel bist?

Meter: iambic
24.
by Friedrich von Logau

Veit gab seine Treu zu pfande; die hat längst schon sich verstanden;
Weil sie niemand denckt zu kauffen, bleibt sie Gläubigern in Handen.

Meter: trochaic
- LXIX -
by Fernando de Herrera

Fernando, yo surqué con viento lleno
del dulce Amor el grande mar abierto,
y libre de temor, sin buscar puerto,
atravesé de un seno en otro seno.
En medio el curso, se turbo el sereno
cielo, y revuelto todo, el Ponto incierto
rompe mi flaca nave, y ya desierto
de salud, en las ondas voy, ajeno.
Si en esta tempestad es tal mi suerte
que escape de peligro, nunca el fiero
tirano llevará de mí victoria;
mas antes que en olvido cubra Muerte
mi nombre humilde, celebrar espero
del español belígero la gloria.

Meter: iambic
166. Vzor ženy chceš a toužíš po ní v muce?
by Adolf Heyduk

Vzor ženy chceš a toužíš po ní v muce?
Chceš perlu? Sáhni v moře bouřný vír,
snad některá ti maní utkví v ruce.

Meter: iambic
Easter Wings
by George Herbert

Lord, who createdst man in wealth and store,
      Though foolishly he lost the same,
            Decaying more and more,
                  Till he became
                        Most poore:
                        With thee
                  O let me rise
            As larks, harmoniously,
      And sing this day thy victories:
Then shall the fall further the flight in me.

My tender age in sorrow did beginne
      And still with sicknesses and shame.
            Thou didst so punish sinne,
                  That I became
                        Most thinne.
                        With thee
                  Let me combine,
            And feel thy victorie:
         For, if I imp my wing on thine,
Affliction shall advance the flight in me.

Meter: polymetric
Ó, že není!
by Hynek Grunert

Hle, kolem mě ta pláně šírá,
co krásy se tu rozprostírá,
a co tamo v černém lese
krásných kmenů vzhůru pne se!
Na výletu všude živo,
jídlo, tanec, dobré pivo!
Zda tu srdce v radosti
nepotrvá u prodlení! –
Ó, že k pravé blahosti –
aspoň zlatka v kapse není! –

Meter: trochaic
A Enarda
by Gaspar Melchor de Jovellanos

Quiero que mi pasión, ¡oh Enarda!, sea,
menos de ti, de todos ignorada;
que ande en silencio y sombras embozada,
y ningún necio mofador la vea.
Sea yo dichoso, y más que nadie
                     crea
que es con tu amor mi fe recompensada;
que no por ser de muchos envidiada,
crece la dicha a más sublime idea
Amor es un afecto misterioso,
que nace entre secretas confianzas,
mas muere al soplo de mordaz censura;
y sólo aquel que logra, ni envidioso
ni envidiado, cumplir sus esperanzas,
colma su gozo y fija su ventura

Meter: polymetric
BOSÁ KNĚŽNA.
by Alfons Breska

Je konec bludných nadějí;
smutná jak mládí sirotka
jde moje duše závějí,
kde ani vlka nepotká.
Sněhovou bloudí vichřicí
jak bosá kněžna závějí,
krev z jejích nohou prýštící
do světlých kane šlépějí.
A všude mrtvá samota.
Zda rohy v dálce zaznějí?
Jen černý havran skřehotá.
Je konec bludných nadějí.

Meter: dactylic
Acuérdase de su libertad cobrada, y vuelta a perder; y aunque confiesa la felicidad de aquel estado, se reconoce así mismo sin valor para desearle
by Quevedo

Ya que no puedo la alma, los dos ojos
vuelvo al dulce lugar, donde, rendida,
dejé mi antigua libertad, vestida
de mis húmedas ropas y despojos.
¡Oh, si sintiera ya los lazos flojos
en que tirano Amor la tiene asida,
o el desengaño tardo de mi vida
a su prisión burlara los cerrojos!
A ti me fuera luego, y de tu techo
las paredes vistiera, por honrarte,
con duro lazo, por mi bien, deshecho.
Mas hállome en prisión tan de su parte,
¡oh libertad!, que faltas a mi pecho
para poder sin Fili desearte.

Meter: iambic
- 1204 - En el prólogo Lope dirige este soneto a Guillén de Castro, caballero valenciano
by Lope de Vega

Fenisa Dido, que en el mar Sidonio
las rocas excediste conquistada,
y en limpia cantidad jamás violada,
conservaste la fe del matrimonio.
Perdona el atrevido testimonio,
no por ser de Virgilio celebrada,
mas porque ya de don Guillén honrada
rompe su enojo, y su Epigrama Antonio.
La diosa que en la mar nació de espuma,
adore por tus sus versos su belleza,
pues te levantan a grandeza suma.
Rinde a su dulce ingenio tu aspereza,
que más gana su fama con tu pluma,
que pierde en ser burlada tu firmeza.

Meter: iambic
SETKÁNÍ
by Petr Bezruč

Na řemeni lankasterku,
za kloboučkem sivé péro,
v srdci lesa borového
tak mne potkal markýz Géro.
Polské kněze dal do fary,
českou školu poněmčil mi.
Odpočal si – drahou pušku
pověsil mezi dva jilmy.
Prokletý vrah mojí mluvy!
(ale horskou rád má dcerku)
dvacet kroků stál ode mne –
doma nechám lankasterku!

Meter: trochaic
Amo, pero ¡qué digo!...
by Manuel Justo de Rubalcava

Amo, pero ¡qué digo! ¡dolor fiero!
Muero, rabio, ¡ay de mí! pues cuando lloro,
si me obliga a la vida el bien
                  que adoro
es un motivo cruel del mal que muero
En uno y otro estado considero
neutral mi vida, pues con vil desdoro
en las contrarias ansias que atesoro
me irrita y cansa ya lo que más quiero
Busco en vez del sosiego la fatiga
y hallo en lugar de amor un
                  ciego abismo
que cuanto encuentro en él me desobliga
Triunfo soy de tu loco despotismo
y siendo tú, Roselia, mi enemiga,
¿qué paz esperar puedo de mí mismo?

Meter: iambic
1L: Es hat ein Kuß mir Leben eingehaucht,
by Karoline von Günderode

Es hat ein Kuß mir Leben eingehaucht,
Gestillet meines Busens tiefstes Schmachten,
Komm, Dunkelheit! mich traulich zu umnachten
Daß neue Wonne meine Lippe saugt.
In Träume war solch Leben eingetaucht,
Drum leb' ich, ewig Träume zu betrachten,
Kann aller andern Freuden Glanz verachten,
Weil nur die Nacht so süßen Balsam haucht.
Der Tag ist karg an liebesüßen Wonnen,
Es schmerzt mich seines Lichtes eitles Prangen
Und mich verzehren seiner Sonne Gluthen.
Drum birg dich Aug' dem Glanze irr'dscher Sonnen!
Hüll' dich in Nacht, sie stillet dein Verlangen
Und heilt den Schmerz, wie Lethes kühle Fluthen.

Meter: iambic
- LXIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Esta imaginación que sólo estriba
en cerrar a mi bien siempre la puerta,
un forzoso imposible en mí concierta,
hallando gusto en pena tan esquiva.
Como no deja causa tan altiva
vislumbre de descanso, ni aun incierta
quedó tan lejos la esperanza muerta,
que aun no me acuerdo que llegase viva.
Mi esperanza murió sin haber sido,
por no ofender la fe que desterrada
la dejó por razón y por ventura.
Murió en idea sin haber nacido,
y en las razones a que fue entregada
vive la fe, señora, más segura.

Meter: iambic
LĚTA PÁNĚ 1914
by Maryša Šárecká

Fantasie, svěs už svoje křídla,
jimiž povznášela's básníka!
Realita vládne! Krev nám stydla,
jak jde světem hrozná, veliká...
Čím jsou verše jemně rozpřádané
o potůčku, hvězdách, měsíci?
Jiný času duch teď v pochod vane:
strojní pušky, děla smrtící...
Od pÓlu jde k pÓlu hudba nová,
život národů se chvěje v ní,
v ní též zmírá vise prorokova
o slavnostním lidstva sbratření...
Pohleď! Všude ozbrojená horda,
kde dřív péro, dláto, štětec vlád'!
Nikdo nezavolá: Sursum corda,
je jen touha: Soka rozdeptat...
Jak by lidstvu dvacátého věku
srdce zarostlo již do tuku,
tak je málo citu ke člověku,
že dát nelze míru záruku...
Ale přijde, musí přijít doba,
kdy se spravedlivě skončí soud,
skončí se tak rozvlčilá zloba,
aby nemohla se pozvednout...
Na zemi a ve vodě i vzduchu
krví vykoupit se tedy jdem,
a snad přece v onom velkém vzruchu
najdeme si též svůj Betlehem.

Meter: trochaic
Sonnet 130: My mistress' eyes are nothing like the sun
by William Shakespeare

My mistress' eyes are nothing like the sun;
Coral is far more red than her lips' red;
If snow be white, why then her breasts are dun;
If hairs be wires, black wires grow on her head.
I have seen roses damasked, red and white,
But no such roses see I in her cheeks;
And in some perfumes is there more delight
Than in the breath that from my mistress reeks.
I love to hear her speak, yet well I know
That music hath a far more pleasing sound;
I grant I never saw a goddess go;
My mistress, when she walks, treads on the ground.
   And yet, by heaven, I think my love as rare
   As any she belied with false compare.

Meter: iambic
Todtenkranz für ein Kind
by Friedrich von Matthisson

Sanft wehn, im Hauch der Abendluft,
Die Frühlingshalm' auf deiner Gruft,
Wo Sehnsuchtsthränen fallen.
Nie soll, bis uns der Tod befreit,
Die Wolke der Vergessenheit
Dein holdes Bild umwallen.
Wohl dir, obgleich entknospet kaum,
Von Erdenlust und Sinnentraum,
Von Schmerz und Wahn geschieden!
Du schläfst in Ruh'; wir wanken irr
Und unstätbang' im Weltgewirr
Und haben selten Frieden.

Meter: iambic
432
by Josef Vlastimil Kamarýt

Nešetříšli v mladosti,
odkud vezmeš v starosti?

Meter: trochaic
Tout comme chez nous.
by Eduard Mörike

Ich glaub', der Wind bläst wo anders her:
Die legt schon Jahr und Tag nicht mehr.
Kikeriki!

Meter: iambic
Odkud spěcháš...
by Z. Maník

Odkud že spěcháš, hvězdo má?
Zda z krajů těch, kde luna bledá
na nebi tmavém cestu hledá,
kde truchlá třešeň větve kloní
a panna pod ní slze roní?
Zda z vlasti spěcháš, hvězdo má?
Zda pozdrav neseš, hvězdo má,
z těch krajů, kde se Labe vine
pod chladem vrby truchlostinné,
kde temný blankyt mizí v chlumy,
pod nimiž Labe povzdech tlumí?
Zda pozdrav neseš, hvězdo má?
Tys bez domova, hvězdo má!
Tím nebem prcháš věčnou poutí
a nic tvé kroky nezarmoutí,
ni lásky tebou nehne báje...
a až se vrátíš zas v ty kraje –
nes vlasti pozdrav, hvězdo má!

Meter: iambic
- CXLII - Al ponerle en la Cruz
by Fcode Borja

Ya sacerdote y víctima preparas
con tierno amor, ofrenda y sacrificio,
dando a los hombres generoso indicio,
que es blando lecho, las sangrientas aras.
¿Cómo, Señor, venciendo no reparas
en dar tus sacros miembros tan propicio
al duro hierro y al cruento oficio,
si aún más tormentos que morir buscaras?
Y cuando fija en el madero tienes
la culpa de los bárbaros tiranos,
y dar al mundo libertad previenes;
quisieron, ciegos de temores vanos,
por afrentas sus pasos y tus bienes,
clavar los pies y atravesar las manos.

Meter: iambic
USPOKOJENÍ
by Emanuel Lešehrad

Nyní mohu klidně usnout,
nyní mohu blažen sníti.
Na mé louce září kvítí,
na mých stromech plody zrají
a v mé jizbě klímá matka
v slunné záři.

Meter: trochaic
A Emilia
by Adelardo López de Ayala

Cuando cantas en dulce melodía
la Oración de la Virgen, me parece
que otra vez el Arcángel aparece
y se postra a las plantas de María
De aquel hondo misterio la alegría
mi espíritu levanta y ennoblece;
la niebla se disipa, y esclarece
la estrecha senda que el Empíreo guía
Hoy que tu pura voz ha enmudecido,
entre el cielo y el mundo denso velo
van poniendo las sombras del olvido
¡Ay! canta, Emilia, que escucharte anhelo,
para mirar de nuevo establecido
el contacto del mundo con el cielo

Meter: polymetric
V SIXTINSKÉ KAPLI
by Růžena Jesenská

V Sixtinské kapli jsme se potkali:
byl těžký soumrak, večer života,
já viděla přes potopu a pouště do dáli
vzkříšené zázraky. Hořela samota
sny odvážnými, které tlukot srdce v chorál zmnoží,
varhany zněly v temné písně v oblacích
jak zvěstování, světlo blesklo v očích tvých,
dva prsty spojily se: tvůj a boží.
V Sixtinské kapli miserere znělo
ponurých žalmů v ono tichou hodinu –
ó, vidím dosud boží prst a tvůj, a Tělo,
jež Duší stalo se, a do stínu
měnlivých oblak, rozvlněných moří
plameny srdcí vysvobozených se noří
v propasti nebes jako hvězdy v prostor daleký...
Kam asi letíme? Jsem volným křídlem tvým,
na věky naše duše spojily se božství rozhodnutím osudným –
na věky.

Meter: iambic
Urewig
by Arno Holz

Urewig ist des grossen Welterhalters Güte,
Urewig wechselt Herbstblattfall und Frühlingsblüthe,
Urewig rollt der Klangstrom lyrischer Gedichte,
Denn jedes Herz hat seine eigne Weltgeschichte.

Meter: iambic
Mé písně bloudí po světě,
by Jiljí Vratislav Jahn

Mé písně bloudí po světě,
zpytují zříceniny
a šumu lesů slouchají
a smýšlí velké činy.
Žalosti každé útěchu,
všem silám povzbuzení,
národu smělé naděje
roznáší jejich znění.
Jim neubude nadšení,
ať boj se kam chce chýlí,
a příroda jim rosou vždy
udílí nové síly.
Jen působit! jen působit!
jen zasít zrnko malé –
a za tu rozkoš snesu rád
i strasti neskonalé.

Meter: iambic
Mondliedchen .
by Clemens Brentano

Wie der Mond so schön scheint,
Und die Nachtigall singt,
Wie lustig mags im Himmel seyn,
Beim kleinen Jesuskind.

Meter: polymetric