PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Desolación
by Carlos Póo Urbach

Como el gallardo paladín caído
viendo inutilizada la cimera,
levanta desde el polvo su bandera
como postrer esfuerzo de vencido
Así mi corazón, mártir herido
por aciago pesar, ya nada espera,
mas sostiene su fúlgida quimera
como un faro entre ruinas encendido
¡Oh Señor! Si perpetuo desolado
cruzando los senderos terrenales,
llevo mis ilusiones condolidas
¡Infúndele a mi espíritu agobiado
la fe de religiosos ideales
o el heroico valor de los suicidas!

Meter: iambic
Stín
by Vojtěch Martínek

Tvůj stín jest u mne. Modrou tmou
nehmotnou blýskne podobou –
já vím: to jenom utkán jest
z měsíční příze, z chvění hvězd,
já vím: to jenom oživen
jest mojí touhou v prudký sen –
a přec je v něm i těla tvar
i srdce tep a krve žár –
Já cítím jej, jak u hlavy
se vlní, hebký, splývavý,
já cítím jej, jak dotýká
se těla mého, proniká
můj každý nerv až do dřeni
v světelném nočním jiskření –
půlnoční stín – jak splývám s ním
objetím horkým, bolestným –

Meter: iambic
- 1184 - Acto I, EL INFANTE DON VELA
by Lope de Vega

Amor, no ha sido trato de hombre honrado,
que entrándome a burlar libre contigo,
me hayas dado tan áspero castigo,
que hasta la libertad me hayas quitado,
el alma, siendo huésped, me has robado,
y la vida, con máscara de amigo;
si yo pensara tanto mal conmigo,
no me salieras al camino armado.
Amor, grande es tu fuerza, amor, tu entrada
fácil se muestra, pero siempre oscura
la salida, de engaños atajada.
Ya conocí, aunque tarde. mi locura;
que no es bueno esgrimir con blanca espada,
ni probar libertad en hermosura.

Meter: polymetric
- 92 - Acto II, Escena VI, REY
by Lope de Vega

Cual reo, en tanto, que la juez escribe
la sentencia, esperando estoy la mía;
tiembla el deseo y la piedad porfía;
muere el remedio, y la esperanza vive.
De las vanas quimeras que concibe
mi loca y engañada fantasía,
nace un monstruo, que el miedo después cría,
hasta que el ser de mi dolor recibe.
El de saber el mal es un deseo
común en los mortales desengaños;
que, con saber que es mal, mueren por velle.
Y yo le quiero ver, aunque es tan feo;
que más matan las dudas que los daños,
y el esperar el mal que el padecelle.

Meter: polymetric
„JE ANGLIČAN – TEN NELŽE“
by Josef Svatopluk Machar

Čet namátkou jsem ondy tuto větu
a bylo mi, že nůž mi duší jede:
jsem v Čechách, zvyk jsem jakž takž jejich světu,
a někde národ jest, jenž lháti nedovede.

Meter: iambic
1.
by Ferdinand von Saar

Früh' hab' ich deinen Boden schon betreten,
Noch eh' du meinem Geiste konntest frommen;
Doch sahst du mich in Sehnsucht wiederkommen –
Und still den Mann zu deinen Wundern beten.
O hehre Schauer, die mich da umwehten!
O heil'ge Gluthen, die mich da durchglommen,
Als deine Schönheit ganz ich aufgenommen
In Land und Stadt, in Meistern und Propheten!
Doch allgemach beim ernsten Gang der Zeiten,
Wo es zu siegen galt in Kampfesstunden,
Sah ich dich ferner stets und ferner gleiten.
Und jetzt, da schon, zu Schwärmen rings verbunden,
Die Menschen eilen, laut dich zu beschreiten,
Bist du, verdämmernd, meinem Blick entschwunden.

Meter: iambic
1L: Wir sprechen eine Sprach und verstehen einand
by Hugo von Hofmannsthal

Wir sprechen eine Sprach und verstehen einand
Denn Mund reimt sich auf Mund und Hand reimt sich auf Hand
Lauberl, Lauberl, Lirilauberl
Lauberl, Lauberl, Litumda.
Der Kuckuck ist nah und der Kuckuck ist weit
Wir reden recht dumm und wir küssen gescheit
Lauberl, Lauberl, Lirilauberl
Lauberl, Lauberl, Litumda.
Deine Mutter ist draußen und wir sind herin
Und käm sie herein, das hätt gar keinen Sinn
Lauberl, Lauberl, Lirilauberl
Lauberl, Lauberl, Litumda.

Meter: polymetric
- - A Francisco Pedro de Padilla por su libro Jardín espiritual
by Lope de Vega

Francisco, cuyo santo humilde celo
la silla mereció, que fue perdida
del Ángel por soberbia, y concedida
a la humildad, que penetraba el cielo.
De penitencia espejo, que en el suelo
la propia carne tuvo tan rendida,
que admirando el demonio, fue vencida
entre la nieve, y el rigor del hielo.
¿Cuál merecer al vuestro llegar pudo?
pues Dios no solamente os había dado
que negándoos a vos con la cruz fuerte.
Humilde le sigáis, pobre y desnudo,
más de sus santas llagas adornado
porque le parezcáis en vida y muerte.

Meter: iambic
Uberschrifft über eine Wiese/ so einer von
 dem Lands-Herrn geschenckt bekommen/ so ihm zwar
 von einigen Mißgönnern streitig gemacht wor-
 den/ die er aber dennoch behalten.
by Johann Georg Gressel

Die Mißgunst und der Neid erfunden tausend Räncke/
Allein es war umsonst/ der Anschlag ging nicht an/
Der König läßt ihm nun sein Fürstliches Geschencke
Und keiner findet sich/ der was darwieder kan.
So muß/ was GOtt verhängt/ ein gutes Ziel erreichen/
Und solte gleich der Neid aus Ungedult erbleichen.

Meter: iambic
- CLIV -
by Argensola

Mi afecto, Amor, me acometió con brío,
mas no pudo rendirme a tu obediencia,
ni la exterior beldad que con violencia
dio el mismo asalto al pensamiento mío;
hasta que con más noble poderío
allanó la razón mi resistencia,
y por su autoridad y en su presencia
juró tu servidumbre mi albedrío.
Mas aunque la prisión que arrastro suena,
y sabe Cintia bien que adoro el peso,
no la oye, o no la admite, o la aborrece.
Suple o adorna tú el valor del preso,
pues su elección ya sierva no merece
que Cintia quiera asir de la cadena.

Meter: iambic
ARUBENCITO
by Rubén Darío

Puesto que tú me dices que eres mi hijo, ¡hijo mío!
y tienes fe en mis lirios, confianza en mis rosas,
voy a confiarte ideas, voy a decirte cosas,
y amarás grandemente a tu Rubén Darío.
Tú comprendes mis versos e interpretas mis prosas
y las aguas que corren en mi profundo río,
y, así, cuando te hable de las Musas hermosas,
séme profundamente y eternamente mío.
Algo de la ilusión, algo del pensamiento,
algo del corazón, algo del sentimiento,
de las cosas que son, de las cosas que siento:
lo que he visto en la tierra, lo que he oído en el mar,
lo que puedo ofrecer, lo que brinda mi aliento
y lo que en mi palabra te pueda yo ofrendar.

Meter: anapestic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Ven, que ya es hora; ven, amiga mía,
querida noche, hija de la tierra,
y pues el mar de España al sol encierra,
tu negro carro por las sombras guía;
mi ardiente fuego con tu hielo enfría,
y de mis ojos el llorar destierra;
pon dulce tregua a la forzosa guerra
con que me aflige tu enemigo el día.
Y si pretendes suspender mi daño,
porque en tus faldas doble mi reposo,
¡oh noche! trae a mi señora ausente;
mas ¡ay! triste de mí, que claro engaño!
¿cómo traerá la noche un sol hermoso,
que a sus tinieblas con su luz afrente?

Meter: iambic
Venedig .
  XIX .
by August von Platen

Als aus der Flut Palladio's Tempel stiegen,
An deren Staffeln sich die Wellen schmiegen,
Die uns getragen ohne Falsch und Tücke.
Wir landen an, wir danken es dem Glücke,
Und die Lagune scheint zurück zu fliegen,
Der Dogen alte Säulengänge liegen
Vor uns gigantisch mit der Seufzerbrücke.
Venedigs Löwen, sonst Venedigs Wonne,
Mit ehrnen Flügeln sehen wir ihn ragen
Auf seiner kolossalischen Colonne.
Ich steig' an's Land, nicht ohne Furcht und Zagen,
Da glänzt der Markusplatz im Licht der Sonne:
Soll ich ihn wirklich zu betreten wagen?

Meter: iambic
Já nevěřím dnes již v zářivé štěstí,
by Božena Benešová

Já nevěřím dnes již v zářivé štěstí,
jež hřeje a láskou do duše svítí,
já nevěřím ani míru, jenž věští,
že o blahu možno alespoň sníti.
Já věřím dnes jen tupému klidu,
jenž obestře mlhou skleslého ducha,
že necítí ani vlastní svou bídu
a život mu jedna pustina hluchá.
Mně houstne ta mlha... houstne vždy více...
V ní budoucnost nemá obrysů ani...
Dnes ledovým dechem vane mi v líce
a zítra snad jíním klesne kol skrání.
A stále víc mrazí... Stále víc zebe,
smích mladý ztuh v ní, ztuhly i slze...
Ó kdysi jsem, lásko, volala tebe,
dnes volám smrt jenom v studené mlze.

Meter: polymetric
- 20 - Libro II Al sepulcro del Duque de Alba
by Lope de Vega

No es esta del invicto Marco Albano
la quinta esfera, que a la quinta admira,
que yo por otra eclíptica el sol mira
del Alba suya el centro soberano.
Sólo yacen aquí espada y mano,
por quien España huérfana suspira,
y la ceniza, en que la vida espira
del más famoso Capitán Cristiano.
Aquí la grande y la inferior Germania,
el Portugués, el Franco, el Moro, el Belga,
y todos al sepulcro muestran miedo.
Aquí delante del león de Albania
la envidia misma sus despojos cuelga,
y humilla el suyo al nombre de Toledo.

Meter: iambic
104
by Josef Vlastimil Kamarýt

Pán Bůh, otec dobrotivý,
važ si jeho milosti;
Pán Bůh, soudce spravedlivý,
boj se jeho přísnosti!

Meter: trochaic
298. Die Liebe hat keine Furcht.
by Angelus Silesius

Die Liebe fürcht sich nicht/ sie kan auch nicht verderbẽ:
Es müste GOtt zuvor sambt seiner GOttheit sterben.

Meter: iambic
Hrady. (III.)
by Karel Babánek

Nad řekou hrad ční k nebi,
zarůstá bejlím zeď,
a v temné jeho věži
tam hnízdí sovy teď.
Sní o slávě a boji
a hlučném veselí,
o smutných očích paní,
jež v dálku hleděly.

Meter: iambic
[widmung an Dr. Ernst Hilarius Frölich]
by Franz Grillparzer

Gern möcht ich Rohitsch besingen,
Doch wills nicht und kann nicht gelingen;
Wie würde dort Begeistrung laut,
Wo man dem Wasser Tempel baut.

Meter: iambic
- XXVII -
by Pedro de Padilla

Si don Alonso el Casto le viviera
a mi abuelo don Juan de Bobadilla,
y en las comunidades de Sevilla,
el Conde mi pariente no muriera.
Si doña Inés mi madre no perdiera
la hacienda que tuvo en esta villa,
tuviera en vuestra casa siempre silla,
el que ahora tratáis de esta manera.
Quererlo yo parece que bastara
si en vos hubiera algún conocimiento
para pagar en parte lo que os quiero.
Mostrad a mis pasiones mejor cara,
que si amándoos me dais desabrimiento
me enojaréis a fe de caballero.

Meter: polymetric
Love among the Ruins
by Robert Browning

Where the quiet-coloured end of evening smiles,
     Miles and miles
On the solitary pastures where our sheep
     Half-asleep
Tinkle homeward thro' the twilight, stray or stop
     As they crop—
Was the site once of a city great and gay,
     (So they say)
Of our country's very capital, its prince
     Ages since
Held his court in, gathered councils, wielding far
     Peace or war.

Now the country does not even boast a tree,
     As you see,
To distinguish slopes of verdure, certain rills
     From the hills
Intersect and give a name to, (else they run
     Into one)
Where the domed and daring palace shot its spires
     Up like fires
O'er the hundred-gated circuit of a wall
     Bounding all
Made of marble, men might march on nor be prest
     Twelve abreast.

And such plenty and perfection, see, of grass
     Never was!
Such a carpet as, this summer-time, o'er-spreads
     And embeds
Every vestige of the city, guessed alone,
     Stock or stone—
Where a multitude of men breathed joy and woe
     Long ago;
Lust of glory pricked their hearts up, dread of shame
     Struck them tame;
And that glory and that shame alike, the gold
     Bought and sold.

Now—the single little turret that remains
     On the plains,
By the caper overrooted, by the gourd
     Overscored,
While the patching houseleek's head of blossom winks
     Through the chinks—
Marks the basement whence a tower in ancient time
     Sprang sublime,
And a burning ring, all round, the chariots traced
     As they raced,
And the monarch and his minions and his dames
     Viewed the games.

And I know, while thus the quiet-coloured eve
     Smiles to leave
To their folding, all our many-tinkling fleece
     In such peace,
And the slopes and rills in undistinguished grey
     Melt away—
That a girl with eager eyes and yellow hair
     Waits me there
In the turret whence the charioteers caught soul
     For the goal,
When the king looked, where she looks now, breathless, dumb
       Till I come.

But he looked upon the city, every side,
     Far and wide,
All the mountains topped with temples, all the glades'
     Colonnades,
All the causeys, bridges, aqueducts,—and then
     All the men!
When I do come, she will speak not, she will stand,
     Either hand
On my shoulder, give her eyes the first embrace
     Of my face,
Ere we rush, ere we extinguish sight and speech
     Each on each.

In one year they sent a million fighters forth
     South and North,
And they built their gods a brazen pillar high
     As the sky
Yet reserved a thousand chariots in full force—
     Gold, of course.
O heart! oh blood that freezes, blood that burns!
     Earth's returns
For whole centuries of folly, noise and sin!
     Shut them in,
With their triumphs and their glories and the rest!
     Love is best.

Meter: trochaic
Para escribir mi verso
by Carlos Hugo Gamboa Molina

Como un rayo de sol, de luz de aurora
y con cien mariposas de colores;
y con el canto de los ruiseñores
y carmín de arrebol que se evapora.
Con la gran transparencia de la
                     hora
en el agua y el aire y los rumores
del céfiro que vaga entre las flores
y las ramas donde el fruto se dora
No hace falta ninguna otra cosa
para escribir el verso inusitado
que en lo recóndito de mí se emboza.
Nada más que el ambiente perfumado
y el silencio propicio de la rosa
para dejar mi verso liberado

Meter: polymetric
Venuši vracející se k Olympu.
by Jaroslav Vrchlický

Den svítal juž, zem v rosných perlách spala,
když zářící na vítězném svém voze
s holoubků stádem vzlétlas ku obloze.
Ó vítězný a požehnaný let!
vždyť’s všechna naše srdce s sebou vzala,
že za tebou se točí celý svět.

Meter: iambic
Krůpěj potu.
by Augustin Eugen Mužík

Jedna potu krůpěj spadlá dolů s čela
cenou svojí sváží světů stáda celá.
Nad skončenou prací snil tu Dělník věčný,
před ním hvězd se tísnil zástup nekonečný.
Vše to Jeho vůle, Jeho síly dílo:
prohlížel a viděl, že by dobré bylo.
Beze hnutí ještě hvězdy stály tady
jako zlaté plody bájné ze zahrady.
U Tvůrcova srdce tetelíc se jemně
nejblíže tam stála malá naše země.
Okeán i pevno mlčely a ždály,
až se zlíbí jejich promluviti králi.
Řekl Bůh: „Nuž leťte prázdnem všehomíra,
vířením svým plňte lada jeho šírá.
Každá podle vlastní povahy a druhu
vespolek si hrajte v přikázaném kruhu!“
Zaujaly své prahy, zaujaly své trůny
komety i slunce, planety i luny.
Poslední pak ze všech země byla naše,
do neznáma plula nesměle a plaše.
A tu v prvním letu se Tvůrcových skrání
jedna malá krůpěj potu spadla na ni.
Svatá krůpěj sletla, oživnula rázem,
a co člověk prvý doletěla na zem.
V potu zrozen, v potu denní chléb svůj máčí,
a tak věčné v práci k svému hrobu kráčí.

Meter: trochaic
540. „Běžte, cesar! běžte, cesar!“ hlasným
by Jan Kollár

„Běžte, cesar! běžte, cesar!“ hlasným
Jakýs kuřiplach tu křikotem
Volal utíkaje klopotem,
A já k němu hněvem neužasným:
Myšibojce, kýž tě zemitřasným
V útěku hrom srazí rachotem,
Slávě povinen si životem,
„Stupai i bei“ radše s čelem jasným!
Tudíž Ďasů pět se za nim skákat
Jalo, jenž ho za to na věky
Mají bíti nedajíc mu plakat;
Bulgar byl ten strachoš zbabinělý,
Z vojska Jana krále, nad Řeky
Když jest Basil císařoval smělý.

Meter: trochaic
Div.
by Antal Stašek

Bloudil v lidech, bloudil v citech,
polovičku mládí ztratil;
zmítán bouří, zmítán hořem
konečně se k dívce vrátil.
„Temný svět a nebe černé,
obloha se řítí dolů,
hvězdy hasnou, slunko padá,
srdce zmírá plno bolu.
Zem se chvěje ve své bázni
v ošumělém, vetchém šatě
bez svěžesti, bez života,
jako chudá vdova v chátě.
Lidé kostry vysušené,
jejich duše trupel suchý,
prázné, pusté jako pouště,
jejich srdce kámen hluchý.
Zoufalosti mrak v mém čele,
hnusné peklo před mým hledem,
v srdci mráz a mysl v poutech,
v žilách krev se plíží ledem.
Ach jak nekonečný smutek
objal city v duchu celém –
zachraň dívko svět i duši,
spas mne před tím bolným želem.“
Na ňadrech jí usnul hořem –
ona stírá černé mraky,
líbá čelo, hladí líce,
hledíc něžnými naň zraky.
A když probudil se ze sna,
nebesa se na něj smála,
slunko plálo, svět byl krásný,
zem mu dívkou být se zdála.

Meter: trochaic
Soneto amoroso
by Quevedo

Osar, temer, amar y aborrecerse,
alegre con la gloria atormentarse;
de olvidar los trabajos olvidarse;
entre llamas arder, sin encenderse;
con soledad entre las gentes verse,
y de la soledad acompañarse;
morir continuamente; no acabarse;
perderse, por hallar con qué perderse;
ser Fucar de esperanza sin ventura,
gastar todo el caudal en sufrimientos,
con cera conquistar la piedra dura,
son efectos de Amor en mis lamentos;
nadie le llame dios, que es gran locura:
que más son de verdugo sus tormentos.

Meter: polymetric
1L: Daß gegen allen freindlich sein,
by Georg Rodolf Weckherlin

Daß gegen allen freindlich sein,
sehr löblich sei, laß ich passieren;
doch wirst du, glaub mir, nichts verlieren,
so du mit niemand zu gemein.
du magst wol minder freud genießen,
doch minder wird man dich verdrießen.

Meter: iambic
59.
by Friedrich von Logau

Man kan zwar alle Kirchen schlüssen;
Doch nie die Kirchen im Gewissen.

Meter: iambic
177. Verwunderung über der Gemein-
 schafft Gottes.
by Angelus Silesius

Es ist erstaunungs voll/ daß ich Staub/ Asch/ und
Koth/
So freundlich und gemein mich machen darf mit Gott

Meter: iambic
II. LISTOPADOVÝ VEČER
by Josef Svatopluk Machar

Rve vítr listí s černých snětí
a bije v okna, ve střech štít,
řve výhružně a vzhůru letí,
jak chtěl by hvězdy pohasit.
Dvé ciferníků hodinových
na stranách věže zaplálo,
dvé velkých žlutých očí sovích
jak do tmy by tam výralo.
Je chvíle, kdy při sklence vína
a s cigárem se posedí,
kdy se tak trochu rozpomíná
i v budoucno se zahledí. – –
Na prošlé roky – bída – zima –
psí časy – nelze povědět –
a doufat v tom, co přijíti má,
že dvakrát dvě snad bude pět.

Meter: iambic
God
by Isaac Rosenberg

In his malodorous brain what slugs and mire,
Lanthorned in his oblique eyes, guttering burned!
His body lodged a rat where men nursed souls.
The world flashed grape-green eyes of a foiled cat
To him. On fragments of an old shrunk power,
On shy and maimed, on women wrung awry,
He lay, a bullying hulk, to crush them more.
But when one, fearless, turned and clawed like bronze,
Cringing was easy to blunt these stern paws,
And he would weigh the heavier on those after.

Who rests in God’s mean flattery now? Your wealth
Is but his cunning to make death more hard.
Your iron sinews take more pain in breaking.
And he has made the market for your beauty
Too poor to buy, although you die to sell.
Only that he has never heard of sleep;
And when the cats come out the rats are sly.
Here we are safe till he slinks in at dawn

But he has gnawed a fibre from strange roots,
And in the morning some pale wonder ceases.
Things are not strange and strange things are forgetful.
Ah! if the day were arid, somehow lost
Out of us, but it is as hair of us,
And only in the hush no wind stirs it.
And in the light vague trouble lifts and breathes,
And restlessness still shadows the lost ways.
The fingers shut on voices that pass through,
Where blind farewells are taken easily ....

Ah! this miasma of a rotting God!

Meter: iambic
Nestálost života lidského.
by Bohuslav Tablic

Stel se v cestu ružinka,
Strast buď zapuzena,
Píď den času malinká
Jest nám vyměřená,
Ráno malý Sameček
Do hry ještě běží,
Večer krásný chlapeček
Na márách již leží.
Ráno Bětka milostná
V tancy ještě skáče,
Večer mátě žalostná
Nad nemocnou pláče,
Na zejtří pak truchlivá
Jí již hrana hlučí,
Na hřbitovu plačlivá
Písnička jí zvučí.
Nánka s krásným ženíchem
K sobáši dnes jede,
Na svadbě ho se smíchem
Do minétu vede:
Ale sotva jasná zář
Zemi vratila den,
Ružová ji zbledla tvář,
Smrtí sklíčil ji sen.
Dokud tluče slavíček,
Slyšte zpěvy jeho,
Dokud voní hřebíček,*
Snažně trhejte ho,
Brzo ptačat líbezné
Utichnou nám hlasy,
V starosti nám žalostné
Skvetou hlavy vlasy.
Dokud kvete ružinka,
Věnce sobě pleťte,
Dokud mladá děvčinka,
S ní se těšit hleďte;
Smrt se náhle přiloudí,
Kosou svou nás raní,
K hrobu všecky osoudí
Nemilostnou zbraní.

Meter: trochaic
Horská idylla.
by Vojtěch Pakosta

Tam vrch, co vroubí bílých březin lemy,
a v dálku hvozd se táhne přihnědlý,
panenkou bílou čisté obydlí,
myslivny horské skryto za větvemi.
Pod večer otci – s puškou, s koroptvemi,
v ústrety hošík s dívkou vyběhli...
„Vy písklata, vy! – stanuv pod jedlí,
by zceloval je, sklání se k nim k zemi.
Též mladá žínka kvapí ze stavení,
závodíc s dětmi v milém švítoření,
i ohař v štěstí béře podílu.
Rodinné štěstí zakmitlo se očím...
až jednou budu chtít psát idyllu –
k myslivně této pohorské se ztočím.

Meter: iambic
- 1323 - Jornada III, DOÑA CREÍDA De Lucinda perseguida
by Lope de Vega

En mar y tierra, en fuego, el pensamiento
anegado, abrasado y esparcido,
y amor a la memoria, y el olvido
con él también en mar, en fuego, en viento;
la esperanza, el deseo, el sufrimiento
en torno, atormentado y ofendido
el corazón, sin culpa ni sentido
el mal, la pena y el entendimiento.
En prisión, será ausencia, en sepultura,
condenada, olvidada y enterrada,
a muerte, a celos y al olvido fiero.
Si bien, sin esperanza y sin ventura;
con males, con temor, con fe, trocada
eternamente, pero vivo y muero.

Meter: iambic
5.
by Heinrich Heine

Wenn ich, beseligt von schönen Küssen,
In deinen Armen mich wohl befinde,
Dann mußt du mir nie von Deutschland reden; –
Ich kann's nicht vertragen – es hat seine Gründe.
Ich bitte dich, laß mich mit Deutschland in Frieden!
Du mußt mich nicht plagen mit ewigen Fragen
Nach Heimat, Sippschaft und Lebensverhältnis; –
Es hat seine Gründe – ich kann's nicht vertragen.
Die Eichen sind grün, und blau sind die Augen
Der deutschen Frauen, sie schmachten gelinde
Und seufzen von Liebe, Hoffnung und Glauben; –
Ich kann's nicht vertragen – es hat seine Gründe.

Meter: polymetric
30. Abendlied
by Johann Gottfried Herder

Und wenn sich einst die Seele schließt,
Wie diese Abendblume:
Wenn alles um sie Dämmrung ist
Von Lebens Licht und Ruhme:
Und ihre letzten Blick' umher
Ihr kalte Schatten scheinen;
O Jüngling, wirst du auch so schwer
Wie diese Blume weinen.
War deiner holden Jugend Saft
In öde Luft verhauchet,
Verblüht die Blüthe, Lebenskraft
Auf immer misgebrauchet;
Und deine letzten Blick' umher
Dich alle Reu-entfärben;
O Jüngling, bleibt dir etwas mehr,
Als Trost-verschmachtet sterben.
Macht Seine grosse Allmacht je
Geschehnes ungeschehen?
Und stillt sie auch das tiefe Weh,
Sich selbst beschämt zu sehen?
Und wächst und wächst nicht jeder That
Der Keim so tief verborgen?
Wer gibt, wer schafft mir neuen Rath,
Noch Einen Jugendmorgen?
Und holder Schlaf, den schaffest du,
Giebst neuen Jugendmorgen.
Bist Labetrunk und Schattenruh,
Bist Labsal aller Sorgen,
Bist Todesbruder! o wie schön
Sich Seyn und Nichtseyn grenzen:
Wie frisch wird meine Abendthrän'
Am frühen Morgen glänzen.
Und nach dem Tod – es wird uns seyn,
Als nach des Rausches Schlummer.
Verrauscht, verschlummert Lebenspein
Und Schmerz und Reu und Kummer.
O Tod, o Schlaf der dich erfand,
Erfand der Menschheit Segen,
Breit aus auf mich dein Schlafgewand,
Zur Ruhe mich zu legen.
Denn was wär unsre Lebenszeit,
Auch unsre Zeit der Freuden?
Ein Strudel von Mühseligkeit,
Ein Wirbel süsser Leiden,
Ein ew'ger Taumel! Holder Schlaf,
Zu neuem Freudenmahle
Für alles, was auch heut mich traf,
Gib mir die Labeschale.

Meter: iambic
XIII. Na poslední list první knihy
by Jaroslav Vrchlický

Na poslední list první knihy
z Tvé ruky co Ti psáti mám?
Jen dík za šťastné okamihy,
jen lásku, kterou v srdci plám.
Jen touhu, býti bližší tobě,
jen prosbu, měj mne ráda dál,
jen povzdech: Tvým zde jako v hrobě,
jen hymnu: Tys můj ideál!
Jen přání, by nám víc přál osud,
než bylo včera a je dnes,
jen triumf, že tě mám až posud,
tvým okem zřím svých do nebes.
Jen naděj, že nám lépe bude,
že najdem se zas bezděky,
a jistotu, že v žití chudé
jsme svými zde – i na věky!

Meter: iambic