PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- 1266 - Acto III, EL REY De Los hechos de Garcilaso de la Vega y moro Tarfe
by Lope de Vega

Nace en el hombre, cuando al mundo nace
derecho de cumplir obligaciones,
y aquel que más usase estas acciones,
más a la tierra y cielo satisface.
El Rey, cabeza de su imperio hace,
a quien en bajas o altas condiciones
siguen los miembros, porque así blasones
honran, que el tiempo volador deshace.
Si imitan, según esto, la cabeza,
y ésta no paga deudas, obligada,
indigna viene a ser de real alteza.
Greida, tu causa está bien sentenciada,
hoy cenizas con inmortal firmeza
laurel de amor, mi obligación pagada.

Meter: polymetric
Ruina de Roma por consentir robos de los gobernadores de sus provincias
by Quevedo

El sacrílego Verres ha venido
con las naves cargadas de trofeos,
de paz culpada, y con tesoros reos,
y triunfos de lo mismo que ha perdido.
¡Oh Roma!, ¿por qué culpa han merecido
grandes principios estos fines feos?
Gastas provincias en hartar deseos
y en ver a tu ladrón enriquecido.
Después que la romana, santa y pura
pobreza pereció, se han coronado
tus delitos, tu afrenta y tu locura.
De tu virtud tus vicios han vengado
a los que sujetó tu fuerza dura,
y aclaman por victoria tu pecado.

Meter: iambic
DUCH NOCI.
by František Soldan

Ten, jehož jsem se vždycky bál,
mne už i tu zas vyšukal
a v nocích temných, bezlesklých
zas dává slyšet mi svůj smích,
a když si dvéře zavírám,
on tlačí se mi v jejich rám
a do oken mi klepe zas,
když zaclonit je toužím v ráz,
a když jsem zhas' a když chci spát,
on klepe silněj do mých vrat
a vichrem se mi rozchechtá
a po zdraví se pozeptá –
Že do pokojů vklouznul as,
to tuším již – Jde z něho mráz,
jak sahá tu kdes rukou svou
a hledá cosi pod hlavou. –
A vím – už bude dávno den,
než vyrvu se mu unaven –

Meter: iambic
HORROR VACUI.
by Julius Skarlandt

Jak v mrazný květ bych žhavé složil čelo,
mě úběl hrudi tvé za noci té se zdál.
Měsíc jak v jeseni by nade hroby plál,
tak svítilo v těch tmách tvé bílé tělo!
Hřích, rudý stín, jenž zvířil srdce naše,
v let divý, závratný, k rozkoše výšinám,
svých očí podivných uhasil krutý plam’,
jak prázdna děs se z dálky sunul plaše...
Však úsměv v tvé jak znovu zkvetl tváři,
máj vonný, mámivý v mé srdce vešel zas.
Modlitbou andělů byl toužebný tvůj hlas
a temno bezedné vítěznou slunce září!

Meter: polymetric
“How well do I recall that walk in state”
by Frederick Goddard Tuckerman

from Sonnets, Third Series

                      V

How well do I recall that walk in state
Across the Common, by the paths we knew:
Myself in silver badge and riband blue,
My little sister with her book and slate;
The elm tree by the Pond, the fence of wood,
The burial place that at the corner stood
Where once we crossed, through the forbidden grate,
The stones that grudg’d us way, the graveside weed,
The ominous wind that turned us half about.
Smit the flying drops, at what a speed
Across the paths, unblessed and unforgiven
We hurried homeward when the day was late
And heard, with awe that left no place for doubt,
God’s anger mutter in the darkened heaven.

Meter: iambic
1L: Großer Brahma, Herr der Mächte!
by Johann Wolfgang Goethe

Großer Brahma, Herr der Mächte!
Alles ist von deinem Samen,
Und so bist du der Gerechte!
Hast du denn allein die Brahmen,
Nur die Rajas und die Reichen,
Hast du sie allein geschaffen?
Oder bist auch du's, der Affen
Werden ließ und unseresgleichen?
Edel sind wir nicht zu nennen:
Denn das Schlechte, das gehört uns,
Und was andre tödlich kennen,
Das alleine, das vermehrt uns.
Mag dies für die Menschen gelten,
Mögen sie uns doch verachten;
Aber du, du sollst uns achten,
Denn du könntest alle schelten.
Also, Herr, nach diesem Flehen,
Segne mich zu deinem Kinde;
Oder
Das auch mich mit dir verbinde!
Denn du hast den Bajaderen
Eine Göttin selbst erhoben;
Auch wir andern, dich zu loben,
Wollen solch ein Wunder hören.

Meter: trochaic
- XXII - A Lisi, cortando flores y rodeada de abejas
by Quevedo

Las rosas que no cortas te dan quejas,
Lisi, de las que escoges por mejores;
las que pisas se quedan inferiores,
por guardar la señal que del pie dejas.
Haces hermoso engaño a las abejas,
que cortejan solícitas tus flores;
llaman a su codicia tus colores:
su instinto burlas, y su error festejas.
Ya que de mí tu condición no quiera
compadecerse, del enjambre hermoso
tenga piedad tu eterna primavera.
Él será afortunado, yo dichoso,
si de tu pecho fabricase cera,
y la miel de tu rostro milagroso.

Meter: polymetric
From the Dark Tower
by Countee Cullen

We shall not always plant while others reap
The golden increment of bursting fruit,
Not always countenance, abject and mute,
That lesser men should hold their brothers cheap;
Not everlastingly while others sleep
Shall we beguile their limbs with mellow flute,
Not always bend to some more subtle brute;
We were not made eternally to weep.

The night whose sable breast relieves the stark
White stars is no less lovely, being dark;
And there are buds that cannot bloom at all
In light, but crumple, piteous, and fall;
So in the dark we hide the heart that bleeds,
And wait, and tend our agonizing seeds.

Meter: iambic
INTERMEZZO.
by Emanuel Lešehrad

Byl vlažný večer... Nebe bez mraku...
Kraj sny se chvěl a z niv táh’ vůní dech...
Nám bylo jak na prahu zázraku,
úsměvy na rtech, hvězdy v pohledech...
Tu pozdní motýl na ňadra ti sed’,
ve rudém přítmí opojen se chvěl
a ssál z nich jako z číše květné med,
pak jako sen kams’ v dálku odletěl...

Meter: iambic
Vzbouření.
by Emanuel Lešehrad

Ten kraj jsem proklel a nikdy nechci ho vidět,
ten kraj, kde v noci hladové hyeny vyjí.
V údolí lkání umírá zasypán šerem
s chorými žaly v truchlivých, morových chýších.
Je čas, kdy člověk poznává sílu svých vášní.
A ještě srdce hlaholí ve chrámu lásky.
A smutné kraje, byť stokrát kraššími byly,
mne nevábí již ve svoje objetí líné...
Nuž půjdu tedy s planoucím mečem v své ruce
hlásati spásu duším, jež shroutily smutky,
bych kázal všude, že dávno nepřišla doba,
kdy třeba zoufat a klnout celému světu,
že třeba doufat a hledět nalézt své štěstí
a něžným květem ověnčit veřeje domu.

Meter: polymetric
El alma
by Baltasar del Alcázar

¿Por qué, sin fruto ¡ay alma! te suspendes
en renovar por horas la memoria
de tu infelice y lamentable historia,
que es atizar el fuego en que te enciendes?
Pues se te dio discurso, mal aprendes
en conocer que tu pasada gloria
huyó como mortal y transitoria,
y que en el cielo está lo que pretendes.
Busca de hoy más la celestial morada;
que allí la hallarás, libre del triste
y general tributo de la muerte,
tan lejos del estado en que la viste,
su temporal belleza eternizada,
pidiendo para ti la misma suerte.

Meter: iambic
1L: Aus des Hochwalds Dunkel, empor zur Sonne,
by Otto Erich Hartleben

Aus des Hochwalds Dunkel, empor zur Sonne,
die hindurchblitzt zwischen dem Laub der Kronen,
ringt und wächst und strebt in die Höh das junge
schwankende Stämmchen.
Nicht gedeihn kanns drunten im kalten Schatten,
aber droben lächelt ihm Licht und Wärme,
droben wirds im sonnigen Blau des Aethers
wiegen das Haupt einst. –
Auch du witterst und spürst, o meine Seele,
hoch ob all der lastenden Nacht der Schmerzen
eines blauen, nimmer getrübten Himmels
göttliche Reinheit.
Auch du dränge zur Höh, o meine Seele,
bis dich krönt das leuchtende Gold der Sonne,
bis vergessen unter dir schweigt des Lebens
wuchernde Wildnis.

Meter: polymetric
Túmulo de Aquiles cuando llegó a él Alejandro
by Quevedo

Por más que el Tiempo en mí se ha paseado,
consumirme, Alejandro, no ha podido:
que del cuerpo que en mí tengo escondido,
fuerzas contra las suyas he sacado.
Aquiles es quien yace sepultado,
y con silencio duerme en largo olvido.
Respeta las cenizas en que ha sido
su valeroso cuerpo desatado.
Rayo fue de la guerra, a Troya espanto;
Júpiter tuvo miedo de su acero,
hasta que dejó el alma el frágil manto.
Diole la eternidad el docto Homero.
No le llores de Envidia; vierte llanto
de lástima de un hado tan severo.

Meter: iambic
Vítej dešti, vítej roso milá,
by František Sušil

Vítej dešti, vítej roso milá,
S tebou po ty smutné nečasy
V nejvnitřnějším nitru souhlasí
Utroba ta moje roztoužilá.
Bolest se v mé duši rozvodnila,
Hoře s hořem pořád zápasí,
Slzy duši slouží v opasy,
V zlaté spony – lkání zasmušilá.
A tak pláči, tak má duše kvílí,
Brzo-li se k mému národu
Pravá blahost s nebes polí schýlí.
Stoná lid, bol jeho nehne žádným,
Každý množí jeho nehodu,
A syn vlastní jest mu vrahem zrádným.

Meter: trochaic
12.
by Rainer Maria Rilke

Heil dem Geist, der uns verbinden mag;
denn wir leben wahrhaft in Figuren.
Und mit kleinen Schritten gehn die Uhren
neben unserm eigentlichen Tag.
Ohne unsern wahren Platz zu kennen,
handeln wir aus wirklichem Bezug.
Die Antennen fühlen die Antennen,
und die leere Ferne trug...
Reine Spannung. O Musik der Kräfte!
Ist nicht durch die läßlichen Geschäfte
jede Störung von dir abgelenkt?
Selbst wenn sich der Bauer sorgt und handelt,
wo die Saat in Sommer sich verwandelt,
reicht er niemals hin. Die Erde

Meter: trochaic
VÍTĚZŮM!
by Xaver Dvořák

Vítězství k požívačnosti nás zve,
jsou pouta v kusy, z tmy jas denní;
jako by vína nalil do krve,
k hlavě nám vstoupá rozjaření.
Zapomenuto všecko! vypadly
z ruk meče: Sem číš! chce se žíti;
se skrání visí vavřín uvadlý,
co na tom, kam se národ řítí!
Stráže se stáhly, holé hranice,
na hradbách věže hlídek prázdné;
opilým zpěvem hlučí ulice,
kde zněly pochody dřív rázné.
A není, kdo by vzkřik’: Hej, do zbraní!
nepřítel v tmách se lstivě plouží;
kdo stará se, zem-li si podmaní,
nad námi poroba že krouží?
Sudetenland že hoří, tam a tam
podkopy zrádné že se kladou?
ó zoufalosti, cítit sám a sám,
že o Svobodu jde nám mladou!
Klid bezstarostný! běda vítězům,
čas není ještě v slávy zdání
jen rozkošem se vzdát, neb národům
už není druhé zmrtvýchvstání!
Hej, vzchop se, vítězi! svou mdlobu střes!
proč váhá odvaha tvá smělá?
okamžik je tu, národe, ó věz:
„když naše zem, buď naší celá!“

Meter: iambic
SLOKY PESSIMISTICKĚ. (I.)
by Věra Vášová

Viď, Hackenschmide? zlo se vrací;
je předem marný zápas náš.
Jsou vytrvalí černí ptáci,
jich mračná křídla uhlídáš,
jak hubená žeň dobra vzejde.
Je předem marný zápas náš.
I dobro někdy navrátí se.
Ten návrat není trvalý.
Černými křídly nebe tmí se,
dřív nežli klasy dozrály,
a marná naděj v duši zmírá,
že návrat ten je trvalý.
Po letech boje co nám zbývá?
Lze soucit mít a lze se smát,
cynicky smát se, jak to bývá,
a při tom všeho litovat.
Ni Satanu víc není dáno
než moci trpět a se smát.
O skálu opřen Démon tmavý,
zrak upiat v dálku nad obzor;
je únava v mdlém sklonu hlavy
a v ostrých rysech starý vzdor.
I on snad nad svou sudbou dumá,
zrak upiat v dálku nad obzor?

Meter: iambic
1. Scherzgedichte
by Christiana Mariana von Ziegler

Da, wo die fahle Pleisse fließt,
Und sich mit sanftem Fall ergießt,
Da fanden sich bey frühem Schein
Aurorens sehr viel Nymphen ein.
Es ward ein froher Tanz bestellt,
Dem jegliche sich zugesellt;
Weil sich ein solch Gestirne wies,
Das sie die Reyhen schliessen hieß.
Das Glücke flocht in frischem Glanz
In ihres Damons Wiegenkranz
Ein neues Lorberblättchen ein;
Dies muste ja gefeyret seyn.
Hier war die gröste Herrlichkeit,
Sie sprungen, tanzten höchst erfreut,
Und stimmten solche Lieder an,
Die man nicht netter hören kann.
Doch mitten in der grösten Lust,
Drang was durch der Gespielen Brust,
Und in der Schäferinnen Ohr,
Daß sich Gesang und Scherz verlohr.
Die Schreckenspost erscholl sogleich.
Schweigt, Kinder, hieß es, trennet euch,
Ach! euer Schäfer, welchen ihr
So wehrt gehalten, flieht von hier.
Er läßt euch auf den Auen stehn,
Um andern Fluhren nachzugehn.
Sein Hirtenstock hat, wie man hört,
Sich in den Wanderstab verkehrt.
Hier fiel den Nymphen Muth und Sinn
Und alle Freud auf einmal hin;
Sie liessen Händ und Reyhen los.
Denn ihr Verlust war gar zu groß.
O! sprachen sie, geht dieser fort,
Und sucht Quartier an fremdem Ort,
So ists um unsre Lust geschehn,
Er wird doch uns nicht wieder sehn.
Der Kummer überhäufte sie;
Und doch gab sich die eine Müh,
Zu dem Orakel hinzugehn,
Es um den Ausspruch anzuflehn.
Sie fragt, und dies nicht ohne Pein:
Wird Damon auch so redlich seyn,
Daß er an unsre Pleisse denkt,
Und ihr noch manchmal Seufzer schenkt?
Ach schlechter Trost: denn dieses sprach:
Seht ihm, verweiste Nymphen, nach;
Hofft nicht, daß er zurücke sieht,
Weil ihm ein grössres Glücke blüht.
So bald er R – – – erblickt.
Und von der Post den Fuß gerückt,
So beut ihm alles, was nur kann,
Quartier und Herz freywillig an.
Man läßt ihm weder Fried noch Ruh;
Zwölf Nymphen reichen hier nicht zu,
Es dürften acht und zwanzig seyn,
Die alle nach dem Damon schreyn.
Doch, härmet euch nicht gar zu sehr,
Indem es doch wohl möglich wär,
Daß dieser Schäfer mit der Zeit,
Vergäß er euch, es noch bereut.
Dies weckte bey dem schnellen Lauf,
Der Nymphen Chor doch wieder auf,
Das sich vom Damon viel versprach;
Drum riefen sie so viel ihm nach:
Beliebter Schäfer, fahre wohl!
Da dich die Pleisse missen soll,
Vergnüge dich in fremder Luft,
Wohin dich Glück und Schicksal ruft.
Wir schneiden, kanns nicht anders seyn,
Den Namen in die Linden ein;
Weil deine Tugend wohl verdient,
Daß dein Gedächtnis immer grünt.

Meter: iambic
100.
by Friedrich Rückert

Ob du nach Mekka magst, ob nach Benares wallen,
Die beste Pilgerschaft ist Gottes Wohlgefallen.

Meter: iambic
Juan Hurtado de Guevara y Mendoza
by Cristóbal de Virués

Sin duda que lleváis triunfante el punto
a todos los que Apolo inflama el pecho
pues vemos en el libro que habéis hecho,
lo dulce y útil dulcemente junto,
con cuanto aplauso y cuanto amor, barrunto
lo recibirá el mundo, satisfecho
que ha de salir para el común provecho
su deseado altísimo trasunto.
Vive dichoso alumno de Elicona
con cuyas vivas obras no sujetas
al vulgo, a la virtud llamas y atizas,
vive, que en vida el Cielo a tu persona
guarda el honor que muy raros Poetas
alcanzaron después de sus cenizas.

Meter: polymetric
1L: Seitdem die Liebe dir genaht, der Reinen,
by Emanuel Geibel

Seitdem die Liebe dir genaht, der Reinen,
Ist's wie ein Zauber über dich gekommen;
In süßem Feuer ist dein Aug' erglommen,
Doch schöner blickt es noch in sel'gem Weinen.
Oft, wenn du wandelst, will es mir erscheinen,
Als sei die ird'sche Schwere dir genommen;
Dein Tun ist wie der Blumen Blühn, der frommen,
Und wie der Engel ist dein Wunsch und Meinen.
Das Wort erblüht von selbst dir zum Gedichte,
Doch schweigst du, strahlt, die Rede zu ergänzen,
Von deiner Stirn die Lieb' im reinsten Lichte.
So sah dereinst, entrückt der Erde Grenzen,
Auf Beatricens schönem Angesichte
Den Strahl des Paradieses Dante glänzen.

Meter: iambic
245. Von der Krippe.
by Angelus Silesius

Die Krippe halt’ ich un für einen Kleinod-schrein/
Weil JEsus drinnen liegt/ der mein Carfunkelstein.

Meter: iambic
Skromná moudrost
by Jan Karník

Modravé vrchy mladých dobrodružství,
kam za obzor jste v šeru zmizely?
Vy žírné lány úrodného mužství,
čí dbalé ruky jste dnes úděly?
Kam odvanuly vůně jarní touhy,
stesk loučení i hrany rozchodů?
Kde cesty k výbojům je zákrut dlouhý,
tak vyzývavě zvoucí k pochodu?
To tam vše zniklo v nenávratnu marném,
však v troskách zachránils přec vlídný kout,
kde plamen v zimě, studna v létě parném,
a v drahou náruč lze se přivinout.
Tam čekej, brachu, až se v proudu rmutném,
člun zjeví s převozníkem v mlčení – –
A denně vzývej Boha v stáří smutném
za rod všech věrných a jich spasení...

Meter: iambic
Deutsche Bewegung
by Franz Grillparzer

Papiergeld hat so manches Land,
Papiernes Recht ist längst bekannt,
Buch und Papier ersetzt Verstand,
Nun macht noch voll die viere,
Aufruhr auf dem Papiere.

Meter: iambic
Z DENNÍKU ASKETY (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

Po noci probděné mdlý dlouhým postem
jsem vyšel v pole – jaro bylo právě...
v květinách motýl, zlatá muška v trávě
a v srdcích lidských radost byla hostem.
Tu slzičky a zvonky nad skalami
se chlubily, co rosy do nich spadlo...
Ó pravdu máte, srdce moje zvadlo,
však za to hlava květe šedinami.
A podél cesty k lesu jabloň planá
se čerstvým sněhem mladých květů leskla,
slyš, po chvilkách si pěnička v nich steskla,
a zvon pěl z dálky první pozdrav rána.
Co po travinách rozsypala rosy
zde láska boží věčná, neobsáhlá –
Ó proč má duše na pustinu zprahlá
o jednu krůpěj bez naděje prosí?
Proč hluchý sad mi, proč jsou smutny lesy?
Ó rychle zpět! Ten jara dech mne dusí!
Mé slabé srdce vyznati se musí,
že závidím přírodě její plesy.
Závidím květu, že se v slunci houpá,
závidím vlně, že do dálky spěje,
závidím slunci, že se zlatem skvěje,
i vlašťovce, že křídlo v modru koupá.
Chci bouř a noc! – Leč kolem jaro pučí,
na skráň mou prší květy jabloňové,
můj hněv s mou kletbou tají v slzy nové,
div srdce mé se v píseň nerozzvučí.
V myšlenkách stojím, a mé nitro tuší,
že, kdo chce jaro v plné poznat kráse,
kdo po bohu a po přírodě ptá se,
dřív musí všecky ve své nosit duši!

Meter: iambic
by Johann Wolfgang von Goethe

Freygebiger wird betrogen,
Geizhafter ausgesogen,
Verständiger irrgeleitet,
Vernünftiger leer geweitet,
Der Harte wird umgangen,
Der Gimpel wird gefangen.
Beherrsche diese Lüge,
Betrogener betrüge!

Meter: iambic
Song: “You charm'd me not with that fair face”
by John Dryden

from An Evening's Love

You charm'd me not with that fair face
      Though it was all divine:
To be another's is the grace,
      That makes me wish you mine.

   The Gods and Fortune take their part
      Who like young monarchs fight;
And boldly dare invade that heart
      Which is another's right.

   First mad with hope we undertake
      To pull up every bar;
But once possess'd, we faintly make
      A dull defensive war.

   Now every friend is turn'd a foe
      In hope to get our store:
And passion makes us cowards grow,
      Which made us brave before.

Meter: iambic
1L: Dem Edlen hier in unserm Kreise,
by Aloys Blumauer

Dem Edlen hier in unserm Kreise,
Der, während wir so manche Maurerreise
Auf eb'nem Boden ganz bequem vollbracht,
Die Runde um die Welt gemacht,
Der da, geführt durch alle Elemente,
Vom Thau des Himmels und vom Blitze mehr
Als mancher Lehrling, der auch noch so sehr
Von Feu'r und Wasser litt, uns sagen könnte,
Und dessen ganze Fahrt, wo immerdar
Der Tod ihn an aus hundert Schlünden gähnte,
Ein ewiges
Der aber auch dafür auf seinem schweren Pfade
Auf zwei und siebzig volle Grade
Dem Pole nahe rückte, und daher
Die neidenswerthe Freude hatte,
Daß er sich seinem Ziele mehr –
Als mancher Maurer sich dem seinen – nahte;
Der mit Begierde da nach jeder Spur
Von Weisheit und von Menschenkenntniß haschte,
Und die so mannichfalt'ge, menschliche Natur
Bald in dem höchsten Putze, und bald nur
Im Negligee, wie bei'm Erwachen, überraschte;
Der in dem Bilde, das uns seine Hand
Davon entwarf, auch nicht den kleinsten Zug verfehlte,
Und uns den Menschen, so wie er in jedem Land
Ihn von Natur und Kunst gebildet fand,
Rein, wie die Wahrheit selbst, vor Augen stellte;
Kurzum dem Mann, der – wie sein Werk beweist –
Als Meister um die Welt gereist,
Dem, Brüder, wollen wir zu fernerem Gedeihen
Der schweren Reisekunst dies Freudenfeuer weihen,
Und uns dabei der Hoffnung freuen:
Es schmeck' ihm hier ein kleines Brudermahl
In unsern milden Zonen besser,
Als dort ein – wär's auch maurerisches – Mahl
Bei einem Bruder Menschenfresser.

Meter: iambic
Mladým.
by Jaroslav Vrchlický

V svých číších mok my nesem zvětralý,
vy ohnivějším prý jste zvykli vínům;
před sebe zříte jen – já do dáli,
kde vy jak my, vše rovno bude stínům.
Zas přijdou mladší, jim se bude zdát,
že ohnivější víno jich než vaše,
však co jest pravé, bude stejně plát
přes hesla škol a módy bude hřát
všech srdce, kdo to cítí, a jen plaše
se bojí, k tomu se znát.
Nuž tedy, ať rozhodne budoucnost,
čí slunce lépe svítí, silněj’ hřeje,
my všichni krásu chtěli – to je dost,
cíl daleký jest a jej mlha kreje.
My hotovi se všeho, všeho vzdát,
vy příštích desillusí kandidati,
a všichni bratři v tom: chtít kvést a zrát,
a plnou hrstí z kvasu žití brát,
a všichni v práci, poctivá když, svatí,
z nás každý oběť i kat!
My zvětralí vám zvolna větrajícím
svou pozvedáme číš,
ať chrstne růžným i svraštělým lícím
svou zlatou pěnu výš!
Když poesie v ní i krása kvete,
v nás sebe nezapřete, –
vše ostatní – hrobu jest tiš!

Meter: iambic
[daß Weib Kotyttaris, der Waschsack graw von Haaren]
by Simon Dach

Daß Weib Kotyttaris, der Waschsack graw von Haaren,
Für welcher Nestor nicht der ältest ist an Jahren,
Die Hirsch auch überlebt vnd frisch vnd vnverwandt
Ihr Alter wiederumb zehlt an der lincken Hand,
Lebt alß ein Mägdchen starck von Augen vnd von Füssen:
Ich sorg, es wirdt dem Tod ietzt etwas schaden müssen.

Meter: iambic
Von den Farben.
by Barthold Heinrich Brockes

Fällt es durch ein Chrystall, das gantz durchsichtig, rein,
In welchem nichts, das ihnen gleich, zu finden.
Daselbst nun können wir den Rückbruch nicht ergründen,
Durch den so schnellen Glantz,
Der fast das Aug erschreckt.
Es wird der Farben Schmuck vom Regen-Bogen, gantz
In einem Prisma, uns entdeckt.

Meter: iambic
Tanec.
by Beneš Metod Kulda

Tančilo se, tancuje se, tančiti se bude,
nejen v naší drahé vlasti, ale v světě všude.
Tanec není věcí hříšnou, hanlivou sám v sobě,
tančí-li se v místě slušném, v náležité době.
Ale tanec přece často lidem velmi škodí,
mnoho strastí, mnoho žalu do rodiny vodí.
Mnohý synek, mnohá dcerka krátce raduje se,
ale často těžkou nemoc domů s sebou nese.
Jiný zase tancem bývá přiveden až k hříchu,
podkopá si blahý život a je lidem k smíchu.
Málo komu z tance prospěch opravdový vzniká,
za to mnohý lehkovážný tance dlouho pyká.

Meter: trochaic
3 ...., nepíšu Vám
by Jan Evangelista Nečas

...., nepíšu Vám
veršů, které kypí varem;
skromnou kytku z luk i lesů
nesu darem;
příroda ji vykouzlila
v rozkvétání;
přijměte ji jako pozdrav
s našich strání!

Meter: trochaic
- CLV -
by Gutierre de Cetina

Golfo de mar con gran fortuna airado
se puede comparar la vida mía;
van las ondas do el viento las envía
y las de mi vivir do quiere el hado;
no hallan suelo al golfo, ni hallado
será cabo jamás en mi porfía;
en el golfo hay mil monstruos que el mar cría,
mi recelo mil monstruos ha criado;
en el mar guía el norte, a mí una estrella;
nadie se fía del mar, de nada fío;
vase allí con temor, yo temeroso;
por mis cuidados van, naves por ella.
Y si en algo difiere el vivir mío,
es que se aplaca el mar, yo no reposo.

Meter: polymetric
SMUTNÁ PÍSEŇ VESNICKÉHO ŠPRÝMAŘE
by Viktor Dyk

Ku předu jdeme, je-li vhodná chvíle,
vhodná-li chvíle, jdeme zase zpět.
Při kterémkoli tak nás vidím díle:
ne dobří, zlí ne. Něco uprostřed.
Vábeni věčně vším, co pro nás cizí,
jdem’ šumařiti v chladný pro nás svět.
Na půli cesty tato náhle mizí.
– Ne sví, ne cizí. Něco uprostřed.
Zvedneme ruku. Potom zase klesne.
Dnes oheň v nás. A zítra zase led.
Hrozí se dnes, a zítra sotva hlesne.
– Ne živí, mrtví ne. Tak něco uprostřed.

Meter: iambic
Sonntags- und Fest-Gedancken.
by Hans Assmann von Abschatz

Ich bin zwar Sünden-voll/ doch wiltu bey mir bleiben/
O HERR/ so soll mein Kahn nach deinem Willen trei-
ben.

Meter: iambic