PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
107.  Der thörichte verlust.
by Angelus Silesius

Mit hundert wil GOtt eins bezahln im ewgen Leben:
Wie thöricht seind wir doch/ daß wir nicht alls hin geben!

Meter: iambic
1L: In Kapellen mit schrägen Gewölben zerfallnen Verließen
by Ernst Stadler

In Kapellen mit schrägen Gewölben zerfallnen Verließen
und Scheiben flammrot wie Mohn und wie Perlen grün
und Marmoraltären über verwitterten Fliesen
sah ich die Nächte wie goldne Gewässer verblühn:
der schlaffe Rauch zerstäubt aus geschwungnen Fialen
hing noch wie Nebel schwankend in starrender Luft
auf Scharlachgewirken die bernsteinschillernden Schalen
schwammen wie Meergrundwunder im bläulichen Duft.
In dämmrigen Nischen die alten süßen Madonnen
lächelten müd und wonnig aus goldrundem Schein.
Rieselnde Träume hielten mich rankend umsponnen
säuselnde Lieder sangen mich selig ein.
Des wirbelnden Frühlings leise girrendes Locken
der Sommernächte Duftrausch weckte mich nicht:
Blaß aus Fernen läuteten weiße Glocken ...
Grün aus Kuppeln sickerte goldiges Licht ...

Meter: iambic
Las mujeres en berlina – La soltera
by Jacinto Labaila

Ligera como un pájaro y compuesta,
siempre en la calle y siempre en el paseo,
por llamar la atención del sexo feo,
va peinada, lamida y peripuesta.
A salir de su estado está dispuesta
y acepta el amoroso devaneo
que pueda conducirla al himeneo:
Casaca busca, la cuestión es esta
De agradar a los hombres sólo cuida
y como en este tema persevera,
halágalos en todos los sentidos:
Va a pescar en el río de la vida,
que hablando sin ambages, la
                        soltera
es una caña de pescar maridos

Meter: polymetric
De El gran Semiramis
by Andrés Rey de Artieda

Ya el tiempo con su vuelo acostumbrado
ha traído a tal punto mis deseos
que libre, sin ficciones ni rodeos
muestre mi corazón fuerte y osado
El Capitán y Rey tan señalado,
que con tan grandes triunfos y
                     trofeos
de persa, libios, medos, nabateos
y de otros mil sus templos ha adornado,
no ha sido Ninías, como habéis creído,
¡oh mil vasallos fuertes y leales,
sino su madre, puesta en su vestido!
Yo he sido el Capitán de los Reales,
y mi querido hijo es quien ha
                     sido
virgen entre las vírgenes vestales.5

Meter: polymetric
Gedult das beste Mittel
 bei
 selbst verursachten Leiden.
by Johann Justus Ebeling

Die Menschen klagen oft bei ihrem Leid
und Schmerzen,
Und murren über
Woher ihr Leiden rührt. Der Höch-
Von der empfundnen Noth, die Quell und Ursach
Jüngst hört ich einen schrein: Er hätt es an den
Dies leidend Ungemach erwekt ihm Klag und Thrä-
Ich sprach woher kommt es; Freund! gib die Ur-
Er sprach: Es quälet mich ein faul und hohler
Ich habe es versäumt, daß ich mit Tobaks Aschen,
Nicht fleißig meinen Zahn gerieben und gewaschen.
Nun war die Antwort drauf: Du bist es selbsten
Was ist die Arzenei? Das Kräutlein, die Ge-
Es kommt das Uebel her von der entstandnen Fäu-
Die von der Faulheit kommt; die selbst geschlagne
Erträgt man mit Gedult, bis daß sie ist curirt:
Drum übe solche aus, bis sich der Schmerz ver-

Meter: iambic
BUSTO DE DAMA
by José Santos Chocano

Tu cabeza imperial ciñe una aureola
de blanca luz. Con gentileza suma,
tu busto surge como flor de espuma,
de los encajes en la blanda ola.
Alguien pintó tu faz, tal vez tú sola;
pero ese tinte que en tu faz se esfuma
te hace, ante el Arte que a tus pies se abruma,
émula de la Elvira de Argensola.
Encerrado tu busto en marco de oro,
tu prodigiosa faz fuera un tesoro
de nácar y marfil, ébano y rosa...
¡En lienzo tal, la fantasía inquieta
podría ver mi firma de poeta
sobre tu hombro, como una mariposa!

Meter: iambic
Iv.
by Joseph von Eichendorff

Ach Liebchen, dich ließ ich zurücke,
Mein liebes, herziges Kind,
Da lauern viel Menschen voll Tücke,
Die sind dir so feindlich gesinnt.
Die möchten so gerne zerstören
Auf Erden das schöne Fest,
Ach könnte das Lieben aufhören,
So mögen sie nehmen den Rest.
Und alle die grünen Orte,
Wo wir gegangen im Wald,
Die sind nun wohl anders geworden,
Da ist's nun so still und kalt.
Da sind nun am kalten Himmel
Viel tausend Sterne gestellt,
Es scheint ihr goldnes Gewimmel
Weit übers beschneite Feld.
Mein' Seele ist so beklommen,
Die Gassen sind leer und todt,
Da hab' ich die Laute genommen
Und singe in meiner Noth.
Ach wär' ich im stillen Hafen!
Kalte Winde am Fenster gehn,
Schlaf ruhig, mein Liebchen, schlafe,
Treu' Liebe wird ewig bestehn!

Meter: polymetric
VI.
by Karel Babánek

Na lukách kvítí rozkvétá,
já trhám je a vrhám v proud,
neste je vlny do světa.
A úsměv tkví mi na retech,
můj obraz vlny neste mu,
aby mě poznal po letech.
Jsou zrádné břehy, zrádný proud.
Rozplynul obraz, vzaly květ
zelené břehy do svých pout.

Meter: iambic
Z ARIELOVÝCH ZÁPISKŮ.
by Karel Sabina

Jakou se těší výhodou
Tvář hlaďounká, ústrojné tělo,
Vzhled jasný, duchaplné čelo –
Komuž jsou dány přírodou?
Sličnost se hravě v srdce vloudí!
Leč žádné kde nevábí vnady,
Tam citů neplatí poklady,
Osamotnělé srdce bloudí
A nyje. Přelud někdy snivý
Oblétne víčka roztoužená,
Pláče však duše přesoužená,
Že osud není spravedlivý! –
Nejsem-li světu odcizen?
S chorobným tělem chudobu
A žal svůj nesu samoten,
Až bídu svou i nezdobu
V první věčného světla den
Na věky složím do hrobu!

Meter: iambic
1L: Wann die Flöh die Weiber necken,
by Friedrich von Logau

Wann die Flöh die Weiber necken,
Wil die Lufft bald Näß erwecken;
Wann sie sticht der böse Wurm,
Folgt gewiß ein Hagel-Sturm.

Meter: trochaic
- 1187 - Acto II, LISARDO
by Lope de Vega

¿Qué pretende mi loco pensamiento
volando al sol con alas atrevido?
Un loco amor que le ha desvanecido,
por su hermosura, en la región del viento.
Disculpase de tanto perdimiento
con decir que es mejor morir perdido;
que ninguno murió por atrevido
sin fama de su mismo atrevimiento.
Mas ¿qué gloria, qué títulos, qué nombre
puedo esperar cuando me alienta el aura
de su favor, cuando el temor me asombre?
Pues es forzoso, si mi ser restaura,
ya que el ser aborrece por ser hombre,
deja de ser para querer a Laura.

Meter: polymetric
Lístku břízy.
by Alois Škampa

Ty zlatý lístku břízy,
jenž na sněti se kýváš
a vesele se díváš,
když jeseň tká svou přízi,
sem ke mně na luh lesní:
když bříza v šum se vesní
a haluz tvá se hne s ní –
ach, ve svém malém štěstí
tam v šeptu ratolestí
ty nevíš, jak je, snílku,
když zpěv mu prsa těsní!
Ty zlatý lístku břízy,
jenž u výši se houpáš
a v záři slunce koupáš
pln vonné, sladké mízy –
tak, jak tvůj zjev se třese,
když moře stromů vzdme se
a jaro zpívá v lese –
tak duše moje dětská
se blahem chvěje všecka,
když na svých bílých křídlech
si pírko štěstí nese!
Ty zlatý lístku břízy,
víš vše, co pták si hvízdá,
jenž staví si krov hnízda
v stín hedvábné tvé řízy;
ty větve na vrcholi
mne zříš, jak v luh sem holý
chodívám k tobě z polí,
jak v lesů slavné tiši
zde sním a verše píši –
leč nevíš, jak mne při tom
tak často srdce bolí!

Meter: iambic
SOFOKLES
by Jaroslav Vrchlický

Není mrtva antická tragédie.
Žije v tobě, velebný, velký kmete,
který laury přesycen umřít směl jsi
Hélia darem.
Jako héros týčíš se v jasu slunce,
zvyklý drama na drama stále vršit,
krotit vášně grácií, přísné sudby
sladiti v souzvuk.
Tolikráte hladové tyto šelmy
lehly k tvojí obrovské, mocné noze,
zkolébány lahodou tvojich rytmů,
chórů tvých hudbou!
Přísné stíny Aischyla obřích postav,
mírem, něhou lidskosti ozářeny
náhlé něhy staly se vyznavači,
růžový Erós
vítězící, nezdolným tvojím kouzlem,
jak by prutem pokoje dotknul se jich:
soulad, ticho dýchají, upoutány
řádem a kázní.
Vše jest hudbou. Mohutnost lví a síla!
Vše jest zázrak, lahoda, úsměv nebes!
Majestátem tragiky v stínu Orku
Charitky tančí.

Meter: trochaic
- LIII - Perseverancia vence dificultades
by Pedro Soto de Rojas

Áspero corazón, voluntad dura,
de dulce pecho, y alma generosa,
la triste muerte en mí será forzosa
si este vuestro rigor gran tiempo dura.
Pues cuando nace; y muere la verdura:
cuando la noche, y la mañana hermosa
lloró sin descansar, bien poderosa
causa es mi loco amor, y mi ventura;
Con todo vivo a la esperanza asido,
viendo, que poco humos, continuamente,
si cal, un mármol gasta endurecido,
y así a ti (en nada al mármol diferente)
te gastará mi llanto, y mi gemido
podrá rendirte voluntad valiente.

Meter: iambic
- 1162 - Acto I, FLORELLA
by Lope de Vega

Venció Alejandro mi constante pecho;
no hay al primer amor mujer constante,
y de mi fortaleza, lo importante
por tierra puso el tiempo a mi despecho.
El alto muro de mi honor deshecho,
labrado de mil puntas de diamante,
mandó al alcaide que al amor levante
la puente levadiza al paso estrecho.
Para que la mujer escuche y crea,
naturaleza al principal sentido,
que es el oír, con cera le rodea.
¡Oh, mujeres! Si amor no os ha rendido,
¿qué importa que diamante el pecho sea,
si es de cera la puerta del oído?

Meter: iambic
IX.
by Josef Kubelka

Tvá píseň tak zvolna umlká
a doznívá v mrtvé hluši.
Ó zahrej ji ještě jedenkrát,
ten akkordů snivý vodopád
je balsámem choré duši.
Ó zahrej ji ještě jedenkrát,
ať chorou mi duši zléčí,
ať pocítím, v hlubinách zvířená,
však blažena, šťastna a smířena
jak před bohem lásky klečí.

Meter: dactylic
Neid der Sehnsucht
by Nikolaus Lenau

Die Bäche rauschen
Der Frühlingssonne,
Hell singen die Vögel,
Es lauschen die Blüten,
Und sprachlos ringen
Sich Wonnedüfte
Aus ihrem Busen;
Und ich muß trauern,
Denn nimmer strahlt mir
Dein Aug, o Geliebte! –
Nicht über den Wellen
Des Ozeanes,
Nicht über den Sternen
Und nicht im Lande
Der Phantasien
Ist meine Heimat;
Ich finde sie nur
In deinem Auge!
Was je mir freudig
Beseelte das Leben,
Was nach dem Tode
Mir weckte die Sehnsucht,
Entschwundner Kindheit
Fröhliche Tage
Und meiner Jugend
Himmlische Träume,
Von meinen Toten
Trauliche Grüße
Und meiner Gottheit
Stärkenden Anblick,
Das alles find ich
In deinem Auge,
O meine Geliebte!
Nun bist du ferne,
Und bitter beneiden
Muß jeden Stein ich
Und jede Blume,
Beneiden die kalten
Menschen und Sterne,
An die du vergeudest
Die süßen Blicke.

Meter: polymetric
V moři květů.
by Adolf Heyduk

Pln květů luh i chrám i rov
i mysl druhdy snivá;
hruď plna písní beze slov
a citu duše tklivá.
Pln slunce za dne stromů list
a za noci pln rosy;
čím blažen vůkol svět – jsem jist –
i člověk v srdci nosí.
Vše kouzlem omlazuje čas:
trn meze, polní hruši,
šum lesa, ptáků zvučný hlas,
i tvorstva znylou duši.

Meter: iambic
25.
by Friedrich von Logau

Es liebet nicht sein Kind,
Der keine Rutte bind;
Das Hertzeleid belohnet
Den, der der Kinder schonet.

Meter: iambic
III.
by Josef Kubelka

Letěla hvězdička s blankytu –
jako by v trní, hloží:
a já jsem poznal ji po svitu –
byla to slza boží.
Zapadla neznána od lidí –
v světě juž nejináče:
člověk tak bídný a nevidí,
že sám Bůh nad ním pláče.

Meter: polymetric
Prostřednost.
by Jaroslav Kvapil

Vlnou hnána, větrem štvána,
mořskou plání tříska plula,
nekonečnem kolébána,
nevznesla se, netonula.
V nekonečnou dálku jinou,
na svých křídlech pršku světla,
rozvlněnou nad hladinou
babočka výš k slunci létla.
Na dně moře perla spala,
spala v hloubi nekonečné,
jako bílá hvězda plála
z nekonečné dráhy mléčné.
Vesmírem žhnul slunce plamen,
z bezedna břeh země kynul –
věčnem zpit a chvilkou zmámen,
šťastný motýl v slunci zhynul.
Vzbouřila se moře síla,
jeho pěna v břehy stříkla –
jako velká hvězda bílá
perla v moři navždy znikla.
Kde je tříska? Nevzletěla,
nekonečnem netěkala,
netonula osamělá,
na dně moře nezaplála.
Na hladině v slunci bílém
bezpečna a pyšna byla,
nad perlou i pod motýlem
bezpečně a pyšně zhnila.

Meter: trochaic
- LIV -
by Bernardino de Rebolledo

¡O cuán inútil yace! ¡Cuán postrada
esta parte mortal, si ya no muerta,
a todo amago de dolor despierta,
a todo esfuerzo de Virtud negada!
La inmaterial en ella complicada
de su conocimiento más incierta,
y distinguirle con verdad no acierta
de la prisión ha que se ve obligada.
Socorredla Señor, para que pueda
abalanzarse a vos antes que rompa
lazo de meritorias asperezas.
Pues cuando libertad se le conceda
a de volver la formidable trompa
a conformar las dos naturalezas.

Meter: iambic
- 2 -
by Lope de Vega

Divino labrador, honor de España,
que a pesar de la bárbara fiereza
traías en la mano la cabeza,
por no morir en la heredad extraña.
El ejército muerto, la montaña
de cuerpos troncos, tanta fortaleza
admira, y da lugar a la riqueza
del vuestro insigne por tan alta hazaña.
Muertos responden a quien habla muerto,
y la patria de tales ciudadanos
de muro a muro a ser sepulcro viene.
Dichosa Zaragoza por Lamberto,
que tiene su cabeza por sus manos,
y ella su cuerpo por cabeza tiene.

Meter: iambic
- LXVII -
by Juan de Tassis y Peralta

Mil veces afrentado en esta vida,
quisiera ya romper sus duros lazos;
pero pónenme estorbos y embarazos
la ley que guardo, sólo a vos debida.
Hubiera mi paciencia inadvertida
las cadenas de amor hecho pedazos,
mas la culpa y dolor, que andan a brazos,
a mi sólo razón dejan vencida.
Así queda la duda declarada
y el corazón, señora, condenado
a que espere de vos lo que más sienta.
Ríndese la razón desconfiada,
porque sufrir la vida en tal estado
no solamente es daño, sino afrenta.

Meter: polymetric
Primaveral – El secreto de la vida
by Leopoldo Trenor

Y así sigo mi curso vacilante,
escuchando esas voces que en
                        rumores
apagan de los años los rigores
en temida derrota agonizante
Dejo al sabio, impotente en su pedante,
burlado orgullo; piso a los rencores
cual reptil venenoso; los amores
lloran el roto encanto de un instante
Miro a la humanidad en su congojas
caminar abatida entre las hojas,
muestras de la belleza fenecida.
Sólo de los humildes en la santa
resignación, voz de esperanza
                        canta
el secreto inefable de la vida

Meter: polymetric
1L: Um meine Gondel kos't der Wind,
by Betty Paoli

Um meine Gondel kos't der Wind,
Und macht die Wellen spielend schäumen.
Sein Geisterhauch umweht mich lind,
Ich denke: Also muß ein Kind
In seiner Wiege ruh'n und träumen.
Die Gondel trägt mich weit hinaus
Nach mondbeglänzten Meeresräumen,
Und bei der Fluthen leisem Braus
Denk' ich: So mag's im letzten Haus,
Im Sarg' sich wonnig ruh'n und träumen.

Meter: iambic
16.
by Justinus Kerner

Die Geistin hier in schwarzer Tracht
Schwebt aus der Burg jedwede Nacht,
Sobald tönt zwölf des Turmes Glocke;
Auf ihrem langen schwarzen Rocke
Sich bildet ein Gerippe dann,
Das Totengeripp' von ihrem Mann;
Wie Phosphor leuchtet's durch die Nacht,
Sie hat durch Gift ihn umgebracht.
Schwebt sie durch meines Gartens Hecke,
Ich morgens stets mit Schau'r entdecke,
Daß rings von meinen Blumen allen
Die Blätter liegen abgefallen.

Meter: iambic
Die Sonne:
by Georg Philipp Harsdörffer

Es eilet und pfeilet mein güldener Wagen/
den Stunden verbunden in Wolcken getragen:
Vom Morgen biß Abend begleitet die Zeit
das Beten/ die Arbeit und eitele Freud.

Meter: amphibrachic
1L: Muhme Rehler hatt' 'n Garten,
by Adolf Glaßbrenner

Muhme Rehler hatt' 'n Garten,
Ach, 'n wunderschönen Garten!
Und der war vergittert.
In dem Garten stand ein Baum,
Ach, ein wunderschöner Baum!
Der gibt Dir nicht Schatten.
Auf dem Baum, da war ein Zweig,
Ach, ein wunderschöner Zweig!
Dein sind nicht die Früchte.
Auf dem Zweig da war ein Nest,
Ach, ein wunderschönes Nest!
Nur für große Vögel.
In dem Nest, da lag ein Ei!
Ach, ein wunderschönes Ei!
Das ist Dein, mein Söhnchen.
In dem Ei, da steht geschrieben:
Du sollst Deinen König lieben.

Meter: trochaic
Soneto
by Juan Bautista Arriaza

Soñaba yo; y en lecho damasquino
una hermosa matrona vi dormida
y entre su misma prole acometida
por un tirano y pérfido Tarquino.
En vano intentan del fatal destino
sus hijos redimir a la afligida;
que ellos sin armas luchan por su vida,
y armado estaba el bárbaro asesino.
Ya el traidor casi su maldad corona;
cuando junto a las márgenes del Duero
se alza un hijo de Marte y de Belona:
Vuela, llega, derriba al monstruo fiero;
y era la Iberia la infeliz matrona,
y era Wellington el audaz guerrero.

Meter: polymetric
Most Sweet it is
by William Wordsworth

Most sweet it is with unuplifted eyes
To pace the ground, if path be there or none,
While a fair region round the traveller lies
Which he forbears again to look upon;
Pleased rather with some soft ideal scene,
The work of Fancy, or some happy tone
Of meditation, slipping in between
The beauty coming and the beauty gone.
If Thought and Love desert us, from that day
Let us break off all commerce with the Muse:
With Thought and Love companions of our way,
Whate'er the senses take or may refuse,
The Mind's internal heaven shall shed her dews
Of inspiration on the humblest lay.

Meter: polymetric
Respuesta a don Luis de Góngora por no premiar sus versos en un certamen
by Juan de Pineda

En la justa muy justa la sentencia
dio el Padre Racionero almidonado,
sino os contenta un so, no es de cuidado,
que un arre os vendrá bien, tened paciencia
Al fin os consoláis, que esta dolencia,
es más antigua en Vos, y este pecado;
y así lo confesáis, que habéis quedado,
sin premio por divina providencia.
Es justa de una rosa Espina vete,
que aquí querer picar es desatino,
porque en cosas del Cielo nos promete.
Decid tu ingenio siempre, no te atino,
que como está en tal caso mi bonete,
picos le sobran, y le falta tino.

Meter: polymetric
- XXXIV - Al suceso de Jacob y Raquel
by Trillo y Figueroa

Siete veces el sol quitado había
al frío polo el tenebroso velo,
cuando Jacob el engañado vuelo
segunda vez a la esperanza fía,
en cambio de las llamas en que ardía,
examinaba un perezoso hielo,
sin que apagase tan infiel recelo
el ardor que en su fe resplandecía.
¡Oh amor de ningún hombre imaginado!
¡Oh suerte, no de alguno conseguida!
¿Qué hubiese vida igual a incendio tanto?
Poco fue amar, pues pudo ser premiado
tan largo amor en tan pequeña vida,
y tanto riesgo en tan debido llanto.

Meter: iambic
ROMANCE JESENĚ.
by Jan Karník

Tříšť zlatých fáborů a rudé baldachýny
k svým hodům svatebním když Jeseň rozvěsil,
sám časným soumrakem kol šeré rozvaliny
jak švarný lovec šel a srny vyděsil.
Pak stanul zamlkle, vpřed slídě sivým okem,
kde Léto, děvčice, jak rudé zlato vlas,
šla z polí sklizených, šla s písní plavným krokem,
až kyprý chvěl se prs a plný bok se třás.
Když došla v rozcestí, kde lovec lačně čekal,
je sloučil polibek – však chmurný milenec
se vymknul z objetí, jak by se vášně lekal,
pak vbodl v bílou hruď jí dýku po jílec.
A skokem prchá v dál, leč vzteklé feny za ním,
a vyjí skučivě, jak zardoušenců sten –
den ze dne v sirou poušť ho ženou divým štvaním,
až kraje zlatohlav je zdrán a popleněn...

Meter: polymetric
Druhům.
by Jan Ježek

Jsou chvíle vážné v lidském životě,
kdy mocně dmou se ňadra nadšením
a duše strádající v klopotě
okřívá nebes rosy zmlazením;
a nitra hloubí – chrám to v Sálemě,
v němž Pán si zvolil zemské přístřeší –
prochvívá bázeň svatá tajemně
a bázní tou se duše potěší.
Ba chvíle vážná střelou přiletí,
kdy arcipastýř sluhy pokorné
ve službu Hospodinu zasvětí,
jho sladké vloží rámě na věrné.
A všem vyžádav s nebe pomoci
roznítí slovem vřelým dělníky,
jak kormidelník bouřné za noci
pobádá úzkostlivé lodníky.
A mnohý dříve než se naděje,
již vyslán bude v cizí krajiny,
by rovnal spádné řeky peřeje
a v plodné role vzdělal mýtiny.
Kéž slova prostá v duše hlubinu
si vryjete – vždyť k druhům mluví druh –
ta provodíž Vás v dálnou cizinu,
až rozptýlí se milých pevný kruh.
Jest svatý boj za drahou domovinu,
když nepřítel ji drzý pustoší.
Ký div, že srdce bouří v každém synu,
že chápe meč, kdo žil jen rozkoší. –
Když Víra svatá, Církev v nebezpečí
a litý zhoubce úklady jí strojí,
kdož z Vás chce zírat líně k tuhé seči,
či k vrahu přejít zrádně v krutém boji? –
Ni jediný! – Jak skála moje víra,
že za církev svůj život v oběť dáte,
– kdo za Krista mře, ten přec neumírá! –
a v žití, v smrti při Ní setrváte.
Neb žádné bejlí v širošírém světě
víc zhoubných jedů nemá ve plodu,
ni v hebkém pelu, aniž v svůdném květě:
co bázeň plachý v zisku průvodu.
Kéž povždy snahy, tužby stejné máte,
druh na druha modlitbou vzpomínáte.
Bys skráně své ověnčil vavřínem,
vždy lépe bude v světě plném zrad,
– snad zmyji zřel’s pod vábným jasmínem? –
svůj jazyk zamknout v málomluvný hrad.
Ten věrný dělník Páně na vinici,
jež k činu přilne víc než ke slovu
a s čela setřev krůpěje perlící
se chutě díla chopí poznovu.
Kéž povždy snahy, tužby stejné máte,
druh na druha modlitbou vzpomínáte.
Ať nikdy strasti, bída, utrpení
Vás z cesty spásy o krok nezvrátí;
vždyť mocný osten najde v zaslíbení
kněz povždy, naděje jenž netratí.
Nechť svět se sápe jako draví supi,
by od pravé vás zdržel cnosti dráhy,
byť v posměch vás uváděl do potupy –
soud světa dým, jenž mizí v výši záhy.
Kéž povždy tužby, snahy stejné máte,
druh na druha modlitbou vzpomínáte.
„Pán úděl náš!“ to budiž vaše heslo
ve rozbouřeném víru života,
jím řiďte se, byť zlomeno i veslo
a koráb žití v bouři troskotá.
Pak šťastně zakotvíte před přístavem,
v němž sluhy věrné očekává Pán,
by ozdobené kmentem, zlatohlavem
sám uvedl ve věčné slávy stán.
Kéž po vždy snahy, tužby stejné máte,
druh na druha modlitbou vzpomínáte!

Meter: iambic
1.
by Joseph von Eichendorff

Unten endlos nichts als Wasser,
Droben Himmel still und weit,
Nur das Götterland, das blasse,
Lag in Meereseinsamkeit,
Wo auf farbenlosen Matten
Gipfel wie in Träumen stehn,
Und Gestalten ohne Schatten
Ewig lautlos sich ergehn.
Zwischen grauen Wolkenschweifen,
Die verschlafen Berg und Flut
Mit den langen Schleiern streifen,
Hoch der Göttervater ruht.
Heut zu fischen ihn gelüstet,
Und vom zack'gen Felsenhang
In des Meeres grüne Wüste
Senket er die Schnur zum Fang.
Sinnend sitzt er, und es flattern
Bart und Haar im Sturme weit,
Und die Zeit wird ihm so lange
In der stillen Ewigkeit.
Da fühlt er die Angel zucken:
»ei, das ist ein schwerer Fisch!«
Freudig fängt er an zu rucken,
Stemmt sich, zieht und windet frisch.
Sieh, da hebt er Felsenspitzen
Langsam aus der Wasser Grund,
Und erschrocken aus den Ritzen
Schießen schupp'ge Schlangen bunt;
Ringelnd' Ungetüm' der Tiefen,
Die im öden Wogenhaus
In der grünen Dämmrung schliefen,
Stürzen sich ins Meer hinaus.
Doch der Vater hebt aufs neue,
Und Gebirge, Tal und Strand
Taucht allmählich auf ins Freie;
Und es grünt das junge Land,
Irrend farb'ge Lichter schweifen
Und von Blumen glänzt die Flur,
Wo des Vaters Blick' sie streifen –
Da zerreißt die Angelschnur.
Wie 'ne liebliche Sirene
Halb nun überm Wellenglanz,
Staunend ob der eignen Schöne,
Schwebt es mit dem Blütenkranz,
Bei der Lüfte lindem Fächeln
Sich im Meer, das rosig brennt,
Spiegelnd mit verschämtem Lächeln –
Erde sie der Vater nennt.

Meter: trochaic
REKOVÉ MARATONŠTÍ.
by Adolf Heyduk

„Chci zem a vodu známkou poddanosti!“
děl Řekům Pers; ti posly však mu jali
a na pohanu do studně je dali:
„Nuž, země teď i vody máte dosti!“
Hned voje Dariovy v divé zlosti
k zdem Athénským jak mraků tlum se hnaly,
leč v Marathonské pláni přivítali
lid s Miltiadem divoké ty hosti.
Řek jeden na sto Persů byl v tom boji,
a přece zbraní vítězil i duchem;
plálť láskou k svobodě a vlasti svojí.
Jeť čarná síla v podvojném tom zdroji
a roste v nadšení až mocným vzruchem;
čím národ sta let strádal, rázem hojí. –
Vždy žijí ti, kdo pro vlast padli v boji.

Meter: iambic