PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sen.
by František Kyselý

Sbor sester k Matce Boží pomodlit se chvátá;
z nich nejvíce k ní Klára láskou rozehřáta.
V tak vroucném před obrazem kleká zanícení,
že o stupeň si nohu zraní na holeni.
V síň nemocných ji vnesou, vloží do postele
a něžnou útrpností zahrnují vřele.
Noc bezesnou a strastnou počítají mnohou,
již probdět bude Kláře s poraněnou nohou.
Než udřimovat vidí trpitelku mladou
a mlčky z tiché síně nemocných se kradou.
Již Kláru sílí spánek lahodný a zdravý
a libým zjevem ve snách její duch se baví.
K ní Boží Máť se s vásou úbělovou blíží,
v niž půvabně a lehce špičky prstů hříží.
Z ní poubranou mastí s tváří usmívavou
jí holeň tře a mírní bolest její dravou.
Slast nevýslovná chvěje snící panny hrudí,
až hlučný ruch ji ze sna nejsladšího zbudí.
Hle, družky rovněž v síni hledající zdraví
kol postele se tlačí, sklánějí k ní hlavy.
Jich tenké chřípě chtivě počichují po ní
a k sluchu naléhavá poptávka jí zvoní:
„Ach, sestro, jaká vůně z lože tvého věje,
že rozkoš opojivou do srdce nám leje?“
A Kláře svítá; ale k úsměvu tvář ladí,
a čeho domýšlí se, družkám nevyzradí.
„Též vůni čiji,“ praví, „ale sen mě jímá;
spát nechte mě!“ A chutě nanovo již dřímá.
K svým ložím družky spějí v nevědomí stálém,
co tolik voní tu, že omdlévají málem.
A šťastná Klára ve snách zase vidí živě,
jak Maria jí velí vstáti přívětivě.
Chce zvědět asi, je-li noha ozdravělá,
již před chvíličkou mastí libovonnou třela.
I vstane; s Matkou Páně kráčí bez obtíží
v sad ovocný, kde pažit prostírá se svíží.
„Zkus, dítě, pokleknouti!“ káže Matka Boží
a ku podpoře ruku pod bradu jí vloží.
I kleká Klára zvolna v pažit na kolena
a z pažiti se snadně zvedá zradostněna.
K ní promlouvá Máť Boží: „Povždy klekej zvolna
a zminou nohu tvoji poranění bolná!
I zbožnost opravdová, nemá-li být vadna,
buď kázní spravována, vezdy nenápadna!“
Vtom Klára probudí se, krásné vidmo zmizí;
ach, zdaliž, o čem snila, také pravda ryzí?
Hned poohmatá holeň, na nohy se vzchopí –
bol palčivý i rána zašly beze stopy.

Meter: iambic
Tempestad
by Salvador Bermúdez de Castro

Por entre escollos, en mi intento ciego,
mi frágil nave en soledad perdida,
por los desiertos mares de la vida,
buscando un mundo, cual Colón, navego.
Mas no entre llanto sonará mi ruego,
aunque las sirtes del abismo mida,
aunque los aires lóbregos divida
con roja luz relámpago de fuego
¡Ah! ¿Qué me importa en la común
                     corriente
ir de otro mundo a la remota arena,
si alzo a las nubes mi tranquila frente?
Brille de orgullo mi bandera llena,
y entre las olas por el roto puente,
y cruja el viento en la quebrada entena.

Meter: iambic
- III - Soneto a una señora que se puso un día delante de un su servidor, un almilla de acero
by Pedro de Padilla

Si estando desarmada habéis podido,
vencer con el mirar al más osado,
de que sirve mostrar el cuerpo armado,
a los humildes ojos de un rendido.
Al cautivo que está de vos vencido,
mostraros con semblante tan airado,
viéndole a vuestros pies arrodillado,
a moro muerto, gran lanzada ha sido.
Si fue pensar que quiero revelarme,
nunca tal me pasó por pensamiento,
después que supo el alma conoceros.
Y si fue con temor asegurarme
no es posible que haga mudamiento,
un corazón tocado de quereros.

Meter: polymetric
ANTE LA ESTATUA DE MORAZÁN
by Rubén Darío

Allá en la hermosa tierra del Oriente,
cuando Febo sus rayos encendía,
la estatua de Memnón frases decía
en un lenguaje incomprensible, ingente.
Cuando de Unión el Sol resplandeciente
en su orto anuncie el venturoso día
que al Centro de la América sonría
y llene de entusiasmo un Continente,
y cuando el grito por doquier se extienda
que dé la buena nueva a todo el mundo
y en cada pecho el patriotismo encienda
con ardiente fervor puro y profundo;
¡un himno cantará de gloria, entonces,
lleno de vida, el insensible bronce!

Meter: iambic
Los criados del arzobispo
by Quevedo

Casó de un arzobispo el despensero,
y la noche que el novio se acicala
para hacer de la novia cata y cala
y repicar el virginal pandero,
le dijo el mayordomo: «Por mí quiero
que un cañonazo más tire con bala»;
esto dijo el veedor, el maestresala,
un paje, el galopín y el cocinero.
Fue a su casa, y el caso sucedido
contó a la novia, y trece priscos diole,
siete por el, y siete encomendados.
Íbase ya a dormir tan de rendido...
mas la novia le llama y preguntole:
«¿No tiene el arzobispo más criados?»

Meter: polymetric
Smír.
by Augustin Eugen Mužík

Kdys v květných jsme kráčeli lukách.
„Jak všecko zde květe a hraje!“
„,Jak všecko zde pro hroby zraje!’“
Ty v lásce, já chvěl se v mukách.
Kde náruč je jediná, v níž
by úsměv tvůj s trudem mým splynul?
A z temnoty večera kynul
nám červánky věnčený kříž.

Meter: amphibrachic
Kdos drahý umřel mojí duši...
by Tereza Dubrovská

Kdos drahý umřel mojí duši...
Jak v prázdno čnějí haluze,
jen vítr do nich smutně buší.
To byly moje illuse...
A duše má se věřit bojí,
je podzim už, a vítr lká
a teskně víří v suché chvoji
a s listem kamsi uniká...
A stromy teskně hlavy chýlí,
a plno vzdechů táhne v sad,
kde nedávno kvet’ akát bílý,
a ptáci pěli tolikrát...
A u potoka pláče jíva,
i ta má holé haluze...
Kdos v dálce smutně na mne kývá...
Mé illuse! Mé illuse!

Meter: iambic
1.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

O Leser, meine Lust, mein Reichthum Glück und Heil,
Kein Vers kan dir die Ehr', in der ich lebe, sagen
Wenn ie ein Frembder spricht: Ist nicht mein Wolbehagen,
Ein deutscher Martial in Perferts Laden feil.
Die Fabeln laß ich seyn. Der deine Hände fleucht,
Und nichts als Götter redt, die er sucht zu ergötzen,
Mag an der Sternen Wand die Deutsche Feder setzen:
Genung, wenn nur mein Blat nach Menschenkindern reucht.
O Leser, meine Cron und auch mein König Reich,
Wir sind ja etwas werth, wann du mich pflegst zu tragen,
Das Lob ist mein und dein. Ein andrer der mag klagen,
Den meine Musa trifft, ist mir und dir nicht gleich.

Meter: iambic
1L: Du stacktest, Veit, nechst unterm Dache
by Friedrich von Logau

Du stacktest, Veit, nechst unterm Dache
In einer unvergunten Sache;
Wofern du mehr wirst drinnen stecken,
So magst du dich wol besser decken,
Sonst möcht es sein vergunte Sache,
Daß man den Hahn zum Capen mache.

Meter: iambic
Schluß
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ich kann noch manch andres werden,
solang ich kein Engel bin.
Aber immer trag ich armer Junge
die eine Frage im Sinn:
was wirst du auf jeden Fall?
Und trage in meinem Herzen
manch eines Mannes Bild,
der so beherzt war, daß er uns
als großer Held nun gilt:
Wilhelm Tell, König Fritz, der Herr Jesus.
Dazu gehört nicht Reichtum
noch lange Lebensfrist.
Mir hat mein Dichtersmann gesagt:
jedes Kind auf Erden ist
ein kleiner Welterobrer.
Das will ich an jeder Stelle
sein, so sehr ich kann.
Dann werd'ich auf alle Fälle
ein ganzer Mann – und dann
vielleicht ein ganzer Held.

Meter: iambic
A Colombia
by Julio Flores Roa

Golpea el mar el casco del navío
que me aleja de ti, patria adorada
Es medianoche; el cielo está sombrío;
negra la inmensidad alborotada
Desde la yerta proa, la mirada
hundo en las grandes sombras del vacío;
mis húmedas pupilas no ven nada
Qué ardiente el aire; el corazón qué frío
Y pienso, oh patria, en tu aflicción, y pienso
en que ya no he de verte Y un gemido
profundo exhalo entre el negror inmenso
Un marino despierta se incorpora
aguza en las tinieblas el oído
y oigo que dice a media voz ¿Quién llora?

Meter: iambic
NOC VÁNOČNÍ.
by Antonín Klášterský

Noc vánoční jde tiše
při záři bludných hvězd,
tak posvátně to dýše
z těch zapadalých cest.
A nevím, jsou to zvony,
jež hučí v dál a v dál,
či jehličí dech vonný,
jenž ke mně pozavál:
Cos jako když mě nese,
a kam, to nevím sám...
Na starý kostel v lese
si posléz vzpomínám.
Na starý kostel bílý
i na ten šerý les,
jak to tam v noční chvíli,
jak to tam září dnes.
Na lid, jenž táhne v spěchu,
na dlouhých oken jas,
na varhan v lesa echu
se ztrácející hlas.
I na ten hřbitov veský
s tou zasněženou zdí,
kam hvězd jen padnou blesky,
kde zpěv jen stlumen zní.
A kde hlas živých známý
dí k mrtvým písněmi:
Dnes mír nás pojí s vámi,
vy naši pod zemí!

Meter: iambic
43.
by Friedrich von Logau

Viel gedencken, wenig reden und nicht leichtlich schreiben
Kan viel Händel, viel Beschwerden, viel Gefahr vertreiben.

Meter: trochaic
- XXVIII - A la vista de Celia
by Luis Carrilloy Sotomayor

Escuadrones de estrellas temerosas
desamparan el cielo, de corridas
en ver que sólo no han de ser vencidas
del sol, cual antes, o de frescas rosas.
Ya las ligeras horas presurosas
oro crecen al carro, y encendidas
perlas les da el Oriente más subidas
por afrentar a las de Celia hermosas.
Cual a su dueño el prado lisonjera
victoria ofrece y esperanzas vanas
en su color y en el laurel que cría.
Salió mi bello Oriente a sus ventanas:
parose el sol vencido en su carrera,
y fue más largo por mi Celia el día.

Meter: iambic
PANU JANU HALOUZKOVI, kn. arc. konsistornímu auditoru v Olomouci, vyznamenanému válečnou medalií, faráři v Rešově na Moravě.
by Beneš Metod Kulda

Ty akademik vážný, právník mladý,
jsi ve válečné povolán byl řady
Svým svrchovaným vojevůdcem králem,
by bratr křesťan, bratr Slovan trudný,
byl sproštěn jarma, v němžto tyran škůdný
jej udržoval v nebezpečí stálém.
Všem brancům dán byl průvod smutně pestrý
šli s nimi otcové a matky, sestry.
Už na vojíny čeká povoz hbitý,
už zapřažen kůň silný, parou sytý,
by větrem letěl s nimi z rodné Hané.
Oh, kde kdo kvílí naříká a pláče,
druh za druhem už do vagonu skáče
a vlak se pohnul na znamení dané;
jen z dálky ještě bílé šátky vlají
a příbuzní se rozcházejí v kraji.
Všem junům v tvářích rudé růže kvetou,
Jan vlídný mluví s podřízenou četou,
všem po bratrsku naučení dává;
všem slzy schnou a klidnost se jim vrací,
všem aspoň s tváří zármutek se ztrácí,
a zpěvem každý veselým se stává.
Vlak stanul. Všichni za hřmotného hluku
se octli v řadách válečného pluku.
Aj, „Stupaj! Stupaj!“ náčelník hned velí
a v pochod dal se udatný pluk stkvělý,
vždyť chůzi usnadňuje buben zvučný.
Svou zbraň a vak svůj každý vojín nese,
zpěv mnohohlasný ze rtů jde jim v lese,
a po něm ozývá se hovor hlučný.
Jdou junáckým a bohatýrským krokem,
zem neznámou si každý měří okem.
Jim chůzi náhle zastavuje řeka;
tam mostu není – to je málo leká;
šat s vakem a zbraň lesklou v jedné ruce
se přeplavili k protějšímu břehu
jak velociped v urychleném běhu,
a na sucho zas vyskákali prudce.
Tam zprávu dali chytří vyzvědači,
že ozbrojený Moslem k nim se vláčí.
Hned do pušek svých ostrý náboj dali
a po bobečku ku předu se hnali,
z nich každý Turkům ostré kulky hází.
Kdo živ z nich statně útěkem se bránil,
tak rekovně svůj vlastní život chránil,
však nejeden jim mrtvý soudruh schází.
Pak za potomních zarputilích bojů
se zmenšil počet také našich vojů.
Ty, Bratře Jene, po skončené válce
se’s shledal v milé domorodé dálce
zas s milenými Svými příbuzenci.
Jak rychle jsi se doma zotavoval,
jak často o válce jsi vypravoval
v tom toužném denních posluchačů věnci!
Však smutná válka nový směr Ti dala,
Tě na vinici Páně Církev zvala.
Již po jedenáct roků místo meče
Ty slovem Božím, pérem vcházíš v seče
s tím duchem zlým a od počátku lhářem;
Ty v národě Svém hubíš lež a bludy,
Ty pravdu hlásáš lidu Svému všudy,
a za vlast prosíš Boha před oltářem.
Jak krásně kvete ta Tvá svatá setba,
jak mila všem je z Tvého péra četba!
Sám Kníže-Arcipastýř Tobě svědčí,
že dílo Tvé je nad obyčej větší,
že výtečně Své konáš povinnosti;
Tvé péro obratné a stále čilé
nám ročně skýtá práce roztomilé
i dospělým i malým ku radosti.
Měj chválu v drahé vlasti celé
a přijmi spolu moje díky vřelé.
Koj Tebe s drahým otcem, s milou matkou
Bůh nerušeným klidem, těchou sladkou;
Tvá zásluha vždy vzrůstej vonným květem.
Kdys blažen vejdi v nebes věčnou bránu
mil lidem všem a všehomíra Pánu,
v ráj vůdcem zůstaň mužům, ženám, dětem.
Buď vítáno a čtenářům Tvým milo
a vlasti užitečno každé dílo.

Meter: iambic
Se Svaté Hory (3. V ambitech)
by Xaver Dvořák

Ty zástupy, dřív tak bídné,
jež smýkaly se po schodech
v svých úzkostech hrozných, vlídné
Tvé milosrdenství, jichž vzýval vzdech,
jež v krvavém světle kříže
se podobaly mučedníkům tak
té země, již k slzám kletba víže,
prst k prstu spiatý, vyhořelý zrak,
jež pokorně rty své tiskly k dřevu,
kam přikován pněl Spasitel,
svá stigmata nabízeje bez úsměvu,
neb mrtev byl, když srdce otevřel,
to voj teď, jenž triumfálný kráčí,
jak dobýval by tady svého Jericha,
jich vítězný hlahol po bolestném pláči
se ambity kol rozlíhá,
svou královnu vzývajíce hromně,
jež na stříbrném oltáři se skví
a za žezlo vine v loktech skromně
své nemluvňátko, šťastna v mateřství.
Neb přímluvy její otřesou, ó Bože,
Tvým hradem spravedlnosti,
až zástup, své vzlyky písní množe,
se vrhne k nohám jejím s vroucností.
Z Tvých dlaní se vymknou žhavé pruty,
jež zvedal’s, abys do jich šlehal řad,
dřív k slzám jich přísně nepohnutý,
jich žalné prosby hotov odmítat.
A milosrdenství, jež v Tvém oku zmůže
hněv, pomstu sršící, až na úsměv,
dá z dlaní Tvých padat růže, růže
tak rudé, milostné, jak Syna Tvého krev.

Meter: trochaic
XX. Co v dvém se šine, jak se blahem směje,
by Stanislav Mráz

Co v dvém se šine, jak se blahem směje,
víš, strážkyně ty milujících, sama.
Za kulisy svatosti nevnikám tož,
kdy pro milující Tě favorisuji.
A s látkou oslavnou jak s stínem biji
kdy dále se, zda značí to, že nezmnožena?
Hle, s nebe ametysty padají!
Hle, lotr kříže sám je přerozený!
Jak zmdlený pták po navě přeletové
zda okem znejistěným pozírám,
pod gázy nahlížím pro krásy špet,
vteřiník pějící, ret věčně ptavý?
Jsi kouzelnice dobrá. Avšak láska
je důvěřivá, z cest ves blíž Ti kluše.
Vždy totéž věští, touží: blaho smavé.
Co v dvém se šine, zříš, se blahem směje.
Co sesměšnit lze, bardi, na poesii
něhy, na erotice? Famulus Éros nes
k altáru stupňům hrdliček klec skorou
a za hymnus viř (vři) Sminthea blíž druže
smích...

Meter: iambic
Píseň.
by Jaroslav Vrchlický

Najdi mi včelu, z tísíci květů
která by ssála jen med
a nevrazila ve vírném letu
na jeden, tající jed?
Najdi mi ptáka, po život celý
který by něhu jen pěl,
jen blaho a úkoj, až večer ztmělý
by jitra jasem se skvěl.
Najdi mi srdce, které by všemu
vstříc neslo jen radost a smích!
A jsi-li básník, věř slovu mému,
hleď, bys co nejdříve ztich!

Meter: polymetric
Las mujeres en berlina – La insensible
by Jacinto Labaila

Al parecer debe traerse cuenta,
cuando te de la bendición el cura,
mujer de la citada contextura,
tipo que con rareza se presenta.
Nunca la verás triste ni contenta,
y aunque no te profese gran ternura,
jamás te causará ni una amargura,
ni celosa será ni virulenta.
Te haces cargo que adquieres de por vida
ser que no huye de ti ni te desea,
estatua para adorno de tu sala
por tu nupcial contrato conseguida;
pero estatua que anda y se pasea,
viste con lujo, come y se regala.

Meter: iambic
- IX - Del mar cantaba entre las ondas fieras...
by Trillo y Figueroa

Del mar cantaba entre las ondas fieras
mi dulce Fili tan suave acento,
que no sólo los cóncavos del viento,
más también suspendía las riberas.
Escuadrón de nadantes primaveras,
floreciendo aquel bárbaro elemento,
fruto fue de su voz, de ciento en ciento
atrayendo las aves y las fieras.
Los mudos de las ondas moradores,
de alga azul, verdes ovas, roja escama,
duras conchas y blanda piel vestidos;
los del cielo más pálidos ardores,
la de la selva más inculta rama,
canoros a su voz prestando oídos.

Meter: polymetric
[es war einmal ein schlimmer Husten]
by Joachim Ringelnatz

Es war einmal ein schlimmer Husten,
Der hörte gar nicht auf zu pusten.
Zwar kroch er hinter eine Hand,
Was jedermann manierlich fand.
Und doch hat ihn der Doktor Lieben
Mit Liebens Malzbonbon vertrieben.
Bemerkt sei noch: Für dies Gedicht
Bezahlte mich Herr Lieben nicht.

Meter: iambic
XV.
by Josef Kubelka

Ten požehnán buď, kdo za lásku hruď
vstříc nastaví peřejům žití,
jak Leander blah zří rozkoše práh,
z nějž Hero svou lampou mu svítí.
Změť vln je tak zlá, však lampa mu plá,
ta lampa jej těší a sílí,
než osvěží zas, až v rozkoše kvas
ret ke rtu se v odměně schýlí.
I kořistí vln, kdy únavy pln,
se stane, zří, sladko že mříti,
a nebi je blíž, že v záhrobní říš
jas slzí mu v doprovod svítí.

Meter: polymetric
RCI, ŘÍME...
by Jan Opolský

Rci, Říme, sne můj nad Tiberou,
proč tobě zevní půvab berou,
kus nejdávnější podstaty,
je porušen běh věků stálý,
jsou křesťanskými sociály,
aj, nové děje počaty.
Duch můj tě ctí, z tvé slávy pije,
než o ty moje sympatie
tu valně ani neběží,
však jedná se mi tady více
ve všeobecné šlamastrice
o pravou úctu k papeži.
Rci, Říme, jen, ty sne můj živý,
zda ďábel to, jenž zlými vlivy
tvou mravní bídu vytváří.
Je zdušen lesk tvůj, nebo není?
Jsou temné moci ve spojení
se svobodnými zednáři?
Tvé laury tlí. Tvé laury hnijí,
dnes pro křesťanskou historii
jsi jako služka bez místa.
Však nebýt ďábla, byl bys nepad’,
on svedl tebe trůnem klepat,
jenž pořízen je od Krista.
Tvůj purkmistr je na mou věru
sám levoboček Luciferů,
jenž nemá úcty k papeži,
neb vztáhne ruku lidská bytost
na nejsvětější nemovitost?
Však o to tady neběží.
Rci, Říme, sne můj nad Tiberou,
když ovce pána svého žerou,
tě v nitru pranic nebolí?
Já cítím žal až tady v dáli,
jdu s křesťanskými sociály.
O Tyroly – o Tyroly!

Meter: iambic
TVŮJ STÍN. (I.)
by Maryša Šárecká

Jak němý svědek všech mých bolů,
rozkoší, zklamání a vin,
opojných radostí i smutků
jde se mnou životem Tvůj stín.
Jej cítím; jako chvění křídla
se skrání lehce dotýká,
a jako sladká vlna lásky
mé nitro celé proniká.
Je všude, kolem mne i ve mně,
v mém smutku, touhách, myšlenkách,
má duši Tvou, Tvé rysy, úsměv
jak oživený těla prach.
Mé srdce je mu tichým chrámem...
Tam modlím se i pláči tam...
A v těžkých chvílích osamění
tam lásku jeho přijímám.

Meter: iambic
VÝSTRAHA CÍSAŘI
by Karel Havlíček Borovský

Vyšli jsoutě tři vlastenci,
to s motykami,
vykopávat českou duši
z německé jámy.

Meter: polymetric
OBLAKA. (VI.)
by František Dohnal

Hluboko, hluboko dole,
v bolavých ukryta mhách,
země se kolotá, točí,
malinký vesmíru prach.
Země se kolotá, točí,
a jak by vichor ji hnal,
nesměrným prostorem letí
v nesměrnou, neznámou dál.
Země se kolotá. Za ní
znova vždy upínám zor...
V mlhách je celá. Jen časem
blysknou z mlh vrcholky hor.
Časem, jak trhnou se mlhy,
hemžení velkých zřít měst,
časem zas prokmitnou hvozdy
hluboké, bez pěšin, cest.
Časem se zaleskne v slunci
ohromná modravá pláň,
potom zas vesnička bílá
a nad ní kvetoucí stráň...
Podivná, podivná země!
Co jen k ní vábí mně tak?
Tolik mně, tolik mně vzala,
a přec k ní stále pnu zrak!
Přece k ní stále se vracím
v myšlenkách, vzpomínkách, v snech,
při každém záchvěvu jejím
v hrudi se tají mně dech.
Cítím, och cítím to dobře:
Přes všecku nepřízeň, chlad,
přes všecku macešskost ke mně
k smrti ji dosud mám rád...

Meter: dactylic
90.
by Friedrich von Logau

Wer selbsten Witz nicht hat,
Dem dient kein witzig Rath.

Meter: iambic
- 23 - A San Jerónimo
by Lope de Vega

Para imitar el coro soberano
de sacras aves celestiales hecho,
entona en la capilla de su pecho
Jerónimo divino un canto humano.
Lleva el fuerte compás la diestra mano,
aunque le deja su rigor deshecho,
y queda todo el cielo satisfecho,
que agrada mucho a Dios el canto llano.
Queda en cantar Jerónimo tan diestro
el salmo de este canto, que ha tenido
en alta admiración los cielos juntos.
Dando, para más gloria del maestro,
el contrapunto amor, Dios el oído,
los golpes líneas, y la sangre puntos.

Meter: iambic
Aldea andaluza
by Francisco de Icaza

De toda tu belleza en mí sólo perdura,
en el deslumbramiento de la
                  intensa blancura
de la cual luminosa que tus muros enjarra,
la queja de una copla que los aires desgarra
Y en el calcinamiento de la estéril llanura,
aquel rincón de paz, oasis de frescura,
perdido en la planicie donde el sol achicharra
y sus crótalos roncos repica la cigarra.
Y allí, visto de paso, bajo
                  el verde cancel
de las tupidas hojas que forman el dosel,
que lo entona y ajusta el marco del dintel,
aquel rostro moreno del mirador aquél,
con los ojos de pena y los labios de miel
y toda Andalucía reconcentrada en él.

Meter: polymetric
Pinceladas – V
by Rudolfo Figueroa

Cesó la lluvia torrencial: la
                        tierra
a la vida despierta sonriente,
besa el sol, al perderse en Occidente,
la cresta azul de la erizada sierra
Por las fragosas soledades yerra
atronador y rápido el torrente,
y se derrama por el fresco ambiente
cuanto perfume la corola encierra
El cenzontle celebra en la espesura
la vespertina fiesta que
                     hasta el nido
llevó el canto más dulce de ternura;
llora el bosque, empeñado y aterido,
y la húmeda extensión de la llanura
la puebla el toro con triunfal bramido.

Meter: iambic
Laciná učenost.
by František Vladislav Hek

Kubiček ujišťoval, že syn jeho v umění velmi
dospělý jest, nebo řekl: že ho studye tisíce stály.
Slyše to kmotr, se smál a poradil schlubnému otci:
jestliže člověka má, jenž za tolik umění půl sta
chtěl by mu dát, aby bral, že ta smotlacha nestojí za víc.

Meter: polymetric
1L: Rötlich dämmert es im Westen
by Wilhelm Busch

Rötlich dämmert es im Westen
Und der laute Tag verklingt,
Nur daß auf den höchsten Ästen
Lieblich noch die Drossel singt.
Jetzt in dichtbelaubten Hecken,
Wo es still verborgen blieb,
Rüstet sich das Volk der Schnecken
Für den nächtlichen Betrieb.
Tastend streckt sich ihr Gehörne.
Schwach nur ist das Augenlicht.
Dennoch schon aus weiter Ferne
Wittern sie ihr Leibgericht.
Schleimig, säumig, aber stete,
Immer auf dem nächsten Pfad,
Finden sie die Gartenbeete
Mit dem schönsten Kopfsalat.
Hier vereint zu ernsten Dingen
Bis zum Morgensonnenschein,
Nagen sie geheim und dringen
Tief ins grüne Herz hinein.
Darum braucht die Köchin Jettchen
Dieses Kraut nie ohne Arg.
Sorgsam prüft sie jedes Blättchen,
Ob sich nichts darin verbarg.
Sie hat Furcht, den Zorn zu wecken
Ihres lieben gnäd'gen Herrn.
Kopfsalat vermischt mit Schnecken
Mag der alte Kerl nicht gern.

Meter: trochaic
Ode
by Henry Timrod

Sung on the occasion of decorating the graves of the Confederate dead, at Magnolia Cemetery, Charleston, S. C., 1866

Sleep sweetly in your humble graves,
 Sleep, martyrs of a fallen cause!—
Though yet no marble column craves
 The pilgrim here to pause.

In seeds of laurels in the earth,
 The garlands of your fame are sown;
And, somewhere, waiting for its birth,
 The shaft is in the stone.

Meanwhile, your sisters for the years
 Which hold in trust your storied tombs,
Bring all they now can give you—tears,
 And these memorial blooms.

Small tributes, but your shades will smile
 As proudly on these wreaths to-day,
As when some cannon-moulded pile
 Shall overlook this Bay.

Stoop, angels, hither from the skies!
 There is no holier spot of ground,
Than where defeated valor lies
 By mourning beauty crowned.

Meter: iambic
NA NOVÝ ROK.
by Antonín Klášterský

Na Nový rok, můj lide drahý,
na Nový rok
ti přát chce mír a pokoj blahý
těch pár mých slok.
Rosť, kveť a sluň se ve svobodě,
ó, lide můj,
a co tě drahé krve stála,
vždy pamatuj!
Tož chraň si jí svou celou silou,
jak poklad chraň,
šíj vzpřími v trýzních zotročilou,
v pěst sevři dlaň!
Jí bij, kde třeba, její škůdce,
však své jen hlaď,
ať sví jsme všichni a Vlast drahá
nám všem je máť.
A miluj svoji mladou říši
a neklň jen,
když nepne se tu k hvězdné výši
vše, jak tvůj sen.
Radš každý sám svou přilož ruku,
sta třeba hlav!
Co shnilé, strhni, slabé opři
a stav a stav!
Ať za ten rok zas vzroste dílo,
a rok co rok
ať dál jsme, byť to jenom bylo
o slípky krok!
Ať krůček třeba, jen když k předu,
leč nikdy zpět !
Buď zdráv, můj lide milovaný,
na tisíc let!

Meter: iambic
- CXXI -
by Fernando de Herrera

No bastó el daño al fin y estrago fiero
del fuerte muro y del sidonio techo,
y el cuello haber traído al yugo estrecho
de quien tomó al Tesin y al grande Ibero;
sino a un infame Dárdano extranjero,
a quien ¡oh Roma! padre tuyo has hecho,
decir que di rendida el limpio pecho,
y pagué al impío amor injusto fuero.
¿Tanto pudo la envidia? ¿Pudo tanto
la musa de Virgilio mentirosa,
que osó manchar mi nombre esclarecido?
Mas la verdad, mayor que su alto canto,
dirá que menos casta y generosa
Lucrecia fue que la fenisa Dido.

Meter: iambic
EPIGRAM O STÁLÉ OTÁZCE A ODPOVĚDI.
by Emanuel Čenkov

Kdy bouře v srdci, v hlavě tvé se utiší,
kdy zmlkne nesplněných tužeb sen?...
Až tebe uspí vůně temných cypřiší,
až vzejde dlouhá noc a zhasne den!

Meter: iambic