PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
An Lieschen
by Johann Martin Miller

Liebes Lieschen, laß mich doch
Nur ein wenig klagen!
Eile nicht, ich habe noch
Vieles dir zu sagen.
Seit der Ernte bin ich dir
Täglich nachgeschlichen;
Aber listig bist du mir
Immer ausgewichen.
Sieh, ich bin dir gut, und du
Hältst mich immer schlechter;
Ja, ich werde noch dazu
Allen zum Gelächter.
Weißt du noch? Am Erntetanz
Sprangest du so munter,
Und da fiel der Blumenkranz
Dir vom Kopf herunter.
Husch! da griff ich eilends zu,
Dachte voll Entzücken,
Für die Mühe würdest du
Dankbarlich mir nicken.
Losgegangen war ein Band,
Das ergriff ich sachte,
Bis ich's langsam mit der Hand
Auf die Seite brachte.
Holla! dacht' ich, meinem Hut
Soll es trefflich stehen;
Doch du hattest gar zu gut,
Was ich that, gesehen.
»das ist schön!« so fingst du an,
»willst du mich bestehlen?
Seht den feinen Dieb! Er kann
Seinen Raub nicht hehlen.«
Feuerrot ward mein Gesicht;
Wie vom Blitz geschlagen
Stand ich da, und konnte nicht
Eine Silbe sagen.
Alle Bauren stellten sich
Um mich her und machten
Mich zu schanden, nannten mich
Einen Dieb und lachten.
Lieschen, sieh, das war nicht fein,
Meiner so zu lachen,
Und mich vor dem ganzen Reihn
Zum Gespött zu machen.
Sage, hast du denn bei dir
Solche Lust empfunden,
Als die hellen Zähren mir
In den Augen stunden?
Sieh, ich bin dir doch so gut!
Sei mir's auch ein bißchen!
Mehr noch, als mein eigen Blut,
Lieb' ich dich, mein Lieschen!

Meter: trochaic
Láska studentova.
by Emanuel Züngel

Pocítil jest v srdci
inklinaci,
právě při „cor-cordis“
deklinaci.
Cítil v duši velkou
perturbaci,
při té „amo-amor“
konjugaci.
Že však věřil v lásky
infinitum,
propad', když měl sklánět
praeteritum.

Meter: trochaic
Soneto
by Juan Lorenzo Ibáñez de Aoiz

Estas hojas que ofreces al desvelo
estudioso, en florida Primavera,
de hermosas plumas son pompa ligera,
con qué dilatará tu fama el vuelo.
Del Pindo, que al Zafir azul del Cielo,
de esmeralda, se añade verde Esfera,
flores son, y tejer de ellas espera
corona Apolo al oro de su pelo
No huelgue, no, en tu pluma generosa,
pues a tan altos vuelos te destina,
que del Pindo corona el Horizonte.
Y en él copia de flores tan hermosa
derrama; que en tu cumbre peregrina,
es ya Jardín, lo que antes era monte

Meter: polymetric
675
by Josef Vlastimil Kamarýt

Přátelství, to věrné srdce,
nám podává utěchu,
když nás něco zarmucuje,
v přátelství nám oddechu!

Meter: trochaic
- 8 - Argumento Libro XX
by Lope de Vega

El santo reino de Jebus adquiere
el Saladino en paz, a quien lastima
Gofredo en sueños, la ciudad anima
Thomé Abisinio, y defenderla quiere.
La industria Norandino le refiere,
y los que el Persa mata, el cielo estima,
quiere volverse Henrico, y desde encima
de un corredor precipitado muere.
Leopoldo, Duque de Austria, al Inglés prende
y muerto el Saladino al mundo muestra
en la mortaja, que de un asta pende.
Que de cuanto ganó su fuerte diestra,
y el Reino, que de mar a mar se extiende
no lleva más; ¡o vana ambición nuestra!

Meter: iambic
Fortschrittmänner
by Franz Grillparzer

Ihr seid die rechten Ritter vom Geiste,
Ihr ballt noch immer im Sack die Fäuste.

Meter: iambic
RADOSTNÉ RÁNO
by Jaroslav Kvapil

Hle, Praha vzbouzí se! Svit slunce jásající
vstal v mlze růžové, jež nad Prahou spí snivá,
plá tříští oblaků jak velkou obětnicí
a v město Karlovo se od východu dívá.
A město Karlovo jak pozlaceno žhavě
v svých starých kopulích a v oknech chrámů hoří,
všech domů arkýři se topí ve záplavě
a hroty věží svých se v bledé nebe boří.
Jak stará koruna, ó Hradčany, vy čníte
z té světlé záplavy, a s boků vašich splývá
sen věků minulých v své síle obrovité
až dolů k Vltavě, jež zachvívá se snivá.
V ní smaragd Petřína se shlíží svými háji,
a svatý Vyšehrad v ni noří svoji skálu,
v té teskné velebě sny zašlých věků bájí
a touhou chvěje se i tíhou starých žalů.
Ó chrámy, paláce, ó smutná pohřebiště,
to slunce od věků se v bocích vašich láme:
až uzří jitra zář vnuk našich vnuků příště,
co jemu velkého my tady zanecháme?
Neb velké bylo vše, co minulost zde snila,
vzdor otců bojovných, jenž podnes krev nám pění,
jich sláva vítězná, jich myšlenka a síla,
jejich žaláře a jejich utrpení.
Pot práce jejich vsál se do dna české zemi,
a proudy Vltavy ty znojné perly pily,
a z krve rubínů, jež tekla ručejemi,
jsme k věčným zápasům i my se narodili.
Ó slunce, zvedej se, pij odvěkou tu vláhu,
tou země okřála v své živé síle prosté,
a nyní po letech z ní k nadšení a k blahu
květ nový, zázračný v tvé teplé záři roste.
Svou poutí v poledne když stoupneš od úsvitu,
zříš život jásavý i sílu v celém světě:
i my chcem poledne v své síly žhavém citu
a prací vítěznou, ó slunce, vítáme tě!
Nám jarních po bouřích a po dumách a snění
čas přišel veliký, květ do plodů kdy zraje,
ta doba sílí nás a únavy v ní není,
jak země plodná je, jak léto mohutná je.
Znoj českých zápasů stoup’ do dna v českou zemi,
kde otců pomníky v své staré slávě planou –
a my ji pokryjem své lásky květy všemi
a my ji zkypříme svou prací odhodlanou.
Ó chrámy, paláce, ó rudá popraviště,
to slunce od věků se v bocích vašich láme:
ať z věků do věků my svoji práci příště
svým dneškem zpevněni i vnukům zanecháme.
My chceme věčně žít svou vůlí, prací plodnou,
svým bojem poctivým a hrdou svojí lící –
svou hymnou mateřskou a pod korouhví rodnou
dnes město Karlovo den vítá vítězící!

Meter: polymetric
ČLOVĚK BOŽÍ
by Josef Holý

Na temeni stojí oškubaný, bosý,
zrak mu blýská v údol požehnaný, hojný,
čagan svírá pěstí, noha vykročena,
prohnal život světem, věčně nepokojný.
Proklela ho svatá, nechtěl zabíjeti,
urazil ji, zemi, nejed‘ její tvory,
dál jej štvala, dále v neklidu a bouři.
Obrátil se k Uhrám. Přejde ještě hory?
Zhyne. Jeho duch se znova vzdorně vtělí,
věčné, odbojné a zoufanlivé sémě,
jej zas bude dusit, tlačit, zotročovat
živitelka svatá, rodná matka země.
K nebi zahrozil, máv‘ kyjem, zaklel drsně,
usmál se a bral se vzhůru na salaše.
Čelo vzlétá volně, kroky drží pevně
rodná matka země, živitelka naše.

Meter: trochaic
MLHOVINA V ORIONU
by František Bíbl

Na dosah ptáčat klamně blyskotá,
se z černa slemen slizká skvrnka noří,
zář blízká, šest set letí let, v ní hoří,
vře, víří, hýří, tryská, kolotá
nic zmocněné, snu řidší prahmota,
hvězd perly zrodila a jiné tvoří,
kde šerpa mhy se uzlí v skvoucím moři
a prázdno mění ve kvas života.
Zřím stvoření, mhu zadrh’ povel Ducha?
Snad v pevný glob se zhustí hvězdná tucha
a duše sestoupí v tvar jasných těl.
Kéž geniů tam vzejde vzdušné plémě;
ráj vyšší, slastnější než trudná země;
kéž svatý duch by tam se rozhořel!

Meter: iambic
Der Misanthrop
by Friederike Kempner

O Einsamkeit, Du stilles Land,
Der Träume und des Friedens Du,
Die Dankbarkeit mich dir verband,
Dir dank ich meine süße Ruh'!
Du gabst mir wieder alles das,
Was ich verloren hielt,
Die Liebe, die ich schon als Haß
In meiner Brust gefühlt.
All das, was Edles ich geglaubt,
Dir dank' ich's nun allein,
Den Glauben mir nun Keiner raubt,
Denn einsam will ich sein!
Wer weiß, ob nicht in jener Welt
Ein Geist wird einsam sein,
Ob jedem Geist nicht eine Welt
Beschieden auch wird sein.
Es lebe stille Einsamkeit!
Du gabst mir süße Ruh!
Ich weihe mich der Dankbarkeit,
Mein einz'ger Freund sei'st Du!

Meter: iambic
- L -
by Fcode Borja

En el común descanso de los males,
y en los primeros pasos de la Aurora,
quejoso, Tirsi, sus agravios llora
de Filida cruel en los umbrales.
Los músicos del aire naturales,
a quien primero el Sol naciendo dora,
repiten tristes la canción sonora
con dulces voces, a su llanto iguales.
¡Que tanto puede, amor, una porfía!
Pues siendo de otro su engañoso dueño,
desprecia tan costosa tiranía!
Tema es a veces el mayor empeño,
pues llora el uno, cuando nace el día;
y el otro ríe, cuando muere el sueño.

Meter: iambic
NEDĚLNÍ PÍSNĚ O ŠTĚSTÍ (I)
by Jaroslav Vrchlický

V rozkoše tůni, v blaženství moři
tvá duše náhle tmavý zří bod,
cosi se náhle z hlubiny noří
jak skály zrádné hrot;
Zachvíš se nad tím v bolestné tuše
a díváš se štěstí do hlubin,
a je to přec Tvé jen toužící duše,
po větším štěstí stín!

Meter: polymetric
4. Man muß gantz Göttlich seyn.
by Angelus Silesius

Herr es genügt mir nicht/ daß ich dir Englisch diene
Und in Vollkommenheit der Götter für dir Grüne:
Es ist mir vil zuschlecht/ und meinem Geist zu klein:
Wer Dir recht dienen wil muß mehr als Göttlich seyn.

Meter: iambic
8. Noc se kolem rozložila
by Václav Bolemír Nebeský

Noc se kolem rozložila
Šerotajná, hvězdojemná,
Jak viola tmavomodrá,
Lethorosná, snivětemná!
Z květných ňader se jí linou
Medolibé, kojné vůně,
A hvězdičky, co pel*) zlatý,
Skví se v jejím modrém lůně!
Tajné je to vání, jak by
Snivá viola se chvěla
A tichounké kolébavky
Ospalými usty pěla!
Já bych ale rád, co včela,
V květné její lůno vlítnul
A v pli, vůní opojený,
Snil a věčně neprocitnul!

Meter: trochaic
Rozmlouval jsem s lidmi.
by Otakar Červinka

Rozmlouval jsem s lidmi,
bol jsem v prsou hostil,
rozmlouval jsem s pouští,
modlil se a postil.
S vesmírem jsem mluvil,
se hvězdami těmi,
duchem svým jsem objal
nebe, peklo, zemi.
Po vědomí touha
bol jen v prsou zňala,
promluvil jsem s tebou,
ty’s mi poklid dala.
Vrátila’s mne lidem,
vrátila’s mne zemi,
duše mé ty duše,
jedna mezi všemi.
Vrátila’s mi lásku
vrátila’s mi nebe,
vesmír nekonečný
u věcnosti – tebe!

Meter: trochaic
El pensamiento
by Juan Meléndez Valdés

Cual suele abeja inquieta, revolando
por florido pensil entre mil rosas,
hasta venir a hallar las más hermosas,
andar con dulce trompa susurrando;
mas luego que las ve, con vuelo blando
baja, y bate las alas vagorosas,
y en medio de sus hojas olorosas
el delicado aroma está gozando;
así, mi bien, el pensamiento mío
con dichosa zozobra, por hallarte,
vagaba, de amor libre, por el suelo;
pero te vi, rendime, y mi albedrío,
abrasado en tu luz, goza, al mirarte,
gracias que envidia de tu rostro el cielo.

Meter: polymetric
- XIII - Retrato al Demonio, parafraseando en el rigor que cabe en el soneto las palabras de Job, con que le retrata, cap. II Ecce Behemoth
by Quevedo

¿No ves a Behemoth, cuyas costillas
son láminas finísimas de acero,
cuya boca al Jordán presume entero
con un sorbo enjugar fondo y orillas?
¿Por dientes no le ves blandir cuchillas,
morder hambriento y quebrantar guerrero;
que tiene por garganta y tragadero
del infierno las puertas amarillas?
¿No ves arder la tierra que pasea,
y que, como a caduco, tiene en menos
el abismo que en torno le rodea?
Sus fuerzas sobre todos son venenos:
él es el rey que contra Dios pelea,
rey de los hijos de soberbia llenos.

Meter: iambic
83.
by Friedrich von Logau

Diener tragen in gemein ihrer Herren Lieverey;
Solls dann seyn, daß Franckreich Herr, Deutschland aber Diener sey?
Freyes Deutschland schäm dich doch dieser schnöden Knechterey!

Meter: trochaic
Osudná píseň.
by Václav Antonín Crha

Noc když se chýlí v Polabí snivé,
znívají zpěvy pobřežím tklivé,
znějí hned jemně tajemnou nocí
a hned zas divě, kouzelnou mocí,
a budí v srdcích touhu i tíseň:
A to je Máry osudná píseň.
Polabí celé znalo tu děvu
spanilou Máru, královnu zpěvu;
a její srdce ač bylo tvrdé,
černého oka vzezření hrdé:
Předce se vzmohla milostná tíseň
v každém, kdo slyšel kdy její píseň.
A přec v to hrdé, plamenné oko
ubohý Vilém vzhled’ přehluboko;
blouznil pak o ní, o jejím vzhledu,
lásky své zář hřil na jejím ledu,
a ve dne hájům lkal svoji tíseň,
a v noci lůně lásky pěl píseň.
A napěl písní srdečných, tklivých,
kolik je jisker v plamenech živých,
po kusech srdce do písní vkládal,
marně však lásku od Máry žádal;
a když mu srdce zlomila tíseň,
poslední pěl to – osudnou píseň.
A přešla v národ osudná píseň,
a zněla Máře osudná píseň;
poprvé strašně – mstivé to zvuky,
podruhé budíc pekelné muky, – –
smyslem se mine – v srdci má tíseň,
šílená Máro – pěvce mstí píseň! – –
Od těch dob znívá v Polabí snivém,
z večera píseň v názvuku tklivém,
a zní hned jemně tajemnou nocí,
a hned zas’ divě kouzelnou mocí,
a budí v srdcích soustrastnou tíseň, –
a to je Máry osudná píseň!

Meter: polymetric
Auf ein geschenktes Augenglas
by Franz Grillparzer

Was nennt ihr die Liebe blind?
Sie sieht schärfer, als des Adlers Kind.

Meter: iambic
POD ČESKÝ PRAPOR.
by Emanuel Čenkov

Ó, bílý lve, ty znaku hrdé síly,
jenž dosud zříš s českého praporu,
jak smutně dojímáš mne v dnešní chvíli,
v té době bouřných řečí – bez vzdoru!
Ty králi pouště! Před tvé hrůzy zjevem
i císař německý se v děsu chvěl,
ty’s plnil Evropu svým mocným řevem,
když z říše tmy náš národ k slunci spěl.
Ó, slavný čas, kdy v pomsty hněvném žáru
ten bílý lev se vzepjal k zápasu,
chyt’ černou hydru Říma do svých spárů
i v prach ji skolil k světa úžasu!...
Ó, bílý lve, ty znaku ducha síly,
jenž dosud zříš s českého praporu,
ach, tenkrát jsme si tebe zasloužili
za svatý boj, za pevnosť ve vzdoru...
Ty králi pouště!... Konečně v dob hnusu
jsi skrotl, ruku lízáš pokorně,
svůj ztratil’s majestát a do cirkusu
jdeš bavit panstvo skoky pitvorně.

Meter: iambic
-XXII-
by Garcilaso de La Vega

Con ansia extrema de mirar qué tiene
vuestro pecho escondido allá en su centro,
y ver si a lo de fuera lo de dentro
en apariencia y ser igual conviene,
en él puse la vista; mas detiene
de vuestra hermosura el duro encuentro
mis ojos, y no pasan tan adentro,
que miren lo que el alma en sí contiene.
Y así, se quedan tristes en la puerta
hecha por mi dolor, con esa mano,
que aun a su mismo pecho no perdona;
donde vi claro mi esperanza muerta,
y el golpe que os hizo amor en vano
non esservi passato oltra la gona.

Meter: iambic
Žižka.
by Ladislav Quis

Vrahy jsi přemohl všecky, jen smrti jsi podlehl hořké:
Vítězstvím spita jsouc tím zhubila bezmála nás.

Meter: polymetric
348. Verchy planí, moře pije do dna
by Jan Kollár

Verchy planí, moře pije do dna
Čas, a všecko změní posléze,
Slunce hasí, hvězdy za meze
Světa kryje, kde směs neúrodná;
Po sta bludech, předce vnesla svodná,
Loď tam do Itaky vítěze,
Zbaven Prometheus řetěze,
V nějž ho krádež ukovala škodná;
Snad čas i mé strasti léky chystá,
Snad se i mně ještě zlatolistá
Palma časem někdy zotaví;
Aspoň jazyk lkáti unaví,
Sardce nikdy, nebo láska čistá
Nezná času, ani nezná místa.

Meter: trochaic
Vypřeď v spíš allegorii, niť jemnou vmis...
by Stanislav Mráz

Vypřeď v spíš allegorii, niť jemnou vmis,
scoliast doby pozdní, příz buď ryzí,
neb chápeš, theogonie ve zkazek frízy
jen lidským rekům místo dělá v rys.
Jim dráhu razí v Eliských kruh v vlys
a tvému umění, neb míň chant cizí,
an lichotivý víc v užitek kýs
je liberálnější v vděk svůdné řízy.
Čím philosopheme ve tradici léna,
však látku soutěžný tlum modeluje
vždy, Pierra v heslo přej, ať zvěst víc cenná.
Idea, these, verse přemožena
kdy pojetí, jde bardál s trópu květem
a mythus Ovida, Pindara vzpluje.
Otcové altár vztýčili, hold, cult zbuď dětem.

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Weinholden sollen wir zur Zahl der Weisen lesen/
Speusippus wird gewiß sein Lehrer seyn gewesen.

Meter: iambic
1L: Nun braut es herbstlich auf den Auen,
by Emanuel Geibel

Nun braut es herbstlich auf den Auen,
Den bunten Forst entlaubt der Nord,
Und schwirrend steuert hoch im Blauen
Der Zug der Wandervögel fort.
Geheime Schwermut rieselt bange
Mir durchs Gemüt im Windeswehn –
Fahr wohl, mein Wald am Bergeshange!
Und werd' ich grün dich wiedersehn?
Ach, sicher trägt der Schwan die Kunde,
Wann's Zeit zu wandern, in der Brust,
Doch wer verkündet
O Herz, da du von hinnen mußt?

Meter: iambic
A ženy opustily rodnou zem,
by Marie Calma

A ženy opustily rodnou zem,
své rodiče i sourozenců kruh
a v cizí země spěly, jak chtěl druh,
a určeno jak bylo osudem.
Já za Faustem jsem nešla, v rodný dům
můj vešel hostem, hostem odešel
obětí nežádaje, obešel
tak zákon, touhou vele zákonům.
Mou svobodu ni čas můj nespoutal
a já mu nedávala povinně
svou lásku oddanou, když nevinně
jsem jeho byla, jenž mne upoutal.
My oba dárci byli. Ještě víc
on dárcem však, že možnost milovat
jsem měla já, co zatím on jen rád
mne míti doved. Přání na tisíc
vzrůstalo slovem jeho, ani přát
však on si nemohl, co nedalo
mu předem srdce mé a co by dát
mu ještě nechtělo. Tak přijalo
na radostech svých více na stokrát
než on, že milovalo, srdce mé,
když Faust můj dovedl jen míti rád.

Meter: iambic
- XXXV - Al griego pintor valiente que hizo un lienzo del incendio de Troya
by Joseph de Litala y Castelvi

Tus tintas, y colores, y pinceles,
tu idea, pensamientos, simetría,
almas son a la noche, vida al día,
quitándola a las láminas de Apeles.
Ni Fifias, ni Mentor, ni Praxiteles,
en oro, en mármol, y la piedra fría
que en sus veneros parió blanca cría
igualaron tu tabla en sus pinceles.
Arde el Grande Ilión, (o insigne Griego)
el incendio voraz, torres abrasa
volviéndole en pavesas y ceniza.
El lienzo quema el mentiroso fuego,
humea el naipe, y el pincel traspasa,
y con su ardor sus líneas eterniza.

Meter: iambic
PÍSEŇ
by Karel Toman

Je málo květů po Čechách
pro tvoje černé vlasy
a v žádném nekrvácí nach
hodný tvé snědé krásy.
Však šibeniček morálních
dost u vesnic i měst.
Veselý hříchu, v stínu jich
jak mohou květy kvést?
Kopřivy hluché, lopucha
rok každý bují znova
a zbožným lidem do ucha
traktáty z Ochranova.
Modlit se stejně marno je,
jak bylo v dětský čas.
Až rozkvete-li aloe,
tou ozdobíš si vlas.

Meter: iambic
- XXVIII - Soneto en la muerte del Marqués de Vasto, y este primero habla con la Marquesa
by Hernandode Acunya

Alta señora, que en la edad presente
divina más que hermana hermosura
y mil dotes de cielo y de ventura
os hacen un milagro entre la gente;
de cuyo resplandor el mundo siente
que en nuestra vida trabajosa y dura
nos hace clara de la noche oscura,
como el bien más perfecto y excelente;
aunque causa tan justa os haya dado
para llanto y dolor la cruda muerte,
contra quien no hay reparo ni remedio,
el saber de que el cielo os ha dotado
ponga en el llanto doloroso y fuerte,
si fin no puede ser, al menos medio.

Meter: polymetric
94. Auff Claudiæ Hintritt
by Andreas Gryphius

In dem die müde Welt ihr Jubel-Jahr beginnt/
Werd ich von Sünden frey doch meine Zeitt zerrinnt
Mit ihr Schmertz/ Furcht und Ach/ und Weh und Angst und Streitt/
Was jubilirt die Welt die noch in Dinstbarkeitt.

Meter: iambic
Das neue Jahrhundert.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Sey o Jungfrau gegrüsst, du jüngste Tochter des
Chronos!
Freudigen Muthes betritt, Heldinn, die stäu-
Manche zwar sind schon gewonnen der Preise. Den
Apfel der
Raubte dir Phidias Zeit, Luthers die Keule der
Kraft;
Aber noch schimmert in dämmernder Ferne der
Kranz der
Selige, schimmert er einst dir in dem wehenden

Meter: polymetric
Münstersage
by Ludwig Uhland

Am Münsterturm, dem grauen,
Da sieht man, groß und klein,
Viel Namen eingehauen;
Geduldig trägt's der Stein.
Einst klomm die luft'gen Schnecken
Ein Musensohn heran,
Sah aus nach allen Ecken,
Hub dann zu meißeln an.
Von seinem Schlage knittern
Die hellen Funken auf;
Den Turm durchfährt ein Zittern
Vom Grundstein bis zum Knauf.
Da zuckt in seiner Grube
Erwins, des Meisters, Staub,
Da hallt die Glockenstube,
Da rauscht manch steinern Laub.
Im großen Bau ein Gären,
Als wollt er wunderbar
Aus seinem Stamm gebären,
Was unvollendet war! –
Der Name war geschrieben,
Von wenigen gekannt;
Doch ist er stehngeblieben
Und längst mit Preis genannt.
Wer ist noch, der sich wundert,
Daß
Dem nun ein halb Jahrhundert
Die Welt des Schönen tönt?

Meter: iambic
IMPROVISACE.
by Hanuš Jelínek

Máš zcela všední šedomodré oči
jak každá naše buržoasní lady,
když nudný hovor vázne idylicky.
To sedám v lenošce, jsem zamlklý a bledý.
Máš velké oči Mater Dolorosy,
když Tvoje dítě pobíhá tu kolem
a zpívá, žvatlá, když se s tebou mazlí...
To já se odvracím, bych nezavzlykal bolem.
Dva velké smaragdy ti v očích blesknou,
dva velké smaragdy ztrnulé, vytřeštěné,
dva velké smaragdy jak oči divé šelmy,
dva velké smaragdy příšerně ozářené
tou vášní zoufalou, jež všecko drtí,
i strašnou tuchou blížící se smrti...
Oh, ty dva smaragdy, oh, ty mou duši spíjí,
když tělo v křečích šílených se v náručí tvém svíjí...

Meter: iambic
Gegensatz.
by Andreas Gryphius

Doch/ nichts ist das so scharff/ als eine zunge sey!
Nichts das so tief vns arme stürtzen könne.
O daß der Himmel stum̃ zu werden gönne!
Dem/ der mit worten frech; mit reden/ viel zu frey:
Der städte grauß/ das leichen volle feldt/
Der schiffe brandt/ das Meer durch blutt verstellt.
Die Schwartze Zauberkunst/
Der eiteln Lehre dunst/
Die macht durch gifft/ den Parcen vorzukommen:
Der Völcker grimmer haß/ der vngehewre Krieg.
Der zanck der Kirch’ vnd Seelen eingenommen/
Der Tugend vntergang/ der grimmen Laster sieg/
Ist durch der zungen macht gebohren:
Durch welche Lieb vnd trew verlohren.
Wie manchen hat die Zung’ in seine grufft gedrungen!
Deß Menschen Todt beruht auff jedes

Meter: iambic
Nachrichten von dem Ursprung und
 Wachsthum der Critik bey den
 Deutschen.
by Johann Jacob Bodmer

‒ ‒ ‒ Denn Opitz ist zwar werth,
Den ersten Lorbeerkrantz in Deutschland zu erlangen,
Er hat mit solchem Ruhm das Hauptwerck angefangen,
Daß keiner nach der Zeit ihm ist geflogen für,
Als Hofmannswaldaus Geist, der Oder höchste Zier;
Der deutsche Pindarus, dem keiner nach wird kommen.

Meter: iambic
BEZE MNE A SE MNOU
by Petr Bezruč

Beze mne, beze mne květ národa,
beze mne nadšení a svoboda,
bez mne děvuchy jasných lící,
beze mne veselí šumějící.
Jen se mnou, jen se mnou drobné pole,
černý chléb chudobném vždy při stole,
děvucha hoferská v dešti venku,
stareček tištěný na výměnku.
Beze mne cymbálek, huslí struny,
beze mne pomníky a tribuny,
beze mne věnčené, chytré hlavy,
beze mne letopis i oslavy.
Jen se mnou, jen se mnou žal národa
a mladost uběhlá jako voda,
pěsnička tesklivá v prostých slovech
a předků mohyly na hřbitovech.

Meter: polymetric
- CCXXXIII - A la princesa de Molfeta
by Gutierre de Cetina

Como el que de escorpión fue ya mordido,
si de allí en algún tiempo se le acuerda,
se altera, se demuda y desacuerda
y pierde la color y aun el sentido,
mi alma que improviso acaso vido
la beldad que a mi mal tan mal concuerda,
hizo que la color del rostro pierda
la memoria de haber sido ofendido.
No fue flaqueza, no, ni son amores:
la injuria al corazón ha salteado
y dio de justa cólera testigo.
No hace al caso, no, mudar colores,
señora, porque un hombre demudado
acomete mejor a su enemigo.

Meter: iambic