PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Ella
by Ramón López Velarde

Esta novia del alma con quien
                  soñé un día
fundar el paraíso de una casa
                  risueña
y echar, pescando amores, en
                  el mar de la vida
mis redes, a la usanza de la edad evangélica.
Es blanca como la hostia de
                  la primera misa
que en una azul mañana miró
                  decir la tierra
luce negros los ojos, la túnica sombría
y en un ungir heridas las manos beneméritas
Dormir en paz se puede sobre
                  sus castos senos
de nieve, que beatos se hinchan
                  como frutas
en la heredad de Cristo, celeste jardinero;
Con propiedades hondas y los labios de azúcar,
y por su grave porte se
                  asemeja al excelso
retrato de la Virgen pintado por San Lucas.

Meter: polymetric
1L: Auf den Apfelbäumen ist ein rosiges Gedränge,
by Max Dauthendey

Auf den Apfelbäumen ist ein rosiges Gedränge,
Die Blüten sind weich wie dein Nacken
Und rund wie deine Wangen;
Die Apfelbäume haben es von dir gelernt,
Sich süß zu schmücken, sie verlernen es nie mehr.
Deine Schönheit ist meine Harfe,
Du bist unendlich schön, mein Lied sei ohne Ende.
Du schlägst die Wimpern nieder,
Sie sind mir eine neue Brücke in dein Herz.

Meter: iambic
Las dos primaveras
by José de Maturana

Rubia y gallarda viene,
                  mostrando en su carruaje
la luz de mil colores y el sol de sus jazmines,
como una blanca Venus de rústicos jardines
a quien las flores todas le rinden vasallaje
La mansa maravilla del campo está en su traje,
y en su cantar de aurora la voz de los violines
Tiene los hombros griegos España va en sus crines,
Italia en sus pupilas y el mundo en su homenaje.
Tú eres así Por eso mi potro de
                     conquista
llega a la escalinata del pastoral palacio
con la tristeza errante de mi dolor de artista
Y tras la primavera que tu placer me arroja,
con la altivez de siempre, te ofrezco su topacio
como una mordedura de mi serpiente roja.

Meter: polymetric
Jednání druhé. (Výstup V.)
by Jindřich Böhm

Kopí a meče
kruté do seče
chopme se zbroje,
mužové boje;
křesťanů se rotí láje!
potupy, hany
nás na pohany
křesťané plodí,
v krvi se brodí –
kácí sochy, hanbí háje!
Běda, běda! bitka bude,
hluku plno, braně všude,
ach, veta po nás!
Zloba u divokém roji
rachotí ve smrtném zbroji –
již hledají vás.
Zachraň, kněžno, žítí svoje,
zjednej, kníže, upokoje –
sic veta po nás!
Hle, jsou to naši plukové –
V hlavě tvé je šalba, klam;
již Krůvojovi druhové
chvátají se zbraní k nám.
Zavítejte nám!
Ach, pomsty jsou to duchové,
zahubení nesou nám,
zavítejte mi druhové:
vinen smrtí se podám;
zavítejte nám.
To tam mé štěstí bláhové,
v obět klesnu trampotám –
kde v boji kříže sluhové –
s Milínem ve sporu tam
můj otec je sám!
Milín zosnoval tu nehodu!
Pro zavražděného vojvodu
křesťanů se celý sbor
nám postavil na odpor.
Pane, tresci, přísně suď –
do boje nám vůdcem buď!
Zde palmy nechci dobývati
a rád bych sám se v žertvu dal,
chci k narovnání přispívati
za života, jejž jsem bratru vzal.
Až pocítí, že v slávy době
co rek se statně potýkal,
on najde v boji pokoj sobě,
an dřív se klidně usmíval.
Kéž miláčkovi je popřáno,
by dílo šťastně dokonal,
vždyť bývá se ctí vykonáno,
kde milosti své bůh popřál.
To nesmí býti z vůle boží,
co zrádný Milín započal,
ať nežehnanou zbrani složí,
že Svantovita pohněval!
K vůli bohům – lidu svému
k narovnání krvavému
povedu vás! –
Sem zbraň a pás!
Výprava postrašná
leká duši mou;
věrné lásky pouto
buď mu posilou.
Kéž neklesá zbrojí
svých nepřátelů.
Zbav ho, bože lásky,
smrti svízelů.
Vítězství a slávu
přejte, bozi, nám,
svobodu po právu
českým dědinám:
pluh ať odpočívá;
krutý volá boj,
krev svou nechť vylívá
nepřátelský roj.
Nechať padne kříže
zaslepený syn:
nás ku zdaru víže
podnikavý čin!

Meter: polymetric
PÍSNIČKA O DISPOSIČNÍM FONDU.
by Viktor Dyk

Vyšel lvíček na poušť
a řval řevem lvím.
Lvíčku s druhé strany,
něco na tě vím.
Debata to pouliční,
co prý ten fond disposiční.
Hola, hola hej!
Řvi a nemeškej!
Lvíček s druhé strany,
na lva děsně řval.
Já vím také něco:
že ty a tak dál.
Vrabec na střeše to zpívá,
že je věc to kormutlivá.
Hola, hola hej.
Lvíčku, pozor dej!
Mlčí lvíček, mlčí
jeho soupeř též.
Ale přišel třetí,
než se naděješ.
Mne to thema tuze baví.
Řvete pěkně, lvíčkům praví.
Hola, hola, hej!
Rcete celý děj!
Mlčí lvíček; že prý
má dnes slabý hlas.
Že prý jednou zařve,
až však přijde čas.
Na datum prý málo sejde.
Co jde zítra, dneska nejde.
Hola, hola, hej!
Trpělivost měj!
Třetí lvíček šimrá
oba lvíčky dál,
až ten jeden lvíček
zcela tiše řval:
Povězte nám, co s „Dnem“ bylo,
co se z Vídně zaplatilo.
Hola, hola, hej,
brachu, vyprávěj!
Lvíček s druhé strany
počal děsně řvát.
Krev se ve mně vaří,
budu trhat, rvát.
Když ty řveš, řvát také budu.
Bude ti to pro ostudu.
Hola, hola, hej!
Jen se zpovídej!

Meter: trochaic
Idea  6: How many paltry, foolish, painted things
by Michael Drayton

How many paltry, foolish, painted things,
That now in coaches trouble every street,
Shall be forgotten, whom no poet sings,
Ere they be well wrapp'd in their winding-sheet?
Where I to thee eternity shall give,
When nothing else remaineth of these days,
And queens hereafter shall be glad to live
Upon the alms of thy superfluous praise.
Virgins and matrons reading these my rhymes
Shall be so much delighted with thy story,
That they shall grieve they liv'd not in these times
To have seen thee, their sex's only glory.
So shalt thou fly above the vulgar throng,
Still to survive in my immortal song.

Meter: iambic
The Uses of Poetry
by William Carlos Williams

I've fond anticipation of a day
O'erfilled with pure diversion presently,
For I must read a lady poesy
The while we glide by many a leafy bay,

Hid deep in rushes, where at random play
The glossy black winged May-flies, or whence flee
Hush-throated nestlings in alarm,
Whom we have idly frighted with our boat's long sway.

For, lest o'ersaddened by such woes as spring
To rural peace from our meek onward trend,
What else more fit? We'll draw the latch-string

And close the door of sense; then satiate wend,
On poesy's transforming giant wing,
To worlds afar whose fruits all anguish mend.

Meter: iambic
FANTOMY
by Emanuel Lešehrad

Pláň stíny zkropena.
Jen v stuze úplňku se kreslí křoviny
a blýskne jezero jak gigantický disk,
jenž vržen v tmu.
Mne objal děs,
dech se mi zatajil ve strašné úzkosti,
jež srdce sevřela – a oči civěly
na ono jezero, jež bdělo hrozivě.
Vtom spatřil jsem,
ve mžení měsíčném, svou trudnou minulost,
jak s němé hladiny se vážně zvedala,
jak zhořklé iluse a ztroskotané sny.
A nocí nevlídnou
zněl jejich přísný soud:
nad vším, co zmeškal jsem,
co v květu zlomeno, ač v nitru vyrostlo
ve chvíli nadšení, kdy duše zpívala...
Tu žalost bezcitná mi lebku proťala –
Pak svítal den

Meter: iambic
Největší neštěstí.
by Jaroslav Vrchlický

Sny oplakati v tom, kdy nejvíc plály,
a strhnout larvu slávě jako v báji,
kde pod ruměncem kostlivec se tají,
na mladost svou zřít víc a více z dáli;
bít čelem vzdorovitým o práh skály,
a vidět sžehlé mrazem květy v máji,
vše, co jsi chtěl, zvát ztracenými ráji,
a zažít, jak se ideám tvým smáli:
to všecko neštěstí je, bída stálá,
to zameziti, sotva život stačí,
my o to v zápas gigantický jdeme.
Však hra to všecko proti tomu malá,
když bez vědomí raníme až k pláči
tu duši, kterou nejvíc milujeme!

Meter: iambic
- XVII -
by Francisco de Figueroa

Cuando Thirsi siguiere otra pastora
o sintiere de Amor nueva herida,
volverá tras Sebetho su corrida,
y dará luz quien nos la encubre agora.
Cuando Phili podrá vivir un'hora
sin Thirsi, vivirá sin alma y vida;
cuando será de ajeno Amor vencida,
se pondrá el Sol en faldas de la Aurora.
Estas voces con lágrimas mezcladas,
escucha Aliso y llora juntamente
con la memoria de su bien perdido.
Almas dichosas, dice, eternamente
vivid así, de igual fuego abrasadas,
de mudanzas seguras y de olvido.

Meter: polymetric
- LXXVII -
by Fcode Borja

Amé una peña; en una helada sierra
puso el amor mi pensamiento loco;
hielo y rigor es cuanto miro y toco,
perpetua confusión, celosa guerra.
Decir no puedo que engañado yerra
quien ama mucho, quien espera poco;
pues yo, forzado de mi amor, provoco
al mismo engaño que mi pecho encierra.
Llorando vivo los cansados días,
del breve sueño las prolijas horas,
de un loco amor los peligrosos años.
No da remedio el tiempo a mis porfías,
que viven de mi seso vencedoras,
llorando enojos y pidiendo engaños.

Meter: iambic
POZDNÍ ŽAL
by Božena Benešová

Ó marně voněl jarní květ
a marně věnce pro tě uchystané!
Proč teď, proč teď
z tvých očí smutek zářijový vane?
Je sychravo, čas místo tebe bral
a květy zvadly v jeho suché dlani...
Jdi dál, jdi dál,
žal dvojí není lásky zmrtvýchvstání!
Ne, nevyčítám... Ale k čemu pláč?
Mé slzy v srdci vždycky zjedovatí...
Ach zač, zač,
zač vše jsem mohla dnes ti děkovati!

Meter: iambic
- XVIII -
by Juan de Arguijo

De Alejandro al trasunto, muda historia
que animó en bronce artificiosa mano,
dos fijó sus columnas el tebano,
César mira, envidioso de su gloria.
Viendo que en corta edad larga victoria
ganó del orbe el macedón ufano,
de sus años lamenta el curso vano,
que aún no ha dado principio a su memoria.
«Tú, ilustre joven, dice, sólo viste
glorioso fin de tu alto pensamiento;
tú al mundo grande, a ti pequeño el mundo.
¿Quién a la excelsa cumbre que subiste
podrá llegar? Ni ¿cuál osado intento
presume ser a tu valor segundo?».

Meter: polymetric
LITERÁRNÍ DLOUŽKY
by Jan Neruda

„Čet jste již básně moje nové?“ – „„Ano, příteli!
Však zarazilo mne v nich cosi tuze. Víte-li,
že první zpěv váš přepodoben je Legendě světa?““ –
„Nu možná – náhodou!“ – „„A druhý jak by opsán ze Salleta – – ““
„Snad mimovolná vzpomínka...“ – „„A v třetím Krasiński že zcela znalý – ““
„Ach bože – mezi kolegy – co škodí dloužek malý!“

Meter: iambic
Soneto
by Leonor de la Cueva y Silva

Ya ha salido el invierno: ¡albricias, flores,
árboles, fuentes, prados y arroyuelos,
que del rigor de sus helados velos
os saca el mayo derramando amores!
Ya os cantan dulcemente ruiseñores
llenos de gusto y libres de desvelos,
y liberales los empíreos cielos
os dan la variedad de mil colores
Ya compone los bellos cuadros Flora,
desafiando el arte a la natura,
a quien vence la hermosa jardinera
que por la vista alegra y enamora,
el alma suspendiendo en la hermosura
de la verde y galante primavera

Meter: iambic
Temor
by Rodrigo Carvajal Robles

No hay placer que no tema mi deseo,
ni pesar que no tema mi sentido,
y siempre mi esperanza me ha mentido,
y nunca sin temor mentir me veo.
Mas puede tanto el loco devaneo
de mi vano esperar que no he podido
acabar de entender que voy perdido,
y me pierdo, y me acabo y no lo creo
Pienso, por el camino que he dejado
tan luego atrás, que estoy de mi sosiego
muy cerca, mas no llego a ver mi suerte
Antes me aflige más este cuidado,
porque pienso que llego y nunca
                     llego
y el más entretenido es el más fuerte

Meter: polymetric
[das bloße Wollen einer großen Güte]
by Christian Morgenstern

Das bloße Wollen einer großen Güte
ist ganz gewiß ein hohes Menschentrachten.
Doch es erhebt sich erst zur vollen Blüte,
wenn Gnaden eines seherisch Erwachten
den Kosmos nachtentleitetem Gemüte
als Geisterkunstwerk zum Bewußtsein brachten.
Dann wächst aus Riesenschöpfungsüberblicken,
aus Aufschau zu verborgnen Bildnersphären,
aus Selbstmiteinbezug in deren Stufen –
ein Mitgefühl mit dieser Welt Geschicken,
das mehr als dunkle Herzenstriebe nähren,
das höchste Götter mit ans Werk berufen.

Meter: iambic
1L: Man wird verrückt von vielem Lesen,
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Man wird verrückt von vielem Lesen,
Sagt Mops, und bleibt dem Lesen feind.
Doch ist sein Satz je wahr gewesen,
So folgt, was Mops wohl nicht vermeint,
Daß Niemand mehr als er gelesen.

Meter: iambic
- CXLVI -
by Gutierre de Cetina

Venturoso ventalle a quien ha dado
fortuna todo el bien que pudo darte,
tus obras y color han sido en parte
pronóstico a mi mal desventurado.
Yo en los efectos soy enamorado,
tú lo muestras estar con algún arte;
viento sacas al fin de trabajarte,
yo de mi trabajar viento he sacado.
Si el favor de que gozas conocieses,
¿quién podría contigo de contento,
ya que de ufano no ensoberbecieses?
Envidia habría de ti si el mal que siento
sintieras; pero ya que lo sintieses,
tú la debrías haber de mi tormento.

Meter: polymetric
1L: Wie des Sees Silberspiegel
by Karl Henckell

Wie des Sees Silberspiegel
Leis bei halbbedecktem Himmel
Jene mattverhüllte Sonne
Schattenblinkend wiederscheint ...
Zittert meine Seele sacht-
Schwebend zwischen Licht und Dunkel –
Und die Blendung ist gebrochen
Und die Finsternis versöhnt.

Meter: trochaic
Gottes Rede.
by Barthold Heinrich Brockes

Mein Schöpfer, laß, in Deinen Werken,
Mich Deine Lieb’ und Macht bemerken!
Sey Du darinn mein Zweck allein!
Laß meinen Willen Deinen Willen
Auf eine Weise zu erfüllen,
Die Dir gefällt, beschäftigt seyn!
Gieb, wenn ich höre, schmeck’ und sehe,
Daß es, nur Dir zum Ruhm, geschehe!
Du zeigst in Deiner Werke Pracht
Weit mehr, als väterliche Triebe;
Du zeigest Weisheit, zeigest Liebe,
Und einer wahren Gottheit Macht.
Du liessest Himmel, Meer und Erden
Durch Dein allmächtig
Ist denn nicht hier auch
Dieß spricht von Seinem ew’gen Lieben,
Es ward in unser Herz geschrieben,
Es spricht dasselbe fort und fort.
Er hat auch Heiden, Jhn zu fassen,
Sich ja nicht unbezeugt gelassen.
Wodurch? bloß in der Creatur.
Die Bibel selbst spricht: In den Werken
Kann man der Gottheit Wesen merken,
Man sieht darinn von GOtt die Spur.
Wie, will man denn dieß Wort nicht achten?
Will man den Inhalt nicht betrachten,
Der die selbständ’ge Gottheit ist?
Will man von Seinem Wunder-Wesen
Die selbstgeschriebne Schrift nicht lesen?
Wie, daß man sich so sehr vergißt!
Auf das, was GOtt so schön gezieret,
Wird man selbst durch die Schrift geführet.
Die Offenbahrung selber spricht,
Jm Werk, von einer Offenbahrung,
Und leitet uns auf die Erfahrung.
Warum gehorcht man beyden nicht?

Meter: iambic
103. Auch von derselben.
by Angelus Silesius

Ich selbst bin daß Metall/ der Geist ist Feur und Herd/
Messias die Tinctur, die Leib und Seel verklärt.

Meter: polymetric
VÁLEČNÉ ČTYRLÍSTKY. I. (Půjč, pane bože!)
by Josef Svatopluk Machar

Půjč, pane bože, básníkům své blesky,
půjč jim je na minutek pět,
a užasneš, jak vyčistíme hezky
ti zaneřáděný ten svět!

Meter: iambic
VÝJEZD.
by Josef Václav Sládek

Moje mladé, vrané koně
dusají, už jdu si pro ně;
na dvůr v slunka úsvit ranný
vyskočili jako panny.
Od kopyt až po čupreny
vyčesány, uhlazeny,
v cůpky hřívy jako řasy,
pestré stuhy v nich a klasy.
A jak se mi zapřahají,
nohy jim jak strunky hrají
a než řek jsem: „Halou, hali!“
vesele mi zařehtali.
Moje vranky jako střely
dnes mi ze vrat vyletěly. –
Halou, hali, na tu cestu!
jedeme si pro nevěstu.

Meter: trochaic
33.
by Friedrich Rückert

Die Seele, die herab ist in den Leib gestiegen,
Hat halb, dem Vogel gleich im Baur, verlernt das Fliegen;
Nahm Schwere an und gab dem Leib des Schwunges Kraft,
Daß sie halb leibhaft ward, der Leib halb seelenhaft.
Sie hat ein dunkles Haus mit ihrem Licht erhellt,
Deswegen aber selbst ins Dunkle sich gestellt.
Sie hat dem todten Leib sein Leben eingegeben,
Aufgebend selbst um Tod ein Theil von ihrem Leben.
Die Liebe wars, die sie zu ihm herniederzog,
Mit ihm in Staub zu gehn, die ohn' ihn droben flog.
Sowie dem Glauben auch herab sich hat gelassen
Die Gottheit menschlich, daß sie Menschenherzen fassen.
Und wie ein Weiser aus der Weisheit hellen Sfären
Herabsteigt, um die Nacht der Blödheit aufzuklären.
Er will sich eines Theils der Weisheit gern begeben,
Um die Unwissenheit zum Wissen zu erheben.
In jeder Lebenssfär', in jedem Wirkungskreise,
Läßt sich der höhre Geist herab auf solche Weise.
Mit Demut, Dienstbarkeit, Lieb' und Aufopferung,
Sucht er das Niedre stets, und gibt ihm höhern Schwung.
Mit Tugend, Kraft und That, mit Anmut, Scherz und Witz,
Wie Sonnenschein und Thau, wie Regensturm und Blitz;
So manichfaltig steigt der Himmel stets zur Erde,
Damit das Irdische des Himmels theilhaft werde;
Damit das Leben so sich mit dem Tod versöhne,
Und aus dem Staub erblüh die Luft der Welt, das Schöne.

Meter: iambic
- XX -
by Argensola

Huyo de ti, y a tus umbrales llego,
como tú infieles, Gala, y temo hallarte;
triste, que busco en los peligros parte
fiel y segura para mi sosiego.
Puédenlo ser tus fraudes, no lo niego;
mas viéndote, ¿quién pudo desarmarte?
ya mis nuevas defensas quiso al arte,
y a tu pérfido antojo las entrego.
Yo moriré quejoso y tuyo, Gala,
habiendo sido fábula increíble
de fe indiscreta y vergonzosa pena.
¡Oh justicia de amor! ¡Qué no es posible
avenirme contigo aunque seas buena,
ni dejarte de amar, aunque seas mala!

Meter: iambic
Soneto
by Fray Antonio Gual

Contra Luzbel de tu valor medroso
pruebas apenas el acero santo,
honor del cielo, del infierno espanto,
en nuevo Marte, IGNACIO valeroso
En dulce cuando paz gozas dichoso,
divina luz bebiendo, sacrosanto
del sumo bien asomo, Febo en
                     tanto
que forma siete círculos lustroso
Nuevo favor, ¿a quién no admira
                  el verte
de la batalla a la señal primera
debida al vencedor gozar la gloria?
Si el embestir te premia de esta suerte,
dinos, o tú que pisas ya la esfera
¿el cielo que te dio por la victoria?

Meter: iambic
A Laura
by Antonio Cánovas del Castillo

No pretendo que paguen el desvelo
que tu infausta belleza en mí provoca,
ni con besos dulcísimos tu boca,
ni tus miradas con su luz de cielo;
ni causarte en ausencias desconsuelo,
ni que sueñes conmigo en ansia loca,
ni que te muestres a los otros roca
como eres, Laura, para mí de hielo.
Pero a la luz del moribundo día
cuando la brisa leve de la tarde
riza feliz tu negra cabellera;
¿por qué no has de ofrecer, ingrata mía,
al loco amor que en mis sentidos
                     arde
un recuerdo benévolo siquiera?

Meter: polymetric
[woher, du süsser Ton mit deinem Klingen?]
by Ludwig Tieck

– »Woher, du süsser Ton mit deinem Klingen?
Der wie ein Zauber blitzend in mich schläget,
Daß furchtsam sich das Herz nur zitternd reget,
Vor Sehnsucht, Lust vom Auge Thränen entrinnen?« –
– Siehst du denn nicht, wie dieses holde Singen
Sich von dem Glanz der Lippen herbeweget,
Vom Mund der rothen Liebreiz in sich heget?
Den süssen Flammen muß sich Feu'r entschwingen. –
– »Ja, peinigend versehrst du, doch die Flammen
Trösten im Brande, Tod wird zum Entzücken,
In diesen Gluthen fühlt mein Herz sein Leben,« –
– »Weil diese Tön' dem Geiste selbst entschweben;
Der ist ein Liebesothem, Trost, Erquicken:
Aus Liebe nur kann Ton der Liebe stammen!« –

Meter: iambic
- IV - Queriendo una dama matarle a rigores, él se resiste, hallando poca comodidad en morirse
by Agustin de Salazar y Torres

¿Tantos rigores, di, con un cuitado,
porque el diablo te ha dado buena cara?
¿Qué no me quieres? Consecuencia es clara
de que ya no es lo hermoso desgraciado.
Tan dolorido estoy, tan apurado,
viendo tanta impiedad, crueldad tan rara,
que de desesperado me ahorcara,
si fuera gusto y no fuera pecado.
De hoy más, ingrata, trato consolarme,
y de tus sinrazones no afligirme,
sin querer que mi vida se concluya.
Pues si tú prosiguieres en matarme,
yo también he de dar en no morirme,
y veremos quien sale con la suya.

Meter: polymetric
III. Finale.
by Ladislav Quis

Bohu díky! Konec mše se blíží,
chvíle jen a vyhráno už jest,
každý cítí s prsou klesat tíži,
kněz an pěje: „Ite, missa est.“
Však co to? vždyť nyní na ručest
intrada má zahlaholit sviží,
ale mlčí. – V pozadí všech oči
se zvědavou úzkostí se točí.
Švec tam cosi kolem bubnů hledá,
maličkost jen, svoje paličky;
kam je skryl ten šotek neposeda?
Však jen mžik to tísně maličký, –
boty s nohou strh’ si švec, je zvedá
a již chutě jejich špalíčky
v bubny bije, zuřivě v ně tříská,
v rachot jejich ryčně trouba vříská.
Poslední tak nesnáz přemožena.
Po mši jest. A mokrý jako myš,
s měchů leza, mlynář těžce stená.
Vše se hrne ven, kde hučí, slyš,
zvony, zvoucí tam, kde chystá žena
nedočkavým k plné míse číš;
při těch srdce poskočí si, vzplesá.
Prázdna kruchta, ticho na ni klesá.
Útlé housle, břich též basy tlustý
s lesklou trubkou klidně v koutě sní;
jaké však to šepty, jaké šusty,
jaký smích tu stříbra zvukem zní?
Smíchem andílků to kůr se pustý
rozléhá v té době polední:
Bravo hudci! Poháry ať znějí!
Radostí z vás andělé se smějí.

Meter: trochaic
Když přepadne Tě stesků dav,
by Adolf Heyduk

Když přepadne Tě stesků dav,
svou hlavu zvedni výš,
Tvé mysli prchne smrtihlav
a nevrátí se již! –
Snad zmlkne, na vždy stichne hruď!
Ty volný jich, jen vesel buď –
Dej výhost trampotám už všem,
buď jako bývals – dítětem,
a tak buď dále život tvůj
a na věčnost se připravuj!

Meter: iambic
PO LÍSTKU LÍSTEK.
by Josef Václav Sládek

PO lístku lístek opadá,
je holý stvol, co bylo květ. –
Ach, jak ta ruka nerada
se přec s ním loučí naposled!
Již luka nejsou zelená,
pták nezpívá již, květ kde rost
a vichřice jen zasténá,
kde jarním vánkem šeptal hvozd.
Ó bílý květe naděje,
jak jsi se rozpad v prach a troud!
jenom ty rosné krůpěje
na tobě nechtí, nechtí schnout.

Meter: iambic
- XXXVII -
by Marqués de Santillana

Adivinativos fueron los varones
de Galilea, cuando los dexó
nuestro Maestro, mas sus coraçones
non se turbaron punto más que yo
Por mí sabidas vuestras estaciones,
vuestro camino, el cual me mató;
e así non ca(n)san las mis afliciones,
aunque si vuestro era, vuestro só.
Faced agora como comedida,
non me matedes, mostrad(vos) piadosa;
façed agora como fizo Dios
e consoladme con vuestra venida;
cierto faredes obra virtuosa,
si me valedes con vuestro socós.

Meter: polymetric
ŽIVOTE!
by Otakar Theer

Viděls, na vysokých žerdích prapory jak městem vanou?
Viděls, kterak jimi vítr výškám vlá na uvítanou?
Viděls jejich šťastné tance, hříčky, reje, lichocení,
kterak bouří zlým vstříc mrakům, vesele jdou v úsměv denní,
lehkým letem vlaštovičím tiše, sladce v modru plují,
jako šelmy v hloub se plazí, dravčím skokem vymršťují?
Živote, v tvých drsných rukou kéž jak prapor na žerdi jsem,
zavlaj mnou, bych do oblohy brunátným se vtesal vlysem,
skrop mne sluncem, vydej dešti, uvrz ve vír, bij a drásej,
nad zdrásaným, nad ubitým rudým chechtem hromu jásej –
co je na tom? Má přec bude chvíle sluněného blaha,
chvíle, kdy jsem mluvil s živly, lidský hlas k nimž nedosahá,
ptačí slast, kdy za mnou byly všechna úzkost, všechna tíže,
závrať věčnosti, kdy vlál jsem blátu dál a Bohu blíže.

Meter: trochaic
Sonetos
by Fernando Maristany

Pues que ella es todo invierno y aun en el mismo hielo,
pues que su corazón de témpanos
                     armado
tan sólo de mis cantos se muestra enamorado,
¿Por qué tan loco soy que sigo con mi anhelo?
¿Qué puedo de su nombre lograr
                  ver alcanzado
más que un honesto yugo, que oprime aun siendo bello?
No está, dueña y señora, tan blanco mi cabello
que vuestro lugar otra no ocupe de buen grado
Amor, que al fin es niño, no oculta la verdad:
no sois tan arrogante ni
                  tan rica en beldad
que hayáis de desdeñar a un corazón leal;
volver a mis abriles no puedo hacerlo hoy;
amadme si podéis amarme como estoy,
y os amaré también cuando estaréis igual.

Meter: iambic
231. Miß dir doch ja nichts zu.
by Angelus Silesius

Freund so du etwas bist/ so bleib doch ja nicht stehn:
Man muß auß einem Licht fort in daß andre gehn.

Meter: iambic
1L: Kein Augustisch Alter blühte,
by Friedrich Schiller

Kein Augustisch Alter blühte,
Keines Mediceers Güte
Lächelte der deutschen Kunst,
Sie ward nicht gepflegt vom Ruhme,
Sie entfaltete die Blume
Nicht am Strahl der Fürstengunst.
Von dem größten deutschen Sohne,
Von des großen Friedrichs Throne
Ging sie schutzlos, ungeehrt.
Rühmend darfs der Deutsche sagen,
Höher darf das Herz ihm schlagen:
Darum steigt in höherm Bogen,
Darum strömt in vollern Wogen
Deutscher Barden Hochgesang,
Und in eigner Fülle schwellend
Und aus Herzens Tiefen quellend,
Spottet er der Regeln Zwang.

Meter: trochaic
1.
by Hermann von Lingg

Von dem Flammenmeer umgeben,
Das die Abendgluten weben,
Stern der Liebe, scheinst du doch!
Wie so mild und sanft daneben
Und wie siegreich scheinst du doch!
Wolken seh' ich sich erheben,
Durch die dunkeln scheinst du doch!
Auch in mein umnachtet Leben
Immer wieder scheinst du doch;
Aber insgeheim zu beben,
Stern der Liebe, scheinst du doch!

Meter: trochaic
157. GOtt ist in und umb mich.
by Angelus Silesius

Ich bin der GOttheit Faß in welchs sie sich ergeust:
Sie ist mein tieffes Meer daß mich insich beschlenst.

Meter: iambic