PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXXII -
by Fernando de Herrera

En esta soledad, que el sol ardiente
no ofende con sus rayos, estoy puesto,
a todo el mal de ingrato Amor dispuesto,
triste y sin mi Luz bella, y siempre ausente.
Tal vez me finjo y creo estar presente
en el dichoso, alegre y fresco puesto,
y en la gloria me pierdo que el molesto
dolor del alma aparta este accidente.
Nunca silencio y soledad oscura
pueden dar a quien ama tal contento
si no se cambiase la alegría.
Pero en memoria el bien de Amor me dura,
que aun en este ocioso apartamiento
no se afirma en segura fantasía.

Meter: iambic
- XLII - Al conde de Mega
by Diego Ximenez Ayllon

Conocimiento fue de virtud lleno
el no hallaros en la falsa trama
adonde resplandece vuestra fama
quedando exento vos del daño ajeno.
A cada cual de aquellos fuera bueno
matar con tiempo la encendida llama
y no infamar su sangre como infama
el que allí no metió mano en su seno.
A Dios y al Rey hiciste gran servicio
con fe y prudencia y con valor rigiendo
la tierra que os fuera encomendada.
Y la Romana iglesia defendiendo
en Fisia siendo os Marte muy propicio
Grumingue fue por vos recuperada.

Meter: iambic
Das Lied vom Feldmarschall
by Ernst Moritz Arndt

Was blasen die Trompeten? Husaren, heraus!
Es reitet der Feldmarschall im fliegenden Saus,
Er reitet so freudig sein mutiges Pferd,
Er schwinget so schneidig sein blitzendes Schwert.
O schauet, wie ihm leuchten die Augen so klar!
O schauet, wie ihm wallet sein schneeweißes Haar!
So frisch blüht sein Alter wie greisender Wein,
Drum kann er Verwalter des Schlachtfeldes sein.
Der Mann ist er gewesen, als alles versank,
Der mutig auf gen Himmel den Degen noch schwang,
Da schwur er beim Eisen gar zornig und hart,
Den Welschen zu weisen die deutscheste Art.
Den Schwur hat er gehalten. Als Kriegsruf erklang,
Hei! wie der weiße Jüngling in 'n Sattel sich schwang,
Da ist er's gewesen, der Kehraus gemacht,
Mit eisernen Besen das Land rein gemacht.
Bei Lützen auf der Aue er hielt solchen Strauß,
Daß vielen tausend Welschen der Atem ging aus,
Daß Tausende liefen dort hasigen Lauf,
Zehntausend entschliefen, die nimmer wachen auf.
Am Wasser der Katzbach er's auch hat bewährt,
Da hat er den Franzosen das Schwimmen gelehrt:
Fahrt wohl, ihr Franzosen, zur Ostsee hinab!
Und nehmt, Ohnehosen, den Walfisch zum Grab.
Bei Wartburg an der Elbe wie fuhr er hindurch!
Da schirmte die Franzosen nicht Schanze noch Burg,
Da mußten sie springen wie Hasen übers Feld,
Hinterdrein ließ erklingen sein Hussa! der Held.
Bei Leipzig auf dem Plane, o herrliche Schlacht!
Da brach er den Franzosen das Glück und die Macht,
Da lagen sie sicher nach blutigem Fall,
Da ward der Herr Blücher ein Feldmarschall.
Drum blaset, ihr Trompeten! Husaren, heraus!
Du reite, Herr Feldmarschall, wie Winde im Saus!
Dem Siege entgegen, zum Rhein, übern Rhein!
Du tapferer Degen, in Frankreich hinein!

Meter: polymetric
- LXVI -
by Juan Boscan

Mas mientras más yo de esto me corriere,
más convendrá mostrar mis desventuras;
que así serán pagadas mis locuras
con la triste vergüenza que sintiere.
Y cada vez que bien me arrepintiere,
gran logro llevaré de mis tristuras;
de esta cura saldrán otras mil curas
para mí y para quien verme quisiere.
Por el ancho camino por do fueren
todos verán mi triste monumento
y verán de mi muerte el gran letrero.
Temblando quedarán en un momento
cuantos allí miraran y leyeren
un modo de morir tan lastimero.

Meter: polymetric
108.  Der Mensch ist dreymal Englisch.
by Angelus Silesius

Der Thronfürst ruht in GOtt; Jhn schaut der Cheru-
bin;
Der Seraphin zerschmeltzt für lauter Lieb’ in Jhn.
Ich finde diese Drey in einer Seel allein:
So muß ein heilger Mensch ja dreyfach Englisch seyn:

Meter: iambic
- 31 - Al libro Eternidad del rey D. Felipe III, de Ana de Castro Egeas
by Lope de Vega

Tu dulce voz, cual suele en Primavera
suave despertar céfiro a Flora,
en las cenizas, que animó sonora,
vivir Felipe, donde espira, espera.
Sol amanece a la terrestre esfera,
y del polo Español las líneas dora,
que tú, naciendo de su ocaso Aurora,
vuelves sus rayos a su luz primera.
Si en dar al Fénix vida cuando espira,
la más alta virtud del sol consiste,
divina Musa, tu milagro admira.
Que si la tuya nuevas plumas viste,
de España al Fénix en tan alta pira,
tú sola sol de los ingenios fuiste.

Meter: iambic
Osobní, rodinné a národní blaho.
by Beneš Metod Kulda

Jen tam, kde víra v Krista vládne,
se nezjevují spory žádné,
tam blah jest člověk, blah i rod;
kde nevěrecké není chatry,
tam láska pojí sestry, bratry,
tam otupen jest záští hrot.
Jen samospasná víra v Krista
všem blaho zde i v nebi chystá
a plodí v duších klid a mír;
kde v srdci hasne láska k Bohu,
tam uhostí se osten hlohu
a zahnízdí se morný štír.
Tam po pravém jest blahu veta,
tam plemení se zloba kletá
a rdousí bratry jako mor;
zlý sobec své jen blaho vidí,
kde může, bratry, sestry šidí,
Kde nevěra, tam lásky pravé,
i pod škraboškou tváře smavé
v zlé duši nikdy nenajdeš;
i sype-li zloch z hlučných retů,
své lásky k vlasti malou špetu,
věz, že mu z úst jde podlá lež.
Náš národ, znalcům zřejmou měrou,
jen silnou v Boha Krista věrou
svůj život hájil tisíc let,
jen na čas klesal ve svém blahu,
když otrávil mu spasnou snahu
těch zlopověstných bludů jed.
A opět nastala nám doba,
kdy nerozum a bídná zloba
zas národu cpe bludy v hruď;
snad zahynout má národ drahý?
Bůh milosrdný jeho vrahy
v zlém díle stav a mírně suď!

Meter: iambic
„Sonntag“ – jméno krásné!
by Karel Dostál-Lutinov

„Sonntag“ – jméno krásné! 109
Člověk jenom žasne,
jak že „mino takovy“
Bůh dal Hanákovi!

Meter: trochaic
Auf ihre schwartzen Augen
by Christiana Mariana von Ziegler

Ihr schwartzen Augen führt zwar Zunder zu der Liebe,
Doch seyd ihr in der That auch recht geheime Diebe,
Läst man nur einen Blick nach euren Creysen gehn,
So flieht die Freyheit hin, man muß gefesselt stehn.
O schöne Dunckelheit, welch angenehme Schatten!
Es will sich alle Welt mit solcher Kühlung gatten.
Beliebte düstre Gruft! erwünschter Sarg! worein
Was männlich ist und heist, sich wünscht, gelegt zu seyn.
Es läst sich Quaal und Schmertz vor euch gar nicht verschweigen.
Wiewohl ihr sucht euch stets heroisch zu bezeigen,
Wo das heroisch heist, wenn Unempfindlichkeit,
Statt der gehofften Gunst, uns mit Verachtung dräut.
Die zimmernde Natur hat eure Creyß und Bogen,
Vergebens nicht mit Flor und schwarzten Boy umzogen;
Sie sahe zum voraus, ihr würdet Mörder seyn,
Drum hüllte sie mit Fleiß euch in die Trauer ein.

Meter: iambic
Primaveral – La voz del monje
by Leopoldo Trenor

No hostigó la ambición mi
                     noble anhelo
de encontrar la verdad, rendí
                     mi frente
humillada en el polvo, mi fe
                        ardiente
encaminó mi pensamiento al cielo;
y en alas de esa fe, tanto su
                        vuelo
remontó, que las brumas de la
                        mente
mezquina disipó resplandeciente
la eterna luz, rasgando el denso velo
Desde allí, con espléndida evidencia,
el enigma insoluble de la ciencia
resuelto contemplé, porque el
                        humano
entendimiento olvida en su
                        impotencia
que tan sólo de Dios en la Omnisciencia
está la clave del sublime arcano

Meter: polymetric
1L: »ich zog aus meinem Strohbett eine Aehre
by Anastasius Grün

»ich zog aus meinem Strohbett eine Aehre
Und hielt sie lang vors Aug' in meinen Händen;
Als ob in ihr ein stiller Zauber wäre,
Konnt' ich die Blicke nimmer von ihr wenden.
Ein Feld voll Garben stieg vor meinen Blicken!
Ha, wie sie flüsternd durch einander gaukeln,
Geschäftig mit den goldnen Häuptern nicken
Und weithin ihres Meeres Wogen schaukeln!
Von blanken Sicheln, durch die Schwaden ringend,
Ist, Silberkähnen gleich, dieß Meer befahren,
Und Schnittermädchen, aus den Wogen springend,
Es sind der Meeresgöttin Dienerschaaren.
Und blanke Dörfer rings und grüne Hügel,
Darüber hin der ew'ge Himmel blauend
Und Lerchen drin, von Morgenroth die Flügel,
Und von Gesang die Kehlen überthauend!
Die Wälder säuseln, und die Quellen klingen,
Dort um die Linde tönt's von Flöt' und Geigen,
Daß Bursch und Dirne sich im Reigen schwingen,
Und selbst die Blüthen tanzen von den Zweigen
Die Garben ruhn den Jungfrau'n nun zu Füßen,
Und auf den Garben farb'ge Kränze liegen;
Ich fasse einen, um in eines süßen,
Geliebten Hauptes Locken ihn zu schmiegen.
Da rasselt mir am Arm die Kett' entgegen,
Der Hand, der bebenden, entsinkt die Aehre!
Du dürrer Halm, wie hätt' ich's denken mögen,
Daß ich durch dich noch einst so elend wäre!«

Meter: iambic
1.
by Georg Heym

Du ruhst im Dunkel trauriger Askesen
In deinem weißen Tuch, ein Eremit,
Und deine Locken, die in Nacht verwesen,
Bedecken tief dein eingesunknes Lid.
Auf deinen Lippen gruben sich die Male
Der toten Küsse schon in Trichtern ein.
Die ersten Würmer tanzen um das fahle
Vom Grubenwasser bleiche Schläfenbein.
Wie Ärzte stechen lang sie die Pinzette
Der Rüssel, die im Fleische Wurzel schlägt.
Du jagst sie nicht von deinem Totenbette,
Du bist verflucht, zu leiden unbewegt.
Des schwarzen Himmels große Grabesglocke
Dreht trüb sich rund um deine Winterzeit.
Und es erstickt der Schneefall, dicke Flocke,
Was unten in den Gräbern weint und schreit.

Meter: iambic
Uebersetzung.
by Barthold Heinrich Brockes

Was ist der Sieg? was ein Triumph? Er ist, nach
richtiger Erklärung,
Ein frölichs Kind, wovon der Vater der Tod, die Mut-
ter, die Verheerung.

Meter: iambic
- XXI -
by Fernando de Herrera

Dulce el fuego de amor, dulce la pena,
y dulce de mi daño es la memoria
cuando renueva amor la antigua historia
que a su grave tormento me condena;
mas cuando hallo mi esperanza llena
de bien y de promesas de victoria,
un súbito dolor turba mi gloria,
y todos mis contentos desordena;
que será esta luz pura de belleza
la fe del justo amor en poca tierra
vuelta, y el fuego muerto que me inflama.
¡Oh vano ardor de la inmortal flaqueza!
¿Si el fin que ofrece paz de tanta guerra
no dejará aun ceniza de mi llama?

Meter: iambic
- 1 - Acto II, CONSTANZA De La historia de Tobías
by Lope de Vega

¡Hermoso sangrador, dulce barbero,
venido por mi mal a ser bien mío,
la sangre que me alteras te confío
y de tu herida mi remedio espero!
Decirte quiero que por ti me muero
mejor que con las quejas que te envío;
aunque tengas mi mal por desvarío
por lo menos sabrás lo que te quiero.
Si la sangre contigo me enemista
los sabios dicen que el amor es causa
de sangre, que entra en rayos por la vista.
Si quieres que se temple y ponga pausa
sángrame tú, que como amor resista
cesarán los efectos con la causa

Meter: iambic
Erweckung
by Kurt Tucholsky

Heut, nach Jahren, sah ich Josephine.
Welch ein Schreck!
Ach, ich kannt sie mit der Unschuldsmiene –.
Die ist weg.
Kannte sie noch, als sie leise senkte
Lid und Wimper, wenn ein Mann sie kränkte.
Durft ihr niemals nach halb neune nahn . . .
Wer hat diese Augen aufgetan?
Ihre Blicke waren einstmals züchtig.
Keusch und blind
küßte sie ihr gutes Muttchen flüchtig,
wie ein Kind.
Heute rufen ihre blauen Sterne:
Bleib! Ich sterbe küssend gar zu gerne –!
Wer geleitet sie auf süßer Bahn?
Wer hat diese Augen aufgetan?
Von der Liebe immer fortzugleiten,
ist mein Fluch.
Finster schreib ich Tagesneuigkeiten
in dies Buch.
Ach, Germania, sieh auf Josephinen!
Dir ist noch kein starker Mann erschienen.
Glaubst noch immer deinem Kinderwahn . . .
Wann wird dir die Seele aufgetan?

Meter: trochaic
- LXXIII -
by Fernando de Herrera

Temiendo su valor, tu ardiente espada,
sublime Carlo, el bárbaro africano
y el espantoso a todos otomano
la altiva frente inclina quebrantada.
Italia, en propia sangre sepultada,
el invencible, el áspero germano,
y del francés osado el pecho ufano
al yugo rinde la cerviz cansada.
Alce España los arcos en memoria,
y en columnas a una y otra parte
despojos y coronas de victoria;
que ya en tierra y en mar no queda parte
que no sea trofeo de tu gloria,
ni resta más honor al fiero Marte.

Meter: iambic
Pod vlastní podobiznou.
by Jaroslav Vrchlický

Když lotra nechytli, jenž odsouzen,
to aspoň přibili na šibenici
ten obraz jeho s drsným šklebem v líci.
In efigie tak byl popraven.
V tom oceanu lidských běd a změn,
kde Furie svou hadí třese kšticí,
kde duši zoufalé a zoufající
jen hrdé odříkání padne v plen,
můj obraz nepoví, co žalných stesků
jsem procítil, co vzdorných, směšných snah,
být lepším těch, již v zmar a smrt mne hnali;
co na mém čele spočinulo blesků,
co vrásek, slzí zrylo každý tah,
než tomu zvyk’ jsem: Věřit, jak jsem malý.

Meter: iambic
Book 6, Epigram 7: In prophanationem nominis Dei. ﻿
by Thomas Bastard

God’s name is bare of honour in our hearing,
 And even worn out with our blasphemous swearing.
 Between the infant and the aged, both
 The first and last they utter, is an oath.
 Oh hellish manners of our profane age.
 Jehovah’s fear is scoffed upon the stage,
 The Mimicking jester, names it every day;
 Unless God is blashphem’d, it is no play.

Meter: iambic
Na Bětu.
by Jan Nejedlý

O jakž se mladičká ty Běto býti zdáš!
Věř však, že starší věk než obličej svůj máš.

Meter: polymetric
Frage.
by N. N.

Das erste Veilchen
Wo werd’ ich’s pflücken?
Und wen — o Frage! —
Wen wird es schmücken?
Und — Gott, o sage! —
Wird sie’s beglücken?

Meter: iambic
VZPOMÍNKOVÝ TANEČEK.
by Karel Červinka

Má Márinko, vy před patnácti léty,
když pro tanec vám nestačily špičky,
na dvoře, víte, kdy jen flašinety
vám roztočily ihned pantoflíčky,
mazurky jakés kolíbavé kličky
když unavily naše dobré tety,
když nohy se vám pletly do sukničky,
jak zahřměl kvapík divě rychloletý –
čas usušil vám upocené vlásky...
já tenkrát jsem vás pohlavkoval z lásky,
kohoutí ocas k vůli vám jsem zplenil...
Jak četník tenkrát s peřím na čepici,
s dřevěnou šavlí nedoved’ jsem říci,
že rád vás mám a že bych se rád ženil!

Meter: iambic
VI. Kopal kope jako dřív,
by Karel V. Rais

Kopal kope jako dřív,
ač je sbalen do kopřiv!

Meter: trochaic
- I - Ardo, suspiro y vivo...
by Juan de Almeida

Ardo, suspiro y vivo en triste llanto
y estoy de verme triste tan contento
que, si aliviarme quiero algún momento,
crece el dolor, la pena y el quebranto.
Huyo mi libertad, que tengo en tanto
el áspero dolor del mal que siento;
temo la gloria, deseo más tormento,
lloro en la paz, y en la guerra canto.
Adoro el vivir tanto, que mi muerte
ya tengo con razón aborrecida,
con miedo no den fin a bien tamaño.
Mas temo que mi triste y dura suerte
me quiere dejar libre, y con la vida,
por no poder hacerme mayor daño.

Meter: iambic
Dante Alighieri.
by Josef František Karas

Do pekelných hloubek poet sstoupil,
v písni chmurný tón hned počal znět.
Uherské jen volby prodělat však,
zoufalstvím by hrozným teprv nasák
a snad více psát by nedoved.

Meter: trochaic
- XLIV -
by Gutierre de Cetina

Luz que a mis ojos das luz más serena,
vida que da la vida al alma mía,
beldad por quien se aparta y se desvía
de sentir el sentido y enajena;
gloria de mi dolor, bien de mi pena,
de todo mi pesar sola alegría,
fuego que hace arder mi fantasía
del más sabroso ardor que amor ordena;
¡pudiese yo, como querría, mostraros
el pecho abierto, do el amor ha escrito
cuanto quiero y no acierto a descubriros!
Mas si no puede ser para moveros
que llegue ya mi mal a lo infinito,
¿qué más cierta señal que mis suspiros?

Meter: iambic
- V -
by Argensola

Quien voluntariamente se destierra,
y deja por el oro el patrio techo,
y aquel que apenas queda satisfecho
con cuanto trigo en África se encierra;
el que para usurpar la mar y tierra
le parece que tiene capaz pecho,
y enmudece las leyes y el derecho
con el estruendo y máquinas de guerra;
no tiene corto fin el pecho humano,
que como en ambición su gusto funda,
siempre está cosas nuevas deseando.
Dichoso quien camina por el llano,
sin pedir a la suerte otra segunda,
ni bien mayor que obedecer amando.

Meter: iambic
AMOR MUERTO
by José Santos Chocano

Sin poderlo evitar, tal vez me quieres;
y mis pláticas dulces y armoniosas
te embriagan con las mieles de sus rosas;
ve lo que fuiste ayer, ve lo que hoy eres!
No quebrantes la ley de tus deberes:
dime sólo palabras amistosas;
que me conformo. El trato de las diosas
vale más que el amor de las mujeres...
Gozome sólo en contemplar tu huella,
como recuerdo de mi amor profundo,
borrándose en la arena del desierto...
Tal soñamos mirar lejana estrella,
por el rayo de luz, que a nuestro mundo
llega quizás cuando la estrella ha muerto.

Meter: polymetric
- LIX -
by Gutierre de Cetina

Mil veces mientra en vos estoy pensando,
a tanta perfección buscando falta,
no hallo parte que no sea tan alta
que el seso desfallece imaginando.
Pero mientra así estoy considerando
el sentido se queja y sobresalta,
y prueba que piedad, señora, os falta,
pues tratáis mal quien por vos muere amando.
Bien sé que no tenéis de esto disculpa,
mas quiéroosla yo dar por encubriros
la falta que yo mismo os he hallado.
Quejaos de mí, ponedme alguna culpa
que os disculpe de haberme maltratado:
yo diré que es verdad por más serviros.

Meter: iambic
- IV - Habla un amante a un ciego
by Lope de Zarate

Ciego a quien faltan ojos y no llanto,
envidio en tus tinieblas tu sosiego,
estímote feliz viéndote ciego
y de tus ciegas lágrimas me espanto;
¡oh si valiesen, si valiesen tanto
estos incendios en que yo me anego,
pues nacen llamas si cenizas riego,
que incendios con mis lágrimas levanto;
con pensión de la vida te fue dada
el alma, y a mi vista aborrecida
con pensión de que viva me es dejada;
tu ceguedad con la razón medida
ya que no sin dolor, queda aliviada,
¡ay del que está con ojos y con vida!

Meter: iambic
I never hear the word “Escape” (144)
by Emily Dickinson

I never hear the word “Escape”
Without a quicker blood,
A sudden expectation –
A flying attitude!

I never hear of prisons broad
By soldiers battered down,
But I tug childish at my bars
Only to fail again!

Meter: iambic
PODOBIZNA.
by Jaroslav Vrchlický

Ty mohla vrátit bys na starý Eden víru,
z Tvé duše tolik mi vstříc optimismu šlehá,
že nutnost života se stává skoro něha,
co bouří hrozilo, že konejší se v míru.
A při tom silna Jsi! Jak byly ženy zvěstí,
jak dcera Jeftova, jak Ben Akiby vdova,
jak Ruth Jsi oddaná, jak Mirjam Mojžíšova,
jež Boha v pohledu si našla v smrti štěstí.
Tož ve Tvých stopách jít má vítězného cosi
a drtícího též. Tvůj úsměv, ač jest svěží,
na jeho taji vždy Šeolu stíny leží,
že duch, kde jásat chtěl, jen v pokoře vždy prosí.

Meter: polymetric
- LVI - Soneto a la soledad
by Hernandode Acunya

Pues se conforma nuestra compañía,
no dejes, soledad, de acompañarme,
que al punto que vinieses a faltarme
muy mayor soledad padecería.
Tú haces ocupar mi fantasía
sólo en el bien que basta a contentarme,
y no es parte sin ti, para alegrarme
con todo su placer, el alegría.
Contigo partiré, si no me dejas,
los altos bienes de mi pensamiento,
que me escapan de manos de la muerte;
y no te daré parte de mis quejas,
ni del cuidado, ni de mi tormento,
ni dártela osaré por no perderte.

Meter: iambic
Felibrové.
by Sigismund Bouška

Tak s lidem srůst, tak býti jeho mízou
i jeho kořenem!
brát sílu z něho, zpět ji vlévat ryzou,
být rosou, plamenem!
Své písně slýchat na rtech všeho lidu
i z prosby žebráka,
jak cikáda pět štěstí své i bídu,
a zříti v oblaka,
žít v písni své, tou čistá světit čela,
třít pyšná popelcem,
a mřít a snít: má píseň nezemřela,
a zůstat umělcem!
Ó u nás není pro felibry půdy,
máť jiné slunce Jih,
mráz, chladný vítr dýchá v naše hrudy,
a na rtech hasne smích.
Vždyť u nás pěvec dosud podivínem,
jej trpí pouze dav,
a chce-li zjařit umění se vínem,
má pár jen věrných hlav.
Vždyť u nás hrstka umělců se tříští,
a závist – to je chlad,
my v zmatku zříme v temné doby příští,
náš pustne vinohrad.
Jak jinak v zemi barvínku a Číše,
tam Mistral zvedá Číš,
ten otcem všech, onť králem volné říše,
toť Umění je říš!

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

Llegando a Hesperia, el puerto deseado,
el quinto Carlos, en velera armada,
portátil Corte, siempre venerada,
del espumoso reino, aun más airado.
Ninfa Pirene, el rostro alborozado,
descollando en la más cumbre empinada,
a Roma llama, a Tracia coronada,
con el Hemo, su monte celebrado.
Vuelta al Oaxes, el que a Creta baña,
y al mar le rinde su tributo undoso,
dijo también a Creta que viniera.
Venid, dice, veréis a un rey de España,
que a Roma Numa, a Tracia, un Belicoso
Marte, y a Creta Jove ser pudiera.

Meter: iambic
13.
by Friedrich von Logau

Weil Christus ist in dem, das seines Vaters heist,
So ist er auch in uns; wann Trübsal sich erweist,
Und Christus ist in uns, so ist er mit im Leiden.
Wol dem, der ihn behält; weh dem, der ihn läst scheiden!

Meter: iambic
En la soledad – I
by Antonio Ros de Olano

¡Madre Naturaleza! Yo que un día,
prefiriendo mi daño a mi ventura,
dejé estos campos de feraz verdura
por la ciudad donde el placer hastía,
vuelvo a ti arrepentido, amada mía,
como quien de los brazos de la
                        impura
vil publicana se desprende y
                        jura
seguir el bien por la desierta vía
¿Qué vale cuanto adorna y finge el arte,
si árboles, flores, pájaros y fuentes
en ti la eterna juventud reparte,
y son tus pechos los alzados montes,
tu perfumado aliento los ambientes
y tus ojos los anchos horizontes?

Meter: polymetric
II.
by Viktor Dyk

Já setkal jsem se tuhle, duško zlatá,
s poslancem naším, panem Chcete-li.
Měl seriosní tvářnost diplomata.
Tu zachovává prý i v posteli.
Srdce však měkne pivem, jak se říká.
Já tázal se ho zkoumavě:
Kam dotáhla to vaše politika?
– – Je v Pančavě, je v Pančavě,
jen nechte, prosím, na hlavě,
je docela už v Pančavě.
Rád dobře jed’ a zaváděl vždy módu.
Ctil ženy též a byl k nim uznalý.
V posled to prasklo: přeplul slanou vodu.
Mezery po něm v kase zůstaly.
Chéf chodí vztekle závodem a kleje,
dva úředníci v rozpravě:
– Slyšel jste? – Kasír! – Tady není. – Kde je? –
– – Je v Pančavě, je v Pančavě,
jen nechte, prosím, na hlavě,
je docela už v Pančavě.
V svět literární revolučních šípů
posílal mnoho – zřídka trefily.
On neměl vlastně nikdy nazbyt vtipu,
však polemiky zbytek ubily.
Z ledovců zbyla prosaická kaše.
Zříš na ni trochu dumavě.
– Ctihodný pane! Ingenium vaše? –
– – Je v Pančavě, je v Pančavě,
jen nechte, prosím, na hlavě:
je docela už v Pančavě.
Kam politika, zlato, vtip se řine
jsem váben cílem lákavým.
Ukaž mi cestu, prosím, Hospodine!
Do Pančavy se dopravím.
Nekladu nárok na silnici pěknou,
i obtížné se svěřím dopravě.
Přátelé moji o mně něžně řeknou:
– – Je v Pančavě, je v Pančavě,
jen nechte, prosím, na hlavě.
Je docela už v Pančavě.

Meter: iambic
1. An Vlaemsch– Belgien.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Suche nicht das Heil im Westen!
In der Fremde wohnt kein Glück —
Suchst du deines Gückes Besten,
Kehre in dich selbst zurück!
Aus der Tugend deiner Ahnen
Musst du deine Burgen baun,
Und der Löw' auf deinen Fahnen
Lehre dich dir selbst vertraun.
Treu bewahr in deiner Mitte
Vor dem wälschen Uebermuth
Deine Sprach' und deine Sitte,
Deiner Väter Gut und Blut.
Dann erst kannst du rühmend sagen,
Daß du
Daß erblüht in unsern Tagen
Deine alte Herrlichkeit.

Meter: trochaic
71. Gott ist es gar
by Gerhard Tersteegen

Gott handelt mit uns wunderbar:
Bald gibt er 'was, bald nimmt er's wieder,
Bis man erkennt, er sei es gar,
Und legt vor ihm in 'n Staub sich nieder.

Meter: iambic