PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Ne květin hrst, leč květů tisíce
by Jaroslav Kvapil

Ne květin hrst, leč květů tisíce
bych ve Tvůj život andělský chtěl snésti,
by ve své kráse láskou voníce
Ti dýchaly jen nadšení a štěstí.
Ó vzpomínáš si ještě, duše má,
že bylo jaro sluncem požehnané
a že nám do snů plálo oběma,
že s chrysanthemy kvetly růže plané?!
Hleď, zas je vesna – tiše, po špičkách
k nám přišla z dálky s písněmi i květem
a v naše líce kouzlí žhavý nach
jak nadšeným a horoucím svým dětem.
A v parcích kvete šeřík vonící,
jak Tvoje ňadra dýše nocí dlouhou,
v sen jeho vůně pějí slavíci
a v jarních nocích šílí něžnou touhou.
A měkký jasmín, plný bílých hvězd,
již brzy zaplá v parku místa hustá,
a v aleji té budou lípy kvést,
kde poprvé jsem políbil Tvá ústa.
Ó duše má – ne těchto květin jas,
jichž vůně zemře, jejichž krása svadne,
dřív nežli v kalich jejich sklonila’s
své krásné oči vznícené a vnadné:
leč jeden květ, jenž nikdy neuvad’
a v zimách žití zázrakem vždy ožil,
bych cestou světem Tobě utrh’ rád
a ve Tvé dlaně zářící jej složil.
Květ velké lásky, věčné, zářící,
jež přečká jarní slavíky i růže
a v barvách, vůních jásá tisíci,
jak jenom básník milovati může.
A celým žitím stlát jej k nohám Tvým
i pod Tvou hlavu, aby měkce spala,
a k vlasům Tvým jej připjat vonícím,
by jejich vůně do věčnosti plála –
a vznést Tě výše z prostorů i dob,
až jednou spolu opustíme zemi,
svou vlastní náruč změnit ve Tvůj hrob
a hrob ten ještě vystlat květy těmi!

Meter: iambic
Píseň čekajících.
by Josef František Karas

Na modrém Dunaji rusalka leží,
zelených očí a blanatých spárů,
vábí a vábí,
písničkou svojí a půvabem lící,
svádí a dráždí i růměncem volá
do chladných hloubek.
Krok v její oblasti zastavíš maně,
cosi tě chytlo a zvrátilo vůli,
musíš k ní blíže –
nadarmo vzpíráš se, ramenem tuhým
nadarmo vlny chceš rozrážet mocné,
musíš k ní dolů!
A my jsme sestoupli, osudu pod jhem,
pod kouzlem vábení, všichni jsme sešli,
zdiveni čímsi,
po něčem lačnící, velicí, malí,
všichni jsme sestoupli do hlubých bažin,
za řekou modrou.
A je nám tesklivo, svět cizí v šklebu
tváře si prohlíží, ohmatal svaly,
do díla zapřáh –
a my jdem krokem svým ode dne ke dni,
bez vůle, bez vlády – tápeme v blátě
hlubším a hlubším!
Krev z žil nám vyssají, z úst jazyk vyrvou
– osudy zmámených rovny si vždycky,
otroctví, žalost.
Když ale večery nad vodou plynou,
svobody lepších dob zpomenem sobě,
toužíme po ní!
Po řece nepluje proutěný košík?
Kdo očí bystrých, tam pozírej ve proud,
princezno hnědá,
cosi-li uvidíš, zavolej muže,
Hosanna vzkřiknem a vztýčíme ruce,
přijde-Ii Mojžíš!
Ne holé dlaně jen, mozoly ztvrdlé,
kladivo najde, kdo pracoval v dílnách,
udeří v okov!
Princezno hnědá má, pozírej dobře,
nenech se zlákati sirény písní,
neodvrať zraků!
Cosi se pohnulo? Zavolá cosi
nad břehy širými, zaslech jsi píseň,
zpívanou otci?
Naděje nebýt, kdo dovedl žít by,
odvahy nebýt, kdo vzdorovat může
útiskům všechněm?
Odvaha zbyla a řekl nám Osud,
k břehům že Dunaje za námi přijdou
mnozí a mnozí.
A jednou všichni se zvedneme vlnou,
ať si nás dusili, ať si nás rvali,
moře nás zbude!
A moře břehy že omílat musí
a drobit skaliska, prohlodat hráze,
víme přec všichni!
To moře promluví ohromným hlasem.
Neslyšelo? Už vlna hlodá a hlodá
žaláře ve zdích!

Meter: dactylic
SONET NADĚJE
by Maryša Šárecká

Ó věřím, že i rodné mojí zemi
rozkvete doba, ne však slavná, zlatá,
leč větší oné, doba lásky svatá,
že zaskví se jak zkvetlá liliemi.
V hlubinách věků s klamy jejich všemi
pohřbena žalu číše vrchovatá,
již dopili jsme, a s ní pouta klatá,
kdy bratr bratra spínal. S nadějemi
již jinými jdem v příští onen věk,
ne poddanými, svobodnými syny
své vlasti můžeme se v lásce zvát.
Je smyto hoře, smyty jsou i viny;
té jásající lásky polibek
na rtech svých cítím v slasti čisté plát.

Meter: iambic
A las cenizas de un amante puestas en un reloj
by Quevedo

Ostentas, ¡oh felice!, en tus cenizas,
el afecto inmortal del alma interno;
que como es del amor el curso eterno,
los días a tus ansias eternizas.
Muerto del tiempo, el orden tiranizas,
pues mides, derogando su gobierno,
las horas al dolor del pecho tierno,
los minutos al bien que inmortalizas.
¡Oh milagro! ¡Oh portento peregrino!,
que de lo natural los estatutos
rompes con eternar su movimiento.
Tú mismo constituyes tu destino:
pues por días, por horas, por minutos,
eternizas tu propio sentimiento.

Meter: polymetric
Rozhovor.
by Adolf Heyduk

Mě miluješ?... Znáš bytosti mé vznik?
Mě vzbudil k žití zvůle okamžik,
blesk meče krvavý mi v srdce ťal,
jímž anděl lidstvo navždy z ráje hnal
a hněviv kázal: Mořem strastí tec!...
„Já miluji tě přec!“
Mne nemiluj, ne, ne, mne nemiluj!
Mě zplodil Hněv a rujná těla zbůj,
lež kojnou byla mi a chůvou zášť,
jen pýcha dala tělu lepší plášť
a z hadů jest mých vlasů prstenec...
„Já miluji tě přec!“
Mne nemiluj! Já život za trest mám,
leč hrdým jsem a chci ho nésti sám,
jak báje Atlas nese všechen svět;
co stisknu, mře jak zašlápnutý květ,
jsem vlastní nenávisti zajatec!...
„Já miluji tě přec!“
Mne nemiluj! Já divoký jsem brach
jak rozkacený vichr na horách,
kam namířím, tam slétá mračný vzdor
a před mým zjevem prchá klidný tvor;
jsem bezvolný té země vetřelec...
„Já miluji tě přec!“
Mne nemiluj! Jsem požár vášní všech,
jak samum je mých ňader žhoucí dech,
jsem jako blesk, jenž s hromem z mračen kles’
a prales mění v žhavých sloupů směs,
a srdce mé je lev, jenž trhá klec!...
„Já miluji tě přec!“
Kdo můž’ mou duši zbavit pekla pout?
Chceš prsa sobě rýt a vlasy rout?
Chceš plouti mořem slz a mořem běd?
Chceš v peklo duše mé svůj hřížit hled?
V mých rukou skonáš bůstky křehčí věc...
„Já miluji tě přec !“
Nuž, k žáru druž se tedy duše žár,
ať rozsápe nás zlatý lásky spár,
ať oheň žití, jenž nám v duších tlel,
má za oběť květ živý našich těl
a prach a troud náš: časnou žití směs,
odnese do nebes! – –

Meter: iambic
Otro
by Quevedo

Volver quiero a vivir a trochimoche,
y ninguno me apruebe ni me tache
el volver de privado a moharrache,
si no lo ha sido todo en una noche.
Mesa y caricia, y secretillo y coche
trueco yo a quien me sufra y me emborrache,
y ruéganme con este cambalache
los que saben decir «aroga» y «zoche».
Con la fortuna el ambicioso luche,
y a los malsines y a la envidia peche,
y para otro mayor ladrón ahúche;
que yo, porque la vida me aproveche,
por si hay algún bellaco que me escuche,
tanto estaré contento cuanto arreche.

Meter: polymetric
Der Lorbeerkranz
by Johann Gottfried Herder

Für die süße, zarte Liebe,
Was ist Lorbeer, was ist Kranz?
Wenn er dreimal ewig bliebe,
Für die süße, zarte Liebe
Nichts ist alles Ruhmes Glanz.
Unter allen Göttersöhnen,
Wer war einst wie Gott Apoll?
Er, der Schönste aller Schönen,
Zart am Herzen und in Tönen,
Muth- und Stolz- und Weisheit-voll.
Seht, und alle Götter neiden
Seine Tugend, bannen ihn
Ab vom Himmel; – raubt ihr Neiden,
Raubt es ihm die Himmelsfreuden,
Die ihm auch auf Wiesen blühn?
Auf der Au', im grünen Thale
Weidet, singet er, beglückt,
Mehr als dort im Göttersaale
Wird sein Herz zum ersten Male,
Wird sein Herz zum Gott entzückt.
Lieben lernt er! lernet lieben
Zärtlich – und auch glücklich? Wann
Warst Du glücklich, treue Liebe?
Wurdest bald von Thränen trübe
Und erstarbst im Jammer dann!
Kaum noch, als er kaum zu siegen
Blöde wähnet, blöde sie
Sanft erröthend will entfliegen,
Sich ihr Liebling um sie schmiegen,
Götter, ach, da starret sie!
Schrecklich starrt sie. Seine Arme
Ringen um den kalten Baum,
Ach, daß noch er sanft erwarme!
Daß sich noch ein Gott erbarme!
Aber ach, er lispelt kaum.
»sind es Seufzer, die sich regen,
Treue Liebe, die da wägt
Dir die Zweige! ach, sie wägen
Schauernder – mit Herzensschlägen!
Todesangst ist, was hier schlägt.
Sie ist Baum! – O Baum, so wehe
Du mir Trost und süße Ruh,
Hier in Deiner heil'gen Nähe,
Wann ich weide, wann ich gehe,
Weh, o Baum, mir Labung zu!«
Also klagt' er, doch nur bänger
Ward ihm sein verödet Herz.
Was, o Jüngling, weilst Du länger?
Klagst dem Baume, süßer Sänger,
Klagst umsonst ihm Deinen Schmerz.
Und Apollo ging, und lichter
Ging er nun der Ehre Bahn,
Ward Apollo Musenrichter,
Held, Prophet und Arzt und Dichter,
Ging gar wieder himmelan.
Allgepriesen, allen Weisen,
Allem Erdenraum bekannt,
Jünglingen ein Muster, Greisen
Wie zu loben, wie zu preisen!
Und Apollo Alles – Tand!
Statt der Feste, statt der Kronen,
Schlich er oft zu seinem Baum:
»süßer Baum, hier will ich wohnen!
Statt der Feste, statt der Kronen
Gieb mir meinen Jugendtraum!
Kränze mich, zwar dürr und wilde,
Aber mir ein süßer Kranz,
Meine Daphne mir im Bilde!
Daphne, schön und zart und milde,
Daphne in der Jugend Glanz!
Kränze mich!« Und seht, die Thoren
Sahn's und sahen nur den Brauch;
Daphne war für sie verloren –
Arme, weise, dürre Thoren,
Nahmen nun den Lorbeerstrauch!
Dürren Lorbeer! Und für Liebe,
Was ist Lorbeer, was ist Kranz?
Wenn er dreimal ewig bliebe,
Für die süße, zarte Liebe
Nichts ist alles Ruhmes Glanz.

Meter: trochaic
48. Nesnáze milé.
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Na tom našem sadě
Jest jabloňka malá;
Já jsem s ní na podzim
Jablíčka trhala.
Letos ta jabloňka
Na sadě nekvete,
A růže pod okny
Nemá ni poupěte.
Kde vezmu jablíčka
Pro svého Janečka,
A růže pro sebe –
Ubohá Hanička!

Meter: iambic
Sonetos burlescos – Perdí el sueño...
by Manuel Justo de Rubalcava

Perdí el sueño a las tres de la mañana,
de mi cama salté despavorido,
y no sé si despierto, o bien dormido,
arrojarme intenté por la ventana.
Con un frío me siento de terciana,
gritos doy sofocado y oprimido,
levántase mi hermana y aburrido
le digo mil insultos a mi hermana.
De mi cuarto salí ciego y sin tino,
le rompí la cabeza a mi criado,
mandé mudar de casa a mi vecino:
pero tanta locura y atentado,
¿quieren saber, señores, de qué vino?
Sólo de que soñé que era casado.

Meter: anapestic
1L: Steig' empor,
by Adolf Friedrich von Schack

Steig' empor,
Herrlichste der Sonnen,
Die über Deutschland geleuchtet!
O den Tag, den du bringst,
Ganz und voll zu genießen,
Ist es genug nicht des Glücks für ein Leben?
Den sterbenden Greis
Laß das Auge nicht schließen,
Bevor er ihn erblickt,
Und in der Wiege dem Säugling
Oeffne des Geistes Sehkraft,
Daß sein Gedanke ihn fasse,
Und er einst noch den Enkeln künde:
Ich habe den großen Tag erlebt.
Horch! Trommelwirbel
Und Fall von hunderttausend Tritten!
Sie sind es, sie nahen,
Die durch den Donner der Schlachten
Ueber stürzender Brüder Leichen dahin
Deutschlands Banner getragen!
Noch scheinen ihre Lanzen
Vom Wirbelsturm des Kampfes zu zittern.
Doch Hoch! erschallt es, Hoch!
Durch des Volkes wogende Reihen,
Und mit dem Grün des Friedens bekränzt,
Wallen durchs Thor die Siegesfahnen.
Gen Himmel flackert
Im Sonnenlichte der Glanz
Der wogenden Helme und Waffen,
Wie durch die geschmückten Straßen
Der Zug der Krieger sich wälzt,
Und Fanfarengeschmetter nun
Und hochaufhallender Jubelruf;
Sie kommen, die glorreichen Führer,
Die Lieblinge des Ruhmes,
Die noch nach Jahrtausenden
In ungeborner Völker
Gesängen leben werden!
Aus ihrer Mitte hervor,
Wie Orion unter den anderen Sternen,
Leuchtet der Herrliche,
Der Retter Deutschlands!
Laßt Platz für sein Roß,
Ihr Weiber, die mit euren Kleinen
Heran ihr euch drängt,
Um, seine Kniee umklammernd, ihm zu danken,
Daß er euch Haus und Herd
Vor Schande geschützt!
Wohl mehr, als des Krieges Gewühl,
Liebt er, Kinder um sich spielen zu sehen;
Aber noch
Eh zur Pflugschar das Schwert sich wandelt,
In seines Heeres Mitte
Mit den krachenden Feuerschlünden
Muß er Zwiesprach' halten.
Horch! das sind die ehernen Stimmen –
Er kennt sie –,
Die ihn in zwanzig Siegesschlachten umdonnert,
Vor denen hundert Vesten
Und ein Reich in Trümmer gesunken.
Von allen Türmen die Glocken fallen ein,
O! und weiter dahin, durch den Blumenregen,
Der von Fenstern und Dächern niederstäubt,
Zieht er achtlos vorüber an uns,
Denen an der Wimper die Freudenthräne zittert,
Während die Lippe verstummt
Und nur des Herzens Klopfen
Dank ihm stammelt,
Daß er uns ein Vaterland geschenkt.

Meter: iambic
- VIII - Considerando un sepulcro y los que están en él
by Lope de Zarate

No te mires a ti que te acompaña
si te das a tus ojos, el engaño,
mírate en el más propio o más extraño
que teatro admiró, venció campaña;
no como allá en el mundo aquí se engaña,
que es centro esta región del desengaño;
vuelve en bien cierto el aparente daño,
el pasmo inútil en divina hazaña.
De aquí si que consigue el ser dichoso
el que a lo cierto no a lo incierto mira,
pues le adorna lo eterno fastuoso;
de aquí el mortal a lo sagrado aspira,
tu temor convirtiéndose en reposo;
que para el vivo el que murió respira.

Meter: iambic
Consuelo
by Clemente Althaus

Enmudece, fatal Filosofía,
que osas demente proclamar que cesa
con el cuerpo en el seno de la huesa
la vida del que vida le infundía.
Mas ven, y temple la congoja mía,
religión santa, tu feliz promesa
que, del sepulcro tras la noche espesa,
la luz nos muestra del eterno día
Ven a brindarme el único consuelo
que a mi presente desventura cuadre;
alza mi mente y esperanza al cielo:
y abriendo a un hijo la inmortal morada,
muéstrale en ella a su perdida madre
en un ángel de luz transfigurada.

Meter: polymetric
Sein Handgriff
by Friedrich Schiller

Auszuziehen versteh ich und zu beschmutzen die Schriften,
Dadurch mach ich sie mein, und ihr bezahlet sie mir.

Meter: polymetric
- CIX -
by Juan de Tassis y Peralta

Ríndome al tiempo, cedo a la violencia
de fortuna cruel, de injusto hado,
y no voy mal, pues voy desengañado
de mi esperanza y no de mi paciencia.
De hoy más viva celante la advertencia,
tal que apenas de incrédulo avisado,
librando el tribunal de mi cuidado
en la fe culpa, en el temor prudencia.
Mis repetidas quejas dan al viento
el que nunca recato desmentido,
ni el miedo culpa, ni el peligro engaña.
Mudará clima, y firme en el intento,
ánimo contrastado y no rendido,
treguas hará, y no paces con hazaña.

Meter: iambic
Seufzer   .
by Eduard Mörike

Dein Liebesfeuer,
Ach Herr! wie theuer
Wollt' ich es hegen,
Wollt' ich es pflegen!
Hab's nicht geheget
Und nicht gepfleget,
War Eis im Herzen —
O Höllenschmerzen!

Meter: iambic
- XV - Al mismo
by Joseph de Litala y Castelvi

El Laurel que ganaron los Romanos,
y las glorias que en Césares se vieron
todas hoy en tus sienes se ciñeron
convencidas de afectos cortesanos.
De Divinos discursos, no de humanos
bañas tu pluma, pues de un Héroe fueron
los méritos, que en él tanto lucieron.
Que por suyos se vienen a tus manos
erija estatua el ínclito desvelo,
pues de elocuencia un Templo levantaste.
Que siendo tú el artífice, recelo
haya quien le profane, pues su engaste
son nuevos rayos del Divino Apolo.

Meter: polymetric
IV. Kde jsi, má růže spanilá,
by Vítězslav Hálek

Kde jsi, má růže spanilá,
že pozbyla jsi vůně?
Má naděje mi zemřela
a na smrt láska stůně.
Probírám srdce poklady
a zkoumám duše schráně,
ach, jaké je to bohatství:
nemám ni slzu za ně!
Můj osud již se nezmění;
nepokveteť, co vadne,
a kam nesvítí slunce víc,
netřeba vláhy žádné.

Meter: iambic
[The cry of the cicada]
by Matsuo Bashō

translated from the Japanese by William George Aston

The cry of the cicada
Gives us no sign
That presently it will die.

Meter: polymetric
1L: Eines weiß ich, ob ihr mir auch grollt,
by Luise Büchner

Eines weiß ich, ob ihr mir auch grollt,
Daß ich stets das Beste nur gewollt!
Sprecht, warum war ich euch denn einst lieb,
Welch ein Reiz war's, der euch zu mir trieb?
Schönheit blieb mir fern und Reichthum fehlt,
Witz und Geist ist Andern mehr erwählt,
Doch ein treues Herz und fester Muth
Für das Rechte und der Wahrheit Gut,
Liebe zu der Menschheit, die da klagt,
Und ein Geist, der nicht vor Mächt'gen zagt –
Dies allein ist's, was mich liebenswerth
Machen konnte und zum Freund begehrt!
Und nun wundert ihr euch, daß ich heiß
Glühe für des Lebens höchsten Preis,
Und ihr scheltet, wenn ich laut und frei
Rede gegen Lüg' und Tyrannei,
Scheltet, wenn mein Herz von Gram bewegt
Für der Menschheit ew'ge Rechte schlägt,
Wenn es mitkämpft in dem heil'gen Krieg
Für der
Was als Wahrheit ich erkannte rein,
Muß in's Leben tragen ich hinein,
Künden dürfen, wie der Lerche Lied
Morgenfrisch zum freien Himmel flieht!
Wendet euch denn von mir – sonder Scheu
Steh' ich einsam, doch mir selbst getreu!

Meter: trochaic
- XXVII - Anima la confianza de Celia con el ejemplo de la rosa
by Luis de Ulloa y Pereira

De esta que admiras rica de tributos,
que varias flores a su aliento ofrecen,
y reina de la selva la establecen
jurisdicción de imperios absolutos.
La fragancia, el color, los atributos,
que en púrpura soberbia resplandecen,
verás, que fugitivos desvanecen,
si atiendes a su ser breves minutos.
Tanto esplendor la usura codiciosa
de las horas usurpa a quien tributa,
por instantes los réditos mortales.
No temas Celia, al tiempo milagrosa
se opone tu belleza, y no es segura
la edad, sino en efectos naturales.

Meter: iambic
III. Já prosím.
by Jan Vřesnický

Když oráč osil rozkypřenou líchu
a unavený po roli se dívá,
kdy slunce na zemi se pousmívá
a zrno klíčí v hnědé prsti v tichu:
Svou mysl k nebi bez záští a hříchu
vždy obrací, by zdárně vzrostla niva,
jež jednou slunce, jindy rosy chtiva
jest, tak jak třeba květům do kalichů.
I já vždy k nebi obracím svůj zrak,
by ujalo se, které siju, sémě,
a prosím jak ten oráč vroucně tak:
Ó přej mi, Pane, stále nadšení,
by k dobru rostlo ono mladé plémě,
a síly přej, z níž zdar se pramení!

Meter: iambic
An Giseke.
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Geh! ich reisse mich los, obgleich die männliche
Nicht die Thräne verbeut,
Geh! ich weine nicht, Freund. Ich müßte mein Le-
Weint’ ich dir, Giseke, nach!
Denn so werden sie alle dahingehn, jeder den andern
Traurend verlassen, und fliehn.
Also trennet der Tod gewählte Gatten! der Mann
Seufzend im Ocean um,
Sie am Gestad, wo von Todtengeripp, und Schei-
Stürme das Grab ihr erhöhn.
So liegt Miltons Gebein von Homers Gebeine ge-
Und der Cypresse verweht
Ihre Klag’ am Grabe des Einen, und kommt nicht
Nach des Anderen Gruft.
So schrieb unser aller Verhängniß auf eherne Ta-
Der im Himmel, und schwieg.
Was der Hocherhabene schrieb, verehr’ ich im Staube,
Weine gen Himmel nicht auf.
Geh, mein Theurer! Es letzen vielleicht sich unsere
Auch ohne Thränen mit dir;
Wenn nicht Thränen die Seele vergießt, unweinbar
Sanften edlen Gefühls.
Eile zu Hagedorn hin, und hast du genung ihn um
Ist euch die erste Begier,
Euch zu sehen, gestillt, sind alle Thränen der Freu
Weggelächelt entflohn,
Giseke, sag’ ihm alsdann, nach drey genossenen T
Daß ich ihn liebe, wie du!

Meter: polymetric
XxIV.
by Christian Gotthold Spindler

Ein Traum, ach englische Louise!
Von dem beraubten Paradiese
Hat mich in letzter Nacht erschreckt,
Der sey dir durch diß Blat entdeckt.

Meter: iambic
RADY ZKUŠENÉHO ČLOVĚKA
by Josef Svatopluk Machar

Oh, básníci, jak bývalo už není,
už není volno o všem možném psáti,
je censura, je mocných pohoršení
a dvorní pera možno na vás štváti.
Tož podřídit se. Máš tu jaro, deště,
hvězd miliony, západ, slunovraty,
ves rodnou, taky trochu lásky ještě,
moderní ovšem, potom, hochu zlatý,
mrou denně takřka lidé zasloužilí,
tož elegií oslavit je spěchej,
a jiní k metě roků pokročili,
té příležitosti též nevynechej
a napiš pozdrav, hymnus, jak se žádá.
Tu svobodu máš. Vol bez nebezpečí.
Redakce každá otiskne to ráda.
A nezchmuří se nad tím brvy něčí.
Leda že přec máš satirika tužbu
a musíš na kořist se přímo vrhat –
pak u těch mocných nastup dobrou službu
a koho ukáží ti, můžeš trhat.

Meter: iambic
Al mismo tema
by Francisco Benavides Manrique

Al Fin de España, si preciso fuera
que más fama a la tuya superara;
yo defendiera entonces, yo afirmara
que tu fama a tu fama se excediera
Aquella pues sofística pudiera
igualarte o vencerte, mas si hallara
quien no la desmintiera cara a cara,
todo el tiempo a una vez la desmintiera
Si el vulgo que profesa de ignorante
siente otra cosa, como vulgo siente
por mas que su mentira se adelante
Mas la igual atención eternamente
tendrá tu fama por la más constante,
y siempre volará de gente en gente

Meter: polymetric
- XVIII - A una fuente donde solía llorar los desdenes de Fili
by Quevedo

Esta fuente me habla, mas no entiendo
su lenguaje, ni sé lo que razona;
sé que habla de amor, y que blasona
de verme a su pesar por Flori ardiendo.
Mi llanto, con que crece, bien le entiendo,
pues mi dolor y mi pasión pregona;
mía lágrimas el prado las corona;
vase con ellas el cristal riendo.
Poco mi corazón debe a mis ojos,
pues dan agua al agua y se la niegan
al fuego que consume mis despojos.
Si no lo ven, porque, llorando, ciegan,
oigan lo que no ven a mis enojos:
déjanme arder, y la agua misma anegan.

Meter: polymetric
BALADA 1936
by Jaroslav Kolman Cassius

Chceš-li mne políbiti,
chceš-li ty se mi dát,
vezmi, je-li co vzíti,
a ber, je-li ještě co brát.
Ale ber honem, ber hned,
čas nestojí na výsluní:
v podzemí zraje starý vřed
a staré peklo duní.
V podzemí žhne kostí běl,
kdo naslouchá, ten slyší;
zná mrtvý, nač živý zapomněl,
běda těm, kdo si nepospíší,
běda těm, kdo jsou tiši.
Ve stínu smutečních thují
hodiny ukazují
hodinu odplaty:
dnes já a zítra ty.
Zítra ty jako já včera,
vy zítra, jak včera my:
od jitra do večera
máry za márami.
Z půlnoci k ranní šedi
chléb z popela a plev
a ranní mlhy cedí
saze, slzy a krev.
Chceš-li mne políbiti,
chceš-li ty se mi dát?
vezmi, je-li co vzíti
a ber, je-li ještě co brát.
Jsi-li tak sebou jist,
ty narozený z ženy?
Už dozněl brusu svist
a nůž je nabroušený.
Prostorou pustá poušť
chce píti tvoji vláhu.
Natažena je spoušť
a vidím tě, můj vrahu.
Železo platíš zlatem
a zadarmo je krev.
Sám sobě budeš katem,
jedlíku chleba z plev.
Chceš-li mne políbiti,
chceš-li ty se mi dát,
Vezmi, je-li co vzíti,
zítra je pozdě snad.
Zítra je pozdě vzíti,
zítra je pozdě dát.
Zítra se nebesa zřítí
a pohřbí, co dnes máš rád.

Meter: iambic
Der Streit der Liebe
by Christian Friedrich Hunold

Die Welt liegt stets im Streit: doch dencket nicht ihr Helden/
Die ihr der Erden-Kreiß mit Stahl und Eisen zwingt/
Daß ich von eurem Kampf/ von Mord und Blut will melden/
Und wie ihr Land und Leut in eure Feßel bringt.
Ich meine diesen Krieg/ den wir mit Lieben führen/
Mit Liebe/ die diß Rund in ihre Bande schlägt/
Durch welche wir Gewalt an Leib und Seele spühren/
Und die die Helden auch zu ihren Füßen legt.
Die Liebe heißt das Band des Himmels und der Erden/
Wenn se vollkommen ist: Wenn wir an Gott verknüpft/
Und mit der Welt in Gott zugleich verbunden werden/
Denn ist die Freude rein/ die in dem Hertzen hüpft.
Wenn aber uns die Welt zu ihren Gütern reißet/
Zur Schönheit die vergeht/ zu eitler Ehr und Lust/
Und uns mit Leib und Seel darein verlieben heißet:
So brennt verbotne Gluht in der verkehrten Brust.
Mit dieser Liebe hat ein Irdischer zustreiten.
Löscht er ihr Feuer aus und zündet neues an/
Das Oehl vom Himmel hat/ so schmeckt er Süßigkeiten/
Und fühlt was oben her ein Freuden-Feuer kan.

Meter: iambic
ORACION DE PASCUA
by Remigio S. Jocson

¡Oh santa Pascua, seductora y bella!
me suenan los arpegios de tu brisa
como el vibrar sonoro de una risa
o del arroyo matinal querella.
A tu conjuro cánticos triunfales
llenan los aires en alegre fiesta.
Hay suspiros de amor en la floresta,
aves en fuga, besos, madrigales. . .
Dichoso dio que, ot surgir yo siento
que kss inertes ho/os de mi ensueño,
reverdecen mectdos por ei viento
¡Oh sonta Pascua bienhechora' haz
que florezcan mis yertas ilusiones
y encuentre en el amor ventura y paz!

Meter: iambic
Tivoli
by Wilhelm Waiblinger

Haine glänzen, es donnern die Stürze des Anio, es stäuben
Kaskatellen, es grau'n Tempel und Villen umher.
Wunder bietet die Vorwelt dir an, und Wunder die Mitwelt,
Ueber die schäumende Kluft herrscht die Sibylle noch heut.

Meter: trochaic
POZDRAV PRVNÍMU MÁJI
by Jaroslav Kvapil

Z hlubin země, z továren a z dílen,
odevšad, kde tryská lidský pot,
odevšad, kde člověk prací silen
dobývá si práva na život,
přicházíte v jarní chvíli plesnou,
kdy se mládím znova krášlí svět,
pod blankytem, rozjasněným vesnou,
budoucnosti ve tvář pohledět.
Jak to jaro všechno sluncem zlatí,
úsměvno a plno naděje,
chudobky si všimne na souvrati,
horalovu jizbu prohřeje,
v ústrety jde k šachtám horníkovi,
okna dílen sladko zrumění,
ba i staré, oplakané rovy
pozakryje smírnou zelení:
tak buď život, o němž družně sníte,
zástupy když svoje zříte tu,
šťasten stiskem ruky pracovité,
plný síly, plný rozkvětu,
každému bud' jeho slunce přáno,
které vzešlo stejně lidem všem –
ale nejvíc budiž požehnáno,
když je prací zjasnit dovedem!

Meter: trochaic