PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XiII.  Sehnliche Gedancken am 72sten Ge-
 burts-Tage der Frau Groß-Mutter.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Komm Ewigkeit Inbegriff innigster Wonne,
Bestrahle und heitere unser Gemüth:
Erscheine, du helle durchdringende Sonne,
Darunter der Seegen erwächset und blüth:
Wir schauen mit Sehnen,
Erwarten mit Thränen
Auf deine unendliche Klarheit und Gläntzen,
Und wallen mit Wehmuth in irrdischen Gräntzen.
Die Arbeit der Sünden macht Krafft-loß und müde:
Wie wird sie uns sauer die fleischliche Last!
Wie süsse hingegen, wie schöne klingst: Friede!
Und Ruhe von Arbeit und ewige Rast!
O seelige Schaaren,
Die dahin gefahren,
Wo Christi Verlobte mit edlen Geschmeiden
Und köstlichem Schmucke im Rosen-Busch weiden.
Verlauffet, ihr Zeiten, verschwindet, ihr Stunden,
Macht unserem Bräutigam Bahne und Platz;
Wir haben den Ausgang des Jammerthals funden;
Wir graben nach einem verborgenen Schatz.
Die Nacht hindurch sorgen
Wir nur auf den Morgen.
Ach! käme derselbe, was würde uns qvälen?
Was würde uns mehr an der Seeligkeit fehlen?
Wohlan denn, Geliebter, du wirst ja erscheinen,
Dein Seiger geht langsam; so zeige dich doch!
Schau nun nach den Frommen, erfreue die Deinen;
Sie hassen die Welt-Lust, sie lieben dein Joch.
Befeuchte den Garten:
Er kan nicht mehr warten:
Die Mitternacht nahet: wir hoffen mit Schmertzen;
Die Lampen sind fertig: auch brennen die Kertzen.
Wir hören Dich, Liebster; Du heissest uns warten:
Man lauffet dir niemahls mit Förderung vor:
Doch drückt uns die Bürde auf mancherley Arten:
Das Fleisch läst die Geister nicht gerne empor.
O JEsu! gedencke,
Wie sehr es uns kräncke,
Dir so nicht zu dienen, wie wir es begehren,
Aufs wenigste must du uns stille seyn lehren.

Meter: amphibrachic
HAVLÍČKOVY OSLAVY.
by František Serafínský Procházka

„Co vynesly? – Prázdno, banalitu,
bědnou plochost, cetky lichých třpytů,
písek, českou slámu – na vše kydám...“
resonuje z řemesla pan Quidam.
Jaký křivdivý to soud!
Zdaliž není to už čin všech činů,
moh-li on svou hnusnou slinu
opět vysyknout?

Meter: trochaic
Já šťasten byl.
by Adolf Heyduk

Byl šťasten jsem, leč ve snu pouze,
na místě růží blín mi vzrost’,
mé naději a mojí touze
jen hrozná zbyla skutečnost.
Bůh dvakrát rájů neodmyká
těm, jež z nich vyhnal v bědstva směs,
má duše jako dítě vzlyká,
když v bouři probloudilo les.

Meter: iambic
VEČER V ÚNORU.
by Josef Rosenzweig-Moir

Takový večer zoufalý a němý,
pod jeho dechem všechno umírá.
Obloha těžká zvolna klesá k zemi,
a divný smutek táhne do šíra.
Bolestně trčí stromů větve holé,
hladí je drsně vítr studený.
Jsou vysílena úrodou svou pole,
tiše se plazí země plameny.
Šedivá mlha na obzor se věsí,
uléhá na vše závoj průzračný.
V hluboké ticho zahaleny lesy,
a hvězdy dřímou někde pod mračny.
Leč za horami slunce mladé plane,
a zpívá pták a květy jaro dá.
Budí se v zemi síly uschované
a v polích klíčí nová úroda.
Já otevírám náruč příštím krásám,
když cítím v sobě krve požáry.
Vstříc životu a slunci, květům jásám,
radostně zpívám svými nad jary.
Dá každý zítřek nový půvab darem.
Mých dvacet let se touhou zachvěje.
Já rozekvetu sluníčkem a jarem,
polibkem plodným velké naděje.

Meter: iambic
Květoslav a Kráska. (I. Kráska Květoslavovi.)
by Milota Zdirad Polák

Na květných mne březích vždy nech obývati,
Kde se vlny řeky Pražské kroužejí!
Pospěš k chrámu slávy, cti si dobývati,
Po níž srdce Čechův vroucně toužejí.
Kdež má mladost v plesu hbitě odplynula,
V samotě teď smutně budu choditi,
Kdež tak mnohá chvílka líbě pominula,
Za ruku mne nebudeš víc voditi.
Byls mi zajiskřením světla. Nyní zblednu
Jako křídla vlhké mlhy za šera,
Na tvé jmeno v kůře javora když vzhlédnu,
Neb když měsíční srp spatřím s večera:
Tenkrát s větrem smutné vzdychání se sbratří,
V tiché skalce zavzní duté harfy hlas.
Kýž tě, Květoslave! oko brzy spatří!
Osude, ach! Krásce dej ho brzy zas.
Když jsi oheň svaté lásky ve mně rozžil,
V onom loubí z lilku v plném měsíci:
Přísahu jsi tenkrát na mých ústech složil,
V bezu slyšeli tě bdící slavíci,
„Slyš má slova, pravils, modrojasné nebe,
„Hvězdami slyš obesitý měsíčku;
„Jestli opustím kdy, Krásko milá! tebe,
„Ústům mým buď jedem jarní větříčku!“
Budeš vidět bělotělné dívky hezké,
Daleký když projdeš toho světa kout,
Brzy z mysli ztratíš naše háje České,
Poucítíš brzy cizí lásky pout.
Zakroužené vlasy, očka tmavě černá
Omámí ti brzy ducha hovením.
Poplesáš, když zatím trudem Kráska věrná
Blednout, schnouti bude trpkým želením.
Podkovou si hrabe, bujně o zem práší
Osedlaný vraník, upiat ve dvorci.
Po ulicích města bubnů hřmot se vznáší,
Květoslave! k tvému pospěš práporci!
Moje polib ústa, muži přežádoucí!
Trouby zoví tebe k slávě; popil k nim!
Vezmi ostrý ocel moudrosti svou stkvoucí!
Ruka Krásky opáše ti bedra jím.
V poli jako český jinoch mužně bojuj!
Štěstí v bitvě tobě buď vždy po boku!
S udatností moudré předložení spojuj,
Síla tvá se rovnej proudu přítoku!
Poslední, když přijdeš, dnešní políbení
Jestli z úst tvých ještě bude hořeti,
Jaké přeblažené dívce zalíbení
Jako Bůh v ní láskou musíš stvořiti!

Meter: trochaic
LISTOPAD (V)
by Jiří Mahen

Je ti, jak zákeřná nemoc
když v lůžko tě vrhá.
Nejlepší plody života
někdo ti trhá.
Prasprostá, trpká nenávist
vzrůstá, ba zráti chce v čin,
zlolajná ústa se modlí:
Zbav nás všech zbytečných vin!
Kdybys teď stokrát tři míle šel,
neujdeš osudu svému,
pro tebe od věků, zdá se, již
ustanovenému.
Tvé štěstí? Kdo pak ví? Slaďoučké
chvíle se nezrodí.
Ve vlnách vzbouřených dokud lze,
udrž se nad lodí!
Snad někde v obzoru vlajka vlá
pro tebe záchranná,
v klid slavný pod níž pak přejde
dušička pohana.
Snad kdysi umírat budeš
ve smíru se všemi,
ktož ti tu vymodlí nebe
a hlíny kus na zemi.
Ten drobet rozvahy v bouři
za každou cenu si kup!
To je tvá pro zítřek spása
a na věčné milosti lup.

Meter: dactylic
Ringelgedicht
by Nicolaus Götz

Mit einem Helme hatte man
Den Fuselbrenner Tulipan
Im Lager vor Namur erblicket,
Doch keinen Hut vor ihm gerücket;
Ihn drückete der Kirchenbann.
Itzt aber ehrt man ihn gebücket,
Weil er die Inful aufgethan.
Verstand hatt' er zwar keinen Gran;
Denn oft gieng ihm, wann er genicket,
Das Aquavit im Kolben an,
Und öftrer dacht er gar nicht dran,
Den zuzudecken, wie sichs schicket,
Mit einem Helme.
Was macht ihn denn zum grosen Mann?
Die Kunst vielleicht, die ich nicht kann,
Wie man nur schwätzt, und doch entzücket?
Nein! aber eins hat ihm geglücket:
Und dieses Eins hub ihn hinan.
Er trat auf dieses Lebens Bahn
Mit einem Helme.

Meter: iambic
- CXIX -
by Fernando de Herrera

El frigio nudo deslazar procura
el grande vencedor del Oriente,
y en vano cansa, aunque en mil modos tiente,
contra aquella difícil ligadura.
Con arte no, con fuerza se aventura
al fin, y rompe con la espada ardiente
toda su confusión, y juntamente
cumple o burla del hado la ventura.
Yo, que mal puedo con industria alguna
desatar este lazo que mi cuello
oprime y de valor muestra desnudo,
hacer debo lo mismo en mi fortuna;
mas puedo mal; que no es cortar un nudo,
Fernando, quebrantar este cabello.

Meter: iambic
O, how I faint when I of you do write (Sonnet 80)
by William Shakespeare

O, how I faint when I of you do write,
Knowing a better spirit doth use your name,
And in the praise thereof spends all his might.
To make me tongue-tied, speaking of your fame!
But since your worth, wide as the ocean is,
The humble as the proudest sail doth bear,
My saucy bark inferior far to his
On your broad main doth willfully appear.
Your shallowest help will hold me up afloat,
Whilst he upon your soundless deep doth ride;
Or, being wreck’d, I am a worthless boat,
He of tall building and of goodly pride:
    Then if he thrive and I be cast away,
    The worst was this; my love was my decay.

Meter: iambic
Jiří z Poděbrad.
by Josef Uhlíř

Zasedli spolu: Jiří z Poděbrad,
král český, s mistrem Rokycanou;
a za nimi se do jizbice vkrad‘
Paleček šašek a sed‘ stranou.
Lid zval jej bláznem; král však z jeho svády
nejedno zrnko vystih‘ moudré rady.
A k Rokycanovi tak vece král:
„Již vidím, že to půjde stěží;
však dobře víš, co do Říma jsem psal,
a koho vyslal ku papeži.
A jaká zvěsť mi? – Že prý církev svatá
neuzná nikdy Čechů kompaktáta.
Teď do konce sám Fantin kardinál
sem vyslán do Čech na kacíře:
bych k danému prý slibu věrně stál
a Čechy nazpět získal víře:
by zbloudilci se na pokání dali,
a bez vína chléb Páně přijímali.
Toť holý ústrk! Já mám k slibu stát?!
Vždyť jednám tak, jak články znějí,
řídě se ve všem slovy kompaktát,
stvrzených slavně v Basileji.
A v kompaktátech přece zřejmě stojí:
že v Čechách volný obřad pod obojí.
Však co to platí? S římskou svévolí,
když ta si jednou něco zmane,
i všichni svatí marně zápolí;
ta svého volky neodstane! –
A teď se tebe táži, milý Jene,
kdy nad námi se duha míru sklene?“ –
„Po dobrém nikdy!“ vece vážně kněz:
„Stolice římská slov tvých nedbá,
ty, vím, se nepoddáš; pak ale věz,
že tobě hrozí církve kletba,
a kletbě v patách pod znamením kříže
že proti nám se krutá válka zdviže.“ –
„Pak staniž se! Věc chtí-li v krajnost hnát,
my nevyhnem‘ se chabě boji;
však nikdy nevzdáme se kompaktát,
ni povinnosti k podobojí!
To naším heslem! Jeho silní vznětem
se v zápas dáme třeba s celým světem!“ –
Tu odezval se šašek Paleček:
„Má jsou-li ústa odvážlivá,
již promiň, pane! Však ty sám jsi řek‘,
že řeč má zrno pravdy mívá.
Leč tenkráte jsem živým lidu echem
a slov, jež hýbají dnes každým Čechem.
Jakmile prý svůj z pochvy tasíš meč,
a výmluvnosti šlehnou blesky,
jež v hruď nám metá Rokycany řeč,
ku zbrani sáhne ves lid český.
Zříť ve vás obou druhé podobojí,
a ku starému nové heslo k boji.“
Usmál se král: „Znáš, Jene, přísloví:
Blázni a děti pravdu dějí?“ –
A Rokycana vážně odpoví:
„I to: Vox populi, vox Dei!“ –
A hle! s tím dvojím heslem podobojí
vítězil Jiří v každém na to boji.

Meter: iambic
ZJEVENÍ.
by Jaroslav Vrchlický

V mou duši slétla mystická a bílá,
ne anděl zcela a ne žena též;
jí z prstů fosforná se záře lila, –
sled její v mojí písni nalezneš.
A stála k mému nachýlena loži
jak přelud, vidění a jako dým,
cos válo s rtů jí jak věčný soud boží –
tím temným vzdechem zní můj posud rým.
A když jsem její plné prsy hledal,
tam zřel jsem svadlé květy leknínu,
mně bylo, jak bych hostii k rtům zvedal,
a v citu tom, vím, jistě zahynu.

Meter: iambic
[o Gott, wan ich all wolthat dein]
by Friedrich Spee

O Gott, wan ich all wolthat dein
Mit reiffem sinn betrachte,
Da spritzen mir beid augen mein,
Für wunder schier verschmachte.
Mich rühret ein gar stille brunst,
Gekült in frewdenzähren,
Weil krönest vns mit gnad, vnd gunst,
Noch mehr dan wir begeren!
Gleich wie von süssem Sonnenschein
Gar sittiglich thut schmeltzen,
Der Schnee, wan er Crystallenrein
Fleust ab von stoltzen feltzen:
Also wan deine gnaden straal
Auf vns so lieblich scheinen,
Da rinnen mir die zähr ohn zahl,
Gar süßlich ich muß weinen.
Mir hertz vnd augen schmeltzen gar,
All adren sich erwarmen,
Vnd strecken mir die Feuchte dar,
An zähr mag nie verarmen.
Wan ich schon wölt auffhören ger,
Vnd meine brünnlein schließen;
Doch nie sie wöllen scheinen lähr,
Starck wöllen sie noch fliessen:
Im lauff noch immer wöllen sein
Die wasserbächlein kleine,
Vnd mir albeide wangen mein
Noch wäschen also reine.
Ey was soll ich nun widerumb,
Ey was dem Herren geben?
Allweil wir ob so großer Summ
In lauter wolthat schweben.
Vmbzinglet seind wir vberall,
Seind vmb, vnd vmb bezogen
Mit lauter gnad auff allen fall:
Gott, Gott ist vns gewogen.
Sein milte gnad, vnd gütigkeit
Walt vber vns mit hauffen
Ein Meer ist seine miltigkeit:
Da müßen wir ersauffen.

Meter: iambic
NOHY.
by Josef Václav Sládek

NA jedné noze husa stává
a čtyřmi krávy jdou,
pes hravě o třech pobíhává
a člověk dost má dvou.
A ryba nohy nemá žádné
a brouk má nožek šest; –
a každý z nás tak někdy padne
však zase vstát, – je čest!

Meter: iambic
Soneto
by Hipólita de Narváez

Engañó el navegante a la sirena,
el dulce canto en blanda cera roto,
y ayudado del santo su devoto,
el cautivo huyó de la cadena.
De la serpiente que en la selva
                     suena
la virgen se libró con alboroto,
y de las ondas se escapó el piloto,
haciendo remo el brazo, nao la antena
Yo, fuerte, presa, tímida, constante,
venzo sirenas, sierpes, ondas, hierro,
y sólo muero a manos de mi daño.
Virgen, piloto, esclavo, navegante,
ven libres, que no importa a mi destierro
voto, temor, necesidad, engaño.

Meter: iambic
KÝVADLO V LEBCE. (II.)
by Josef Svatopluk Machar

A zase v jiné chvílence
vlas se ti hrůzou zježí:
svět jako dílo šílence
či zlosyna tu leží.
Z pekelných trámů tyátr sbit,
kde hrá se cnostně a s citem –
chtěl bys jen krámek ten vyhodit
kams k hvězdám dynamitem!

Meter: polymetric
VANDA. (4.)
by Otakar Červinka

Kdo zasmušil však, Vando, tvoje líce?
Jaký tvou něžnou duši tísní žal?
Čarovná dívko, proč nezáří více
tvůj zrak jak druhdy, diváky kdy jal,
k obdivu pohnul tolikeré zraky?
Rci, ké tvou duši zastínily mraky,
tak nevinnou, tak mladou, tak, ach, krásnou?
Proč čelo tvé, to mramorové, svěží
zastírá bol? Proč oponou tou řasnou,
kde pokladové vděků skryti leží,
proč zpod jemných těch víček slzy kanou?
Či snes’ by svět tě zřít tak zadumanou,
tak smutnou, krásná dívko? Nač ty slze?
Leč ona stále hlavu kloní stinnou
a zraky, druhdy jasné, jak ve mlze
jsou – bledé hvězdy za šedého jitra,
a stále z ňader vzdechy vzchází, hynou
jak bublinky z bouřného moře nitra.

Meter: iambic
Beethoven
by Manuel Fernández Lasso de la Vega

Me estremece Beethoven por
                  su excelsa grandeza
que hace acudir al alma la
                  intensa sensación
de un agreste paisaje de la Naturaleza,
hundida en el estruendo de un trágico ciclón
Es dulce en sus ternuras y fuerte en sus anhelos,
a un tiempo mansa brisa y ruda tempestad
Sabe cantar la tierra desde los altos cielos
y ser en un acorde negrura y claridad.
Murió el divino sordo y cerrado está el piano
llorando la nostalgia de su
                  nerviosa mano
herida por el golpe de un constante sufrir
Pero late su espíritu flotando en el vacío
y al sentirlo tan cerca se
                  estremece de frío
nuestro cuerpo que sabe que se habrá de morir

Meter: polymetric
43.
by Friedrich von Logau

Mit dem Zucker süsser Worte
Zahlet Lucs an allem Orte.

Meter: trochaic
- VII -
by Pedro de Padilla

Dejo de suspirar porque recelo
que siendo mis suspiros esparcidos,
como del pecho, salen encendidos,
abrasarán la tierra, mar, y cielo.
Con llorar solamente me consuelo,
y enternezco las piedras con gemidos,
y están de esta manera, mis sentidos,
sujetos a perpetuo desconsuelo.
De la rabiosa muerte, tengo queja,
que al Amor, agradezco la herida,
con que penetró el alma de mi pecho.
Lucida, sin razón morir me deja,
y pues quiere que yo no tenga vida,
moriré por su gusto, y mi provecho.

Meter: polymetric
MLADÁ MUKA.
by Adolf Červinka

Já potkával ji o poledni
vždy v témže rohu náměstí,
zjev byla sice celkem všední,
mne dovedla však unésti.
Jak od modistky vyšla z krámu,
nit jistě měla na šatech,
hrát chtěla si na velkou dámu
a polosvěta vál z ní dech.
Ten vlas byl věru příliš hebký
a hodný lepší pokrývky,
měl dát jí osud do kolébky
víc peněz, nutných u dívky!
Tak vidím ji, jak bystře kluše
po promenádě sama v před,
však že má po ní touží duše,
já říci tenkrát nedoved’,
až teď, když jezdí v ekvipáži,
(ta není od ní placena),
já duše své se pozdě táži,
proč mlčí, v koutku skrčena...

Meter: iambic
Jest tomu tak?
by František Chládek

Když vyjede ten, jenž vládu řídí,
z paláce svého letmo v krajiny
z rozkoše snad, či z příčiny
seznat život poddaných mu lidí. –
Jede slavně, vše se před ním cídí,
okrasou skví se města, dědiny,
na cesty jen se sypou květiny,
hlad a nouze na stranu se klidí.
Vladař vidí všude samou krásu
kam jen se zraky jeho otočí,
sluch zaléhá od zpěvu a jasu.
I vrací se k trůnu potěšený,
viděltě nyní vlastní na oči,
že je všecek národ přeblažený.

Meter: polymetric
SLZY.
by Jaromír Borecký

Již obzor v stínu zakrsá,
lem oblak západ zlatí,
ó, dej mi hlavu na prsa
a nauč zaplakati!
Slz dávno vyschl v oku zdroj,
mně v srdci zkameněly,
teď myšlenek mých smutný roj
z nich bouřně vzlétá ztmělý.
A stesky, nudy, žaly mé –
jen vy to víte, bozi! –
ve děsů moci šálivé
chrám duše zbořit hrozí.
Poušť zpráhlá žárem oblohy,
v ní Memnon vzdor svůj pění –
já nevím, jsem tak ubohý
či gigant v utrpení.
Ó, dobrodiní slzy jsou,
mne nauč plakat zase,
ať novou štěstí báchorkou
svět zaplá mně v jich jase!
Bych znovu se zas uspat dal
té sfinze v obejmutí,
a jen by větší čekal žal
mé nové procitnutí...

Meter: iambic
- I - A la rosa
by Lope de Zarate

Esta a quien ya se le atrevió el arado,
con púrpura fragante adornó el viento,
y negando en la pompa su elemento,
bien que caduca luz fue sol de prado.
Tuviéronla los ojos por cuidado,
siendo su triunfo breve pensamiento,
¿quién sino el hierro fuera tan violento,
de la ignorancia rústica guiado?
Aun no gozó de vida aquel instante
que se permite a las plebeyas flores,
porque llegó al ocaso en el Oriente.
¡Oh tú, cuánto más rosa y más triunfante
teme: que las bellezas son colores,
y fácil de morir todo accidente!

Meter: iambic
De su comedia El hijo del Serafín
by Juan Pérez de Montalbán

Llegué, Señor, a la divina altura
de vuestro preciosísimo costado,
donde el amor de vos enamorado
me desposó con vos por mi ventura
Joyas quisisteis dar a mi hermosura,
y un clavo de la mano me habéis dado,
que el corazón más veces me ha
                     pasado
que gotas hay en él de sangre pura
Clavo me dais, cuando con paz dichosa
llega mi amor al Tálamo sagrado,
y clavo cuando el alma se desposa
Mas bien hacéis, discreto
                  habéis andado
que los clavos de Dios para su esposa
los alfileres son de tu costado

Meter: iambic
- VIII -
by Juan de Timoneda

Ero, a quien mil cuidados combatían
ni jamás sobresaltos la dejaban,
temerosas sospechas la espantaban,
pensamientos de amor la entristecían.
Las altas ondas nuevas le traían
de cómo a su Leandro maltrataban,
y los furiosos vientos derribaban
la seña y luz que sus manos ponían.
Con gran temblor, y semejante pena
a la orilla del mar en la mañana
su Leandro vio tendido en el arena.
De vivir más, perdió luego la gana,
helósele la sangre en cada vena,
y en un punto se echó por la ventana.

Meter: polymetric
Vášeň.
by Adolf Brabec

Všecko se musí vybolet,
všecko se musí změnit,
vášeň se bude za pár let,
v života číši pěnit.
Kdo se ti v oči zadívá,
poddá se kouzlu zcela,
pojme jej rozkoš ohnivá,
zmocnit se tvého těla.
Se tvých rtů mládí vylíbat,
přissát se, co jen síly,
na klínu tebe kolíbat,
anděla sladkých chvílí.
Vášeň je mořem hlubokým;
od věků život tvoří,
žene se chvatem divokým,
a ve tvých očích hoří.

Meter: dactylic
MALÝ BIBI KRÁLOVSKÁ OPIČKA (II)
by Jaroslav Kolman Cassius

„Náš dobrý král vypadá jaře,
náš král nás všecky přežije,
náš král je ctitel němé tváře,“
říkala Pompampilie,
„náš dobrý král humánně cítí,
jenom by měl už vyměniti
Bibiho za něco jiného,
snad by to šlo i bez něho.“
Po této bohapusté řeči
vzplanul král láskou ještě větší:
„Komu se Bibi nelibí,
ať Nejvyšší Šos Nám políbí,“
prál moudrý Pompampula král
a dál Bibiho s sebou bral.

Meter: iambic
257.  Du auch must für Jhn Sterben.
by Angelus Silesius

Deß HErren Christi Tod hilfft dich nicht eh mein
Christ/
Biß auch du selbst für Jhn in Jhm gestorben bist.

Meter: polymetric
- XXXI -
by Fcode Borja

Es la vida del hombre alegre carga,
que dulcemente lleva nuestro engaño,
y es más estrecho, y más amigo el daño,
cuando es la vida más prolija, y larga.
Es la separación triste, y amarga,
y dulce el lazo, que duplica el año,
y cuantos más, ofende el desengaño,
si el fin le acorta, que el amor le alarga.
Cuanto más tiempo la raíz encierra
el árbol en el suelo, se despide,
con mayor resistencia de la tierra.
Con esta misma el alma se divide,
y del antiguo nudo fe destierra
del cuerpo anciano, que salir le impide.

Meter: iambic
Leichter Sinn
by Emanuel Geibel

Und wie wär' es nicht zu tragen,
Dieses Leben in der Welt?
Täglich wechseln Lust und Plagen,
Was betrübt, und was gefällt.
Schlägt die Zeit dir manche Wunde,
Manche Freude bringt ihr Lauf;
Aber
Wiegt ein Jahr von Schmerzen auf.
Wisse nur das Glück zu fassen,
Wenn es lächelnd dir sich beut!
In der Brust und auf den Gassen
Such' es morgen, such' es heut.
Doch bedrängt in deinem Kreise
Dich ein flüchtig Mißgeschick,
Lächle leise, hoffe weise
Auf den nächsten Augenblick.
Nur kein müßig Schmerzbehagen!
Nur kein weichlich Selbstverzeihn!
Kommen Grillen, dich zu plagen,
Wiege sie mit Liedern ein.
Froh und ernst, doch immer heiter
Leite dich die Poesie,
Und die Welle trägt dich weiter,
Und du weißt es selbst nicht wie.

Meter: trochaic
DUMKA.
by Josef Kuchař

Po domově srdce teskní –
nikde nezáří tak slunce jas
a vše nejkrásnější je tu:
vzduch i vody, stromy v květu –
z ciziny chcem v domov zas.
Sladké zkazky duší táhnou –
v modř se drahé hory pnou,
královna měst svoje vděky
ztápí ve zrcadle řeky –
v ní se snoubí s oblohou.
Tisíc čar nám doma kvete;
polem, luhy, hájem zní
nejkrásnější rodné zpěvy,
nejslíčnější kvetou děvy
v městech, vísce poslední.
Tolik kouzla, štěstí doma –
jeden tu jen pro mne stín,
jenž mi hořem srdce jímá:
že mně v cizí zemi dřímá
drahý, jediný můj syn.

Meter: trochaic
Il Trionfo
by Franz Grillparzer

Sie haben in fernen Landen gekriegt
Und feiern Triumph nun im vollen Haufen,
Sie haben nicht den Feind, doch sich selbst besiegt:
Sie sind nicht davongelaufen.

Meter: iambic
1L: Rasch erblühend zu holdem Reiz,
by Ferdinand von Saar

Rasch erblühend zu holdem Reiz,
Trägst du unschuldvoll,
Aber nicht ahnungslos,
Gern zur Schau frühreife Schönheit.
Und Jeder, der dich erblickt,
Ermißt, von leisem Schmerz durchzuckt,
Schon alle Wonnen,
Die du dereinst gewähren kannst.
Aber wirst du es auch?
Wirst du verfallen nicht,
Wie die Meisten,
Dem alten Fluch des Geschlechts,
Das in knospender Brust
Scheue Sehnsucht birgt –
Und doch die entfaltete Pracht
Ungeliebtem dahingiebt
Um ein Nichts?
Droht nicht auch
Wie schon Vielen vor dir:
Pflichtenerwägend,
Versagend und entsagend,
In unsäglicher Öde hinzusterben –
Oder erst dann Leidenschaft zu entfesseln,
Wenn du keine mehr weckst?
Wirst du nicht mit einstiger Schönheit verblaßtem Schimmer
Plötzlich beglücken wollen –
Und so,
Erkenntnißlos,
Mit dem geliebten Herzen
Auch das eigene spießen
An die grausamsten Marterpfähle des Lebens?

Meter: polymetric
Verlorene Liebe .
by Joseph von Eichendorff

Lauten hör' ich ferne klingen,
Lust'ge Bursche zieh'n vom Schmaus,
Ständchen sie den Liebsten bringen,
Und das lockt mich mit hinaus.
Mädchen hinter'm blüh'nden Baume
Winkt und macht das Fenster auf
Und ich steige wie im Traume
Durch das kleine Haus hinauf.
Schütt'le nur die dunklen Locken
Aus dem schönen Angesicht!
Sieh, ich stehe ganz erschrocken:
Das sind

Meter: trochaic
- 4 - Soneto
by Pedro Espinosa

O blanca ninfa más que nieve helada,
de honesta gentileza y cortesía,
o cómo te haces rica a costa mía
gracia, valor, belleza sublimada.
O blanca ninfa que con mano armada
de honesta gentileza y cortesía,
mi voluntad rendiste que tenía
en dulce libertad muy descuidada.
O blanca ninfa ¿no fue gloria honrosa
en parte tan segura y sin sospecha,
yendo yo muy de paz y desarmado
acometer con vista tan hermosa
un corazón sin armas desarmado
y sobre paz, meterle en guerra estrecha?

Meter: polymetric
Uber Das Jenaische Dorff Bier/ Dorff-Teuffel genandt
by Christian Friedrich Hunold

Erschrickst du Leser nicht/ zum bloßen Zeit vertreib/
Fährt da der Teuffel stets den Purschen in den Leib.

Meter: iambic