PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
CESTA K SPÁSE.
by Irma Geisslová

Oj, otčino má, otčino!
kdy probudíš se ze spánku?
kdy zaplane v tu naši noc
nach skvoucích ranních červánků?
kdy radostným zas ruměncem
tvář lidu vzhoří zmučená,
zrak zaleskne se, v nějž se být
zdá věčně slza určena?
Kdy zazpíváme sobě zas
v té tiché české chatrči,
jež opět bodře po letech
se pousměje ze smrčí?
kdy nočních mátoh směsice
pryč prchat bude z našich hor,
kam bratry tábor nadšené
zas svolá v jarý rozhovor?
Kdy boj nám bude svatým zas,
a vlastencova ctěna cnost,
že vůle vzpruží klesání
a víra potře pochybnost? –
Až zoufat – doufat ustanem,
a uznáme, žeť spasení
jen v práci v roli dědičné,
jen u vědě, jen v umění!

Meter: iambic
A los mártires de Trinidad y Camagüey
by Pedro Ángel Castellón

Gozábase en su cieno el servilismo
cuando el tirano súbito alarmado
trémulo alzóse, se erizó alarmado
cual si viese a sus plantas un abismo
Era que el grito oyó del patriotismo
desde Cascorro y Trinidad lanzado,
heroico grito al firmamento alzado
provocando a combate al despotismo
Víctimas nobles de la inicua España
vengadas quedaréis, que no es delirio
que a nuestros pies el déspota sucumba.
Vuestra la gloria fue de tal hazaña
que es gloriosa la palma del martirio
y la gloria también esté en la tumba

Meter: iambic
El temor que tenía Lisi de los truenos
by Quevedo

¿Temes, ¡oh Lisi!, a Júpiter Tonante,
y pálido tu sol sus llamas mira,
cuando Jove, del ceño de tu ira,
tiembla vencido y de querella amante?
Témale armado el pertinaz gigante
que a la conquista de su trono aspira;
y Juno, que celoso le suspira,
le tema ardiendo y en tu amor constante.
A ti el trueno es requiebro, si amenaza
el tirano, le atiende en el tesoro,
cuando su sien temor precioso enlaza.
Al robre baja en rayo y a ti en oro;
y si renueva Amor la antigua traza,
en lugar de tronar, bramará toro.

Meter: iambic
Podloudníci.
by Vojtěch Pakosta

Noc čirotemná, vítr kvílí, hučí,
praskotem, ranou, jak by třisknul hrom,
se v propasť řití vichry skácen strom,
vše v lese stená, chví se, pláče, skučí...
A na hranicích, v neprostupném bučí,
jak přízrak noci v hrůzném běsu tom
dav žen a mužů horstva ve průlom,
s břemeny kvapí, chůzí vichrů prudčí.
S bojácným zrakem, vyděšenou lící,
příšerný jako noc ta bouřlivá,
dav podloudníků prchá přes hranici.
Jen ctnosť je kněžkou na výsluní výši,
však zloba v plášť se noci ukrývá,
a bouři v srdci ruchem světa tiší.

Meter: iambic
1L: Zwo seind zu viel/ die du uns hast gebohren/
by Philipp von Zesen

Zwo seind zu viel/ die du uns hast gebohren/
Veränderung. Verlohren/
verlohren geht die Freude/ wann das leiden/
das bastärt/ sie macht scheiden.
Ein kind ist guht:
das andre stürmt/ und tämmt den muht.
Bringt uns ein mahnd der Mannen und der Märsen
die frühe lilj' aus Persen;
so folgen nach die bunten oster-wochen/
und kommen aus-gebrochen
in froher tracht
mit vielgefärbter tulpen-tracht.
Drauf brechen an des Rosen-mahndes lüste/
die zier der frohen brüste/
in keuscher schaam mit milch' und bluht besprühet:
dan milcht die ros' und blühet;
dan bluhten sie
die lieblichen/ die schönen Rosen die.
Sie tauren noch am längsten unter allen/
und wan sie ja verfallen;
dan fallen auch darnieder alle freuden/
ach weh! verkehrt in leiden.
dan stirbt zur stund
die gantze lust mit Rosemund.

Meter: iambic
1.
by Georg Heym

Zehntausend steigen von den Bergen nieder,
Die Blüte Hellas', sich dem Tod zu weihen.
Durch Morgendämmrung ziehen ihre Reihen.
Ein Wall von Erz ziehn hin des Heeres Glieder.
Die Lerchen singen ihre Morgenlieder,
Sie schwingen sich zum Himmel ohne Zahl.
Ihr helles Singen füllt das ganze Tal,
Sie steigen in dem Blauen auf und nieder.
Noch sind die Morgenwinde nicht erwacht.
In süßem Schlummer liegt noch weit die Welt,
Der Morgenstern steht noch in keuscher Pracht.
Euböa nur ist weithin schon erhellt.
Da rauscht die Sonne aus des Meeres Schacht
Und vor dem Heere liegen Zelt bei Zelt.

Meter: iambic
1L: Hinweg die Lanze, hinab vom Roß!
by Moritz von Strachwitz

Hinweg die Lanze, hinab vom Roß!
Bei Gott und unsrer Frau!
Ich nehme das stolze Rebellenschloß
Noch vor dem Abendgrau.
Hinan, ihr Lords von Nord und Süd,
Hinan, auf Wall und Turm!
Durchs Löwenbanner der Sturmwind zieht,
Er heult: zum Sturm, zum Sturm!
Zieht, Schützen, den langen Bogen ans Ohr,
Der oft den Hirsch bedroht;
Auf, sendet in jedes Herz empor
Den graubefiederten Tod!
Hoch lebe das fröhliche Engelland,
Und jedes Stück davon!
Der König schwang in der Panzerhand
Die Streitaxt von Askalon.
Und wem die Axt um die Ohren pfiff,
Der ward auf ewig taub,
Und wem die Axt an den Nacken griff,
Der lag ohne Kopf im Staub.

Meter: iambic
Epitafio del Duque de Osuna, con sus armas habla el mármol
by Quevedo

Memoria soy del más glorioso pecho
que España en su defensa vio triunfante;
en mí podrás, amigo caminante,
un rato descansar del largo trecho.
Lágrimas de soldados han deshecho
en mí las resistencias de diamante;
yo cierro al que el ocaso y el levante
a su victoria dio círculo estrecho.
Estas armas, viudas de su dueño,
que visten de funesta valentía
este, si humilde, venturoso leño,
del grande Osuna son; él las vestía,
hasta que, apresurado el postrer sueño,
le ennegreció con noche el blanco día.

Meter: iambic
Diplomatische Klarheit und Kürze.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Hinz! sagt Klaus,
Ich komm von Haus.
Es schickt mich her,
Ihr wisst schon
Wie heißt denn
Ihr wisst schon
Hinz sagt: Klaus!
Geh nur nach Haus,
Und sag du
Du weisst schon
Und sag du
Ich will ihm was

Meter: polymetric
Xx.
by August von Platen

Den Wald entlang und See,
Zog hin mit Sang und Klange,
Mir aber ward so bange,
Als läge noch der Schnee.
Und Gäste lud zu sich der Lenz,
Mich aber lud er nicht,
Er sah mich, ach! gefangen,
Ich hing an jenen Wangen,
An jenem Angesicht.

Meter: iambic
Nad ty vaše plesy liché
by Marie Čacká

Nad ty vaše plesy liché
Milejší mi blaho tiché
Malé domácnosti mé:
Jedna utěšená chvíle
Za druhou tu plyne mile,
Jako vlnky pokojné.
Ač tu jenom vše po prostu
Bez nádhery, beze skvostu –
Jenom skrovný stateček –
Všecko, co zde oko vidí,
Dle mého se srdce řídí,
Vše tu jemu chodí vděk.
Jeďte vy si tím životem
S bleskotem a chlubným hřmotem:
Já zas tu pouť celičkou
Půjdu tichou stezičkou.

Meter: trochaic
Trinklied
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Seht den iungen Bacchus an!
Seht doch! wie er trinken kann;
Seht die Augen, die Geberden
Sollen unsre Muster werden,
Wenn die Gläser, voll von Wein,
Aug' und Herz und Geist erfreu'n.
Treue Brüder, laßt euch rathen,
Thut doch, was die Alten thaten,
Gebt Verdiensten ihren Lohn,
Krönet diesen Bacchussohn;
Daß die Tugend auf der Erde
Lieblich und erkennet werde.
Den die Weisheit sichtbar schmükkt,
Der sich doch zum Bacchus schikkt,
Den man sieht sein Amt verwalten,
Und des Abends Piknik halten,
Der noch nie bestrafet ist,
Weil man ihn dabei vermißt;
Der noch keinen Trunk vermieden,
Der sich selbst darzu beschieden,
Den kein voller Römer schrekkt,
Dem der Wein am besten schmekkt;
Der verdient zum rechten Lohne
Von den Brüdern eine Krone.
Brüder! seht den Bruder an,
Wie der Bruder trinken kann!
Unter allen Bacchussöhnen
Muß man ihn zum König krönen,
Brüder, ia, er muß es seyn,
Seht! er schenkt schon wieder ein.

Meter: trochaic
- XXVI -
by Fernando de Herrera

Betis, que en este tiempo solo y frío
escuchas mi dolor, del hondo asiento,
acoge en tu quieto movimiento
los últimos suspiros que yo envío;
y, si tiene valor tu sacro río,
dame que en árbol verde mi tormento
lamente transformado, que ya siento
débil la voz, cual cisne, al canto mío;
porque con nuevas ramas tu corriente
cercaré coronando, y destilado
iré en tu luengo curso y extendido;
que mi luz ceñirá su bella frente
de mis hojas, o en llanto desatado,
seré en sus blancas manos recogido.

Meter: polymetric
VI. Selský Otčenáš.
by Jaroslav Vrchlický

Otče náš, jenž jsi v nebi, ó slyš!
skroušeným voláme hlasem,
za živa že jsme v pekle již,
myslíme, věř nám to, časem.
Kdo jen může,
dře nás z kůže,
vrchnost je čertem, správce je rasem.
Tvé jméno posvěceno buď,
snad se tak smiluješ přeci,
odvahu vliješ nám v znavenou hruď,
sílu dáš vyhublé pleci.
Jsi otec náš, viď?
Tvé království přijď!
Jsme tu jak hladová ptáčata v kleci.
Hezké to ovšem z faráře úst:
Věčná buď vůle Tvá všady!
Ach, panstvo má věčně jen masopust,
co sedláci zmírají hlady.
Rač to dáti,
Tvá ať platí
vůle víc nežli panské vše spády.
Chléb náš vezdejší dnes, vždy nám dej!
To prosba, každý již pláče;
otčenáš celý v tom, ó vyslyš jej!
vždyť zrnko si najde i ptáče;
my však v životu
ráno robotu
máme a z večera – karabáče.
Odpusť nám, čím jsme hřešili kdys,
však čím na nás hřešili páni,
na nebi soudcem nechť věčným ty’s,
když zde jsme týráni, štváni,
jak zvěř v mdlobě,
jim ni Tobě
odpustit, Bože, nemůžem ani.
Však v pokušení neuveď nás,
bychom na jarmo své zvykli,
zapřeli věčný svobody hlas
a proti svým dětem se spikli,
by každý slep
zahodil cep,
jak zvěř by v blátě zašli jsme, znikli.
Od zlého zbav nás, ať je to daň,
desátek, žoldák, či plamen,
syp zlaté zrní Tvoje nám dlaň,
pánům však na hrdlo kámen;
v okamžení
sedlák změní
celý svět v nebeské království – Amen.

Meter: dactylic
JACOPONE TODI.
by Jaroslav Vrchlický

Kde velký král, má blázna hned,
tomu se směje celý svět,
nejdřív že králův blázen jest,
na blázna padne chvála, čest.
Tož bláznem Tvým jsem, Ježíši,
jenž králův král jsi nejvyšší!
Či bláznovství to není snad,
na svatbě druha tancovat,
až přijde chvíle neblahá,
s všemi se zřítí podlaha,
a nikomu vlas nezkřiven,
a raněna má žena jen!?
A umřela... ta jediná! –
Ó hrozná, bezdná hlubina!
Když v posled chtěli jsme ji mýt,
tu bylo nutno šat jí snít,
však hrůza všecky zkosila,
co na svém těle nosila!
Šat žíněný, pás jeden hřeb,
a každý se mi zaryl v leb,
tam bodá, pálí, žehne teď...
Kde na to, Kriste, odpověď?
Kdo diví se, že v srdci žal,
jsem Kristovým se bláznem stal?
Tak poutí žití celičkou
já chřestím svojí rolničkou:
teď „Stabat mater“, napotom
zas „Dies irae“, pláč a hrom,
zda slyšíš to, ó Ježíši,
Ty králů králi nejvyšší?
Ach, kdo jen mne, kdo utiší?

Meter: iambic
Motín triunfante
by José Selgas y Carrasco

La ruin traición, de aplausos coronada,
premia con mano vil bajas acciones:
da honor al fraude, al deshonor blasones,
licencia a la impiedad desenfrenada.
Cínico el rostro, torva la mirada,
hirviendo en odios, vicios y pasiones,
perjuros, asesinos y ladrones,
lucen su oprobio entre la gente honrada.
Huye el valor, la indignación no arde,
no halla el miedo servil quien lo convenza,
y hace la fama triunfador alarde:
Justo es ¡oh Dios! que la ignominia venza;
porque ya en esta sociedad cobarde,
hemos perdido todos la vergüenza.

Meter: polymetric
PAN VYŠÍNSKÝ. (XXXI.)
by Gustav Pfleger Moravský

„Marino! Marino!“ vše hudební stroje,
Vše květiny, vše ústa volaly;
A při tom zvuku všecky srdce znoje
V horoucím ohni mocně zaplály
A v jeho ňadra vedly proudy svoje.
Tak Vladimír stál dlouho, dlouho v snění,
Z něhož by nemělo býť probuzení.
Svět celý zdál se v nivec rozplynutý,
On k děvě krásné pevně přivinutý,
Jedině ohněm přeblahostným planul
A k nebes výším v zachvácení tanul...

Meter: iambic
España
by Rubén J. Mosquera

Si hervir entre mis venas no sintiera
la enrojecida sangre de Castilla
SI ante el altar sagrado la rodilla
con humilde fervor no se rindiera
Si su sonoro idioma no tuviera,
que gloria fue de Moratín y Ercilla,
podría sin rubor en la mejilla
negar que de españoles descendiera.
Arrostrando del mar rigor y saña,
desde oculto repliegue de los Andes
he venido hasta ti, gloriosa España;
Vengo a inspirarme en tus recuerdos grandes,
y ávido sitio contemplar, do un día,
Colón, absorto, un mundo te ofrecía.

Meter: iambic
Vzhůru peruti mých písní,
by Adolf Heyduk

Vzhůru peruti mých písní,
prchni chmuro nelibá,
radosť žití v ňader hloubí
mně jak svlačec srdce vroubí,
lesa klín mne kolíbá.
Sladkým tonům do náručí
padá rhytmus plných slov, –
Bůh ví, zda z těch písní slítne,
až mé vlasti ráno svitne,
jedna v pomník na můj rov?

Meter: trochaic
7. Salome
by Gottfried Keller

Singt mein Schatz wie ein Fink,
Sing ich Nachtigallensang;
Ist mein Liebster ein Luchs,
O so bin ich eine Schlang.
O ihr Jungfraun im Land,
Von dem Berg und über See:
Überlaßt mir den Schönsten,
Sonst tut ihr mir weh!
Er soll sich unterwerfen
Zum Ruhm uns und Preis!
Und er soll sich nicht rühren,
Nicht laut und nicht leis!
O ihr teuren Gespielen!
Überlaßt mir den stolzen Mann!
Er soll sehn, wie die Liebe
Ein feurig Schwert werden kann!

Meter: iambic
Das Andenken.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Freund, in welchen fernen Regionen,
Welchen sterngestickten Himmelszonen,
Schwebst du itzt auf unerspähter Bahn?
Schaust im ungeheuren Weltenraume
Ebentheuer, welche selbst im Traume
Kepler nicht, noch Galiläi sahn.
Schwärmst du etwa mit des Strahles Schwinge
Hie und dorthin in dem Schlangenringe,
Den des Ew'gen Finger trägt und hält?
Forschest lüstern nach dem Quell der Schwere,
Schiffst auf
Untersuchest
Landest itzt am Ufer der
Itzt am Archipelag der
Am Gestad' itzt des
Stürzest jetzt dich in des
Schwimmst hinunter dann des Milchstroms Fluthen,
Bis zum glorievollen
Oder flüchtetest du wallfahrtmüde
Zu des
Pflegst auf seinem Söller stolzer Ruh?
Siehst der Welten Labyrinthentänzen
Sonder Stillstand, sonder Ziel und Gränzen
In erhabener Bewundrung zu?
Schwebe, wo du schwebst, in welchen Fernen,
Walle, wo du wallst, auf welchen Sternen —
Weiss ich doch, dein wonnetrunkner Blick
Schauet oft aus jenen Glanzgefilden
Wehmuthdämmernd nach dem blassen milden
Mutterstern, der dich gebar, zurück,
Wo du viermal sieben Sommer säumtest,
Deiner Kindheit holde Träume träumtest,
Deiner Jugend Auen froh durchflogst.
Wo du lüstern aus dem Nektarbusen
Der Natur, dem Honigmund' der Musen
Freude, Freyheit und Begeistrung sogst;
Wo des Wissens Kelch dich itzt erquickte,
Itzt der Dichtung Zauber dich entzückte,
Itzt der Ahnung Schauder dich durchdrang;
Manch befreundet Herz sich an dich schmiegte,
Manch verwandter Geist sich zu dir fügte,
Mancher Arm vertraulich dich umschlang.
Ja, ich weiss, du schaust mit sanftem Sehnen
Oft hinunter nach dem Stern von Thränen,
Aus des Empyräums heilger Nacht.
Reifte doch dein Geist in seinen Strahlen,
Wird doch dein in seinen stillen Thalen
Lange noch mit Lieb' und Leid gedacht!

Meter: trochaic
VE SNU
by Josef Kalus

Kristus zjevil se mi ve snu
s křížem na ramenou,
volal: „Pomoz, sice klesnu,
patu zkrvavenou,
rány mé jsou přenáramné:
kříž na chvíli vezmi za mne!“
Kříž s pokornou oddaností
sunu na ramena,
až praskají v bedrech kosti –
klesám na kolena,
biřic zlostně se mnou smýká,
srdce moje zanaříká:
„Kriste, tvého neunesu
velikého kříže!“
zraky v slzách k němu vznesu.
Přistupuje blíže:
„Synu, zkoušel jsem jen tebe –
Vstaň, pojď, dovedu tě v nebe!“

Meter: trochaic
A San Isidro
by Fernán Ruiz de Biedma

Los campos de Madrid, Isidro santo,
que en toscas líneas labrador termina,
giran globos de gloria peregrina
los ratos que con Dios conversáis tanto.
Y porque el Vargas vuestro admire
                     cuanto
aumentáis su labor, mano divina
inteligencias al arado inclina,
que a la común materia rompa el manto
Libra el cielo al que siembra entre dolores,
que siegue eterno gozo por tributo,
duras espinas convirtiendo en flores.
Y así de vos, Isidro, el rostro enjuto
allá cogió por flor de labradores,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto

Meter: iambic
Der Fuhrmann
by Ludwig Thoma

Hansel, spann aus, i bleib!
Wirt, grüaß di Good!
Schütt d' Roß an Habern vor
Und aa'r a Gsood!
Kellnerin, bringst a Maß,
Bring ma's glei raus!
Heunt bleib i über d' Nacht,
Kennst di schon aus!
Balst a weng freundli waarst,
Kunnst mi vaführn.
Morg'n fahr' i wieda furt,
Mogst as probiern?

Meter: iambic
Von der Vermählung der Seelen mit Christo
by Johann Röling

Wer bin ich, Jesu, o mein Heyl,
Daß du dich selbst mir gibst zu Theil
Und hälst mich wie für deines Gleichen?
Du bist ja Herr, und ich bin Knecht,
Ich bös' und eitel, du gerecht,
Du bleibst ohn' End', ich muß verbleichen,
Und dennoch trägest du zu mir
So unvergleichliche Begier.
Eh' als der Grund gelegt zur Welt
Hastu dein Hauß für mich bestellt
Und nachmals mir zu gut verlassen;
So nimmstu das, was ich bin, an,
Um so vertraut mich umzufassen;
Was aber kost ich, Liebster, dir,
Eh du so weit es bringst mit mir.
Wie ich nur erst das Licht betrat,
So wusch mich fort dein seligs Bad
Und gab mir deinen Geist zu eigen,
Das unschätzbare Himmels-Pfand,
Das, o mein Hertz, von unserm Band
In meinem Hertzen solle zeugen;
Ja selbst du kehrtest offt gemein
Durch süße Regung bey mir ein.
Ach, aber so auch kan ich dein,
Mein Heyland, nicht ohn Anspruch seyn;
Die Sünde will mich von dir scheiden,
Der Satan hält um mich auch an,
Hie mustu, theurer Himmels-Mann,
Für mich so schweren Todt erst leiden
Und unsre Liebe durch dein Blut
Bey deinem Vater machen gut.
O, hochbelobtes Gottes-Lamm,
Mein Bruder, Burg' und Bräutigam,
Wie wehrt hast du mich doch geschätzet,
Wie hoch hast du mich angebracht,
Wie herrlich, reich und groß gemacht,
Da du dich mir zur Seit gesetzet;
Für deine Braut, o Herr, zu sein,
Nehm' ich die gantze Welt nicht ein.
Sprech ich hiefür: Ich liebe dich,
Dies ist zu schlecht für dich und mich;
Ich sterbe, schaue, für Verlangen,
Mein Schatten ist nur mehr an mir,
Hertz, Geist und Seele wohnt bey dir.
Ach, wenn soll ich dich gantz umfangen?
Herr, meinstu mich, wie ich dich mein,
So laß es doch nicht lange seyn.
Sieh an, wie schmerzlich mir die Welt
Von wegen unsers Bundes fällt;
Was hat ein Frommer mehr auff Erden,
Als Wunden, Neid, Beschwer und Müh?
Nur, Jesu, dies erquickt mich hie,
Daß ich dein bin und dort soll werden,
Ich leide gern so kurtze Zeit,
Wird mir bey dir die Ewigkeit.
Nichts kann mir schaden, bleibstu mir,
Was mich hie treibt, verbindt mich dir,
Weg für den Himmel mit der Erden!
Ich kan doch dein nicht würdig seyn,
Werd' ich nicht durch viel Creutz und Pein
Dir, liebster Heyland, ähnlich werden.
Drauff leb' ich, Herr, drauff sterb' ich dein,
Nie können wir getrennet seyn.

Meter: iambic
- - Acto II, BALDUINO
by Lope de Vega

Desde el agua del rígido Mosela,
que corre de Colona hasta Argentina,
vine al Marnés Francés, que la divina
gracia y beldad gozaba de Marcela,
por la venganza de mi hermana Estela,
he sido otro Plutón de Proserpina,
hasta el Ebro Español, que el paso inclina
al Asturiano mar desde Tudela,
legado aquí conozco claramente,
que me falta del alma un Carlos todo,
puesto que tengo tanto bien conmigo,
que no hay cosa que el cielo justamente
ofenda, ni castigue de tal modo
como el olvido de un grato amigo.

Meter: iambic
Z tvých vlasů ruka přírody
by Jan Neruda

Z tvých vlasů ruka přírody
si půvab ráje spředla –
mělnický kraji, milko má,
ty’s mne až k slzám svedla.
Tvá krev tak prudká, ohnivá,
že prorazila skály
a po skalách se ohnivé
nám révy rozesmály.
V tvém lůně chci být pohroben,
pak aspoň umru v ráji –
kdož není milky otrokem,
když krví ho napájí?

Meter: iambic
PORTRÉT
by Karel Toman

Dva vlčí máky měla ve vlase
a pružnost kočky hrála v snědém těle.
A záře elektrická chvěla se
v těch očích, gestech, v bytosti té celé.
Zmizela navždy. A v mé paměti
vášnivě, na mžik, znějí její struny.
Zpívá tam bolest, vzdor a prokletí:
Náš rudý prapor vlaje nade trůny.

Meter: iambic
XV. Ty tmavé oči dumavé
by Emanuel Lešehrad

Ty tmavé oči dumavé
jas pily luny stonavé.
Vždy rád jsem v její oči zřel,
když západ tichem zahrad šel.
V řas vlídném šeru snil můj duch,
že pluje krajem dětských tuh,
kde perleťový kvete sen
jak plachý úsměv princezen – –
Teď její ručky jako sníh
spí svadlé v žlutých liliích.
O, příliš křehká pro žití
svým očím dala umříti.

Meter: iambic
6 Mnozí chválili, že zpívám o chudobě,
by Jan Neruda

Mnozí chválili, že zpívám o chudobě,
že mou píseň soucit pravý znamená, –
lehko zpívá pouta, kdo sám u porobě,
koho chladně zeď snad střeží kamenná.
Znám ten věčný boj, jenž před svítáním začne,
který neukončí se snad za šera,
v kolébce jejž vzbudí žití ráno lačné,
který v žití přešlém nemře zvečera.
Boj ten denní o chléb s brannou skutečností,
lup kde vítězi píď změří dítěte,
doufání vždy nové v milost budoucnosti,
nadějí smrt náhlou v plném rozkvětě.
Z věnce, který z idejí si mladost svila,
každý den v hrob lístek umí pohřbíti,
dnové, lístky prchnou – hlína dešť ten vpila –
živils se, bys mohl jednou umříti.

Meter: trochaic
A Lope de Vega Carpio
by Hernando de Soto

Ya con divino espíritu y primores,
que un raro ingenio descubrir pudiera,
esta Vega compone una ribera,
y encumbra la maleza de pastores.
Da al arte naturales las colores,
que hace propio lo que impropio fuera,
y resucita aquella edad primera
de ardientes y honestísimos amores
Es Vega, es paraíso bello y solo,
honor y aumento del Arcadio suelo,
es de la Hesperia nuestro fiel amparo.
Por quien viviendo eternamente Apolo,
desde que apacentó en humano velo,
muere el Parthenopeo Sanazaro.

Meter: iambic
57.
by Friedrich Rückert

Aus vier Grundstoffen ist gemischt die Körperwelt,
Die als Grundstimmungen dein Innres auch enthält.
Der Zorn ist eine Glut, dem heißen Feuer gleich,
Die Traurigkeit wie Flut des Wassers feucht und weich.
Die Lust ist wie die Luft, leicht, licht und wandelreich,
Die Furcht wie Erdengruft, schwer, dumpf und todtenbleich.
Laß deines Zornes Glut nie werden wilde Wuth;
Sie sei ein steter Muth im Kampf fürs höchste Gut.
Den Glutmuth dämpfe dir die Traurigkeit zur Demuth;
Schwimm, und verschwimm nur nicht, in Sehnsucht und in Wehmuth;
Im Weh' ist eine Wonn', und in der Lust ein Leid;
Die reinste Lebenslust ist Liebe ohne Neid.
Aus Furcht kommt Neid und Geiz und aller Selbstsucht Pein;
In deinem Herzen sei nur Gottesfurcht allein.

Meter: iambic
- CXLVIII -
by Fernando de Herrera

Cuando cantar deseo la belleza
vuestra y serena luz, que humilde honro,
el esplendor y puros rayos de oro,
do afinan los de Febo su riqueza,
reconozco el valor y la grandeza
en quien de eterno ardor celeste coro
ensalzó de sus bienes el tesoro,
y desigual me inclino a tanta alteza.
Dadme favor alguno en vuestra gloria,
de honesto amor oh llama generosa,
y de nuestra edad oh raro ejemplo,
porque a la eternidad de la memoria
por precio de beldad maravillosa
consagre vuestro nombre yo en su templo.

Meter: iambic
- CLVII - Al doctor Arjona
by Lope de Vega

Celoso Apolo en vuestra sacra frente,
más bello que en su curso, el laurel mira,
culto escritor, cuya divina lira
merece ser estrella eternamente.
El Caistro jamás por su corriente
tan dulce ha visto cisne, cuando espira;
Dauro ensancha su margen y se admira
que su oro puro vuestro canto aumente.
Miran por quién sus náyades y drías,
y, viendo que es un extranjero, mueven
risa en las hojas y en las fuentes frías.
Yo viendo cuánto las del Tajo os deben,
digo que allá lo pagarán las mías
cuando en sus aguas vuestro nombre lleven.

Meter: polymetric
- 868 - Acto II, HORACIO
by Lope de Vega

Muros de Roma, plazas, teatros, cuevas,
imagen de la fábrica troyana;
en siete montes máquina tan llana
que, con sus puertas ciento, vence a Tebas:
Pirámides, colosos, torres nuevas,
arcos, baños y templos, barbacana
donde la nueva juventud romana
hace de su valor tan altas pruebas;
¡Salud, divina patria, madre noble
de Horacios, Tulios, Fabios y Fabricios!
¡Salud, del Tibre espléndida ribera!
¡Salud, penates lares! Y tú, al doble;
templo de mis divinos sacrificios,
casa de Venus, de mi fuego esfera.

Meter: iambic
PÍSEŇ MOCNÝCH.
by František Taufer

Mým smyslům v požitek se život slavně vzňal
jak ověnčený vůz, jenž v neznámo se řítí,
a jak by rythmoval jej kopyt pádný cval,
zpěv mocných slyšel jsem na jeho cestách zníti:
„Své ruce vztáhli jsme, abychom do dlaně
jak v ústa žíznivá pojali proudy světla,
a síly klekaly nám k nohám oddaně,
poušť země pochmurná veselým žitím zkvetla.
V prach skal jsme deptali, v nicotu ornice
šíj rábů skloněných i tvrdé hlavy množství,
a slovy hrdými jak rozkaz polnice
jsme k boji vyzvali i hodující božství.
Zem celou spiali jsme vědění řetězy,
jak ženu nevolnou ji vesmírem jsme vedli
a z jejích tajemství jsme v touze bez mezí
jak z vnady úžasné panenský závoj zvedli.
Všech světů otěže jak vítěz vozataj
v závratném poznání a tušení jsme chytli
a zamířili jsme i tam, kde v noci kraj
mdlé hvězdy nadějí před jitrem nezasvitly.“
Tak mocní zpívali; však v rachot jejich kol,
když těžce po cestách k výšinám uháněli,
ve větru slyšel jsem zlomený zpívat stvol,
jak vírem unášen pozdravil vesmír celý:
„V nic, plné zázraků, já s vámi doletím.
Nad stromů vrcholy, až pojedete horou,
mne slunce oblaží paprsků objetím,
ve smrti oslní mne život novou zorou.“

Meter: polymetric