PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Cestou. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

A skály napřed, vzadu, kolem – němy.
A já jsem volal třikrát jméno tvoje,
jak zaklínal bych ducha, bez úkoje
mhou který těká, zapomenut všemi,
a nesmířený! Já zřel k siré zemi,
já v duše své jsem věčné patřil boje,
a já jsem volal třikrát jméno tvoje,
a skály napřed, vzadu, kolem – němy.
A já jsem chápal... I ta marná těcha,
ta radost děcka z jména tvého echa
mi vzata je... mne žal skryl perutěmi...
Ať tekou nyní slzí valné zdroje,
já naposled jsem volal jméno tvoje,
a skály napřed, vzadu, kolem – němy!

Meter: iambic
Ehespruch
by Emanuel Geibel

Das ist die rechte Ehe,
Wo zweie sind gemeint,
Durch alles Glück und Wehe
Zu pilgern treu vereint:
Der Eine Stab des Andern
Und liebe Last zugleich,
Gemeinsam Rast und Wandern
Und Ziel das Himmelreich.

Meter: iambic
- 42 - A un zapato muy grande y desaseado de una dama
by Lope de Vega

¿Quién eres, Celemín? ¿quién eres, fiera?
¿qué pino te bastó de Guadarrama?
¿qué buey, que a Medellín pació la grama,
te dio la suela en toda su ribera?
¿Eres ramplón de Polifemo cuera,
bolsa de arzón, alcoba, o media cama.
Aquí de los zapatos de mi dama
que me suelen servir de bigotera.
¡O zapato cruel! ¿cuál será el anca
de mula que tiró tal zapateta?
y aun me aseguran que el talón le manca.
Pues no te iguala bota de vaqueta,
este verano voy a Salamanca,
y te pienso llevar para maleta.

Meter: iambic
Die Vergnügungen
  der Melancholey.
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Komm denn, du Königin ernster Gedanken, Me-
Komm mit heiligem Blick, und festem beständigen
Aus der Höle hervor, vom traurigen Epheu umschatter,
Wo du dich bis zum Schall der Abendglocke verweilest,
Komm, und bekränze das Haar von deinem geweihten
Mit Cypressen; es müsse mir nie die lachende Freude
Mein standhaftes Gemüth mit gauckelndem Scherzen
Noch mit Kränzen von Blumen von deinem Wege mich
Denn obgleich in ihrem Gefolge die lächelnde Hebe
Jhre blendende Brust den liebenden Augen enthüllet,
Obgleich Venus, die Mutter der Liebe, der Freuden,
Mit ihr Bacchus, mit Weinlaub gekränzt, am strömen-
Sich in duftenden Lauben ergetzen, und selber der Himmel,
Wenn sie sich nahn, sich erheitert, indem durch blaue
Sich ein schönerer Tag verbreitet: so sind doch die
Die du, Melancholey, mir ertheilst, viel reiner, viel
Als ihr flüchtiger Tand; die Freuden, tiefer gefühlet,
Die in einsamen Stunden die hohe Betrachtung uns

Meter: polymetric
V.
by Svatopluk Čech

Rány buší ráz na ráz –
každá od milého vzkaz,
od Vašíka mého:
že mne věrně miluje,
že mi prsten ukuje
ze zlata čistého.
Když ho vidím pozdálí,
oko se mi zakalí,
všechno vůkol mizí;
když se na mne usměje,
srdce mé se zachvěje,
jako lístek břízy!
Láska naše celý den
jak fialka pod lupen
pečlivě se kryje;
vzchází jen, když nad hlavou
noc nám rolí modravou
zlaté zrní sije.
Dvě tam jasné hvězdičky
oči jsou mé matičky –
ta k nám hledí mile,
k mateřskému žehnání
s výsosti se uklání
v šatce z oblak bílé.
Proč, ach! matko milená,
proč se tráva zelená
na tvém časném hrobě?
S pláčem bych tě objala,
všechno bych ti vyznala,
ulevila sobě.
Tatíček nic netuší;
jemu, co mám na duši,
vyjevit se bojím –
a tak sama bdím a sním
se svým štěstím velikým,
s velkým steskem svojím.
Však dá bůh, čas přispíší,
že nás otec vyslyší,
ruku s rukou složí;
pak nám bude celý svět
jedna píseň, jeden květ,
na zemi ráj boží...
Jen tam hřímej, hochu můj,
statně dále buš a kuj –
hleď si díla svého!
Stále věrnost zachovej,
prstýnek mi ukovej
ze zlata čistého!

Meter: trochaic
Podzimní nápěv.
by Ludvík Lošťák

Vichřice sténá, vichřice želí,
vichřice hučí, blankyt je stmělý...
Srdce mé burácí,
oko se svírá,
duše má bolestí
ve víru zmírá.
Ňádrem to zachvívá,
duší děs kříží, –
život můj vichřice
s bouří jen tíží.
Vichřice sténá, vichřice želí,
vichřice hučí, blankyt je stmělý...
V bouři a vichřici
život můj zkvetl,
blesk se mi kol čela
laurem vždy pletl.
Z bouře a vichřice
cíle mé pučí,
a moje nápěvy
s vichorem hučí.
Vichřice sténá, vichřice želí,
vichřice hučí, blankyt je stmělý...
V bouři a vichřici
sny mé mi kvetou,
zda-li je vichřice
také v hrob smetou?
Či zda as po víru
mír najde sladký?
Či v bouři skončí-li
život můj vrátký?
Vichřice sténá, vichřice želí,
vichřice hučí, blankyt je stmělý...

Meter: polymetric
Dämmerstunde.
by Theodor Storm

Die Abendsonne fiel durch die Gardinen,
Die fleißigen Hände fügten sich der Ruh,
Von rothem Licht war deine Stirn beschienen.
Wir schwiegen beid'; ich wußte mir kein Wort,
Das in der Stunde Zauber mochte taugen;
Nur nebenan die Alten schwatzten fort —
Du sahst mich an mit deinen Märchenaugen.

Meter: iambic
17.
by Friedrich Rückert

Ein Würfelspieler, dem schlimm jeder Würfel fiel,
Der jedes Spiel verlor, doch nie die Lust am Spiel,
Hat keine Ruh, bis er aufs Glück des Würfelfalles
Setzt alles was er hat, und hat verloren alles.
Aufs Spiel hat er zuletzt die Würfel selbst gesetzt;
Villeicht gewinnt er Ruh, wenn er verlieret jetzt.

Meter: iambic
Soneto
by Cristóbal del Castillo

Al milagro de amor fiestas celebra,
y al prodigio de gracia, Manzanilla:
pide sus invenciones a Sevilla,
dispara fuegos, corre, y lanzas quiebra.
Eva segunda, que a la vil culebra
la cerviz corta y la soberbia humilla,
siendo del Padre rara Maravilla,
en quien Él se regala y se requiebra
Para salud del mundo el Hijo eterno
vistióse de su carne no manchada,
y de infinitos dones la enriquece
Llámase pura, santa, inmaculada,
y a pesar de las dudas y el infierno
más que el sol y la luna resplandece.

Meter: polymetric
12.
by Friedrich Rückert

»mein Vater ist ein reicher Mann im Lande,
Und seine Äcker liegen allerorten,
Hier steht sein Haus mit Hallen, Hof und Pforten,
Hier kann ich wohnen, dächt' ich, ohne Schande.
Auch sonst noch hat er, nicht gebaut auf Sande,
Ein Haus im Grund hier, eins im Grunde dorten;
Und wär' mir keiner recht von den drei Orten,
So kommt noch leicht ein vierter Kauf zu stande.
Und will ich in kein fertig Haus mich setzen,
So hat er einen Wald mit manchem Baume,
Und mancher Berg mit Steinbruch ist ihm eigen.
Dann gibt es Zimmerleut' hier und Steinmetzen,
Die baun ein Haus mir mit Gelaß und Raume,
Drin man auch tanzen kann den Hochzeitsreigen.«

Meter: iambic
1L: Öffnet die Schranken! Bringet zwei Särge! Trompeter, geblasen!
by Friedrich Schiller

Öffnet die Schranken! Bringet zwei Särge! Trompeter, geblasen!
Almanachsritter heraus gegen den Ritter vom Sporn!

Meter: iambic
An meinen Sohn
by Kurt Tucholsky

Wenn du mal groß bist, Leopold,
dann sieh dich um in Deutschland-Preußen,
wo eure Flagge Schwarz-Rot-Gold
im Wind weht über lauter Preußen.
Stell dich auf einen Aussichtsstand,
und vor dir liegt dein Vaterland:
Ganz oben thront die Schicht mit Geld,
die hat die Kohlen, Stahl und Rüben;
die lenkt den Lauf der deutschen Welt,
die läßt die Reichswehr kräftig üben.
Augen gradeaus!
Gehorsam harret ihres Winks
das Korps der Rache in Talaren:
die segnen rechts und wüten links,
so lernten sies auf Seminaren.
Im Namen des Volkes –!
Da schwätzt der Reichstag, lieber Gott!
Hörst du den alten Breitscheid reden?
Er ist voll Ironie und Spott –
zum Schluß bewilligen sie dann jeden
Etat.
Und unter allen den Gewalten
da kannst du, Leopold mein Sohn,
dein Leben lang die Schnauze halten –
von wegen Subordination.
Aber lauter Republikaner,
lauter Republikaner!
Und willst du wissen, wem du das
verdankst, dies Reich von kleinen Strebern:
dann wein dir nicht die Äuglein naß –
dann wandle du zu deutschen Gräbern.
Auf jedem ein Gedenkstein:
Da liegen, die zu meiner Zeit
aus Angst vorm Volk die eignen Ziele
verrieten – taktisch so gescheit!
und klug! und überhaupt Schlemihle.
Sie machten schon im Umsturz schlapp
und saßen ängstlich auf der Banke.
Charakter war bei denen knapp . . .
Leg einen Kranz auf jedes Grab
und dann sag leise, leise:
Danke.

Meter: iambic
Erholung
by Frank Wedekind

Sieh, wie die Erde wackelt,
Wie alles niederstürzt,
Die Sonne ängstlich fackelt
Und ihre Flammen kürzt,
Wenn ich dich halte Brust an Brust
Und du mit scharfen Zähnen
Verbissen dich in wilder Lust
In meine glühnden Venen.
Es wogt dein Leib, es dröhnt dein Herz,
Dein Odem züngelt höllenwärts,
Und aus der Tiefe steigen
Miasmen freud- und leidenschwer;
Dein Kichern tanzt darüber her
Den fahlen Elfenreigen.
Und zuckt die Flamme übers Haus,
Wie sinkt das All in Nacht und Graus;
Der Himmelslichter Glanz verblich,
Die Stürme heulen fürchterlich,
Es schmettern die Posaunen.
Die Jugend reißt die Ohren auf,
Das Alter hemmt den Tageslauf;
Sie schaudern und erstaunen.
Der Sieger nimmt ein Bad und blickt
Verächtlich nach dem Pfühle,
Die Seele frei, der Leib erquickt
Von frischer Morgenkühle.
Die ganze Welt ist Jubelsang,
Die Sonne lacht den Wald entlang;
Dann lacht auch der Verächter
Sein gellend Hohngelächter.

Meter: iambic
Všední verše (VII)
by Emanuel Miřiovský

On v srdci nosil ideál
jak obraz boží panny,
on chodil bos a na sobě
měl kabát rozedraný.
On v srdci nosil ideál
a měl ji za anděla, –
jen kdyby za něj před lidmi
se tolik nestyděla.
On v srdci nosil ideál
a chtěl by umřít za ni, –
on daroval jí život svůj
a lásku, proklínání.
A v den, kdy v hrob ho skládali,
sloužila ona hříchu,
a že tak mohou lidé být,
to – to jí bylo k smíchu!

Meter: iambic
1L: Wer sein Gemüth in sich in Einem Stipp gebracht,
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wer sein Gemüth in sich in Einem Stipp gebracht,
Erkennt und sieht, wie Gott die Welt und ihn gemacht.

Meter: iambic
12.
by Heinrich Heine

Keine Messe wird man singen,
Keinen Kadosch wird man sagen,
Nichts gesagt und nichts gesungen
Wird an meinen Sterbetagen.
Doch vielleicht an solchem Tage,
Wenn das Wetter schön und milde,
Geht spazieren auf Montmartre
Mit Paulinen Frau Mathilde.
Mit dem Kranz von Immortellen
Kommt sie, mir das Grab zu schmücken,
Und sie seufzet: »Pauvre homme!«
Feuchte Wehmut in den Blicken.
Leider wohn ich viel zu hoch,
Und ich habe meiner Süßen
Keinen Stuhl hier anzubieten;
Ach! sie schwankt mit müden Füßen.
Süßes, dickes Kind, du darfst
Nicht zu Fuß nach Hause gehen;
An dem Barrieregitter
Siehst du die Fiaker stehen.

Meter: trochaic
KONEC SVĚTA...
by Josef Svatopluk Machar

Co o tom soudit, nevím, hloupá ženská.
Však lidé tvrdí, že tak stojí v knihách,
kde zapsána jsou slova Spasitele,
všech proroků a čarodějnic Sibyl,
že přijde jednoho prý leta spásy
zničení světa. To prý máme letos.
Na Velký Pátek. A prý ona hvězda
s hořící metlou, která tenkrát stála
nad chlévem betlemským a vlídně svítíc
třem svatým králům ukázala místo,
kde nejvyší král v jeslích odpočíval,
že prý ta hvězda letos přijde zase,
však velká, nevlídná a trestající
a její metla bude hrozně dlouhá,
po celém nebi potáhne se kvapem
a smete hvězdy, měsíc, slunce v moře
a potom se k té naší zemi skloní
a smete města, vesnice a hrady,
tak, jak co stojí, hýbe se a žije
z úrady boží v hlubokosti mořské.
Na Velký Pátek letos... Pane Bože,
což mohu já znát, bába neučená!
Je strachu z toho tuze po všem světě.
Za lesem tamhle zbořil se jim kostel
a nechali tak – nač prý znovu stavět,
když beztoho už přijde konec všeho?
A s našeho vzal vítr kusy střechy,
že lije se tam – ale páni řekli:
nač opravovat, vydrží to chvíli
a bude konec. Tak to všecko schází
a přípravy si každý strojí volně
dle svojí hlavy. Náš pan hrabě sezval
si rytíře a pány po vůkolí
do hradu svého, kostkují a pijí
a s děvčaty se baví, kterým z vesnic
pan kastelán se dostavovat káže.
A slečně z hradu na kvap vystrojili
odavky slavné, neboť prý si přála
života užít jako každá žena,
když už jen málo užívat ho zbývá.
A paní hraběnka hned po té svatbě
odjela v klášter, zavřela se v celu
a modlí se tam pod křížem a pláče.
Zas jiný pán prý spočet jmění svoje
a věci stříbrné a zlaté prodal
židovi v městě – židé nevěří prý
těm knihám našim, že by svět měl zajít,
a kupují, kde kdo co prodat touží –
tak ten pán prodal, zavolal si mnichy,
dal spočíst si, co může spotřebovat
až do dne toho Velikého Pátku,
to ponechal si, ostatní jim vydal,
by vymodlili spásu jeho duše,
a žije vesele a spát prý nechce,
by užil více. Kdo to všechno chápe?
V podhradí u nás nikdo neodpírá
hříšného těla rozkošivým přáním:
i mladí žijí v bujném užívání
i staří užívají jak jen možno.
Ještě že opatrně dali kněžím,
co honem dáti mohli, na ofěry.
A já tvor sešlý, žena pošetilá,
jen čekám. Čekala bych takhle stejně,
i kdyby konec světa přijít neměl.
Vždyť užívat – jak může stará žena
chtít užívat, chtít žít, chtít veselit se?
A myslím jen, že výhodno by bylo
v kostele strávit den Velkého Pátku,
až objeví se hvězda s hroznou metlou.
Je přece jenom kostel místem božím
a byť by ho i nešetřila hvězda,
přec v čas ten nemůže být tam tak strašno,
jak někde venku, řekněm, mimo kostel.
Tak připraví se každý dle své hlavy
a v ruce Páně trváme zde všichni
a doufejme, že Pán nás nepustí z ní,
ať cokoliv se stane s tímto světem.

Meter: iambic
- LVI -
by Juan Boscan

Tristes años y largos fui cuitado
en tormentos de amor tan afligido,
que en cosa ningún ser vi tan perdido,
que no tuviese envidia de su estado.
Contemplaba la piedra sin cuidado,
la planta mejoraba en su partido,
y el animal más bajo y abatido
era, a mi parecer, muy prosperado.
Yo solo andaba fuera de este bando,
despertando en las gentes la memoria,
hasta que Dios con su absoluto mando
mi guerra convirtió en tanta victoria,
que ahora vencedor estoy triunfando,
dejando escrita en todos larga historia.

Meter: iambic
V ruce držím ruku Tvou,
by Tereza Dubrovská

V ruce držím ruku Tvou,
šeré stíny jdou –
v údolí se připozdívá,
topol haluzemi kývá,
zpívá dálavou...
Hlavu skláním na Tvůj klín –
rozplynul se stín...
Okny svítí opál zlatý,
vůně táhnou do komnaty,
písně do výšin...

Meter: trochaic
- IV - En la playa de Barcelona, volviendo de Roma
by Francisco de Medrano

Pláceme ver el mar cuando se enoja
y a montes de agua montes acumula,
y al experto patrón que disimula,
prudente su temor, puesto en congoja.
También me place verlo cuando moja
la orilla mala vez, y en leche adula
a quien sus culpas lleva o bien su gula
a cortejar cualquier birreta roja.
Turbio me place y pláceme sereno;
verlo seguro, digo, desde afuera,
y éste medroso ver, y éste engañado;
no porque me dé gusto el mal ajeno,
mas por hallarme libre en la ribera
y del mar falso asaz desengañado.

Meter: polymetric
SYLVA. (XIII.)
by Antonín Klášterský

Však v dobách, v kterých hasla její naděj’,
si myslila, proč nezemřela raděj',
tam u moře, v tom jaru, jasu, kvítí,
proč chtěla žít, proč chtěla jenom žíti?!
Tam, kde to sluncem, písní, láskou dýše,
by prostřed všeho spala teď tak tiše,
tam o štěstí, jež dotklo se jí málo
a v umírání, dál by se jí zdálo.
Pod akacií, cypřiší neb thují
by slyšela, jak jarní větry dují
sem k severu, a letěla by s nimi
jak bílý duch se křídly mlhavými.
A snila by dál v čistém duší blahu,
jak dlaň mu stiskne tam na ráje prahu,
a moře by ji kolébalo ve sny...
Ne, chtěla žít a – život je tak děsný...

Meter: iambic
JABLOŇ.
by Adolf Červinka

Květy se obalíš na jaře,
bílými, vonnými květy,
přineseš do srdcí umdlených
na novo k životu vzněty!
Neznámé milence uvidíš,
kterým plá ve zraku mládí,
přijdou si povědět z večera,
věčně že mají se rádi.
Vzpomínám na tebe, jabloni,
ve chvíli tichého snění,
v srdci mém po letech bloudění
klidu až doposud není!
Ve starém řečišti bývá tak,
z jara ho naplní příval...
A já bych daleko zpátky šel,
na tvoje květy se díval...

Meter: dactylic
STAŘIČKÝ MOCNÁŘ
by František Zavřel

Smrt stíhá smrt jak v báji,
hle, rána za ranou!
Rekové umírají,
apači zůstanou!

Meter: iambic
III. Requiescat.
by Jaroslav Vrchlický

Ležíš v zemi hluboko,
ale v srdci hloub’,
odešla’s jen na oko.
Jak jsem k hrobu stoup’,
dí mi to můj žal;
ale v srdci stejně žiješ dál.
Drobné květy sedmikrás,
rudé na lístkách,
zkvetly na tvém rovu zas,
jak by krve nach,
poslední tvé krve sled,
vyssál tento jejich bílý květ.
Utrhnu pár kvítků těch,
za ňadra je dám,
ucítí mé krve běh,
nebudu víc sám.
Z krve zkvetly, krvi blíž,
možná dost, že sejmou všecku tíž.
Lehký s nimi bude sen
duši mé se zdát,
budem si až v bílý den
tiše povídat,
až ucítím, jak mi v hloub
tichý tvůj a posvátný mír stoup’.

Meter: trochaic
- CXXX - A Martín P. de Arellano
by Fernando de Herrera

Dura por mí fue al Tajo tu partida,
dejando solo el Betis, Arellano,
y en llanto me obligó y dolor insano
tu ausencia, de mí siempre aborrecida.
Tú sabes que esparció a mi triste vida
afán el cielo y cuita en larga mano,
y en mi mal dulce amigo eras y hermano,
y no hay quien me consuele ya en tu ida.
Hiriome fiera el pecho mi Luz bella,
y se escondió a mi vista, y con ardiente
fuego a la alma abrasó, en su mal envuelta;
Y tú, que eras descanso a mi querella,
te vas en tanto, sin dejar presente
una cierta esperanza de tu vuelta.

Meter: iambic
Tú y yo
by Jacinto Labaila

A gozar nuestra edad aun nos convida,
aun no circula en nuestras venas hielo;
¡ríamos, pues ! doremos nuestro duelo,
con la sonrisa del amor querida.
Ven a mí, ven a mí; conmigo olvida;
buscando las pasiones por consuelo,
lancemos nuestro débil barquichuelo
al mar alborozado de la vida.
Tú, ríes, como yo; tras los placeres
corres, cual yo, con ciego desvarío,
y sin amar estás fingiendo amores
¡Infelice! cual yo, cubrir tú quieres
el corazón, que es ya cadáver frío,
con la mortaja de olorosas flores

Meter: iambic
- 1432 - Libro IV
by Lope de Vega

Con los deseos de Raquel servía
un nieto de Abrahán a un suegro airado,
llevando su esperanza y su ganado
de un año en otro, y de uno en otro día.
Deseaba a Raquel, que hablaba y vía,
tan contento del mal de su cuidado,
que de la posesión de Lía cansado,
más que el amor le atormentaba Lía.
Tan corto premio del engaño arguye,
que aunque puede mentir la confianza,
más estima Jacob el bien que huye.
Y lo que espera, más que lo que alcanza,
que la engañosa posesión destruye
lo que entretiene el bien en esperanza.

Meter: iambic
162.
by Friedrich von Logau

Mœchus ist ein milder Mann ausser Haus und karg im Bette;
Seine Frau lernt diese Kunst, treibt sie mit ihm in die Wette.

Meter: polymetric
Pod starým praporem.
by Jan Pelíšek

Zase rok nový! – Jen okamžik oddechu,
jako když v táboře odpočal voj;
potom však po vroucím ku Bohu povzdechu
dál zase v pochod, dál v zápas a boj.
Netáhnem do pole s mečem a mlatem,
ale v boj tuhý jsme voláni přec;
o to jde, válčiti v nadšení svatém
za pravdu, za právo, za Boží věc.
Nebo snad neslyšíš v dozvucích století
hesel vždy bouřnějších divoký ryk?
Nevidíš, jak proti duchů všech Knížeti
k odboji jedni se sřadili v šik?
Zatím co armáda Říma již jásá,
kříž jenom její že porazí tmy? – –
Nuže, v čem naše, v čem naše je spása?
Jakéže heslo si zvolíme my?
My budem bojovat pod starým praporem,
pod tím, jenž slavně tak s Golgaty vlál.
Pod tím se probit chcem nepřízní, úkorem,
v duchu tom věrném, jenž v Husitech plál.
Mužně a poctivě. Soupeř ať sbírá
zbraně i nekalé pro ducha seč,
buďsi! My ne tak. Náš štít bude víra,
Kristus náš vůdce a pravda náš meč.
Pod starým půjdem, ne zvetšelým praporem;
jitřní, ne hrobový vzdouvá ho vzduch.
Šumění jeho chce sionským táborem
buditi sílu a život a ruch.
Láska a bratrství jsou jeho znaky,
zář jejich nebledne ani v dnech zlých;
znaky ty svítí i v bouře a mraky,
konečné vítězství kyne jen v nich.
Tak tedy v pochod! – Pryč, chabosti nečinná!
Vždy snad jen nad naší slabotou lkát?
Tam kde je pravda a Bůh, tam je většina;
proto nač přesily lidské se bát?
Buďme jen každý muž celý, muž pravý!
Milujme bratrstvo! Svornost nás poj!
Pak, ať i všecko se proti nám staví,
nedbejme! – Dobře se skončí náš boj.

Meter: dactylic
El amor divino
by Bernardo López García

La esclavitud en el mar adora,
y la miseria en los altares clama;
la pena llega a Dios, cuando lo llama;
el hombre llega a Dios, cuando le implora.
Ya la estatua del mundo vencedora
no es el guerrero que postró la fama;
es el martirio que a Nerón infama;
es el pecado que en el templo llora
Los que lloráis ¡amad!, grande y
                     fecundo
rompe el amor los lazos con que
                     oprimen
el vicio infame y el dolor profundo
Ante sus altar esperan los que gimen;
una explosión de amor, dio vida al mundo,
otra después, lo redimió del crimen.

Meter: polymetric
Im Stangenholz ...
by Hermann Löns

Im Stangenholz ruschelt es leise,
Die Uhlenflucht beginnt,
Zu schüchtern flüsternder Weise
Erstirbt der Tagewind.
Nun, Liebste, laß uns gehen
Tief in den Wald hinein,
Wo die Buchen wie Säulen stehen,
Versilbert vom Mondenschein.
Wo schwarze Schatten liegen
Auf der Wege hellem Grund,
Da will ich mich an dich schmiegen
Mit Herz und Hand und Mund.
Kein Wörtchen will ich sagen,
Will sein ganz stumm und still,
Meines Herzens lautes Schlagen
Allein zu dir sprechen will.

Meter: iambic
Sommerschwüle .
by Joseph von Eichendorff

Wölbt hoch sich wieder des Gesanges Brücke,
Und kühn darf ich der alten Lust vertrauen,
Denn ew'ger Frühling will bei

Meter: iambic
Soneto
by Marcelino Menéndez Pelayo

Nunca manché con vil lisonja el plectro,
nunca encomios tejí de la privanza,
ni hice puñal la lira, que a venganza
consagran vates con punzante metro
Consagré sumisión, respeto al cetro,
cuando humana pasión hizo mudanza;
nada a mis ojos vale lo que alcanza
quien sin virtudes opulencia impetra.
Despojada de todo vine al mundo,
prestome bienes mil naturaleza,
que me robó mi hado furibundo;
mi alma ansía la suprema alteza,
en deleznables glorias no me fundo,
vuelvo a la tierra pobre y sin tristeza.

Meter: polymetric
- VI - Celebra la brevedad de la vida de la rosa
by Agustin de Salazar y Torres

Este ejemplo feliz de la hermosura
que en purpúreos ardores resplandece,
si a dar admiraciones amanece,
a no dar escarmientos se apresura.
No miden los espacios su ventura,
pues cuando breve exhalación florece,
de aplausos de la vista se enriquece
y de injurias del tiempo se asegura.
¿Para qué más edad? Si no mejora
la pompa que en fragante incendio brilla,
y a cada instante contrapone un daño.
Sobrada eternidad es una hora
para ser en la muerte maravilla
y no ser en la vida desengaño.

Meter: polymetric
[epilog für die erste Aufführung des Trauerspiels »König Ottokars Glück und Ende«]
by Franz Grillparzer

Wenn sonst im Reich der
Sich Bild und Gleichnis sucht, so haben wir gewagt,
Die
Nicht bloß zum allgemeinen Sinn des Schönen,
Zum
Ein schweres Wagnis! ob es uns gelang?
Wir alle, teils geboren unter Euch,
Teils eingebürgert hier durch Eure Huld,
Wir fühlten uns als
Als Österreicher sprachen wir. Der Landsmann
Nimmt leicht nicht übel, was der Landsmann sprach!
Und steht von dem, was heut wir dargebracht,
Euch auch das
Das segenreiche, selige Ereignis,
Das heute noch beglückt so uns als Euch,
Die Gründung jenes Stamms – allein genug!
Mich mahnet Ottokar von Hornek, jener Wackre,
Der kurz erst hier vor seinem Kaiser stand,
Er mahnt zur rechten Zeit mich abzubrechen:
Der Österreicher denkt, wo andre sprechen!

Meter: iambic
Menzel
by Franz Grillparzer

Die Grenzen alles Wissens schier
Umwandelt er, der eine.
Umwandelt hat er alle sie,
Betreten aber keine.

Meter: iambic
V.  A již noc vlahá dolů na zem kvapí,
by František Kubka

A již noc vlahá dolů na zem kvapí,
a zovou k spánku klesající hvězdy...
(Tak Vergil zpíval kdys za dlouhých soumraků,
kdy těžký verš mu s péra v blánu plynul.)
Hleď, milko, měsíc – rudá broskev – temně
se blýská na západě...
Zda slyšíš stébel vlnění a výkřik jezdce,
jenž kvapí pustinou? Zříš plamné ohně
tam v rzivých mlžinách?
Tak volně dýší širé kraje...
Pojď tam k těm hermám, víš, kam z jara vždycky
žluť čilimníků zlatým deštěm padá,
pojď tam k těm sladkým místům v skrytu,
kde voní výdech květů zrosených...
Dej ruku svou do ruky mé!
Tak kráčel kdys za luny svitu
sám Joviš, děsný bleskometce,
když jemu srdce velkoduché jala
ku ženám smrtelným vždy božská láska...
Ó, přikloň ústa ke rtům mým. –
Pojď blíž, noc vlahá dolů na zem kvapí,
a zovou k lásce mihotavé hvězdy.

Meter: iambic
139.  Die glükseelige Ertrinkung.
by Angelus Silesius

Wenn du dein Schiffelein aufs Meer der GOttheit
bringst:
Glükseelig bistu dann/ so du darinn Ertrinkst.

Meter: iambic
Carneval
by Wilhelm Waiblinger

Wie, du wunderst dich, Freund, wie so urplötzlich ein Volk sich
Wochenlang wie toll, närrisch und albern beträgt?
O mein Theurer, du irrest dich sehr, schilt keinen, der heut sich
Auf dem Corso herum wie ein Besessener treibt,
So erscheint mir am wahrsten der Mensch, dies Carneval steht ihm,
Aber das Schlimmere folgt, wenn er kein Mäskchen mehr hat.

Meter: anapestic