PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
O, lest the world should task you to recite (Sonnet 72)
by William Shakespeare

O, lest the world should task you to recite
What merit lived in me, that you should love
After my death, dear love, forget me quite,
For you in me can nothing worthy prove;
Unless you would devise some virtuous lie,
To do more for me than mine own desert,
And hang more praise upon deceased I
That niggard truth love may seem false in this,
That you for love speak well of me untrue,
My name be buried where my body is,
And live no more to shame nor me nor you.
    For I am shamed by that which I bring forth,
    And so should you, to love things nothing worth.

Meter: iambic
VI.
by Jiří Ruda

Pak do spolku jsem dal se v Parokruhu.
Tam šlo mi mnohem lépe k duhu.
Tu a tam přednáška i pana inženýra,
zde stará špína s duše mé se stírá,
odborných znalostí tu mnoho nabývám,
rostu a sílím duševně a nejsem víc už sám.
Někdy se bavíme, divadlo spolu hrajem
a při bengále procházíme dětským rájem,
prociťujeme, kterak zodpovědnost vzniká
v dramatu „Sedláka křivopřísežníka“,
v létě nás zástup obyčejně nevelký
v zahradě hrává při pivečku v kuželky.
Někdy se vypravíme do lesů i na pouť,
nečekajíce na pomluvy, na soud,
slýcháváme je dost neradi,
že, staří blázni, o půlnoci kapradí
do lesů „V Žlábku“ šli jsme hledat živý květ
a že jsme chtěli zázrak uvidět.
Nám dosud září Svatohorská Panna,
k ní modlíme se večer, ba i zrána,
když na kostele zvonek zacinká,
anebo poslední se ozve hodinka.
Nejsme, ó nejsme dosud bez Boha,
bez něho prázdná by nám byla obloha,
v neděli sedáváme při mši svaté,
třebaže na kázání darmo se nás ptáte.
V neděli po obědě zdřímnem nedlouze,
u kuželek se sejdeme pak „Ve Smouze“,
než na šichtu se přichystáme k večeru
a čistě vypranou obléknem zástěru.

Meter: iambic
7.
by Georg Heym

Der Pfeile Wolken fliegen mit dem Winde,
Die runden Schilde von den Pfeilen starren.
Die Steine sausen, alle Schleudern knarren
Und der Ballisten ächzende Gewinde.
Die beiden Heere aufeinanderprallen.
Sie beißen sich wie Hunde in sich ein.
Der Tod hält Schlachtfest in den weiten Reihn,
Die blutbeströmt sich ineinanderkrallen.
Die Sichelwagen mähen durch die Flur
Der Leiber hin, sie wirbeln Glieder auf.
Gassen voll Toter reißt der Wagen Spur.
Wenn sie der Lenker mit dem Stachel stach,
Die Elefanten brüllen allzuhauf,
Und stampfen blinden Wütens alles brach.

Meter: iambic
Wie sein vogel starb/ mit dem er vor
 diesem gerne speisen wolte/ wie selbi-
 ger einer jungfer aus dem
 munde aß.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Das hab ich wohl gedacht/ dein allzu gut geschicke/
Mein zeißgen/ dräute dir den jähen untergang.
Wer sich nicht mäßiget bey gar zu grossen glücke/
Gewißlich er genießt des wechsels gar nicht lang.
Da hast du nun die frucht der ungewehnten speisen/
Von denen ich gesagt/ sie dienen vögeln nicht.
Du kanst mir andere auf dein exempel weisen
Wann sie an diesen tisch zu gehn der haber sticht.
Was nützt dir nun der neid der mich zurück getrieben/
Als ich dein gast zu seyn so sehnlich von dir bat.
Der speisen ist ja noch viel vorrath überblieben/
Da dich nunmehr der todt schon in den klauen hat.
Hätt ich dirs vorgemacht/ und du mir zugesehen/
Wie man von lippen trinckt/ und aus dem munde speißt
So wäre es vielleicht noch nicht umb dich geschehen.
Und deine seele zu dem grabe fortgereißt.
Ich hätte dich gelehrt/ wie die Rubinen höle
Zwar muß ein sammel platz der lebensgeister seyn;
Doch so/ daß wiederum die satt geküste seele
Sich von den lippen dringt in alle glieder ein.
Da hastu armes thier der wiederkehr vergessen/
Und wie dein leben an des schnabels spitze hieng/
Da hastu zugeschnapt noch mehr und mehr zu essen/
Biß durch das offne maul die seele von dir gieng.
Jtzt solt ich billiger mich freuen/ als betrüben/
(ein neydisches gemüth ist keiner thränen wehrt.)
Doch muß ich dich mein thier des todtes wegen lieben/
Deß ich mit mehrer lust/ als du/ gar offt begehrt.
Doch mit dem unterscheid/ daß ichs so grob nicht machte/
Und gar die seele aus den lippen von mir sties.
Nein/ sondern wann das glück am freundlichsten mir lachte/
Und es am besten schmeckt/ die speise fahreu ließ.
Des zuckers gar zu viel verschleimet unß den magen/
Alkermes wil gesund/ doch nicht gemißbraucht seyn.
Gehäuffter Mithridat kan uns zu grabe tragen/
Und Ambra stets gebraucht/ nimmt haupt und sinnen ein.
Ey! Hättstu dies bedacht! doch magstu seyn gestorben
Von thorheit oder auch von grossem überfluß;
So hastu doch das lob von aller welt erworben/
Daß man dich iederzeit glückselig preisen muß.
Ich will dich und dein glück auch unauffhörlich lieben/
Aus hoffnung/ daß du mich im testament bedacht.
Und etwas süsses mir von deinem tisch verschrieben/
Hab ich die grabeschrifft auff deinen stein gemacht.
Wer dächte daß ein mund durch küsse tödten solte?
Doch zeigts mein vogel an der hier im grabe ruht.
Er fand den todt allda/ wo ich recht leben wolte/
Doch weiß ich nur wies mir/ nicht wies den vögeln thut.

Meter: iambic
from The Princess: Now Sleeps the Crimson Petal
by Lord Tennyson Alfred

Now sleeps the crimson petal, now the white;
Nor waves the cypress in the palace walk;
Nor winks the gold fin in the porphyry font.
The firefly wakens; waken thou with me.

   Now droops the milk-white peacock like a ghost,
And like a ghost she glimmers on to me.

   Now lies the Earth all Danaë to the stars,
And all thy heart lies open unto me.

   Now slides the silent meteor on, and leaves
A shining furrow, as thy thoughts in me.

   Now folds the lily all her sweetness up,
And slips into the bosom of the lake.
So fold thyself, my dearest, thou, and slip
Into my bosom and be lost in me.

Meter: iambic
XLVI.
by Gustav Pfleger Moravský

„Tu jednou večer, když mne z krásné villy
Se svahu k Arnu doprovázela,
Se rtové k smělé řeči odvážili,
A láska má se v slovech zachvěla!
Bylť večer to, ach! krásný, klidný, milý,
Pravá to doba lásky... ticho všady...
Na nebi hvězdy s plnosvitem Lady;
Zefýrek ludný šeptá v rosném listí,
By usnul spíš... víc kvítí nešelistí...
Červánky v západ povlovně se tratí,
Anž blankyt hluboký se v brunát šatí.

Meter: iambic
DO HLUBIN TVÉ DUŠE.
by Josef Václav Sládek

DO hlubin tvé duše,
v tůň tvých myšlenek
skláním se, jak v řeku
stvolek pomněnek.
Chtěj si, nebo nechtěj,
leť, neb zvolna pluj,
musíš ve svém nitru
chovat obraz můj.
A i když mne urveš
s břehů beze stop,
tvoje náruč měkce
odnese mne v hrob.

Meter: trochaic
Perlas
by Esther Lucila Vázquez

Toma el collar de nacaradas perlas,
en su nevado cuello lo coloca
mientras la risa escapa de su boca,
y en el vecino estanque corre a verlas.
Mas temerosa luego de perderlas,
se sienta presto en la maciza roca
Y una y cien veces con amor las
                     toca
cual si tuviera miedo de romperlas
Cíñese el brazo nítido y redondo,
vierte alegre el collar en sus rodillas
y el fin lo enlaza en su cabello blondo.
Pero un ave pasó: con sus alillas
lanzó el tesoro al cristalino fondo
¡Y perlas mil bañaron sus mejillas!

Meter: iambic
Ad Vocem
by Heinrich von Kleist

Zweierlei ist das Geschlecht der Fraun; vielfältig ersprießlich
Jedem, daß er sie trennt: Dichtern vor allen. Merkt auf!

Meter: trochaic
Kletba.
by Adolf Heyduk

Má ruka slabá žehnat by ti chtěla,
i kraji tvému, milý domove,
leč žehnání má ruka zapomněla,
a vůle klesá do tmy hrobové.
I ty jsi dílem milované země,
co nesmí sobě ani zaplakat,
a děsné boje mocně víří ve mně,
chci tobě kletbu – kletbu chci ti dát.
Jen zradou puč, – kam nepřítel náš kročí,
a pod suchý-li strom snad usedne,
ať pučí zas, a vypíchá mu oči,
než jedem svým ti v líce pohlédne.
Tvé místo každé pisčitou buď půdou,
jež zbojníka má, lotra zasypat,
a vody tvé ať krví proudí rudou,
by prostý všeho musel zanikat.

Meter: iambic
- 73 -
by Lope de Vega

Flora, aunque viva, para el mundo muerta,
Leonardo, yace en sí, sepulcro duro
de huesos, que el azogue mal seguro
tiene por alma para vida incierta.
La boca un tiempo manutisa abierta,
reliquias viles, derribado el muro
que la lengua cercó de marfil puro,
de toda vecindad está desierta.
Aunque a vengado a tantos ¿quién dijera
que aquella primavera se acabara,
y que tal sequedad le sucediera?
O frágil hermosura, ¿quién pensara
que el tiempo con el trato se atreviera
a ponerse las manos en la cara?

Meter: iambic
Mein Bruder
by Joachim Ringelnatz

Mein Bruder löst immer Probleme.
Mein Bruder verfolgt ein Ziel.
Mich nennt er eine bequeme
Schlawinernatur ohne Stil.
Mein Bruder wohnt – Ehrensache –
Und sagt, er habe Niveau.
Doch wenn ich darüber lache,
Beschimpft er mich: Ich sei roh.
Mein Bruder muß Rechnung tragen
Und spricht gern über Kultur.
Mich hat er einmal geschlagen,
Weil mir dabei was entfuhr.
Mein Bruder haut mich sehr häufig.
Er nennt das dann »aus Prinzip«.
Solche Worte sind ihm geläufig.
Ich habe ihn deshalb so lieb.
Ich würde ihn auch gern mal hauen.
Doch er ist leider sehr stark.
Nur wenn er Glück hat bei Frauen,
Dann schenkt er mir immer zwei Mark.
Ich bin zwar ein saudummes Luder,
Meine beiden Beine sind schief.
Im übrigen ist mein Bruder
Gar nicht verwandt, sondern stief.
Doch wenn ich »gestiefelter Kater«
Ihn nenne, dann schäumt er wie Most
Und schreibt Beschwerden an Vater,
Und die trage ich dann zur Post.
Ich trage ihm alle Pakete,
Die größer sind, als er denkt.
Jetzt hat er meine Trompete
Hinter meinem Rücken verschenkt.
Ein Bischof hat einen braunen
Frack meinem Bruder verehrt.
Sie würden überhaupt staunen,
mit wem mein Bruder verkehrt.
Dagegen lebe ich – meint er –
Ganz stur wie ein Vieh in den Tag.
Manchmal, wo Damen sind, weint er;
So einer stirbt mal am Schlag.

Meter: iambic
Noc byla...
by Jan Karník

Noc byla pustá a všecky hvězdy
tonuly ve vlnách dusivé mlhy
nad smutnou zemí.
Tenkrát jsem vyjel s vranýma koňma
bouři vstříc, mrakům vstříc, peklu vstříc,
k zoufalé Smrti!
Burácel němou, osleplou nocí
divoký vůz můj, pod jeho koly
hořela tráva.
Řídil jsem koně, šíleným zrakem
jásavě vítal skálu a propast –
smrtelné lože!
Jako když stožáry rozťaté bleskem
v hlubiny klesnou, prokletý vůz můj
v rokle se sřítil –.
Mlčela Noc. Já v štěrku a blátě
ležel jsem v mrákotách a krve ručej
řinul z mé hlavy...
Vzdech bílých perutí, sladký a tichý,
jako dech anděla nad spícím dítkem,
zašuměl kolem.
Přišlas Ty ke mně, do svého klína
vložilas bídnou, zsinalou hlavu,
krvavé vlasy.
Hladilas čelo, líbala oči...
Vlnivý hymnus panenské hrudi
vzkřísil mne k lásce. –
Viděti budou bídáci slepí,
slyšeti budou žebráci hluší!
Otevřte brány! Zapalte věže!
Strhněte hradby! Nastelte růží!
Vítejte Lásku!

Meter: polymetric
HARAKIRI.
by Vladimír Houdek

Sentimentální bestie má bílá,
rci, kolik asi věků spínala’s
své zkrvácené drápy k modlitbě
a kolik věků ztrácel výpar krve
se v dýmu vonném u oltářů božích?
Sentimentální bestie má bílá –
po nekonečné řadě vraždění
kdo, těžce tebou uražen, tě vyzval
v ten běsný souboj japonského rázu?
Svým spárem pytváš sprahlé nitro své,
ze hrudi rveš si svoje srdce vilné,
vždy hlouběj, hlouběj břitký spár se vtíná,
v kouřící krvi spočívá tvá hlava
jak na polštáři teplém. – K nebesům
se upřel ztrhaný tvůj zrak – však div:
ze rtů tvých nezní žádná modlitba!
A to ti sluší, bestie má bílá.
Vznešený fantom, z dum tvých vztyčený
ideál odvěčného majestátu,
v nějž věřila’s a jejž jsi naposled
urážet, kopat počla v šklebném smíchu: –
ten, před tvým zrakem zmíraje, tě vyzval
v ten běsný souboj japonského rázu.

Meter: iambic
Valimiento de la mentira
by Quevedo

Mal oficio es mentir, pero abrigado:
eso tiene de sastre la mentira,
que viste al que la dice; y aun si aspira
a puesto el mentiroso, es bien premiado.
Pues la verdad amarga, tal bocado
mi boca espuma con enojo y ira;
y ayuno, el verdadero, que suspira,
envidie mi pellejo bien curado.
Yo trocaré mentiras a dineros,
que las mentiras ya quebrantan peñas;
y pidiendo andaré en los mentideros,
prestadas las mentiras a las dueñas:
que me las den a censo caballeros,
que me las vendan Lamias halagüeñas.

Meter: iambic
Na pohřbu dítěte.
by Adolf Heyduk

Kostelík na vršku stojí,
k němu se hřbitůvek pojí.
Zde lidu poupátko mladé
hrobník v prsť provlhlou klade.
Kněz říká modlitbu zticha,
matička pláče a vzdychá.
Tatíček utírá zraky;
rádi by zemřeli taky.
Málo kdo žal jejich tuší,
já však, já vím, jak jim v duši.

Meter: dactylic
206. Wie heist der Neue Mensch?
by Angelus Silesius

Wiltu den Neuen Mensch und seinen Namen kennen/
So frage GOtt zuvor wie er pflegt sich zunennen.

Meter: iambic
1L: Du ehmahls liebster Ort der treuen Leonore,
by Johann Christian Günther

Du ehmahls liebster Ort der treuen Leonore,
Wie zärtlich rührt mich nicht der Anblick deiner Thore,
Wodurch ich damahls oft an ihrer Hand spaziert!
Dort merck ich schon den Raum, worauf wir uns versprochen,
Dort blickt der Altan vor, auf dem wir sechzig Wochen
Die Wächter hinters Licht geführt.
Seyd tausendmahl gegrüßt, ihr Felder, Sträuch und Bäume;
Ihr kennt wohl diesen noch, von dem ihr so viel Reime,
So manches Lied gehört, so manchen Kuß gesehn;
Besinnt euch auf die Lust der heitern Sommernächte!
Was meint ihr, wenn mein Wuntsch nur eine wiederbrächte?
Das wird wohl nimmermehr geschehn.
Wo find ich aber nun mein Allerliebstes wieder?
Verräth mir gar kein Graß das Lager ihrer Glieder?
Ich spüre keinen Schritt, die Sommerstub ist leer.
Wie traurig scheinstu mir, du nicht mehr schöner Garthen!
Du hast ja zween gehabt, was soll ich einsam warthen?
Ach, stell auch beyde wieder her!
Du schickst mich in die Stadt; die tref ich desto schlimmer:
Der Wirth, das Volck ist neu, ein Gast entweiht das Zimmer,
Worein sonst nichts als wir und unsre Liebe kam.
Mein Gott, wie ändert sich so viel in wenig Jahren!
Was wird nicht noch geschehn? O sollt ich dies erfahren!
Wie war mir, daß ich Abschied nahm!
Ich geh den Tempel aus, ich suche durch die Gaßen,
Ich such auch, wo sie sich wohl niemahls finden laßen,
Ich ruf ihr um den Wall, der Wall hat schlecht Gehör.
Steig, Schweidniz, steig und sey ein Phoenix in den Flammen,
Bau Marmor, Erz und Gold und Schloß und Thurm zusammen,
Mir bistu doch nicht Schweidniz mehr.

Meter: iambic
(Manželka svému choti.)
by Emanuel Züngel

Láska za lásku se dává;
žes znal lásku štědře síti,
má Ti ona zdobit také
celičkou Tvou dráhu žití.
Podejmež dnes ruce sobě,
svazek náš buď pevný, stálý,
snášeti chce věrná žena
s Tebou dále slast i žaly.

Meter: trochaic
-I-
by Garcilaso de La Vega

Cuando me paro a contemplar mi estado,
y a ver los pasos por do me ha traído,
hallo, según por do anduve perdido,
que a mayor mal pudiera haber llegado;
mas cuando del camino estó olvidado,
a tanto mal no sé por do he venido;
sé que me acabo, y más he yo sentido
ver acabar conmigo mi cuidado.
Yo acabaré, que me entregué sin arte
a quien sabrá perderme y acabarme
si ella quisiere, y aun sabrá querello;
que, pues, mi voluntad puede matarme,
la suya, que no es tanto de mi parte,
pudiendo, ¿qué hará sino hacello?

Meter: polymetric
Je na mém srdci kámen
by Viktor Dyk

Je na mém srdci kámen
a nemohu jím hnout.
Jej srdce krutě cítí,
nemůže se ho zbýti
a vplouti v žití proud.
Je na mém srdci kámen
a já ho nesvalím.
Až po poslední chvíli
se tělo ve hrob schýlí,
ten kámen půjde s ním.

Meter: iambic
Las piedras preciosas – La piedra de luna
by José Navarro Montes de Oca

Nítida y transparente como bella
perla de agua, tranquila y armoniosa,
guarda una tenue claridad de estrella
y un aparente languidez de rosa
En su fulgir sereno tiene aquella
suavidad del lucero, que en la
                        hermosa
placidez de la noche, se querella
con la fuente, que mana temblorosa
Tal es de blanca, pura y transparente,
una gota de lágrima doliente
sobre el cáliz de un lirio derramada.
El llanto que tus ojos atesoran
piedras de luna son, que se
                        evaporan
al rodar por tu faz anacarada

Meter: polymetric
Städtedichtung
by Peter Hille

Zu Düsseldorf am Rheine,
Jan Willem sitzt zu Pferd,
Wo bitterschön der Heine
Den Hippogryphen seine
Wildhufend graziosen
Gambaden meisternd lehrt.

Meter: iambic
Friedenstractaten
by Christian Wernicke

Du sagest zwar, daß du dem Feinde nach Belieben
Den Frieden habest vorgeschrieben,
Nimmst aber nicht in Acht, obgleich es sonnenklar,
Daß dir es drum mit ihm gelungen,
Weil du ihn nur zu thun,
Und dein Beding

Meter: iambic
3. Bez románů.
by Jan Karafiát

Když se v prvém lásky ránu
Do románů
Druzi vrhali,
Říkali: ,Románem zhrdá
Jen pleť tvrdá
A hoch nezralý.‘
Mám já číst, jak leckdo z lebu
K vůli chlebu
Lásku maloval,
Abych lásky na úsvitě,
Touhu cítě,
Jím se zpravoval?
Říkám si, a bez románů
Těkám k ránu
Svěží krajinou:
Němé v lese šumí mládí,
A laň pádí
Za svou družinou.
Ó Ty, jenž’s mi, srdce tvoře,
Tajné hoře
Složil v útrobě,
Ach, ta, již mi chováš, děva,
Kde prodlévá
Sama o sobě?

Meter: trochaic
Rückblick
by Theodor Fontane

Es geht zu End', und ich blicke zurück.
Wie war mein Leben? wie war mein Glück?
Ich saß und machte meine Schuh;
Unter Lob und Tadel sah man mir zu.
»du dichtest, das ist das Wichtigste ...«
»du dichtest, das ist das Nichtigste.«
»wenn Dichtung uns nicht zum Himmel trüge ...«
»phantastereien, Unsinn, Lüge!«
»göttlicher Funke, Prometheusfeuer ...«
»zirpende Grille, leere Scheuer!«
Von hundert geliebt, von tausend mißacht't,
So hab' ich meine Tage verbracht.

Meter: iambic
337. Wer richtet, wanket schon
by Gerhard Tersteegen

Nur Gutes schau und lieb in allen;
Fällt einer, bet und richte nicht!
Er kann aufstehn, und du kannst fallen;
Schau Gott an, halt dich, eh's geschicht!

Meter: iambic
UPOMÍNKY.
by Augustin Eugen Mužík

Smutně plují srdcem mým
upomínky steré,
jak jezerem bouřlivým
v noci vlny šeré.
Kdo vás, vlny, zkonejší?
Ta jedna je černější,
a ta za ní jak se shání,
bledší, ale divější.
Nežli jedna zahyne
na své pouti stálé,
sto zas jiných připlyne,
a tak jde to dále.

Meter: trochaic
Teký chodská.
by Antonín Klášterský

Tak huž stát náš máme,
staví se ha bílí,
hale na Chody ste
při tom zapomíli;
na ty, co hlídali
každou branku v hvozdě –
haby, až se zpomí,
nebulo jen pozdě!
Myslíte, že šecko
sou kontrachty míru,
hale my strach máme,
že to jen hrst pyjru.
Šak ty perkameny
náše teký vzeli,
fik, fik, jednim rázem
přestříhli je celý.
Že sme přečkáli tu
i ty Lomikary,
nic nám nezpomohly
perkameny starý,
hale že sme míli,
huž v tý starý době,
jiný, eště lepčí,
skrytý šichní v sobě.
Ha na tich tám stálo,
že my věrni rodu
krev ha život dáme
za řeč, za svobodu;
ha to náše srce
na krvavyjch tkaních
visílo tám samo
jako pečet na nich.
Němec povalenyj
líže sobě rány,
hale až von stane,
zabouchá nám v brány;
bure mstít se krutě,
bure mstít se prudce,
proto psa jen k boku
ha ten čakan v ruce!
Šak se hubráníme,
ajť i chtivyj vraždy,
perkamen náš v sobě
bure-li mít každyj,
nedá-li se zmiklat
léčkou hani svodem,
bure-li z nás každyj
v našom státě Chodem!

Meter: trochaic
VE VZPOMÍNKÁCH.
by Adolf Červinka

Tak v srdci jsem tě nosil léta již,
když odrůstala’s dětským sukénkám,
ty’s duši mojí stále byla blíž
a nadšení mým sila myšlenkám.
Pak ostré světlo padlo v naši tvář,
když z rukou tvých jsem lásky přijal skvost,
ty přinesla jsi vše mně na oltář
a odpustila i mou minulost!
Tvých žhavých retů opojil mne dech,
až věřil jsem, že láska žije dál,
co bylo nám po světa zákonech,
já na výsluní zraků tvých se hřál!
Dnes hoře lásky rve mne nejprudší,
když po tvých stopách kráčím samoten,
kde vítala’s mne v měkké náručí,
kde žití nového nám zasvit’ den!
Dnes listopadová noc smutná je,
tma opuštěným oči zamyká,
na strunách lásky nikdo nehraje,
jen sloka pláče, odkaz básníka!

Meter: iambic
82.  Der Wille macht verlohren seyn.
by Angelus Silesius

Der Will macht dich verlohrn/ der Will macht dich ge-
funden/
Der Will der macht dich frey/ gefässelt und gebunden.

Meter: polymetric
NA ŠVESTKÁCH (9)
by Bohdan Kaminský

Leč to mne nezmátlo, vždyť nový příval
nádherných plánů duší mojí šleh’
(ó, já jsem hlava velmi vtipná býval
a chytrým byl jsem zrovna po čertech!).
Dál vymýšlel jsem příběh fantastický,
rval s Prajzy se den třeba celičký
a ku podivu, já jsem vyhrál vždycky
a oni padali jak hniličky...

Meter: iambic
XXIV. Vím, že Jsi dobrý, teď Tě dobře znám
by Tereza Dubrovská

Vím, že Jsi dobrý, teď Tě dobře znám
a prosím Tě, mně odpusť, že jsem mnila,
že duše Tvá se snivá provinila,
na bludných cestách propadala tmám.
Já kajícné si roucho oblékám,
do věčné lampy oleje jsem vlila,
svou líc jsem šedým šatem zahalila,
na prahu chrámu zbožně poklekám.
A ze své viny zkroušeně se kaji,
a jak se modlím, kůry ledu tají
na mrtvém srdci. V duši píseň zní.
Ji na strunách kdos v tichém srdci hraje,
a korou ledu, sněhem, který taje,
květ bílý pučí, ocún podzimní.

Meter: iambic
Auf einen versoffnen kupffer-händler.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Man hält es in der welt vor ungemeine sachen,
Wenn silber wird aus bley, und gold aus ertz bereit.
Was hält man denn von dir? du übertriffst es weit,
Weil du aus gläsern kanst den feinsten kupfer machen.

Meter: iambic
8. listopad 1620.
by Adolf Heyduk

Chladný zavál vítr od západní strany,
zavál nejchladnější dobou listopadu,
že na Pražských věžích od bouře a chladu
zvony zavzdychaly jako temné hrany.
Chladný zavál vítr, a ta mračna černá
prach a písek zhoubně v sobě ukrývala,
na kotoučích prachu černá zráda spala,
jako cizoložka hanby licoměrná.
Chladný zavál vítr, skučel na vše strany,
a uvadlým listím bouřlivě zahrával,
jímž pod Bílou horou kolébku vystlával
pro ubohé Čechy, bratry Moravany.
Chladný zavál vítr, – druhý den na ráno
už si bujná chasa u kolébky hrála,
do očí však zráda prach jim sesypala,
a tak bylo množství dětí pouspáno.
A ty mrtvé děti nezná nikdo více,
ale zráda posud v oblacích přebývá,
dosud ranní hvězdu lásky nám zakrývá,
jedna smí jen svítit, svítí – večernice! –
Přijde ale doba, přijde, – snad už tady,
zavoláme bratry, zjiskříme své zraky,
co nám zrádní lidé zradou učinili,
mečem svaté pravdy učiníme taky.

Meter: trochaic
5
by Adelbert von Chamisso

Wer hat zum Schreier also dich bedungen?
Es möchten Lieder besser dir gedeihen,
Welchen auch gern das Ohr die meisten leihen;
Hast du nicht sonst von Lieb und Wein gesungen?
Könnt ich aus ehrner Brust doch tausend Zungen
Mit Hauch beleben, alle wollt ich weihen,
Gellend das eine, alte Lied zu schreien,
Bis in verschloßnen Ohren es erklungen.
Es ist hoch an der Zeit, sie auf zu schrecken,
Die taumelnd um den Rand des Abgrunds wallen,
Ob schlafend nicht, dennoch nicht zu erwecken;
O muß die schwache Stimme so verhallen!
Es drohet euch der Sturz, mir bloß das Schrecken; –
Ein Vogel schwingt sich auf, wo Eichen fallen.

Meter: iambic
NA ŠVESTKÁCH (35)
by Bohdan Kaminský

A já jsem přec tak málo dosud užil,
tak hrozně málo: včera poprvé
při cigárku jsem statečně se tužil
a s kluky časem rval se do krve,
jim nabil, zase jimi stlučen býval,
smlsával časem různé zákusky,
houpací koně, meče, flinty míval
a do panského chodil na lusky...

Meter: iambic