PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
51.
by Friedrich von Logau

An der hohen Haupter Seite stehen graue Haupter schön;
Dennoch sind ietzt hohen Hauptern graue Haupter ein Gehön.

Meter: trochaic
ÓDA.
by Jaroslav Vrchlický

Chtít lze mnoho. Nejmíň dá Osud z všeho,
co jsi žádal. Nežádej proto, co jest
nad tvé síly, – padni spíš, věř, v tom světa
moudrost je celá...
Kdo v sled vyhrá? Do číše bolehlavu
soudci svými odsouzen, zneuznaný
lidem vlastním, v duši však blah a klidný,
Sokrates smál se.

Meter: trochaic
Stesk.
by Antonín Klášterský

Od moře vlahý vítr duje,
a příboj vln se tříští o skaliska;
od moře vlahý vítr duje
a horkou skráň mi ochlazuje,
a mně se stýská.
A každá vlna tančí si a pěje
a láká, svádí, repotá a výská;
ta každá vlna tančí si a pěje:
Sem bláhový v ty naše hry a reje,
a mně se stýská.
Po moři táhnou plachty bílé,
jim mizí břehy, maják, město, víska:
po moři táhnou plachty bílé,
za nimi cypřiš zírá zasmušile,
a mně se stýská.
Již tmí se, v dálce hrají zvony,
je večer, večer, tmavá noc tak blízká;
již tmí se, v dálce hrají zvony,
ze zahrad vane pochlad vonný,
a mně se stýská...

Meter: iambic
- I - A Fernando de Soria Galvarro
by Francisco de Medrano

Sé que allá corre el mundo asaz ligero
donde, fatal ministro de su muerte,
pródigamente ponzoñoso vierte
más de dulzura el verso lisonjero;
bien como a instante pues, que sin entero
seso, el remedio de su mal no advierte,
beba lo falso y a beber acierte,
yendo engañado al bien lo verdadero.
Sólo aquel toco el punto que prudente
con lo dulce templó lo provechoso,
y ¿a quién fue Apolo, a quién fue así clemente?
Yo, Soriano, lo intento, codicioso
del pro común; tú apruebas que lo intente;
suceso de los cielos venturoso.

Meter: polymetric
Krym uzátkován
by Petr Křička

„Jalta, Livadia – ty tam!
Naše děti uvízly tam
v krymských lázních klimatických,
v ozdravovnách nacistických.
Vyměním je za zajatce,
vrať je Germanii-matce,
vrať nám, hrozný Staline,
naše dítky nevinné!“
„Vrátit děti? Jaké děti?
V Krymu žádných neviděti!
Běhat vídám tvory malé
od Karadži k Jenikalé.
U nosu sic mají nudli,
ale za opaskem kudly.
Jaké děti? Boga mi,
neznám děti s kudlami.“

Meter: trochaic
Melancolía
by Carlos Póo Urbach

Crepúsculo En el lívido paisaje
la mortecina luz filtra las grietas
de las errantes nubes El celaje
sangra, al clavar sus últimas saetas
El sol agonizante En el encaje
de piedra, que recortan las siluetas
de las lejanas torres, un mensaje
cuelgan los melancólicos poetas
¡Oh, la mortal tristeza, blanca
                     novia
de las almas, que tímidas, agobia!
¡Oh, las castas promesas fugitivas!
Los ensueños se alejan errabundos
y surgen los recuerdos moribundos
de las pálidas tardes pensativas

Meter: polymetric
Von dem Gehör.
by Barthold Heinrich Brockes

Es haben ordentlich, nebst ihren Sitz die Sinnen,
Zugleich Springfederchen von innen,
Und ein gewisser Bau ist in uns aufgeführet,
Der jeden Druck empfängt, so ihn von aussen rühret,
Durch Gegenwürff’ erregt.
Ein Werckzeug ist das Ohr, gemacht, um zu empfangen
Die Töne, die zu uns von aussen her gelangen.
Es ist dicht an das Haupt gelegt,
Durch Knörpel öffnet es der Lufft, die sich bewegt
Den Weg, drauf fasst ein Gang, der recht dazu gemacht,
Die Töne, die von ihm dann ferner fortgebracht.
Er würcket, daß dadurch die Haut vielmehr
Gerühret wird, (als welche vom Gehör
Das stärckste Werckzeug ist) gleich einem Drommel-Fell:
Dahero dringen dann die Töne klar und hell
Durch Lufft bis ins Gehirn, woselbsten sich verbinden
Die Nerven des Gehörs, so fast die Seel erschüttern;
Und geben mannichfach, ihr durch verschiedlichs Zittern,
Den Unterscheid der Tön zu kennen zu empfinden.

Meter: iambic
Ermunterung des Gemüths bei
 einem nebelichten und trüben
 Wetter.
by Johann Justus Ebeling

Auf! ermuntert euch ihr Sinnen!
Ob die trüben Himmels-Zinnen
Gleich mit Nebel sind umhüllt:
Wer will gleich in Kummer weinen,
Wenn die trüben Tag erscheinen
Da die Lufft von Regen quillt:
Weil wir durch Erfahrung wissen,
Licht komt nach den Finsternissen.
Sonnenschein und milder Regen,
Beide bringen uns den Seegen,
Aus des gütgen Gebers Hand:
Aus des Herbstes neblicht Trauffen,
Wächst hernach noch mancher Hauffen
Frucht, auf dem besaamten Land:
Darum muß man in Vergnügen,
Trüber Tage Noth besiegen.
Was ist ein betrübtes Leben,
Das mit Wolken stets umgeben
Das mit Kummer, banger Noth,
Wie mit einem Dunst umsponnen,
Das ohn alles Licht der Sonnen?
Aerger als der bittre Todt,
Drum verfliegt ihr trüben Schatten,
Ich will mich mit Freude gatten.
Gott muß man mit frohen Mienen,
Mit zufriedner Seele dienen;
Jhm gefällt ohn allen Streit,
Ein solch Herze das nicht zaget,
Das sich nicht mit Grillen plaget.
Ruhige Gelassenheit
Du solt auch auf trüber Erden,
Lindern der Natur Beschwerden.

Meter: trochaic
Jsem v květu růže,
by Emanuel Lešehrad

Jsem v květu růže,
její vůně, krása,
jsem skřivan, který
v modru blahem jásá.
Jsem vlna vody,
v které slunce září,
jsem žena, které
v lásce tváře září.
Jsem drahý kámen,
který třpyty zpíjí,
jsem oblak bílý,
který vrchy míjí.
Jsem v ohně žáru,
v sněhu, mrazném plání,
jsem v nenávisti,
vzdoru, milování.
Jsem mrtvých soudruh,
živých píseň věčná,
jsem bůh a mikrob,
čtenář Nekonečna.
Jsem ve všem vzniku,
zániku i chtění!...
Má touha, síla
v pění, ve tvoření!

Meter: polymetric
XvI .
by Philipp von Zesen

Schönste seht wie schön nur blincken
die Violen gelb und blau/
wie die bunten Nelcken wincken
darch den weissen Silber-tau/
allhier reiffen die Melonen/
Pommerautzen und Citronen.

Meter: trochaic
XIII. Horníkům v uhelných dolech
by Adolf Heyduk

Horníkům v uhelných dolech
divadlo hrát dali páni,
zdobeni přišli též oni
do černých kamizol shluku.
Na scénu rabů zří zrak,
opona pozvolna padá,
ve vysmahlém od práce mozku
neznámý roste jim svět.
Divadlo nechte si, páni,
zrak náš je od práce slep,
po klidu v noci se shání,
dejte radš chléb.

Meter: dactylic
Sonnet to Liberty
by Oscar Wilde

Not that I love thy children, whose dull eyes
See nothing save their own unlovely woe,
Whose minds know nothing, nothing care to know,—
But that the roar of thy Democracies,
Thy reigns of Terror, thy great Anarchies,
Mirror my wildest passions like the sea,—
And give my rage a brother——! Liberty!
For this sake only do thy dissonant cries
Delight my discreet soul, else might all kings
By bloody knout or treacherous cannonades
Rob nations of their rights inviolate
And I remain unmoved—and yet, and yet,
These Christs that die upon the barricades,
God knows it I am with them, in some things.

Meter: polymetric
IV. DRVAŘ
by Josef Kalus

Král, princezny dvě po boku,
jde cestou podle potoku,
jde ponořený v myšlenkách –
princkám hrá radost v srdénkách.
Jak laňky sem tam poskočí,
vplétají do svých vrkočí
jahůdky, plavuň, květiny,
dětinné plny neviny.
Půvabné jako rusálky
toužebně hledí do dálky,
jak říčním vlnkám je jim v spěch,
však králi vázne krok i dech:
„Pomaleji, mé hrdličky!
Nebolejí vás nožičky?
Neomrzel vás chodníček,
a netlačí vás střevíček?
Já, dcerky, nemohu již dál.“
U cesty na drn used král:
„Na svatbě bujně jsem si ved,
a teď jsem z toho chor a bled.“
Vystoupil z lesa drvoštěp,
v uzlíku sýra kus a chléb,
sekeru s pilou na zádech,
krok sama svěžest, křepkost, spěch.
„Bůh posílá tě, chasníčku:
nevíš, kam poslat pro bryčku?
Jsem nějak tuze špatně v tom,
od cesty dlouhé umdlen, chrom.
Už nemohu ni kroku dál.“
„Tu bryček není. Kdo jste?“ „Král.“
Uctivě klobouk drvař smek:
„Král? To bych nebyl býval řek.
Na horách není povozu,
cesty jsou leda pro kozu,
sám hrbol, kámen, vývratě:
zde by se jelo proklatě.
Než někam zdejší cestou jet,
líp o holi se vléci vpřed.“
„Nech, synku, dlouhých výkladů:
o pomoc žádám, o radu.“
Na trakač byste, prosím, sed?“
„Proč ne?“ „Nuž doběhnu proň hned,
a po vůli vás zavezu
za hory, za les, za mezu.“
A než pět napočítal král,
s trakačem před ním drvař stál:
„Tož posaďte se, králi můj –
vozívám na něm z lesa chvůj.“
„A nebudeš se ze mne smát?
Víš, král se nesmí směšným stát.“
„Mně směšným není mravenec,
což teprv vy – král, vladař přec?!“
Král sedá; „Jeď, však zvolna s hor,
pamatuj, že jsem stár a chor,
hledej jen rovné chodníčky:
nevyvrať krále do říčky.“
V údolí drvař zastavil.
„Viď, s dědkem jsi se unavil?
Teď abych chystal odměnu:
z mých dcer chceš jednu za ženu?“
„Ach, pane králi, dobře vím,
že děláte si se mnou šprým.“
„Tvé ruce ženu uživí:
jsi hodný, pilný, poctivý?
Jsi zachovalý mládenec?“
„Jsem, jsem, a chatu mám jak klec,
dvě dojné kravky ve stáji,
po dvorku slípky běhají.“
A směleji zrak pozvedne,
utkví jím princce na jedné,
na černovlasé Kačence,
až polily ji ruměnce.
Zakoktá rozčilen a bled:
„Vás, bych si domů odvez hned,
k ženušce budu dobrý muž –
nuž svolte, pan král svolil už.
Je u mne ve všem pořádek,
vždy písní dost a pohádek,
brambůrků v sklepě nechybí:
vím, u nás se vám zalíbí.
Hory nás chrání se všech stran.“
„Jak jmenuješ se?“ „Čunta Jan.
Honzo mi praví kmotr Tkáč –
Tak posaďte se na trakač.“
Sedla a jela princka s ním. –
Král provázel je s žehnáním
a opřen o poslední z dcer
dál spěchal, než byl svatvečer.
„Vracím se do hradu,
otče, jen nerada.“
„Máme tam zahradu.“
„Jaká to zahrada?
Není v ní dostatek
stromoví, ovoce,
zpěvavých ptáčátek
ni rybek v potoce,
není tam jelenů,
laní a štíhlých srn,
bublavých pramenů:
jen pouvadlý drn,
vše je tam, tatíčku,
staré a zpuchřelé –
v lese a v políčku
vše bylo veselé.“
„Máš pravdu, vzpomínat
budeme na hory:
vzpomínky zteplí chlad
královské komory.“

Meter: iambic
- XIV -
by Lope de Zarate

Aquel bulto de monte con semblante
de quinta esfera y luz de firmamento,
de fábricas eternas documento,
fiel sustituto del caduco Atlante.
Luciente con el sol sin el tonante,
de cielo y tierra unión con ornamento,
de día alcázar fue del Dios sangriento,
de noche habitación del fulminante.
Edificóle celo Religioso,
que pudo aventajando las verdades
reducir a verdad lo imaginado.
Y bien que lo formó de eternidades,
mostrándose dos veces poderoso,
hízolo todo parecer pintado.

Meter: iambic
Amor y querer
by Ramón de Campoamor

A la infiel más infiel de las hermosas
un hombre la quería y yo la amaba;
y ella a un tiempo a los dos nos encantaba
con la miel de sus frases engañosas
Mientras él, con sus flores venenosas,
queriéndola, su aliento emponzoñaba,
yo de ella ante los pies, que idolatraba,
acabadas de abrir echaba rosas.
De su favor ya en vano el aire arrecia;
mintió a los dos, y sufrirá el
                     castigo
que uno la da por vil, y otro por necia
No hallará paz con él, ni bien conmigo:
él, que sólo la quiso, la desprecia;
yo, que tanto la amaba, la maldigo.

Meter: polymetric
Kéž by v tomto novém roce
by Emanuel Züngel

Kéž by v tomto novém roce
Bůh Ti všeho hojnost dal,
bys v něm krásného ovoce
prací svých se dočekal!
Kam obrátíš pohled svůj,
mír Tě svatý obletuj,
až i toho roku dnové
uplynou co rajští snové.

Meter: trochaic
T RAURIGE   T ÄNZE
by Stefan George

Die wachen auen lockten wonnesam
Im veilchenteppich kam sie an das gitter
Geschmückt wie jährig für den bräutigam
Und dachte sein bis nach dem fest der schnitter
Nur eine lerche die im haine schlug
Bemerkte ihr erröten und erschrecken
Und wie in sommer-langer tage zug
Sie sann und welkte bei den eiben-hecken
Von ihrer schlanken anmut spricht allein
Bei perlen-schnüren eine seidne locke
Die eine fromme freundin birgt im schrein
Und schlichtes gras mit einem marmorblocke.

Meter: iambic
Otilia
by Antonio Suárez Gómez

Es pequeñita, pero todo en ella es grandeza:
ojos de Madre; labios rojos de Pecadora;
caderas amplias; senos de incitante dureza
y cabellera rubia sobre la tez de mora.
Ella nunca ha tenido momentos de tristeza
y es una frivolilla Veréisla a toda hora;
ideando algo malo si parece que reza
o rumiando algún goce si parece que llora.
La niña incomprensible, para
                  mí únicamente
no tiene encrucijadas; sabe
                  que soy vidente
para los pensamientos que entraña su intención
Y sólo m domina con poder absoluto
en los breves instantes en que el hombre es un bruto
¡Entonces sí que es suyo todo mi corazón!

Meter: polymetric
PORTRÉT.
by Antonín Klášterský

Hoch blouznivý a snivý,
jsem portrét viděl kdysi,
to básníka byl obraz jako živý,
to božské byly rysy.
Však oko moje celé
nic nevidělo více
než vavřín na tom vážném jeho čele,
jak vinul se kol v snítce.
A mnohé přešly doby
od okamžení toho,
a já jsem pohléd’ v svět a pohléd’ v hroby,
a já jsem trpěl mnoho.
A dnes jej vidím zase
i zrak ten plný lásky,
leč nevidím už vavřín v jeho vlase,
však za to – vrásky, vrásky!

Meter: iambic
HUSITA NA BALTU.
by Svatopluk Čech

Hromu rachotem a vichru letem
vozy Husitů se valí světem,
vojínů v nich tváře opálené,
žen i dívek prsy rozhalené;
uprostřed tam kalich zlatoskvoucí
bledý kněz hle! tyčí ku nebesku –
uhánějí jako orkán řvoucí
za lomozu zbraní, bubnů vřesku.
Kmet je vede. Vlas mu bělí stáří,
z obrví však jarý oheň září.
Jako dóm, kdy již již v prach se boří,
však v něm dosud věčná lampa hoří.
Na čele mu šišák bleskem hraje,
na hrudi se třpytí šupin řada,
po pleci mu jako prapor vlaje
vichrem zdmutá, sněhobílá brada.
Ha! již Baltu odvěké ty vzdory
řvou jim vstříc. Již bohatýrů zory
s šedých skal se nad pěnnými valy
jako mořští orli roztěkaly.
Mužů šíje vzpínají se výše
ve vítězoslávě. Ženám hledy
bujněj’ planou, ňádra dmou se v pýše,
slza kmetům ve vous splývá šedý.
Aj, tu vůdce: „Trup se loučí s duší,
našed hrobu, jaký reku sluší!
Slavný hrob – to skalní tato stěna,
naše jednou, potom odcizena,
teď ha! naše v novém vítězení!
Tu můj složte trup: dlaň palcát svírej,
přílba blýskavá pak na temeni
vlasy vichrem rozeváté sbírej!
Hlavu opřete, bych zíral, bratři!
hrdě před sebe, jak reku patří.
I štít lesklý položte mi k noze –
jak jsem sedal ve válečném voze.
V sluch ať hučí Balt mi rozkypělý
jako bubny ku krvavé srážce,
tak tu budu dlíti zkamenělý
věkovité slávy české strážce –“
V krátce skonal kmet – a vedle přání
na skalní hrob upraven mu skráni.
V ruce palcát – přílba kryje čelo –
tak tu dřímá bohatýrské tělo. –
Ve sluch Balt mu hučí rozkypělý
jako bubny ku krvavé srážce,
tak tu sedí, jako zkamenělý
dávnověké slávy české strážce!
Hromu rachotem a vichru letem
Husitů vůz nebouří již světem.
Sláva kalicha již zbledla, zhasla,
a pěsť hnije, Evropou co třásla.
Však tam v dáli jeden posud sivý
sedí Husita a hlásá světu,
kam až druhdy český vítězivý
ve velebném zavlál prapor letu.
Štítem rozpuklým mu vítr hvízdá,
na přílbu pták mořský staví hnízda,
palcát halí mech a po krunýři
skalní květ své sporé zvonky šíří,
s prsou však mu kalich září zlatý
jako maják moře do dálavy,
nad hlavou pak jemu rozepjatý
vlaje prapor dávné české slávy.
Bouře do pěnné kdy hřívy švihá
Baltu, že až k nebesům se zdvihá
rozlícen – a koráb v bezdno vrhá,
stěžeň praská – plachta v dvé se trhá:
často plavec, stoje na řebříku
lanovém, se děsí nenadále
hledě ve tvář reku nebožtíku
v blesků svitě, na vysoké skále.
Zdává se mu, jakby život nový
probouzel se náhle v hrdinovi,
mrtvé rty jak by se rozsmekaly
k písni, před níž Němci utíkali,
jakby oko děsivého zjevu
blesky metalo a sevíral tu
palcát těžký ve strašlivém hněvu
starý mrtvý Husita na Baltu.

Meter: trochaic
- CLXXVIII - A su hija Teodora difunta
by Lope de Vega

Mi bien nacido de mis propios males,
retrato celestial de mi Belisa,
que en muchas voces y con dulce risa
mi destierro y consuelo hiciste iguales.
Segunda vez de mis entrañas sales,
mas pues tu blanco pie los cielos pisa
¿por qué el de un hombre en tierra tan aprisa
quebranta tus estrellas celestiales?
Ciego llorando, niña de mis ojos,
sobre esta piedra cantaré, que es mina,
donde el que pasa al Indio, en propio suelo
halle más presto el oro en tus despojos,
las perlas, el coral, la plata fina:
mas ¡ay que es ángel y llevolo al cielo!

Meter: iambic
Xi .
by August von Platen

Fügen im verbund'nen Klange?
Ich mit meinem düstern Drange,
Du in deiner Jugendschöne?
Heiter schlürfst du leichte Stunden,
Dem es nie vergebens tagte:
Ich ersehne das Versagte,
Und beweine, was verschwunden.
Du, zu deines Mädchens Laren
Kommst du nächtlich oft gegangen,
Schmiegst dich an die zarten Wangen,
Wühlst in ihren seidnen Haaren:
Während ich, der im Gemüthe
Auf den Wink der Gunst verzichtet,
Bücher vor mir aufgeschichtet,
Ueber'm Rauch der Lampe brüte.
Freund, es war ein eitles Wähnen,
Daß sich unsre Geister fänden,
Unsre Blicke sich verständen,
Sich vermischten unsre Thränen:
Laß mich denn allein, versäume
Nicht um mich die goldnen Tage,
Kehre wieder zum Gelage,
Und vergiß den Mann der Träume!

Meter: trochaic
Die Suliotin
by Wilhelm Müller

Ich hab' die Spindel lang' gedreht, hab' manche Winternacht
Gewebt am Stuhl, und froh dabei an's neue Kleid gedacht.
Ich hab' die Heerden auf den Höhn gehütet manchen Tag,
Und bin geklettert ohne Noth den jungen Ziegen nach;
Ich habe meinen Kleinen auch manch Kinderspiel gezeigt,
Und Sprung und Lauf und Schuß und Wurf ward mir mit ihnen leicht.
Jetzt schleif' ich einen Stahl für mich und drehe Sennen mir –
Mein Herr, mein Hort, mein Herz, o nimm mich in den Kampf mit dir!
Ich kenne jeden Felsenpfad auf Suli's steilen Höhn,
Und wo die flinke Gemse zagt, da kann ich sicher stehn.
Hast du noch nicht gesehn, was ich vermag im Sprung und Lauf,
Wohlan, so gieb ein Probestück mir mit den Männern auf!
Und eine Klippe zeige mir auf Suli weit und breit,
Die ich dir nicht erklettern kann zu aller Frauen Neid.
Den Vogel treff' ich in der Lust, wo's gilt nur einen Scherz –
Meinst du, verfehlen könnt' ich ja des großen Feindes Herz?
Mein Herr, mein Hort, mein Herz, o nimm mich in den Kampf mit dir!
Mein Töchterchen kann spinnen schon. – Was sitz' ich länger hier?
Mein jüngster Knabe steht allein. – Was ist mein Arm ihm werth?
Mein ältester geht auf die Jagd. – Was sorg' ich für den Herd?
Mit dir, mit dir will ich ins Feld! da hab' ich meinen Stand,
Bei dir, bei dir, da, Brust an Brust, da, Liebster, Hand in Hand!
Und sollt' ich fallen, sieh nicht hin, und denke nicht an mich,
Denk an den Feind, denk an den Kampf, und denke, Herz an dich,
An unsre Kinder, an dein Haus, an Suli's heil'ge Höhn,
An unsres Gottes Tempel, die auf ihren Gipfeln stehn,
An deiner Heldenväter Staub, und dann an eine Gruft
Für mich, für dich, in freier Erd' und unter freier Luft!

Meter: iambic
- XLVIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

¡Oh carnero muy manso, oh buey hermoso!
manso trabajador siempre contento,
de tu mujer trazada y paramento,
mastín blando al que viene deseoso.
No se dirá por mí que hombre celoso,
que bravo, que feroz, y que sangriento,
destocado al sereno en grande asiento,
oyes de tu vecino el mal ocioso.
El que dentro tu casa está encerrado,
contemplando tus hechos y renombre,
dice: «¡Vivas mil años, padre honrado!
Que si todo el correr que está en tu nombre
a tus pies por natura fuera dado,
pudiéramos llamarte ciervo y hombre».

Meter: polymetric
- XXXI - De La adversa fortuna de don Álvaro de Luna. Acto tercero, Álvaro
by Mira de Amescua

Un filósofo griego ha dividido
la humana suerte en cuatro, porque es una
la que sigue feliz desde la cuna
al hombre hasta el sepulcro, y otra ha sido
la que infeliz y adversa le ha seguido
del nacer al morir siempre importuna.
Con uno fue piadosa la fortuna;
tardó y al declinar su voz ha oído.
Con otro tuvo el curso presuroso;
vino ha la juventud y le ha negado
a la vejez el gusto y el reposo.
La cuarta diferencia me ha tocado,
y si en el mundo he sido el más dichoso,
¿quién duda que soy ya el más desdichado?

Meter: iambic
66.
by Friedrich von Logau

Red und antwort ist zu geben
Beym Gericht in jenem Leben
Für gesamte nütze Gaben,
Die wir her von oben haben.
O gewiß! das Zeit-vernichten
Wird man auch gar ernstlich richten.

Meter: trochaic
I. Dvě tato pouze slova na obálce
by Jaroslav Vrchlický

Dvě tato pouze slova na obálce
a jaká propast, Bože můj, z nich zeje!
Tak mrtva, sama, opuštěná v dálce
se srdcem plným touhy, beznaděje!
Se srdcem plným touhy po domovu.
Dřív mezi námi vřelo pouze moře,
teď cestu neznáme k Jejímu rovu,
nás dělí věčnost – její vlny hoře.
Víc neuzříme vlídné Její tahy,
hlas dozněl pro vždy kouzlaplný, sladký.
Co plachet zdraví rodných břehů prahy!
Co ptáků letí přes ocean zpátky!
Jen Ona nevrátí se, v cizí zemi
spí Ona, vlast svou jež tak milovala,
jí chtěla sloužit city a sny všemi,
a lhostejnost a chlad jen od ní vzala.
Spí sama, za rubáš má všecky boje
i přísnost duše, s kterou zřela vždycky
na umění tak jak na božství svoje
i v celý malicherný život lidský.
Spí sama, jako životem šla sama,
jas v duši své a na rtech odříkání.
Kdo poví nám jen, jaké děsné drama
se hrálo v Jejím nitru v umírání?
Kdo poví nám, co duší naposledy
Jí táhlo, triumfů zda zašlých řada?
Či pouze lodě v oceanu sledy,
s níž domů vrátiti se srdce žádá?
Zda matky hlas, či sester úsměv milý?
Zda upřímný stisk věrné, družné dlaně?
Co dělo se, kdo při Ní stál v té chvíli,
kdy vlhký stín se klad’ na Její skráně?
Ó jak to divné! Zde vřel život dále,
ta malicherná o chléb půtka stálá,
shon po úspěchu v práci, potu, žale,
vír tuch a snů – a Ona umírala!
V tom snad jsme řekli: Život jaká báje!
Nám radost, edenu host, v zracích plála,
nám umění své otvíralo ráje
i příroda – a Ona umírala!
A stejné hvězdy, které u nás plály,
ty zřely na strhané tahy Její,
na upjatý zrak v nekonečnou dáli,
na chvějící se rety v beznaději!
To přešlo jako všecko. Dnes dvě slova
na listu obálce tak chladně psána.
Je mrtva. Nic víc. Kdy? Kde? ptáš se znova.
Je mrtva. Dosti! Píseň dozpívána!
Však Ona měla srdce těch, již věří,
dlí v světle jistě, co my po tmě jdeme,
my víme jen, jak den se smráká v šeři,
jak slabí jsme i tam, kde milujeme!
A ruka ruku chytá v slzách, v křeči.
Zda žijem v skutku, jsme jen stíny poutí?
Je mrtva – propasť zřel jsem stále větší
a celou noc jsem slyšel moře douti!

Meter: iambic
PŘECE JEN.
by Josef Václav Sládek

Daleká je cesta
k vám od našich strání,
přec jen, mé srdéčko,
našli jsme se na ní.
Přes kvetoucí luhy,
závěje a příval,
co se já tou cestou
k tobě nachodíval!
A teď mezi námi
jak by rostly hory! –
u vás širé lány,
u nás chudé svory.
A jak se ta cesta
za horami tratí,
přec jenom se srdce
nesmí ustýskati.
Za jiného půjdeš
a já vezmu jinou,
a tak nám ta naše
mladá leta minou.
Přec jen budem oba,
od lánů i strání,
vzpomínat té mladé
lásky do skonání.

Meter: trochaic
- 1387 - Acto II, MADRONA De Virtud, pobreza y mujer
by Lope de Vega

Entre zarzas, cambrones, llamas, fuego,
reconoció Moisés a Dios, un día,
los niños cuando el horno más ardía
sintieron su presencia tras su ruego.
Cuando sirvió el del cielo de cruel riego
a Sodoma tan torpe, cuanto impía
alegre el salvo Lot con alegría
al miedo de su vida dio sosiego.
Y pues Moisés, los niños, y Lot santo
entre el incendio, muerte, llamas, humo,
os hallaron presente esposo amado.
No es bien me ponga esta cocina espanto
donde siempre por vos, y en vos presumo
poder vencer la muerte y el pecado.

Meter: polymetric
Die Vereinten
by Otto Julius Bierbaum

Zwischen Dornen ging der Weg,
Und wir haben Blut gelassen,
Dafür wollen wir uns jetzt
Fröhlich bei den Händen fassen,
Tief uns in die Augen sehn,
Heiter, ruhig, fühlend gehn,
Wie auf Paradieses Wiesen:
Denn wir lernten uns genießen,
Und wir lernten uns verstehn.

Meter: trochaic
1L: Die weiße Waldanemone, wie vom Wind hergeweht,
by Max Dauthendey

Die weiße Waldanemone, wie vom Wind hergeweht,
In leichten Scharen den Buchen vor den Füßen steht.
Waldwicken und wilde Waldveilchen stellten sich auf,
Sie sehen nicht zu den Bäumen hinauf, zu den hohen,
Sie sehen insichversunken wie die Stillfrohen.
Noch kühl duftet Holz und Halm und Luft,
Und noch selten der versteckte Kuckuck ruft.
Nur der Buchfink singt an den sonnigen Plätzen;
Dazwischen schweigt der verliebte Maiwald in langen Sätzen.

Meter: iambic
En la duda...
by Adelardo López de Ayala

«Para ti, cuanto quieras » Te confieso
que, al leer estas letras de tu mano,
quedé como el avaro que cercano
viera el tesoro que guardaba Creso
Recordé de tu boca el dulce beso,
de tus ojos el fuego soberano,
tu pródiga hermosura, y el arcano
en que el amor se enciende y vive preso
Si es verdad que a que elija te acomodas
entre más joyas que mujer alguna
llevó jamás para alegrar tus bodas,
yo dudoso entre tantas, ¡oh fortuna!
todas las quiero, todas, todas, todas
¡Pero, por Dios, que no me falte una!

Meter: polymetric