PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PO LÉTECH.
by Zdeněk Knittl

Setmělou bloudě přírodou,
unaven hledaje vzpruhu,
potkal jsem po létech náhodou
jednoho z bývalých druhů.
On vždycky mi dobrým přítelem byl,
vždy tytéž měl tužby i snahy –
však života nestejný běh i cíl
nás rozdělil oba tak záhy.
Teď po létech, když jsem jej zase zřel,
tak teplo cítil jsem v hrudi,
a jako kdys, jsem mu sdělit spěl
vše, co mne tíží i trudí.
Já těšil se, že jako před léty zas
jak bratr mi v objetí padne –
však jeho pozdrav, pohled i hlas,
stisk ruky – vše bylo tak chladné.
A zřel jsem, že zapomněl za roků pár
na všechno, o čem jsme snili,
na tužby, snahy a mladistvý žár,
i na ty, kdo byli mu milí. –
A vzdech jsem si: My, již v společných snech
jdem’ cestou života posud,
až do světa širého po létech
nás jednou roznese osud,
což také nám za léta nemnohá
sny dnešní ze srdce zmizí,
což jednou si budeme, pro boha,
všichni tak cizí, tak cizí?!

Meter: polymetric
- XVIII - La ausencia de Celia disculpa no haber muerto de amor
by Luis de Ulloa y Pereira

Dirás, Celia, que finge, o que encarece
mi artificio el dolor, porque la vida,
que en tantas quejas se mostró rendida,
rebelde a la fatiga permanece.
Y así en la luz que tu beldad ofrece
de los soplos del Austro defendida,
se muestre en el Diciembre tan florida,
la púrpura de Abril como amanece.
Que se ha visto en el tránsito postrero
varias veces el alma: y el aliento
del padecer feliz, vence al destino.
Para que pene más, porque no muero,
y viva desluciendo lo que siento,
con las mismas finezas que imagino.

Meter: polymetric
- LXI -
by Francisco de La Torre

Títiro, al asomar de dos hermosos
luceros, con quien hace amor temerse,
vi los ojos de Tirsis encenderse
y andar tirando amor rayos furiosos.
Espera Tirsis, y ellos con piadosos
pero falsos descuidos dejan verse;
arde Tirsis, y ciega, y, sin valerse,
entran su alma enemigos engañosos.
¡Ay del estrago que el pastor cuidado
padeció sin razón mirando a Filis!
Olvida el prado y aún a sí se olvida.
Quéjase el cielo, y quéjase Amarilis,
también al cielo, su pastor trocado,
sin esperanza y con segura vida.

Meter: polymetric
Thou art as tyrannous, so as thou art (Sonnet 131)
by William Shakespeare

Thou art as tyrannous, so as thou art,
As those whose beauties proudly make them cruel;
For well thou know’st to my dear doting heart
Thou art the fairest and most precious jewel.
Yet, in good faith, some say that thee behold
Thy face hath not the power to make love groan:
To say they err I dare not be so bold,
Although I swear it to myself alone.
And, to be sure that is not false I swear,
A thousand groans, but thinking on thy face,
One on another’s neck, do witness bear
Thy black is fairest in my judgement’s place.
    In nothing art thou black save in thy deeds,
    And thence this slander, as I think, proceeds.

Meter: iambic
by Antonín Klášterský

Za hlasem srdce, s požehnáním matky
i svého otce jdu. A přece síly, síly
mi dej, ó, Bože – moje skráň se chýlí –
bych pevně šla, by krok můj nebyl vratký.
Jdu zbudovat si jinde domov nový
jak vlaštovice hnízdo svoje z jara,
ó, nech, ať vstup tam nemá bolest chará,
ať vnesu také štěstí pod ty krovy!
Vím, čeká mne tam zase jenom práce,
leč radostně chci letět k ní jak včela,
písničku bzučíc, hospodyňka celá,
a na věrné pak hrudi ztichnout sladce.
Ta proti zlobám všem mi budiž štítem,
ať mimo ni mi v světě blaha není,
kéž za bláhové dívčí moje snění
mne opravdové lásky hřeje citem.
Ať milou jsem a věrnou družkou tomu,
jenž zvolil si mne ze všechněch žen světa,
vždy úsměv štěstí ať mu na rty slétá,
když po práci se vrátí ke mně, domů.
Já oddanou chci být mu dobrou ženou
a láskou léčit vše, co v žití bolí,
skřivánkem být, jenž nad ním zpívá v poli,
zář, jež i mraky prorve, když se ženou.
Chci milovat svůj dvůr i sad; vždy v kole,
svou selskou práci ctíti, pyšna na ni,
své čeledi chci vlídnou býti paní
a ráda mít ta naše žírná pole.
Ta buďte mi vždy jako oltář svatý,
kde Bůh se dává ve způsobě chleba,
chci, nechť ta půda pot i krev nám třebá,
k ní pokorně a vděčně zřít, zrak vzňatý.
Kde nevolný náš předek štván byl pány
a jejich dráby k neradostné práci,
ať všechen stesk se z klopot těžkých ztrácí
a z milé práce vlní se ty lány.
V mých slabých rukou síla rodu ožij,
hor našich tvrdost provázej mne žitím,
ať spočinouc po celém díle cítím,
že kolem mne i ve mně mír je boží.
Je tichá noc, ni lístek nešelestí.
Noc před mou svatbou. Brzo vstane bílý
již den – ó, Bože, dej mi síly, síly,
ať splním vše, co chci, a veď mne k štěstí!

Meter: iambic
Der Romanschriftsteller
by Klabund

Graugelb ist sein Gesicht. Die Nase
Steigt klippenspitz empor. Die Augen liegen fleckig
Mißtrauisch von den Wimpern tief beschattet,
Geduckt zum Sprung wie Panther in der Höhlung.
Der rechte Arm mit der Zigarre steht
Steif wie ein Schwert, als wolle er damit
Sich von den andern sondern, die ihm widerwärtig
Und dennoch so sympathisch sind.
Schlägt er die Asche ab,
So fällt wie Hohn sie aufs Gespräch.
Ein kurzes »Ja«, ein scharfes »Nein«
Wirft er zuweilen in die Unterhaltung.
Mit diesem spitzen »Ja« und »Nein«
Spießt er die Leute wie auf Nadeln auf
Und nimmt sie mit nach Hause
Für seine Käfersammlung.
– – – Schlägt man das nächste Buch des Dichters auf.
O Gott! Schon ist man selber drin verzeichnet
Und wer sich in gerechter Selbsterkenntnis
Für ein libellenähnlich' Wesen hielt,
Der findet sich erstaunt als Mistbock wieder.

Meter: iambic
JE ŽIVOT VĚČNÝ a je všude život,
by Adolf Racek

JE ŽIVOT VĚČNÝ a je všude život,
jest život jen, vše žití na základu,
smrt pro život jen, život smysl všeho,
leč život tušit lze v jen v stejném řádu,
ne pochopit. A není srozumění
nám s ptáka zpěvem, ani včele s květem
nám s bratry jiných hvězd, ni v slunce vlasti.
Jak podstatou tvou život živých tvorů
tak čehos přec tys nutnou k žití částí.

Meter: iambic
[wir haben, Herr, ein festes Wort]
by Simon Dach

Wir haben, Herr, ein festes Wort,
Darumb uns keiner Hellen Mord
In Ewigkeit wird bringen,
Daß du uns kennest allerseit
Was Vngemach und Hertzeleid
Je auff uns möchte dringen.
Sonst gehst du warlich mit uns umb
So wunderseltzam und so krumm,
Daß Trost und Raht uns fliehen,
Vnd wir bey der gehäufften Last
Auch deine Sorge für uns fast
In Zweiffel möchten ziehen.
Zeuchst du nun die Verheissung ein,
Vergissest gnädig mehr zu seyn?
Du lässest von dir lesen:
Wie du vor Alters deiner Schar,
Die dir vertrawet, in Gefahr
Barmhertzig bist gewesen.
Wie stellst du dich denn jetzund an?
Du bist uns wie ein frembder Mann
Der nur wil förter gehen,
Bist wie ein Riese, der nicht Raht,
Nicht Hertz noch Krafft zu helffen hat
Wenn Angst und Noht entstehen.
Schaw wie sich unsre Trübsal nährt!
Das Hertz ist uns fast auffgezehrt
Von Sorgen, die uns nagen,
Du stürmst so grawsam zu uns ein,
Vnd schlägst uns, wie man in gmein
Pflegt seinen Feind zu schlagen.
Erzeig uns deine Güte doch,
Du bist ja unser Vater noch
So, wie vor alten Zeiten,
Setz unsre Hoffnung nicht in Spott,
Vnd sey auch ferner uns ein GOTT
Von nah' und nicht von weiten.
Wend endlich unser Noht-Geschrey,
Wohn uns mit Trost und Rettung bey,
Die Todten in der Erden
Erweisen dir mehr keinen Danck,
Wir wollen unser lebelang
Dein Ruhm- und Dancklied werden.

Meter: iambic
NOVÉ KRÁLOVSTVÍ.
by Jan Opolský

Zjeví se nám Černá Hora ve vyšší teď nádheře,
vyšší vlny dmout se musí na Skaderském jezeře;
výše budou strmět hory, větší rány z pistolí,
zavedou se všeobecně vyšší třídní tituly;
ujme se chov větších mezků, vetší kozy, slepice,
každý bude od zrození míti větší ambice.
Vyšší názor politický, dějinný a světový
v každé hlavě zatemnělé světlo zase obnoví...
Čím se stanou tyto divy? Kdo to všecko učiní?
Tážete se příliš naivně. Královský dvůr v Cetynji!
Starý junák bude králem. To jest jádro u věci,
odloží jak obuv starou vetchý titul knížecí.
Sivý sokol na své výspě zdržoval se půl sta let,
jistý pocit zneuznání jeho nitro jaksi hnět.
Ale dnes po půl stu roků vysoko se povznese,
k čemuž jest mu udělena z Italie koncese.
Plesej, lide loyalní, všichni bratří Slované,
na které se špetka slávy taky z toho dostane!

Meter: trochaic
1L: Was halt' ich hier in meinem Arm?
by Ludwig Tieck

Was halt' ich hier in meinem Arm?
Was lächelt mich an so hold und warm?
Es ist der Knabe, die Liebe!
Ich wieg' ihn und schaukl' ihn auf Knie und Schooß,
Wie hat er die Augen so hell und groß!
O himmlische, himmlische Liebe!
Der Junge hat schön krausgoldenes Haar,
Den Mund wie Rosen hell und klar,
Wie Blumen die liebliche Wange;
Sein Blick ist Wonne und Himmel sein Kuß,
Red' und Gelach Paradiesesfluß,
Wie Engel die Stimm' im Gesange.
Und liebst du mich denn? – Da küßt er ein Ja!
Und wie ich ihm tief in die Augen nun sah,
Da schlägt er mir grimmige Schmerzen;
O böses Kind! ei wie tückisch du!
Wo ist deine Milde, die liebliche Ruh?
Wo deine Sanftmuth, dein Scherzen?
Nun geht ein süß Lächeln ihm über's Gesicht:
Ich liebe dich nicht! ich liebe dich nicht!
Da setz' ich ihn nieder zu Füssen.
O weh mir! so ruft nun und weinet das Kind,
Du Böse, o nimm mich auf geschwind,
Ich will, ich muß dich küssen.
Ich heb' ihn empor, er schreiet nur fort,
Er hört auf kein liebkosendes Wort,
Er spreitelt mit Beinen und Händen:
Mich ängstet und betäubt sein Geschrei,
Mich rühren die rollenden Thränen dabei,
Er will die Unart nicht enden.
Und größer die Angst, und größer die Noth,
Ich wünsche mir selbst und dem Kleinen den Tod,
Ich nehm' ihn und wieg' ihn zum Schlafe:
Und wie er nur schweigt, und wie er nur still,
Vergeß ich, daß ich ihn züchtigen will,
Meine Lieb' seine ganze Strafe.
Da schlummert er süß, es hebt sich die Brust
Vom lieben Athem, ich sätt'ge die Lust
Und kann genug nicht schauen:
Wie ist er so still? Wie ist er so stumm?
Er schlägt nicht, und wirft sich nicht wild herum,
Er tobt nicht! es befällt mich ein Grauen.
O könnte der Schlaf nicht Tod auch seyn?
Ich weck' ihn mit Küssen; nun hör' ich ihn schrein,
Nun schlägt er, nun kos't er, meine Wonne, mein Sorgen,
Dann drückt er mich an die liebliche Brust,
Nun bin ich sein Feind, dann Freund ihm und Lust: –
So geht's bis zum Abend vom Morgen.

Meter: polymetric
39. Auf Cleandrum
by Andreas Gryphius

Ruffin rühmt deine Kunst und Macht und hohes Blut/
Man rühmt nicht daß

Meter: iambic
Die Vergnügungen
  der Melancholey.
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

O wie wenige kennen den Werth der feineren
Deren erhöhtes Gefühl, in Scenen finsterer Schwer-
Schnellere Freuden genießt, als die der Schimmer des
Und die blendende Pracht des eitlen Stolzes ertheilet.
Eloise, die lang in Schmerzen der Liebe geschmachtet,
Fühlte gewiß mehr höhere Freuden, mehr wahres Ent-
Wenn, im flimmernden Kreis der Todtenkerzen, sie
An ein Grab sich gelehnt, vielleicht auch unter den Pfei-
Gothischer Tempel und unter Altären der heiligen Bilder
Sie, als eine verschleyerte Nonne, voll Schwermuth
Als im goldnen Palast, stolz auf die Reitze der Jugend,
Flavia fühlt, wenn unter den Söhnen des weichlichen
Sie im Zirkel des festlichen Balles bezaubernd einher-
Und vor allen versammelten Schönen, die Schönste,

Meter: polymetric
Der weisse Hirsch .
by Ludwig Uhland

Es gingen drei Jäger wohl auf die Birsch,
Sie wollten erjagen den weissen Hirsch.
Sie legten sich unter den Tannenbaum,
Da hatten die drei einen seltsamen Traum.

Meter: amphibrachic
ČAS.
by Karel Dostál-Lutinov

Slyš, déšť jak venku šumí
na město, řeku, klas...
To není déšť – v noc tichou
to šumí plynný čas.
A mnohý spáč mu slouchá,
tká zlatých zámků jas –
proud času šplouchá, šplouchá –
už mnohý zámek shas...
V bezesné noci štvanec
naslouchá vytřeštěn –
Jen spi: Tvých bolů tanec
čas uspí v jeden den.
Jak nesmírný déšť to šustí –
to zpívá svatý čas,
an do věčnosti ústí –
kdy, kapko, s ním vústíš as?

Meter: iambic
Idylla.
by Alois Škampa

Hle s větví padá samé zlato
a habrů vůkol kořeny,
kam křídlo jich ven rozepjato,
sní cele pod ním vnořeny!
Rtem slunce vzňaty, v šeru strání
se bíle svítí lavičky,
a nad jednou z nich v usmívání
se zvedá rys Tvé hlavičky!
Jak listy kol – Tvá líc plá krví
a rtíky zralou jahodou,
a pod sametem hnědé brvy
zrak tichou září lahodou...
Pruh světla leží v jasném vzduchu
jak víno rozlit dokola –
leč v upomínek milém ruchu
Ty jistě dřímáš dopola,
že nevíš ani, kterak s výše
na střechu Tvého kloboučku
po bílém vláknu spouští tiše
se zjev dvou zlatých pavoučků!

Meter: iambic
Sen – den.
by Berta Mühlsteinová

Ty jsi mé duše první, krásný sen;
kol Tebe tančí lehkonohé víly,
kde Ty se zjevíš, smutek v dáli pílí
a radosť zbývá, jarní blaho jen.
Mně dříve býval samý jenom den.
A že za slunce hvězdy nám nesvítí,
nezřela jsem jich, musila jsem bdíti
a neměla jsem nikdy milý sen.
Teď život trávím ustavičně v snu.
Májová noc rozpjala nad mnou křídla,
uspala mne u blaha všeho zřídla,
a blaze sním; – ó nebuďte mne k dnu.

Meter: iambic
Hádka o Havlíčka.
by Ladislav Quis

Hádají se o Havlíčka, kdyby žil,
ke které by z našich stran se připojil.
Myslím, že by správnou otázka spíš byla:
Která strana by se k němu připojila.

Meter: trochaic
1L: Was ich fühle, wie sprech ich es aus? – Der Mensch ist doch immer,
by Heinrich von Kleist

Was ich fühle, wie sprech ich es aus? – Der Mensch ist doch immer,
Selbst auch in dem Kreis lieblicher Freunde, allein.

Meter: iambic
Soneto
by Diego de Colmenares

Seguro bien, aun de temor siquiera
no asegura de enfado al más constante;
que a faltar el contrario repugnante,
ni triste el mal, ni el bien alegre fuera
Si por ausente sol, montaña fiera
blancas toscas arrastra, es ignorante,
que a herir perpetuo el rayo rutilante,
fuera ceniza cuanta flor espera
Visten cambrón agudo, y blanca rosa,
la planta, que al amor dedica el suelo,
porque su dulce fruta amarga cría.
Bien y mal, mezclan tela deleitosa;
la esperanza en el mal causa consuelo,
y sin temor el bien hipocresía.

Meter: iambic
Ihr Könige, gebt acht!
by Ernst Moritz Arndt

Was Ehr' im Leibe hat, ruft
Und Tilgung langer deutscher Schanden,
Es ruft und flucht aus allen Landen:
Der deutsche Gott lebt noch und wacht.
Es lebt und wacht der Gott der Herrlichkeit und Macht,
Sein sind die Wonnen und die Schrecken,
Die aus dem Schlaf die Völker wecken.
Gott ist's, der Sturm und Heitre macht.
Erbebt! Das Wetter ist des Herrn, der blitzt und kracht,
Er wird des deutschen Haders Drachen
Zu Staub zerblitzen und zerkrachen.
Auf Gottes Acht und Aberacht!
Erbebt! Denn alles Volk ruft
Es schreit den Ruf in alle Winde,
Wo es den deutschen Kaiser finde.
Schaut, horcht, woher es blitzt und kracht.
Erbebt! Erkennt die Zeit, die Gott der Herr gemacht!
Wollt länger ihr im Stolz erblinden,
So haut euch Gott aus allen Winden –
Die deutsche Acht und Aberacht.

Meter: iambic
Un ausente, navegando
by Juan de Jauregui

Jamás por larga ausencia, amada Flora,
sentir podrá mi fe mudanza alguna,
bien que me engolfe y lleve la Fortuna
por la remota mar hircana o mora.
Si en cada espuma que levanta agora,
brillando el agua al rayo de la luna,
naciesen Venus ciento, y cada una
fuese de un nuevo Amor engendradora,
y éstos y aquéllas, con igual denuedo,
cuidasen aumentar el fuego mío,
ni se aumentara, ni mi fe creciera.
Y aunque de acrecentalla desconfío,
vivo en eterno afán, porque no puedo
quereros tanto como yo quisiera.

Meter: iambic
- XLII -
by Bocangel y Unzueta

Escrito en Roma está, yo lo he notado
-y aun me extrañé de incrédulo testigo-,
que el que a más llegare con su amigo
le tenga el pecho en parte reservado;
porque si acaso le reduce el hado
a padecerle ingrato o enemigo,
fue juicio, o es venganza, hallar consigo
un fuerte del incendio no tocado.
Ignacio, pues, amigo como sabio,
este siglo feliz hoy os alcanza,
a vuestro arbitrio nuestra duda apela.
¿Cuál temeremos por mayor agravio:
la muerte noble de una confianza,
o al infame salud de una cautela?

Meter: iambic
XIII.
by Karel Babánek

Když noci temný stín se klade na zem,
a v dáli kdesi světlo v okně plá,
když z lesů tmavých noční chlad už vlá,
tu zoufalý stesk srdce sevře rázem.
A stíny jen se kolem tebe rojí,
světlušky blýsknou přes cestu, hle, tmou,
jdeš váben tichem, světlou jejich hrou,
však srdce tvé, že samo je, se bojí.
Když na obloze hvězdy planou snivé,
krok jeden tichý slyšeti bys chtěl,
jít v duší souzvuku a rhytmu těl
tak ruku v ruce v touze mlčelivé.

Meter: iambic
- 1366 - Acto II, NERÓN De San Diego de Alcalá
by Lope de Vega

Mientras Héctor divino despojaba
un griego muerto en el troyano fuego,
Aquiles griego (baste decir griego),
por las espaldas a traición le clava.
Nerón leyendo el vil suceso estaba,
y donde dijo Aquiles, borró luego
el nombre infame, de coraje ciego,
y dijo así con voz soberbia y brava.
«Si como yo te borro, te pudiera
quitar de los archivos de la fama,
esto, en lugar de la traición, pusiera:
No vio la muerte a Héctor, pues le infama;
por la espalda murió; que si le viera,
muriera, como fénix, en su llama.»

Meter: iambic
Polkakirche
by Gottfried Keller

Wie nach dem Rezept geschaffen,
Fein und niedlich ist der Tempel,
Baubeflißnen jungen Leuten
Ein Modell und Lehrexempel!
Byzantinisch jede Fuge,
Bogen, Bögelchen und Kehlen;
Nur die tollen und genialen
Alten Fratzenbilder fehlen.
Durch die byzantin'schen Pförtchen
Rauscht es leis in Samt und Seiden,
Drinnen glitzert's fromm und geistreich,
Wie zu der Komnenen Zeiten.
Und die Kanzel mit germanisch-
Christlichem Pastor garnieret –
Ja, den Glaspalast zu London
Hätte dieses Werk gezieret!

Meter: trochaic
Značné bohatství.
by Rudolf Pokorný

Má milá má srdéčko,
věru zlato ryzí;
to mi osud nepřejný
bohdá neodcizí!
A až někdy se střechy
čáp nám spustí zraky,
bude dětská hlavička
věru stříbrem taky!

Meter: trochaic
Der Gefangene
by Frank Wedekind

Oftmals hab ich nachts im Bette
Schon gegrübelt hin und her,
Was es denn geschadet hätte,
Wenn mein Ich ein andrer wär.
Höhnisch raunten meine Zweifel
Mir die tolle Antwort zu:
Nichts geschadet, dummer Teufel,
Denn der andre wärest du!
Hilflos wälzt ich mich im Bette
Und entrang mir dies Gedicht,
Rasselnd mit der Sklavenkette,
Die kein Denker je zerbricht.

Meter: trochaic
[still, nur still! die bösen Stunden gehen auch]
by Friedrich Rückert

Still, nur still! die bösen Stunden gehen auch;
Lange stands du, kannst noch länger stehen auch.
Und wenn dichs zu Boden drückt, erliegest du;
So das Unerträgliche besiegest du.

Meter: trochaic
MRTVÁ, ZABITÁ...
by Karel B. Hájek

Za oknem venku zahalená stála Noc
a velkýma, horečnatýma očima
zoufale dívala se v osvětlenou moji jizbu.
Tam zastřena ležela’s mrtvá, zabitá
a čerstvé květy umíraly na tvém ztuhlém těle,
ztrnulých linií chlad čišel z tvého roucha
a u hlav dýmajícím plamenem ti hořel kahan.
To byla smutná noc. Na krbu oheň zhasínal
a venku ve tmách do sněhové vánice
psi vyli někde v polích zavátých.
Klid ležel nepohnutý v ustydlé mé duši,
posupný klid a ticho vyplýtvaných smutků,
klid únavy a mdloby po těch bouřích rozvratu
a němé mlčení před přísnou tváří Smrti.
Náš celý život pohnutý se smrákal přede mnou –
pláň neplodná a daleká a k smrti smutná,
s těžkými mlhami a stíny podzimku
a s kouřícími ohni v dávno sklizených už polích.
A po tom slunci, po tom velkém slunci nádherném,
jež v poledne nad těmi poli zrajícími stálo,
jen na obzoru někde po západu krvavém
v hasnoucí dálce otevřená zbyla rána.
Kraj ponurý a smutný jako v staré balladě,
a v každý strom a v každý kámen smutek zakletý,
tragika temná visela tu těžce nade vším
a v stopách šlo nám mlčky neodvratné drama...
Teď, světice, jsi ležela tu mrtvá, zabitá...
To byla smutná noc. Na krbu oheň dávno zhas
a venku ve tmách psi umlkli v polích zavátých.
Na prahu stála Ona, přísná, mlčící,
a čekala. A dlouho, dlouho ještě bylo k ránu...

Meter: iambic
A los envidiosos del doctor Juan Pérez Montalbán
by Lorenzo de Urnieta y Aguirre

No se permite al ignorar violento
de la vista más tierna de envidiosa
caudal ilustremente ingeniosa,
si calza todo un monte por cimiento
Tan alto avala el culto entendimiento
del esplendor la llama generosa,
que aun la ceniza que desata ociosa
en cuidado le pone al firmamento
Ya Montalbán seguro, ya dichoso
pluma será de tu inmortal historia,
cincel de las edades ambicioso
Que al ingenio emulado, que en
                  su gloria
compararse dejó dificultoso,
sólo es vida sin riesgo la memoria

Meter: polymetric
XIV.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Hledá, volá, strachem štvána,
po lučinách s pílí mladou
staruška své vnouče drahé.
„Kde jsi, hochu? Pověz slovo!“
z teskných prsou k větrům volá,
bujné mlází prohledává,
až se z rukou roní krupky
horké krve z bodů mnohých;
hledá dnem i hledá v noci,
kdy ji hvězdy v houští svítí:
všude prázdno... všude... všude!
Když se ráno rozhořelo,
nemělo již oko světla
aniž ústa hlasitých slov
aniž nohy zkrvavené
více síly na hledání.
Pomalu se vlekla nivou,
budící se k novu žití,
k chýši klidné s děsným žalem.
Dovlekla se před rodičku,
klesla v mdlobách na zem sirou,
vztáhla krvavé k ní ruce,
zastenala úpěnlivě:
„Marje panno, matko boží,
což mne všecko opustilo?
Nemám syna, nemám vnuka,
mám jen tebe, matko boží!“
V tom jí zastřel oko rouškou
smírce nebes s matkou zemí!
A rodička s obrazu se
snáší září osloněná:
v levici své synka třímá.
pravicí pak duši béře
z chorých ňader věrné matky:
z vetché skříní perlu jasnou,
a ji k prsům svatým vinouc,
v serafů se sneslých kruhu
letí k věčným končinám! –

Meter: trochaic
- LIV - Al rey Felipe IV y su esposa Isabel
by Gongora

Dulce arroyuelo de la nieve fría
bajaba mudamente desatado,
y del silencio que guardaba helado
en labios de claveles se reía.
Con sus floridos márgenes partía
si no su amor Fileno, su cuidado;
no ha visto a su Belisa, y ha dorado
el sol casi los términos del día.
Con lágrimas turbando la corriente,
el llanto en perlas coronó las flores,
que ya bebieron en cristal la risa.
Llegó en este momento fiel Belisa,
la alba en los blancos lilios de su frente,
y en sus divinos ojos los amores,
que de un casto veneno
la esperanza alimentan de Fileno.

Meter: iambic
- LII -
by Fernando de Herrera

¿Por qué renuevas este encendimiento,
tirano Amor, en mi herido pecho,
que ya casi olvidado del mal hecho
vivía en soledad de mi tormento?
Cuando más descuidado y más contento
revuelves a meterme en tanto estrecho,
oblígasme, cruel, que a mi despecho
procure contrastar tu fiero intento.
Las armas, en el templo ya colgadas,
visto y el acerado escudo embrazo
y en mi venganza salgo a la batalla.
Mas ¡ay! que a las saetas, que templadas
en la luz de mi Estrella están, y al brazo
tuyo no pude resistir la malla.

Meter: iambic
1L: Ich sehe dich deinen Kneifer nehmen
by Detlev von Liliencron

Ich sehe dich deinen Kneifer nehmen
Und auf die Nase dir bequemen;
Du suchst die Schere, schon liegt sie zur Hand,
Und löst vom Pakete Siegel und Band.
Was ist denn das? Gedichte? Potz Blitz!
Gedichte von meinem Freunde Fritz.
Ei, ei, auch der ein Sonntagsjäger,
Ein Lyraklimprer und Silbensäger,
Ein Mondscheinmeckrer, Gitarrenwimmrer,
Ein Jambenbrüller und Stanzenzimmrer,
Hymnenheuler, Odenschnaufer,
Daktylenwirbler und Knittelversraufer.
Dein feiner Spott liegt mir im Ohr;
Du weißt, ich fürcht mich ein wenig davor.
Und doch, du Treuer, wie hör ich ihn gern,
Wir denken ja beide über den Stern,
Der sich Erde nennt, fast immer gleich;
Nicht wahr, auch über das Himmelreich.
Und nun, du klappst mein Buch schon zu,
Und schnürst es ein zur ewigen Ruh,
Schleudersts hinauf auf den höchsten Schrank,
Und das ist all für mich dein Dank?
Da ruht es aus auf deinen Befehl,
Just zwischen Mozart und Marc Aurel,
Die häupterbestaubt dort oben stehn;
So wird es auch meinem Büchlein ergehn?
Dann murmelst du, der Klemmer fällt:
Da hat mich der Gute schön geprellt,
Es ist denn doch wirklich nachgrade zu arg,
Der Deutsche verselt selbst im Sarg.
Ich bestimme, schmiert er fürder Gedichte,
Wir stellen ihn gleich vor die Schwurgerichte.

Meter: iambic
LxI.
  Der rothe Adler.
by Georg Herwegh

„als Preußen einst — Dank jener Knute! —
Beim großen Raube mitgeerbt:
Da haben sie in Polens Blute
Auch meine Schwingen roth gefärbt.
An goldner Kette schmacht' ich hier
Und bin der Bote ihrer Witze:
O Zeus, nimm deinen Aar zu dir,
Und gieb ihm wieder deine Blitze!“

Meter: iambic