PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- IV -
by Lope de Vega

Era la alegre víspera del día,
que la que sin igual nació en la tierra,
de la cárcel mortal y humana guerra
para la patria celestial salía;
y era la edad en que más viva ardía
la nueva sangre que mi pecho encierra,
cuando el consejo y la razón destierra
la vanidad, que el apetito guía;
cuando Amor me enseño la vez primera
de Lucinda en su sol los ojos bellos,
y me abrasó, como si rayo fuera.
Dulce prisión, y dulce arder por ellos,
sin duda que su fuego fue mi esfera,
que con verme morir descanso en ellos.

Meter: iambic
Auf den Tod
 des Prinzen Heinrich von Braunschweig
 zu Berlin den 12ten des Herbstmonats 1761.
by Anna Luise Karsch

Nach ihrem Umfall ein geschnizter Götze,

Meter: iambic
Letem českým světem.
by Jaroslav Vrchlický

Dnes v době páry, elektřiny
to věru malý zázrak jest,
nad luhy vlasti i v háj stinný,
v ruch měst, klid vsí se dáti nést;
však doma obraznosti křídlem
vše proběhnout a proletět,
a pérem, tužkou, štětcem, rydlem
provázen, poznat vlastní svět,
v tom nový půvab svěží stále,
co mžik tam, tady trvá dále –
Nuž leťme v před!
Ó vlasti krásy nevýslovné,
ať jevíte se kdekoliv,
ať v pyšném hradu, v chatce skrovné,
jste českým srdcím nový div!
Ó spějte rychlým letem kolem
před zrakem, který touhou vzplál,
tu hvozdů šerem a tam polem,
tu žírnou plání, tesy skal,
ta píseň, jež z vás zvoní sladká,
vždy stará vlast je, drahá matka –
Nuž dál a dál!
Od strmé skály Vyšehradu,
kde Vltavina duma lká,
až ku Šumavských splavů spádu,
kde poslední sní rusálka,
od černé věže Karlotýna
v skal kruh, kde Krakonošův sad,
od hradu, rudý pohár vína
kde s Karlem pije každý rád,
až k srázům Macechy, až v sluje,
kde příroda svá kouzla snuje,
div napořád!
Ó hradů přísné rozvaliny,
jež obletuje otcův duch,
ó hvozdy s přítulnými stíny,
ó chrámy, plné bájných tuch,
ó města, v kterých obchod s prací
nového věku hlásá zvěst,
ó chaty, kam se píseň ztrácí
na pohádky klín plný hvězd,
ó samoty, ó háje, zřídla,
jak rostou české duši křídla –
Vše naše jest!
A žehnání jen chvěje rtoma:
Zdar s Tebou, vlasti milená!
kam pohlédneš, „Jsme doma, doma!“
ti přizvukuje ozvěna.
Ó sladká pouti jako v báji,
tluk srdce chví se, zrosen hled,
v tom širém, žírném českém kraji
jest jediný náš celý svět!
A jaká rozkoš, znáti sebe!
Jak skřivan vznést se v české nebe –
Nuž leťme vpřed!

Meter: iambic
O láska moudrosti mně ducha učí,
by Adolf Racek

O láska moudrosti mně ducha učí,
a její ohlas se RTŮ tvojich pučí,
slov spása tvých brat slavných zákonů je,
vět čaromoc tvých vše mně vysvětluje,
tvá řeč mých tisíc ozvěn hudbu budí,
tvůj šept mých písní kytice je stuhou,
hlas tvůj mých houslí melodií v hrudi.
Tys celá světlem mým, leč také duhou.

Meter: iambic
III. V NOCI PŘED ŠTĚDRÝM DNEM.
by Jaroslav Vrchlický

Zas rohy ulic a vše squary města
jsou proměněny v malé mýtiny,
kde mladých smrčků v pestrém neladu
se kupí směs. Na stromky vánoční
jsou posekány, z ňader
neb z temena Brd stále zasmušilých,
by veselou svou novou zelení
zas jizby prochvěly, v nichž šťastné mládí
na dárky čeká v noci posvátné.
Jak tvářnost města náhle změněna!
Jich girlandy jsou všude. U chodníků
se těsně tlačí, jak jdeš kolem nich,
jich dotknout musíš se... a lesa báje
z nich voní, zvoní – celá idylla
těch koutů ztracených kdes v pohoří,
i opuštěnost snivých lesních míst,
kam pouze laň pít chodí s kolouchy,
kde volně roste všecko, kvete, zraje,
na ňadrech přírody kde mír a klid.
Zde v ulic hlučných středu blátivém,
kde roztaje hned sněhu hermelin,
ta zeleň křičí, vypravuje víc,
než říci může snílka chvatný sen
i okřídlené slovo básníka.
K té poesii lesních zátiší
se druží jako stafáž nevhodná
lid venkovský, za pouhou babku zde
jenž prodává je. V hadrech, bačkorách
jak stíny příšerné v jich zeleni
se mísí záhadné ty postavy.
Den celý přešlapují mrzutě,
a v rozpacích, vždy není kupců dost,
a štědrý večer blíž tu každým dnem,
a stromků ubývá jen pomalu.
Tak o půlnoci z veselého kruhu
jsem vracel se. Na malém náměstí,
jež chmurných, starých domů vroubil řad,
jsem padl na takový lesík smrčků.
Muž s ženou hlídali je, sychravá
noc byla chladná, v domech, okna jichž
se zdála spát pod tíží záclon svých,
to sem tam kmitlo ještě – kolem tma
a kroky stráže, jež se vzdalovala.
Zřím náhle rudý plamen, ohně dým
a jisker kotouč, cítím pronikavou,
a líbeznou přec vůni pryskyřice,
a vidím, k ohni, jenž tu rozdělán,
se rozedrané choulit postavy,
a házet ob čas chvějící se rukou
klesť stromků, větve, celé pahýly
v žár chvíli hasnoucí a chvíli zas
mocnějším zlatem jisker tryskající.
Já zastavil se dojat. Vlastním zbožím
ti lidé zde si oheň živili
ve pusté bdíce noci prosincové.
Já v mysli vážil jejich klopotu,
a cestu z venku, malý výdělek,
jich denní strázně, dlouhé čekání
na kupce zpozděného, teď jsem viděl,
co přes den neprodali, heroicky
jak v oheň v noci házeli, by skřehlé
si údy zahřáli v tom sychravu.
Ó smutný rub těch idyll moderních!

Meter: iambic
58.
by Friedrich von Logau

Die Welt ist voller jungen; die Welt ist voller Welten;
Die Mutter mit den jungen mag keines für Gott gelten,
Sind tüchtig nicht, sind nichtig, sind arg und falsch zu schelten.

Meter: iambic
XI. Tak mnoho věcí na světě,
by Vítězslav Hálek

Tak mnoho věcí na světě,
k nimž člověk klíče nemá,
a všechněm jeho otázkám
vždy odpověď jen němá.
Ty lidské srdce – strastí v něm
jak hejno vlků vyje,
a přec to srdce, bože můj,
jen samé lásce žije.
A schopno lásky takové,
že až by člověk šílel,
a zklamán, jak ten holoubek
na věky věkův kvílel.

Meter: iambic
EN LA ÚLTIMA PÁGINA DE «EL ROMANCERO DEL CID»
by Rubén Darío

Mi non polida pénnola desdora
aqueste libro con poner un canto
en las sus fojas, que me inspiran tanto
que facen agitar mi plectro agora.
Nin la fermosa cara de la aurora,
nin de la noche el estrellado manto,
nin el milagro de cualquiera santo,
belleza como él non atesora.
Ca magüer es verdad que es non polida
la mi pennola ruda e homildosa,
yo tanto entro del pecho, aquí encendida,
la foguera del bardo tan fermosa.
Por ende pongo aquí, magüer mal fecho,
aquesta trova, rosa de mi pecho.

Meter: iambic
Mezi zn. 113. a 114. Ty, co Jenu ovlažuješ, říčko,
by Jan Kollár

Ty, co Jenu ovlažuješ, říčko,
Od ljutosti zvána Lutora,
Dřív než rozloučí nás prostora
Krutá, tvé se skryji ve krovíčko;
A když přijde umývati líčko
Vtělená ta v kráse pokora,
Nech ji Rusalek tvých obora
Obklíčí a mně dá znameníčko;
Uneseme preč ji v okamžitku,
Římané jak někdy Sabinky,
Aneb český Břetislav svou Jitku;
Odtudto bych k Sále, k Labi, k Baltu,
Mořem k Dunaji, kde Serbinky,
K Váhu, navzdor komus, dcerku vzal tu.

Meter: trochaic
- LXVII -
by Fernando de Herrera

Preso en la red de amor dorada y pura,
y ardiendo en vivos rayos de belleza,
mueve el sutil pincel, y con destreza
su fuerza en vuestra luz mostrar procura.
La arte a su fin llegó, la hermosura
al intento excedió en extrema alteza;
en ella infunde el mismo su grandeza,
y espíritu se hace en su figura.
Su llama en él enciende a quien la mira,
y en la virtud, que halla soberana,
lleva el alma abrasada en alto vuelo;
y con la gloria eterna, que le inspira,
goza, excelsa y bellísima Diana,
el sereno esplendor del alto cielo.

Meter: iambic
1.
by Friedrich von Bodenstedt

Nicht mit Engeln im blauen Himmelszelt,
Nicht mit Rosen auf duftigem Blumenfeld,
Selbst mit der ewigen Sonne Licht
Vergleich' ich Zuléikha, mein Mädchen, nicht!
Denn der Engel Busen ist liebeleer,
Unter Rosen drohen die Dornen her,
Und die Sonne verhüllt des Nachts ihr Licht:
Sie alle gleichen Zuléikha nicht!
Nichts finden, so weit das Weltall reicht,
Die Blicke, was meiner Zuléikha gleicht –
Schön, dornlos, voll ewigem Liebesschein,
Kann sie mit sich selbst nur verglichen sein!

Meter: iambic
Jhre kleider sind das schönste an ihr.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Phillis meinet/ ihres gleichen
Findt sich nicht in dieser welt/
Habe sie gleich nicht viel geld/
Müssen ihr doch andre weichen/
Weil ihr ungemeiner pracht
Sie vor andern herrlich macht.
Jhre wunder-schöne kleider/
Die sie offt verwechseln kan/
Stehen ihr so trefflich an/
Daß das gute mägdchen leider!
Alles/ was ihr wird geschenckt/
Wieder an den hintern henckt.
Gleichwohl hat sie vorzuschützen/
Daß der blosse kleider-pracht
Sie zu einer dame macht/
Sonsten kan sie wenig nützen/
Weil es ihr am angesicht
Mehr als allzu viel gebricht.
Denn sie ist gantz schwartz von farben/
Doch mit gelben untermengt/
Wie die schweine so man sengt/
Mit viel tausend pocken-narben/
Und die nase samt dem mund
Wiegen ein und zwantzig pfund.
Wenn sie liebe will erwecken/
Muß sie seyn darauf bedacht/
Daß sie gute anstalt macht/
Jhr gefichte zu bedecken/
Liesse sie es unbedeckt/
Würde man nur abgeschreckt.
Drum so ist sie ja zu loben/
Daß sie mehr als andre prangt/
Weil es an den kleidern hangt/
Daß sie höher wird erhoben/
Als nach aller leute wahn
Jhrem stand gebühren kan.

Meter: trochaic
Bund der Landwirte
by Kurt Tucholsky

Des Morgens speit er auf die Berolina,
des Abends macht er sichs bei ihr bequem;
auf seiner Klitsche geht er mit die Hihna
zu Bett – und hier mit anderswem.
Und in den Sektlokälern stellen
sie sich wie Eichen auf, so fest und stark:
»wat, Kuhlow, det sinn hier Marjellen?
Und Rasse ham se . . . !« (Zwanzig Mark.)
Am nächsten Morgen sitzt er, stramm gerötet
und gut rasiert (die Auglein noch verklebt),
im Zirkus, wo man seine Feinde tötet –
»die roten Juden!« – und die Sitzbank bebt.
Der ganze Stall scharrt stürmisch mit den Hufen,
es schnaubt und wiehert jeder dicke Gaul,
und alles glotzt von jenen Zirkusstufen
dem alten Schimmel Oldenburg ins Maul.
 . . . Des Morgens speit er auf die Berolina,
des Abends greift er ihr ans volle Bein.
Und das sind unsre Herrscher und Verdiener . . .
Ich bin ein Preuße, will ein Preuße sein!

Meter: iambic
Zase? (2.)
by Jan Václav Tůma

Ach darmo hlavu bolem obtíženou
a lásku darmo kladu ve sna klín;
mé cesty v tmách, můj zrak se v dálce strácí,
ach světlo tam – zde já – neštěstí syn!
Můj darmo pláč; tam, tam jen lesk mě volá,
tam touha má, a běh se nestaví,
tam vznést se chci – však tiše musím tisknout
jen zoufalstvím bol k srdci krvavý!
A tak jsem sám; ověnčen bolu květem,
jejž vzpomínka mi trním propletla,
mé srdce kamen – tak se kladu ke snům –
můj domov pláč – a vlasť má u světla!

Meter: iambic
88.
by Friedrich Rückert

Wer dich betrog, der wird dich obendrein auslachen;
Doch nur getrost! du mußt dir auch aus dem nichts machen.

Meter: iambic
PÍSEŇ.
by Karel Babánek

Ještě kvetou růže v sadě,
v srdci písní na tisíc,
tisíc přání, tuch a stesků –
kdo dá víc, ach, kdo dá víc?
Ale čas jak voda běží,
a co vzal, to nedá zpět,
ještě bys pro trochu lásky
prošla celý, celý svět.
Astry kvetou na záhonech,
sama se svým hořem jdeš,
jedno srdce v celém světě,
jedno srdce nenajdeš.

Meter: trochaic
- 869 - Acto III, JULIA De El ingrato
by Lope de Vega

Esto es amar, esto es temer, que en esto
consiste el fin de mi amorosa vida;
temer de un alto estado gran caída,
¿quién duda que ha de estar en razón puesto?
Ya toma el alma por partido honesto
detener lo que pude tu partida,
hermoso dueño, de quien vive asida,
porque cortando el tiempo vuelvas presto.
Amé, temí, lloré que son efectos
de esta primera causa: ¡tanto puede
temer de un buen estado la mudanza!
¡Oh amor! Si eres manjar para discretos,
¿qué confianza quieres que me quede,
si es de necios la propia confianza?

Meter: iambic
- CXXI -
by Argensola

Calle sus triunfos la romana historia,
Castro, pues con pacíficas acciones
su político estado le compones,
sin que el furor preceda a la victoria.
Instrumentos fatales de su gloria
son Castros, como en África Cipriones;
mas cedan a tu paz sus escuadrones,
y a nuestras esperanzas su memoria;
que cuando de la toga te desnudes,
librarás el sepulcro, en que la vida
su inmenso amor a los mortales muestra,
serás después común tiranicida;
deberán los dos mundos a tu diestra
la gran restitución de las virtudes.

Meter: polymetric
Philosoph
by Friedrich Schiller

Alles nennt sich jetzt so, ich kann nur den dafür halten,
Der in der ganzen Natur fürchtet den Irrtum allein.

Meter: polymetric
Das doppelte Amt
by Friedrich Schiller

Saiten rühret Apoll, doch er spannt auch den tötenden Bogen;
Wie er die Hirtin entzückt, streckt er den Python in Staub.

Meter: trochaic
- LXXXV -
by Gutierre de Cetina

El tiempo es tal que cualquier fiera agora
ama su igual y por él llora o canta;
muestra el ciervo en bramar fiereza tanta,
mas a la cierva es dulce y la enamora;
la ronca voz del cuervo de hora en hora
cualquier dureza de su par quebranta;
y el triste ruiseñor su amiga espanta,
por lo cual se lamenta, aflige y llora.
Si yo me quejo, la razón me sobra,
pues ni tener respeto al ser constante
vale, ni tanto amar a ser amado.
Amor lo hace, y muestra bien ser obra
suya hacer que valga un ignorante
dichoso más que un cuerdo desdichado.

Meter: iambic
9.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Was suchst du Mächtiger, umb großes Lob zu haben,
Biß Himmel an zu baun, biß Höllen ab zu graben?
Umbsonst. Egypten bringt die Saülen in die Lufft,
Rhodis sein Sonnenbild: Mausolus seine Grufft,
Und sagen dir: Umbsonst! Die großen Wunderwercke
Schreyn deine Arbeit an, und lachen deiner Stärcke.
Gelehrter! Wie daß du dich also sehr bemühst,
Vom Zustand aller Welt viel schreibest, redst, und siehst.
Nur auch umbsonst! Das Gifft wird Sacraten dir weisen,
Das Bad den Seneca, den Cicero das Eysen:
Die sagen: daß, wie scharff und spitzig ihr Verstand,
Sie, wie die Welt denn lohnt, was spitzigers erkannt.
Was wilt du, Siegender, dich trotzig unterwinden,
Der gantzen Welt das Joch und dein Lob anzubinden?
Umbsonst! Der Grieche bringt den Alexander für:
Den Cæsar zeigt sein Rom, die Persen ihren Cyr,
Es sagen auch: Umbsonst! die mächtigen Monarchen:
Ihr Grab zeigt deines dir, in dem du aus kanst schnarchen.
Sey mächtig, sey gelehrt, sey siegreich: Mensch, umbsonst,
Dein Schloß, dein Witz, dein Harnsch, ist Rauch, ist Dampff, ist Dunst.
Wer in ihm selber wohnt, sich selber kan ergründen,
Sein Hertze selber weiß in Ihm zu überwinden:
Ist mächtig, ist gelehrt, ist siegreich umb und an,
Und hat vielmehr verbracht, als der voll Stolz und Wahn
Die Lufft erfüllen wil durch felsichte Paläste,
Durch Bücher alle Welt, durch Krieg die Himmels Feste.

Meter: iambic
Himmel-Schlüssel
 oder
 Geistliche Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Auff ihr edlen Zioninnen/
Salems Töchter/ macht euch auff!
Auff! ermuntert Geist und Sinnen/
Last der Freude freyen Lauff/
Singt und spielt ein Lied zu Ruhme
Aller Jungfern Cron und Blume!
Unter allen Welt-Geschlechtern
Fällt das Loß auff Judä Reiß/
Und von tausend Davids-Töchtern/
Die das Land zu zählen weiß/
Hat Marien GOtt erlesen/
Seines Sohnes zu genesen.
Eva hat den Tod gebohren
Durch verbotne Kost und Lust:
Diese hat GOtt auserkohren/
Der kein fremder Trieb bewust/
Aller Welt durch ihr gebähren
Heyl und Leben zu Gewehren.
Macht die List der falschen Schlange/
Die uns bracht ums Paradiß/
Unsern ersten Eltern bange
Für den kühnen Apffel-Biß;
Den Zertreter dieser Schlangen
Hat Maria heut empfangen.
Aus der Höhe kömmt hernieder
Selbst der reine Wunder-Geist/
Uberschattet ihre Glieder/
Daß sie JEsus Mutter heist/
Gott hat sie zur Braut erwählet/
Und sich selbst mit ihr vermählet.
Reine Mutter/ keusch von Hertzen/
Voll von heisser Andachts-Glutt/
Die ohn Jungfrauschaffts Verschertzen
Bracht zur Welt das höchste Gutt/
Billich wird von allen Zungen
Deine Seligkeit besungen.
Idumäa komm mit Kräntzen
Binde tausend Blumen ein/
Veyeln von dem frühen Lentzen
Solln der Demutt Bildnis seyn/
Rosen/ Liljen/ die sich weisen/
Ihre Scham und Keuschheit preisen?
Augen Trost/ der Heyden Wonne
Zeigt sich selbst auff ihrer Schoß/
Himmel-Schlüssel/ Thau der Sonne/
Gottes Gnade giebt sich bloß/
Ehren-Preiß und Liebes-Flammen
Schliessen diesen Krantz zusammen.

Meter: trochaic
Zrcadla parku.
by Alois Škampa

Je záhy z rána. Všecko bez pohnutí.
se dívá ještě v němém ustrnutí,
a jako ve snách v jasnící se kraj. –
Teď úsměv slunce skanul do zahrady
a v krásu vnořen první jeho vnady
zrak vítá jej, jak dítě drahou báj!
Dech jitřní vůně vnikl do aleje,
a zlatá zář na písku cest se chvěje,
kam jasná voda přes noc napadla!
U každé stezky v lemu kalužiny
květ sněhový se shlíží ostružiny
a snivě zírá v její zrcadla.
Svých žalů proudy noc kam naslzela
– tam nyní všady vnada parku celá
jich na hladinu padla do trávy!
Z jich lemu skvoucím odleskem se zračí
jas křemele i drobná pírka ptačí
i nebes jasných úsvit modravý...
Hle, obraz míru, plný ladné shody!
V těch stružkách malých napršené vody
i tvůj zjev utkvěl mezi tisíci!
Z nich celý park se usmívá teď na tě:
svit paprsků i keře v květném šatě
i větve tmavé, s hůry visící!
Jich voda jasná ve své čisté kráse
ó, básníku! tvé duši podobá se,
v níž odráží se vůně, třpyt i květ!
Tvé duši snící, která ze své hloubi
zas veršem ráda vše, co tam se snoubí,
jak perly drahé vrací lidstvu zpět!

Meter: iambic
1L: Vom Tobaksgotte Telesphor
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Vom Tobaksgotte Telesphor
Hat Unterschriebner Kopf und Rohr,
Auch Ulmer Stahl und Schwamm und Stein,
Nebst einem Tobak extrafein
Empfangen durch der Freunde Hand.
Ist Rath – doch Biedermann ist mehr;
Drum hat er so viel Fett und Schmeer.
Der andre,
Ist gar ein hochberühmter Mann,
Der Büchlein schreibt so fein und zart,
Daß einem 's Wasser läuft in Bart.
Der dritte, der jüngst bei mir war,
Heißt
Empfindsam ist das Herzlein sein,
Drum liebt ihn auch manch's Mädel fein.
Mit vielem Danke dies testirt
Mit Brief und Namen – unpetschirt,
Denn ein Gefangner siegelt nicht
Mit Lack – weil Thränen vom Gesicht
Ihm tröpfeln statt des Siegelwachs.

Meter: iambic
Live Blindly and upon the Hour
by Trumbull Stickney

Live blindly and upon the hour. The Lord,
Who was the Future, died full long ago.
Knowledge which is the Past is folly. Go,
Poor child, and be not to thyself abhorred.
Around thine earth sun-wingèd winds do blow
And planets roll; a meteor draws his sword;
The rainbow breaks his seven-coloured chord
And the long strips of river-silver flow:
Awake! Give thyself to the lovely hours.
Drinking their lips, catch thou the dream in flight
About their fragile hairs’ aërial gold.
Thou art divine, thou livest,—as of old
Apollo springing naked to the light,
And all his island shivered into flowers.

Meter: iambic
METAŘI.
by Karel Horký

Turisto, pastva pro oči!
Fotografický snímek...
Metař se snadno ochočí.
Kouříme k stáru z dýmek,
metem a metem,
nehneme retem,
hledáme v špíně mládí prchlé,
meteme k stáru lidské chrchle,
meteme chrchle.
Metař má srdce podivné.
Nezná už touhy žádné.
Dozorce sykne, odplivne,
na dlažbu slina padne
a my ji smetem,
nehneme retem,
hledáme v špíně mládí prchlé,
meteme k stáru cizí chrchle,
meteme chrchle.
Pálila kdysi násada
koštěte jako plamen,
dozorci vletěl na záda
špičatý, ostrý kámen,
dneska však metem,
nehneme retem,
hledáme v špíně mládí prchlé,
meteme k stáru lidské chrchle,
meteme chrchle.
Nechte nám, páni vznešení,
korunku naši denně...
Až metař v prachu zcepení,
na truhlu dejte ženě,
vždyť metem, metem,
nehneme retem,
hledáme v špíně mládí prchlé,
meteme, páni, vaše chrchle,
meteme chrchle.

Meter: iambic
Po půl věku.
by Adolf Heyduk

Světem uštvaného v těžkém čase
přivábil mě drahý domov zase,
kde jak dítě, tužeb prost a přání,
o lidském jsem žití neměl zdání.
To byl on, můj domov milovaný,
oko na vše pohlíželo strany,
to ty nivy, luka, lesy, pole,
i týž mlýn, jenž smutně klepal v dole.
Zřel jsem potok, tekoucí kol hradu
mimo drobných chaloupek a sadů –
vše jak ondy dřímalo a snilo,
a přec, Bože, všecko jinak bylo!
Před domkem, kde někdy matka stála,
mladá žena s útlým dítkem hrála,
a z těch oken otevřených nyní
pohlíželi na mne lidé jiní:
A v té síňce, v níž bylo tak milo,
nevím jak, teď vše se zatemnilo,
jen protější blíže krbu stěna,
stejně byla sluncem ozářena.
A ta hruška v sadě, z půle dutá,
kdys má skrýše, byla podseknuta;
zaplakal jsem u té družky stoje;
podťato s ní také srdce moje! –
Zklamán žitím, těžkou slzu v řase,
nazpět pospíchal jsem z domku zase,
divno-li, že tolik změn se stalo?
Století půl na nás napadalo! –

Meter: trochaic
75.  Allein die überwindung beruhigt.
by Angelus Silesius

Freund streiten ist nicht gnug/ du must auch überwindē/
Wo du wilt ewge Ruh und ewgen Frieden finden.

Meter: iambic
1L: Ey was! nit beben nur / ich solte ganz zerspringen;
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ey was! nit beben nur / ich solte ganz zerspringen;
den Mittel-punct mein Herz mitleidigst schütten aus.
Erschütt-und Zittern soll ich vor den starken Braus
der Seuffzer Winde / die sich aus den Hölen schwingen.
Der Stürme Schwerd mir soll durch Herz und Nieren dringen.
Die Berg verbergen auch der Wunder-Schmerzen Strauß /
und in die innerst Klufft das höchste Adler-Hauß:
dieweil der Tod jetzt kam / das Leben umzubringen.
Das Wort / durch daß ich ward / der Athem / der mich schuff /
mein Seel' und Quelle / stirbt: und ich solt nicht erschrecken /
und zeigen Schmerz und Leid? durch Beben / ich ausruff /
daß Gott liebt / leidt und stirbt / auf mir / in allen Ecken.
Mensch / der du auch bist Erd' / erbeb auch und erschrick!
denk / was das Leben tödt / sind deine Sünden-Tück.

Meter: iambic
EL COLONIAJE
by Isidro Marfori

Todo lo abarcó su altiva mirada,
y afiló sus garras, sacudió sus hombros,
y mientras la fiera entre los escombros
profanaba el seno de la Patria amada,
igual que una flecha, la águila imprevista
cayó sobre el lomo del león de Iberia;
li! acosó, le hirió, rompióle una arteria,
y le arrancó aquellos ojos de conquista.
Hubo luego un lapso de bonanza y paz,
mas pronto en los lares se impuso el nuevo amo.
Resuelta, indomable, con ánimo audaz,
madre Filipinas protestó indignada...
pero al grito bélico que lanzó en reclamo
¡solo oyó la réplica de una carcajada!

Meter: polymetric
- 83 - Dándole a una dama un abanillo que se le había caído
by Lope de Vega

Este que en el jardín de vuestra cara
zafiro artificial templó la rosa,
rosa donde yo fuera mariposa,
si Venus Licenciados transformara.
Este padre del aire, en cuya clara
región tanta cometa luminosa
sale encendida de la luz hermosa,
que de esos ojos el Amor dispara.
Pongo en mi frente y doy a vuestra pura
nieve con el debido acatamiento;
con que podéis, señora, estar segura.
Que no os podrá faltar este elemento,
ni faltará jamás vuestra hermosura,
si fuera el tiempo, como soy el viento.

Meter: polymetric
XXXXVIII Ač vzdálen Jsi, přec mluvím s Tebou, milý,
by Tereza Dubrovská

Ač vzdálen Jsi, přec mluvím s Tebou, milý,
Jsi se mnou stále, vím, že máš mne rád,
vše povím Ti v té tajuplné chvíli,
co chtěla jsem Ti říci častokrát.
Když u mne dlíš, tu opustí mne síly –
jak zjevit mám Ti lásky majestát.
A snů svých světlých půvab přespanilý,
svit hvězdný, jenž v mém srdci začal plát?
V té šťastné chvíli, ruce ve Tvých rukou,
na srdci srdce, která žhavě tlukou,
své vroucí lásky zjevuji Ti žár.
Jak miluji Tě, slovy povím ztěží:
můj celý život ve Tvých rukou leží –
to zjeví Ti mé krve vroucí var!

Meter: iambic
- CIII - En ocasión de haber quemado una dama el papel que escribía a su galán, por quemar el que él le había escrito a ella
by Luis de Ulloa y Pereira

Dicha fue de mi fe contra tu incendio
la contingencia del papel trocado,
que cualquiera consuelo imaginado
puede desvanecer mi pensamiento.
No porque mire mi cobarde aliento
a la esperanza con semblante osado,
ni que afloje las cuerdas al cuidado,
es lisonja, que pido a mi tormento.
Por poner al incendio mis finezas,
(que estando ellas ardiendo en fuego eterno
no las pudiera ocasionar recelo).
La llama consumió tus asperezas
con agüero feliz, porque el engaño
mostró, que puedes encender el hielo.

Meter: polymetric
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer viel von Rache spricht/ für dem laß dir nicht grauen:
Verdecktem Feuer ist am wenigsten zu t

Meter: iambic