PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Odvážlivý milovník.
by Jan Pravoslav Koubek

Když jsem tebe vyprovázel
Domů přes lesíček,
Svítil na nás smutně z oblak
Bleďounký měsíček.
Ach co vše jsem tu pocítil,
Vyslovit nemohu;
Mně jen jest to povědomo,
Mně a pánu Bohu.
Chtěl jsem tebe políbiti,
Žádný nás neviděl,
Znali jsme se přes tři léta:
Přece jsem se styděl.
Pod nízkým tam pod jedlovím,
Kde chvojina hustá,
Zamhouřil jsem směle oči,
Namířil jsem ústa.
K tobě jsem se ponachýlil,
Ruku tiskna směle;
Ničeho jsem nedocílil,
Mráz mi šel po těle.
Ještě kousek cesty zbýval
Do tvého domova;
Chtěl jsem tobě povědíti,
Chtěl jsem jen tři slova.
Bůh ví, co to bylo; chtěje
Mluvit oněměl jsem,
Chtěje tebe políbiti
Celý zkameněl jsem.
Ó bych směl tě ještě jednou
Domů provázeti;
Chtěl bych pak se jinak o tvou
Lásku ucházeti.

Meter: trochaic
Berenike.
by Jaroslav Vrchlický

Na nebi nová hvězda plane v jasu
a zlatým chvostem v hlubinách se ztrácí;
zní trouby, kotle, velký král se vrací,
u číše velký jako ve zápasu.
Ztich’ kvasu hluk a vyšli na terasu;
jen stráží kroky zněly ve paláci.
A krále tužby, jako z jihu ptáci
snět starou, její hledají zas krásu.
Strh’ závoj s čela jí a strnul žasem,
a ona v bázni stála před ním s rděním.
„Což nezříš vlas můj v hloubi nebes pláti?
Já koupila tvé vítězství svým vlasem!“
On: „Chtěl bych raděj poražen zde státi
a skrývat pád svůj jeho rozvlněním.“

Meter: iambic
I Am a Little World Made Cunningly (Holy Sonnet V)
by John Donne

I am a little world made cunningly
Of elements, and an angelic spright,
But black sin hath betrayed to endless night
My worlds both parts, and oh! both parts must die.
You, which beyond that heaven which was most high
Have found new spheres and of new lands can write,
Pour new seas in mine eyes, that so I might
Drown my world with my weeping earnestly,
Or wash it, if it must be drowned no more:
But oh! it must be burnt; alas the fire
Of lust and envy burnt it heretofore,
And made it fouler; Let their flames retire,
And burn me, O Lord, with a fiery zeal
Of thee and thy house, which doth in eating heal.

Meter: iambic
- LXVIII -
by Argensola

Si de Grecia sacaba el ostracismo
los buenos por insignemente buenos,
contigo, que tan pérfido a lo menos,
¿no hicieran sus repúblicas lo mismo?
La de Corinto echárate del istmo
(con ser viciosa) a límites ajenos.
y aun regalado en uno de los senos
más sordos y profundos del abismo.
Y andas entre nosotros con ofensa
de la virtud; mas no me desconsuelo
de que dilate un rayo la venganza.
Que cuando en los castigos tarda el cielo,
justamente irritado, su tardanza
después en el furor la recompensa.

Meter: iambic
219. Bůh, láska bližních, vykoupil nás kdysi,
by Adolf Heyduk

Bůh, láska bližních, vykoupil nás kdysi,
dnes na Golgotě námi křižován
jak dříve mrtev mezi lotry visí.

Meter: iambic
Zdraví a lékař. (Střídmost.)
by Beneš Metod Kulda

Střídmý nápoj, zdravé jídlo,
suché, čisté, zdravé bydlo,
vyvol sobě za pravidlo.
Na uzdě měj křehké tělo,
aby nijak nezbujnělo;
na vášně své pozor dej,
každou ve své moci měj.
Za kořalku peněz škoda,
máš-Ii žízeň, dobra voda;
jen když lékař radí tobě,
málo líhu dovol sobě;
jindy zhusta alkohol
v domě plodí trud a bol;
ale muže kořalkáře
nikdy neměj za lékaře.
Chleba skýva, pohár piva
v zápětí tvář zdravou mívá;
avšak více pohárů
z tváře tropí nešvaru.
Po vínečku pivo vadí,
po pivě se víno radí;
obého však, to se ví,
málo jen a málokdy.
Kdo chce zdráv a dlouho žít,
musí střídmě jíst a pít.
Moudré té lékařů rady
všímej si každý muž mladý.
Střídmost-li za mládí zírá ti s tváří,
budeš mít zdravé a radostné stáří.
Mladým nejlíp voda svědčí,
nevede je v nebezpečí.
Nestřídmost a lenost ruší
zdraví v těle, radost v duši
Člověk-li nestřídmě jídá a pije,
rychle a tudíž jen nedlouho žije.
Komu bez sklenky se stýská,
tomu hrobník kyne z blízka.
I sám lékař sobě škodí,
často-li svůj jazyk brodí.
Přestaň jíst a píti, když ti nejlíp chutná,
potom nepokárá choroba tě rmutná.
Pořekadlo moudré praví:
„Pozor dávej na své zdraví!“
Dobrou radu dám ti dnes:
„Nepřepij se, nepřejez!“
Člověk jí a pije, aby žil,
nežije však, aby jedl, pil.
Žaludek-li jídlem přetížíš,
pod němou tvář sebe ponížíš;
z toho míti můžeš chorobu,
která klestí cestu ke hrobu.
I to nerozumné zvíře
žije vždy jen ve své míře.
Chceš-li zdráv a dlouho žít,
nikdy nejez, jsi-li syt.
Lépe trochu hladu míti,
nežli mnoho jísti, píti;
kdo víc pije nebo jí,
nepokojně v noci spí;
a kdo nemá klidný sen,
nepokojný má i den.
Kdo víc pije, než chce žízeň,
připravuje sobě trýzeň.
Spánek práci přiměřený
každému je drahocenný.
Tělu duch ať moudře vládne,
sice duch i tělo vadne.
Duch a tělo někdy škodí sobě,
ale též se podporuje v mdlobě.

Meter: trochaic
Afanes de gloria
by Manuel Ramírez

Aun asaltan tenaces la memoria
los sueños de la edad adolescente;
aun parecen que agitan a la mente
los ecos seductores de la gloria
Hoy los claros ejemplos de la historia
demuestran con su lógica evidente
que los vivos afanes de la gente
son el triunfo de efímera victoria
Los laureles, la pompa lisonjera,
el amor que nos jura dulce dueño
con la pasión que el alma poetiza,
no son más que la bruma pasajera,
deslumbrante ideal, fugaz ensueño,
polvo impalpable, arena movediza.

Meter: polymetric
1L: Ich sah der Aebte Bilder in der Halle,
by Anastasius Grün

Ich sah der Aebte Bilder in der Halle,
In schwarzem Kleid, mit Inful, Krummstab alle;
Mir schien's, als stünden reihweis' im Spaliere
Um mich des Grabes Gardegrenadiere.
Du mit dem Busenkreuz von Edelsteinen,
Jüngling, magst selbst ein lebend Grabmal scheinen;
Mich dünkt's, als ob dir unter'm Kreuze lägen
Begraben deines Herzens Fried' und Segen.
Du, Greis, gebeugt zum Buch vor dir, dem alten,
Du gleichst, vertieft in seine morschen Spalten,
Der Weide, die sich neigt zum Stein am Grabe,
Als ob sie's, seine Schrift zu lesen, labe.
Du, kräft'ger Mann, wie stünd' ein Schwert dir prächtig!
Wohl auch das Zepter schwäng'st du gut und mächtig!
Wie Schade! Doch vielleicht an einem Tage
Wiegt Zepter, Krummstab, Schwert gleich schwer zur Wage.
Du dort, deß Aug' voll Lebensglanzes spielend
Liebäugelt, nach dem Todtenkopfe schielend!
Jetzt ist's verkehrt! Ins schöne Aug' des Lebens
Schielst du, selbst Todtenschädel, ach vergebens!
Doch fort von hier! Es will mir nicht gefallen,
Aus sichrem Port zu schaun das Sturmmeer wallen,
Des Lebensschiffes Wrack im Zwielicht blinken
Und Schwimmer krampfhaft rudern, ach, und – sinken!
Doch halt! Sieh dort, wie Vollmond aufgegangen,
Ein Abbasbild mit vollen, ros'gen Wangen,
Ehrwürd'gen Bauchs, daß fast mir angst, es sprenge
Sein Athemzug des goldnen Rahmens Enge!
Den Maler küßt' ich gern, der auf den Wangen
Dieß sonn'ge Lächeln haschend eingefangen,
Den Paradiesesvogel, glanzvoll stille
Umschwebend dieses Rosengartens Fülle!
Er hieß, wie Josua, die Sonne stehen,
Daß sie der Enkel noch mag leuchtend sehen,
Daß dieses Lächelns Geister einst nach Jahren
Mit mildem Glanz in trübe Seelen fahren!
Wie noch zu uns aus Tagen, längstvergangen
Manch rundgewalt'ge Tempelkuppeln prangen,
So in das magre Jetzt aus bessren Tagen
Seh' kühn ich deinen Bauch herüberragen.
Wie eines bombenfesten Kellers Bogen,
Drein sich die Fröhlichkeit zurückgezogen,
Der vom Geschütz des Witzes nur erschüttert,
Nur von des Lachens Erdebeben zittert!
Und über ihm und seinem Kleid, dem dunkeln,
Seh' ich das gute, runde Antlitz funkeln
Als Morgensonne, feist und purpurglühend,
Licht über dunkle Alpenmassen ziehend.
Du warst wohl gut, ich schwör's! – Aus einem Sterne
Siehst du jetzt lächelnd her und duldest gerne,
Daß keck auf deines Bauches Polsterpfühle
Jetzt meine Phantasie, das Kindlein, spiele.
So blühst du jetzt noch als gefüllte Rose
Durch dieß Gestrüpp' ringsum, das blätterlose;
So gießest du als Vollmond milde Strahle
Versöhnend rings auf düstre Trauermale.

Meter: iambic
1L: Ein wolbenamtes Volck sind gleichwol Hurenkinder.
by Friedrich von Logau

Ein wolbenamtes Volck sind gleichwol Hurenkinder.
Bey Bauren heist man sie zwar so nichts desto minder,
Bey Bürgern besser noch Banckhart und im Geschlechte
Der Edlen Bastarten und Beyschlag, auch Unächte
Bey Fürst- und Königen. Mumm wil sich zwar bekennen,
Wohin man immer wil, wann Bauern ihn nicht nennen.

Meter: iambic
MARIONETTA. (ŽIVNOSTI V ŘÍMĚ.)
by Karel Dostál-Lutinov

Co pohnulo té, milý Sexte,
že stěhuješ se do Říma?
Co hledáš tam? Rci, jaké plány
tvůj smělý duch tu pojímá?
„Zahájím advokátní praxi,
věř, Cicerona zastíním
a nikdo na trojitém foru
se nesmí měřit s umem mým!“
Znáš Civisa, dím, Atestina,
ti také hájit chodili,
však při tom žádný nevydělal,
co spolu při tom propili.
„Aj! Nebudu-li v tom mít štěstí,
psát budu verše! Při sám bůh,
že řekneš, že je psal sám Maro,
až zahlaholí tobě v sluch!“
Co? Zbláznil ses ? Přijď do Říma jen.
Tu po ulicích ve chvíli
zříš v davech v pláštích ošumělých
jít Nasony a Vergily. –
„Nuž! po patronech budu chodit!“
Chachá! To by sis teprv dal!
Tři, čtyři slíznou při tom drobty,
těm druhým škručí břich až žal.
„By člověk v Římě uživil se,
co činit, prosím, řekni přec!“
– Jen náhodou, věř, milý Sexte,
tam uživí se – poctivec!

Meter: iambic
1L: Verirrt zu dir ist meine Seele,
by Otto Roquette

Verirrt zu dir ist meine Seele,
Und weiß doch, daß sie nur verirrt,
Wie eine fortgewehte Blüthe,
Und ewig fremd dir im Gemüthe,
Umsonst die Heimat suchen wird.
Vergeblich, daß ich mir verhehle,
Wie du nicht ahnst, was um dich ringt!
Kein Hoffen täuscht das stille Bangen,
Und doch verstummt nicht das Verlangen,
Das keinen Frieden je mir bringt.
Sie fragen quälend, was mir fehle?
Der Tag ist blau, die Biene schwirrt:
Bin nicht daheim, bin nicht im Leben,
Seit ich die Seele hingegeben,
Die willenlos zu dir verirrt!

Meter: iambic
- XXX -
by Bocangel y Unzueta

Recoge el temerario lino alado,
Palinuro, que miro el mar furioso,
y agravio hará (que le hace el poderoso)
sólo de verte a tu defensa armado.
Calle el remo, aún el voto esté callado,
que es trabajar estar a tiempo ocioso.
Sobra el afán al que ha de ser dichoso,
pues que si lo ha de ser por olvidado.
Discreto es sacrificio el rendimiento;
donde no puede obrar la resistencia,
el furor estorbado dura y crece.
Que no hicieron los cielos la violencia
tan absoluta -y más si la arma el viento-
que no la vence al fin quien la obedece.

Meter: polymetric
- XLIV -
by Bernardino de Rebolledo

Doce veces al año ha renacido
después que vivo en ti Ciudad famosa,
hallare en paz tranquila, y deliciosa,
y yo no vine como estoy tullido.
Vuelvo ya de salud destituido,
y tu quedas en guerra peligrosa,
supuesto que Constante y Victoriosa,
en diferente estado que has tenido.
Tres cadáveres Santos en ti dejo
cuyas almas a Dios piden que el fruto
cojan tus Reyes de su heroico celo.
Que al valor parangonen el consejo,
y cuanto el magno dominó Canuto
gocen en larga paz después el Cielo.

Meter: polymetric
Svátost a láska.
by František Chládek

Kněz obřadem váže
k sobě u oltáře
dvě půle člověčí,
jež na stupni klečí.
On by měl zrak míti,
jímž by mohl zříti
jako oko Páně
v srdce tajné schráně;
by věděl, zda dvojí
tato srdce pojí
ta nebeská páska,
čistá, pravá láska.
Aj, však se to doví,
snoubenci mu poví,
když se jich otáže,
dřív než je zaváže.
Štěstí, jestli nelhou,
běda, jestli selhou,
láska oblažuje,
svátost zavazuje.

Meter: trochaic
En la Catedral de Toledo
by Antonio Osete

Al mirar este gótico portento
que el poder de los siglos desafía,
a impulsos de exaltada fantasía
se estremece el humano pensamiento
Desde el mármol del rico pavimento
a la cruz que las nubes desafía,
todo es arte y amor y poesía
y hermosura y belleza y sentimiento
Absorta el alma ve su mole ingente;
como leyendo en insondable arcano,
humíllase con pasmo reverente,
y, de su autor al bendecir la mano,
adora en el Señor Omnipotente,
que dio al hombre poder tan soberano.

Meter: polymetric
277. Midas
by Abraham Gotthelf Kästner

Gold, und sonst nichts, war ihm des Wunsches werth;
Doch fühlt' er bald, daß Gold nicht nährt.
So ging es Spanien mit Peru
Auch kamen die Midasohren dazu.

Meter: iambic
An Zilla
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Wie der Frühling lächelt!
Wie der junge West
Den erhitzten Schäfer fächelt,
In die Busenrose seines Mädchens bläst!
Wie die Regenbogenschale
Siebenfarbig glänzt!
Wie im nahen Thale
Ein
Wie der Frühling in dem stillern
Sturmbefreiten Aether schwebt!
Wie die Nachtigall mit Trillern
Weiße Blüthen hebt!
Ach, wie lieblichblühend ist die Flur!
Wie elysisch die Natur!
Doch ich fühle keinen Maien,
Keinen Junius.
Kann den Jüngling ein Olympus freuen,
Ohne deinen Kuß?
Drohend steh' ich hier, wie Werther,
Mit dem Mordgewehr,
Alle Haine, Thäler, Oerter
Liegen um mich freudenleer!
Denn nicht ich, en andrer
War's, den,
Donnre, Mordgewehr! – ich sinke! – Wandrer,
Liebe hat den Jüngling hier entseelt.

Meter: trochaic
XXXVIII. Zdali ty jsi byla první,
by Josef Uhlíř

Zdali ty jsi byla první,
Již jsem vroucně miloval?
Zdali první, již jsem sobě
Za života družku přál? –
Nač se po tom stále tážeš? –
Řekni, zda-li hřích to byl,
Že jsem z jara od violky
K pomněnce se naklonil?
A když v pokročilé vesně
Květ se mladé růže rděl,
Zda-li hřích to, první kvítka
Že jsem lehce oželel?
Tak mě krásou, vůní libou
Ona růže dojala,
Že má touha k jiným kvítkům
Od té doby přestala.
A ty’s ona růže vonná,
K níž se budu věčně znát;
Jen se, prosím, nechtěj dále
Na mé staré lásky ptát.

Meter: trochaic
Llanto, presunción, culto y tristeza amorosa
by Quevedo

Esforzaron mis ojos la corriente
de este, si fértil, apacible río;
y cantando frené su curso y brío:
¡tanto puede el dolor en un ausente!
Mireme incendio en esta clara fuente
antes que al prendiese yelo frío,
y vi que no es tan fiero el rostro mío
que manche, ardiendo, el oro de tu frente.
Cubrió nube de incienso tus altares,
coronelos de espigas en manojos,
sequé, crecí con llanto y fuego a Henares.
Hoy me fuerzan mi pena y tus enojos
(tal es por ti mi llanto) a ver dos mares
en un arroyo, viendo mis dos ojos.

Meter: polymetric
PŘI POHLEDU Z TOČNÍKA.
by Josef Merhaut

Ten kraj je pustý, jak by včera ještě
byla šla nad ním sucha, krupobití
a velké deště.
Ó je to smutek, co tu v zem se řítí,
kde jíní padá v žita zaoraná
a v škarpy u cest suché lupení!...
To bylo v jeseni
za pochmurného, studeného rána.
Já nedíval se tenkrát sám v tu zemi.
Zde někdo byl, kdo hluboko as cítí
a patřil němý.
Snad Bůh, snad poutník, jenž sem zbloudil z žití –
však byl tu kdos – a potom zmizel v dáli,
dřív, nežli já jsem na vrch vystoupil:
já nevím, kdo to byl –
však v trávě po něm velké slzy plály...

Meter: iambic
- LVII -
by Argensola

Pon, Lice, tus cabellos, con lejías
de venerables, si no rubios, rojos;
que el tiempo vengador busca despojos,
y no para volver huyen los días.
Ya las mejillas, que abultar porfías,
cierra en perfiles lánguidos y flojos;
su hermosa atrocidad robó a los ojos,
y aprisa te desarma las encías.
Pero tú acude por socorro al arte,
que, aun con sus fraudes, quiero que defiendas
al desengaño descortés la entrada;
con pacto (y por tu bien), que no pretendas
reducir a ruinas ser amada,
sino es de ti, sí puedes engañarte.

Meter: iambic
- XXXIX - En la muerte de la Excelentísima Señora Marquesa de Mancera
by Juana Ines de La Cruz

De la beldad de Laura enamorados
los Cielos, le robaron a su altura,
porque no era decente a su luz pura,
ilustrar estos valles desdichados.
O porque los Mortales engañados,
de su cuerpo en la hermosa arquitectura,
admirados de ver tanta hermosura,
no se juzgasen bienaventurados,
Nació donde el Oriente el rojo velo
corre al nacer el Astro rubicundo,
y murió, donde con ardiente anhelo
da sepulcro a su luz el mar profundo,
que fue preciso a su divino vuelo,
que diese como Sol la vuelta al Mundo.

Meter: polymetric
XiV.
by Johann Jacob Bodmer

Zween Spießgesellen waren gut
Von Worten, aber nicht von Muth.
Sie giengen izt durch einen Wald,
Gefahr war nah und
Da sagten beyde auf den Eid,
Sie wollten mit Aufrichtigkeit
Zusammenhalten, bis zum Tod.
Der eine Freund war braun, der andre roth.
Weil sie in dieser Rede sind,
Kömmt träges Schritts ein Bär gegangen.
Der Rothe wartet nicht, ihn zu empfangen,
Er klimmt auf einen Baum geschwind.
Der Braune kam in grosse Noth;
Er stellt sich an, als wär er todt.
Er rührt sich weder hin noch her.
Bedachtsam kam zu ihm der Bär,
Wo er am Boden lag, der Länge nach gestreckt,
Er hält ihn für ein Aas, das längst verreckt.
Er wirfft ihn um, und riecht ihn an.
Zulezt gieng er davon, und ließ den todten Mann.
Dieß alles sah der rothe Spießgeselle;
Er gieng vom Baum herab zur Stelle,
Und sprach zu seinem Freund: Ey mein!
Was mogte das Geraune seyn?
Was raunte dir der kluge Bär?
Ich sah wohl auf dem Baum daß er
Zu deinen Ohren hielt den Mund;
Hat er dich was gelehrt, so thu mirs kund.
Der Braune sprach; Ja freylich raunt er mir,
Und was er mir geraunt, das raun ich dir,
Er sagte: Meide den, (das ist mein Rath,)
Der auf den Baum geflüchtet hat:
Denn geht es ernstlich an die Noth,
So läßt er dich, denn er ist roth.

Meter: iambic
Čtenáři
by Jiří Mahen

Tu píseň, kterou číst zde budeš,
jsem neskládal jen pro tebe,
tu píseň jednou prožili jsme
až někde u vrat do nebe.
Je chvatně psána, rychle tkána,
že pro všechny, to vycítíš.
Chvílemi báli jsme se rána,
že zítra bude pozdě již.
Když na ty chvíle myslím nyní,
je mně, že v okně pokoje
kdos velký na mne čeká s lodí,
s níž pryč musíme do boje,
kříž v okně na stěžeň se mění,
svit lampy dole z ulice
jak plachta vzlétá na znamení,
že zavřískne i polnice.
Co s vámi, řádky? Nejraději
bych větrům dal vás, papíry!
Ať chytne si je, kdo si říká,
že s chamradí spí běs víry.
Ten stěžeň v okně vyndáme-li,
i prapor moh’ by z něho být:
ty hory více na mně chtěly,
než veršem dá se vyslovit!

Meter: iambic
- XLIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Con estilo inmortal voy escribiendo
lo que estuviste, amiga, anoche hablando,
así lo estaba el alma señalando
al tiempo que lo estabas tú diciendo.
El seso y la memoria voy perdiendo,
la libertad perdida no cobrando,
y tú de no perderla estás jurando
al tiempo que me ves estar muriendo.
¿Qué pretendes hacer, dulce enemiga,
con la fingida paz que dan tus ojos?
Ves un pastor aquí ha muerto rendido.
Entrégate, tirana, en mis despojos,
que no plega al amor por mí se diga
que contra tu querer vida he querido.

Meter: iambic
Soneto
by Violante do Ceo

No por ser entre espinas producida
de la rosa feliz, la pompa hermosa,
deja de ser la coronada rosa
reina de la república florida
Así vos, que a la rosa parecida,
nacistes de una planta rigurosa,
no dejastes de ser, Virgen gloriosa,
reina de la región esclarecida.
Y pues para quedar de gracia llena,
tal flor de tal espina se levanta,
¿quién duda, aunque cual vos no hay flor amena,
que no suele la idea sacrosanta
en terreno vergel, selva terrena,
para escoger la flor, mirar la planta?

Meter: polymetric
Růže na Kriváni. (II.)
by Josef Václav Frič

Kriváni s tou svou hlavou co rok bílou,
co rok se snoubíš zase s novou milou,
co rok ji pochováváš, oplakáváš,
a zase nové vstříc se zelenáváš.
Pro člověka takové lásky není,
ten mívá jenom jedno potěšení!
Vyběhl z dědiny,
spěje do výšiny;
v strachu hledí za ním
lidé z úvaliny.
Zlá to cesta vzhůru,
co krok v sníh se boří, –
však tam na temeni
již ten kámen hoří! –
Na kameni, v mechu zlatém,
v ohni, jako v lůně svatém,
plane čarodějná růže,
ta, jež dívce odpomůže.
Pro bůh, stezky jsou neznámé,
cesta kluzká tam se láme;
skoku třeba – propadá se –
opět z ledu vymahá se.
Před nim za nim sníh se trhá,
v sráznou dolinu se vrhá:
lehké noze můstek tvoře
pod pádnou se v propast noře.
Náhle trhne se od skály
svůdný most, balvan roztálý – –
v strašnou prohlubeň se ztrácí
a náš hoch za ním se kácí:
V čas chytit se za křovinu,
v strachu hledí v prohlubinu. –
Hrůza! – nazpět víc nemůže –
ale před ním v ohni růže!
„Oj, ty osudnice žasná,
jak jsi svůdná, jak jsi krásná;
má jsi, má, ty spáso bolů,
s tebou musím, musím dolů!“ –
S chatrčí, z níž dým se vinul,
s tou se loučil, nežli zhynul,
ještě kloboučkem zatočil,
zlíbal růži pak a – skočil. –
A lid žehnaje se
k děvinu spěl lůži,
klada jí na spánky
skrvavenou růži. –
A děva ze spánku se probudila,
jak slunko zrána, zdráva poskočila –
uvítat chtěla jarní údolíčko –
a ještě někoho. – Bídné srdíčko!
propadlo jediné tvé potěšení,
ten krásný svět jen v žalost se ti změní.

Meter: trochaic
48. Na zamilovaného.
by Matěj Josef Sychra

„Můj andílku!“ říkáš holce.
Anděl jest, však anděl zhoubce.

Meter: trochaic
Compasión
by Federico Balart

Tú lo sabes, Señor, mi vida entera
gasté buscando el bien con fe segura,
y elevando los ojos a esa altura
de donde el alma tu favor espera;
mas, bajo el hueco de la torva esfera,
temblando de ansiedad y de pavura,
sondé sin fruto la tiniebla impura
donde ni un rayo tuyo reverbera
¡Ay! Aunque agudo siento los
                     dolores
que, en tanta confusión y duda tanta,
sufrí pisando abrojos punzadores,
más mi afligido corazón quebranta
recordar el estrago de las flores
que, andando a ciegas, estrujó mi planta

Meter: iambic
- XLIII -
by Fernando de Herrera

Tú, que con la robusta y ancha frente
y grandes hombros sustentaste, alzado,
rey africano, todo el consagrado
cerco de las estrellas reluciente;
y tú, que cuando Atlante temblar siente
la inmensa carga, sin doblar cansado
el vigor de tu cuello, levantado,
sufriste tanto peso osadamente,
yo no os envidio, aunque en la grandeza
y en valor desigual, porque el sereno
cielo y estrellas, do el Amor se cría
y donde reina eterna la belleza,
sostuve glorioso y de bien lleno
cuanto sufrió la corta suerte mía.

Meter: polymetric
Riesgo de celebrar la hermosura de las tontas
by Quevedo

Sol os llamó mi lengua pecadora,
y desmintiome a boca llena el cielo;
luz os dije que dábades al suelo,
y opúsose un candil, que alumbra y llora.
Tan creído tuviste ser aurora,
que amanecer quisiste con desvelo;
en vos llamé rubí lo que mi abuelo
llamara labio y jeta comedora.
Codicia os puse de vender los dientes,
diciendo que eran perlas; por ser bellos,
llamé los rizos minas de oro ardientes.
Pero si fueran oro los cabellos,
calvo su casco fuera, y, diligentes,
mis dedos los pelaran por vendellos.

Meter: iambic
- LV -
by Juan Boscan

Dulce reposo de mi entendimiento;
dulce placer fundado sobre bueno;
dulce saber, que de saber soy lleno,
pues tengo de mi bien conocimiento.
Dulce gozar de un dulce sentimiento,
viendo mi cielo estar claro y sereno,
y dulce resolver sobre mi seno,
con firme concluir, que estoy contento.
Dulce gustar de un no sé qué sin nombre,
que Amor dentro en mi alma poner quiso,
cuando mi mal sanó con gran renombre.
Dulce pensar que estoy en paraíso,
sino que, en fin, me acuerdo que soy hombre,
y en las cosas del mundo tomo aviso.

Meter: polymetric
- LXVII -
by Fcode Borja

Al golpe invicto de tu brazo fuerte,
emulación del rayo de la esfera,
rindió su aliento la intratable fiera,
perdió la vida, ennobleció la muerte.
No estrecha tanto el límite la suerte;
pues lo que honor en un contrario fuera,
es dicha en quien ingrata no venera
aquel favor, que entre la sangre vierte.
O fue temor, o natural respeto,
sujetarle primero, que atrevida,
la bárbara fiereza se lo estorbe.
Amor te dio el aplauso del efeto,
que no es admiración rendir la vida,
a quien sujeta la cerviz al orbe.

Meter: iambic
Ripios ratoniles
by Augusto E. Madan

Roedores, retened recalcitrantes
rústicos rumorcillos requirentes;
repoblando, rebeldes reverentes,
recónditos rincones rezumantes
Rastreras ratoneras rutilantes
reporten ratonismos repelentes,
rebanando rumiantes reincidentes,
reprimiendo retozos rechinantes
Rencores resistid reconcentrados,
republicanas ratas repentistas,
rufianes ratoncillos rezagados.
Resolviendo reductos rigoristas
repuestos roncaréis regocijados,
¡respetables ratones reformistas!

Meter: polymetric
1L: Eh' als der ernste Gott mitt plitz vnd schwefell regen
by Andreas Gryphius

Eh' als der ernste Gott mitt plitz vnd schwefell regen
Mitt fewer pech vnd sturm hatt Sodom vmbgekehrt
Eh' erd vnd Himmel kracht vor seines eyvers schwerdt/
Eh' als er Zeboim lies in die asche legen;
Eh' als die heisse lufft erklang von donnerschlägen;
Eh' er auff Adama sein rüsthaus außgelert
Eh' als Gomorrha noch von flammen auffgezehrt;
Mus Loth mitt Weib vnd Kind von dannen sich bewegen.
In dem der brandt entsteht/ vnd sein besturtzt gemahl
Mitt vmb gekehrten aug erblickt wie vber all
Mitt loh' vnd lichter glutt die häuser sind gekrönet;
Fühlt sie das threnen saltz aus ihren augen rint/
Vnd sie/ sie selbst wirdt saltz. Vnd ehr sie sich besinnt/
Ist durch die weise straff ihr vorwitz ausgesöhnet.

Meter: iambic