PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Der Herbst
by Gustav Sack

So komm, du wilder West,
und sing geheimnisvoll und runenkundig
in meinen Kiefern und Wacholderbüschen
das uralt düstere Jahreslied des Todes!
Und reiß aus meinem Herz des Sommers Freuden,
reiß sie gleich müd gewordenen Blättern ab,
auf daß mein Fuß sie raschelnd von sich stoße.
So wie von jenem Ahorn taumelnd dort
die schwarzgefleckten Blätter landwärts wirbeln,
laß all des Sommers gaukelnde Gestalten
zu krausen Scharen windgewiegt
ins graue Land Vergessenheit hinflattern!
Und dann, oh West, oh wilder West,
saug aus des Weltmeers weitgeebbten Brüsten
dir Sturmeskräfte hoch und schleudere mich
hohnlachend jenen Spukgestalten nach
und brause, laut aus vollen Lungen tobend,
über das Sommerglück, das du zerstört!

Meter: iambic
8. Růže Vesnou pěstovaná
by Vincenc Furch

Růže Vesnou pěstovaná
Sadem libě zavívá –
Přemilostnáť cudná panna,
Všeho míru obdiva.
Růže jedna každá vadne.
Budiž sebe krásnější,
Tajný její oheň schladne –
Panna ale vzácnější.
Není panna kvítko země,
K ní přistoupne anjel němě:
A jeho políbení
Pro nebe ji promění.

Meter: trochaic
Má touha.
by František Cajthaml-Liberté

V poušť smutnou života kyne mi
zdaleka oasy kvítí,
zdaleka paprsek červený
na cestu trnitou svítí.
Nechtěl bych světem se plahočit,
život můj vrak byl by pouhý,
kdyby mne nehnala do boje
myšlenka blažené touhy.
Já toužím po modrém blankytu,
když hynu ve bídné kobě,
já toužím po chrámu sbratření,
jejž lidstvo postaví sobě.

Meter: dactylic
NA PRAHU RÁJE.
by Josef Václav Sládek

KU prahu ráje v slunečnu i chladu,
ve zlatých snech i bouřném vlnobití,
v lásce a záští prahnem celé žití
od slunce východu až do západu.
Ku prahu ráje v slunečnu i chladu,
v klidu i bouři prah’ jsem celé žití –
srazilo stokrát zpět mne vlnobití,
– až stanul jsem u slunečného hradu.
Na prahu ráje v slunečnu i hluši
staneme všichni! – Andělé jsou němi –
Bůh slituje se: Vpusťte sem tu duši!
V tom chmurný objeví se anděl v zlaté bráně
to náš je mrazný hled! ty vzpurné lidské skráně!
– a jednou ranou zpět nás srazí k zemi!

Meter: iambic
Immaculata.
by Xaver Dvořák

Zem mizí pod Tebou juž v tmavém stínu,
jak světlý zjev se vznášíš k nebesům;
Tvé oko září plno sladkých dum
a touhou hoří vroucí po Tvém Synu.
Ach, brzy odpočineš v Jeho klínu,
číš slastí věčných skloní ke Tvým rtům;
juž v ústret poslal archandělů tlum
a s lilijemi zástup serafínů.
A kolem Tebe tryská jas a víří:
teď roste v nekonečno cizích světů,
že hvězdy září jako zlaté chmýří,
a pod Tvou nohou měsíc stříbrem hoří –
ach, co jest proti lilje květu,
jenž nad sníh čistší z duše Tvé se noří?!

Meter: iambic
SONETO
by Rubén Darío

Este gran don Ramón, de las barbas de chivo,
cuya sonrisa es la flor de su figura,
parece un viejo dios, altanero y esquivo,
que se animase en la frialdad de su escultura.
El cobre de sus ojos por instantes fulgura
y da una llama roja tras un ramo de olivo.
Tengo la sensación de que siento y que vivo
a su lado una vida más intensa y más dura.
Este gran don Ramón del Valle-Inclán me inquieta,
y a través del zodíaco de mis versos actuales
se me esfuma en radiosas visiones de poeta,
o se me rompe en un fracaso de cristales.
Yo lo he visto arrancarse del pecho la saeta
que le lanzan los siete pecados capitales.

Meter: polymetric
VEČER. –
by Jaroslav Havlíček

Z šedavých dálek táhly dlouhé stíny,
na větve šumící si sedaly,
a s klenby nebes ozářené lunou
veliké hvězdy tiše padaly.
Kdos neznámý se z temna houští díval,
mlh' z lesů snících vlály fábory
a tiché vzdechy dýchajících rolí
unášel vánek modré za hory.

Meter: iambic
VĚČNÝ REFRAIN.
by Jaroslav Vrchlický

List svadlý, který depce
tvá noha, zticha šepce:
zhynem!
Květ aster na záhonu
si vzdychne v léta sklonu:
zhynem!
Ve mlhy padající
dí hvězda ku měsíci:
zhynem!
Ba vlna zahovoří
ku sestře cestou k moři:
zhynem!
Dí máj v svém usmívání
i léto ve svém plání:
zhynem!
K zimě se jeseň chýlí,
a z větrů strun to kvílí:
zhynem!
Ba srdce tvého tmavý
a nestejný tluk praví:
zhynem!
Kyvadlo hodin zticha
svým taktem stále vzdychá:
zhynem!
Sad květný, skála holá
i kolo k dlažbě volá:
zhynem!
A dómy, štíty hradu
zní o zmaru a pádu:
zhynem!
Tak prostorem a časy
se valí chmurné hlasy:
zhynem!
Vlá růžemi i blínem
a světlem jako stínem:
zhynem!

Meter: iambic
- CVIII -
by Fernando de Herrera

Llegado al fin de cierto desengaño,
¿qué debo hacer más en mi tormento,
sino mostrar el ciego entendimiento
el error de su curso, siempre extraño?
Desespero, no temo ya algún daño,
huyo, osando en el mal mi perdimiento;
y aunque no gusto bien el bien que siento,
huelgo hallarme libre de mi engaño.
Mas todo es vanidad, todo es braveza,
de estos mis pensamientos desvalidos,
que con cualquier favor harán mudanza.
Mal excusar ya puedo mi flaqueza
si amor a mis mejores dos sentidos
promete viva lumbre de esperanza.

Meter: iambic
Prý láska lidi pobádá
by František Ladislav Menhard

Prý láska lidi pobádá
ku činům velký, smělým –
že vždycky se tak nestává,
já sám též toho želím.
Mnohého, jenž by duchem svým
byl přines’ lidstvu štěstí,
a před sebou měl velký cíl,
již uvedla na scestí.
Ten myslil pak jen na sebe,
po „chlebíčku“ se pídil,
a jednu jenom starosť měl:
jak by si „hnízdo“ zřídil.
Na lidstvo, na svět zapomněl,
jen po své toužil krásce, –
a tak již mnohý velký plán
nalezl hrob svůj v lásce.

Meter: iambic
Epitalamio ancestral
by Julio Herrera y Reissig

Con pompas de brahmánicas unciones,
abrióse el lecho de tus primaveras,
ante un lúbrico rito de panteras
y una erección de símbolos varones.
Al trágico fulgor de los hachones,
ondeó la danza de las bayaderas,
por entre una apoteosis de banderas
y de un siniestro trueno de leones.
Ardió el epitalamio de tu paso,
un himno de trompetas fulgurantes
Sobre mi corazón los hierofantes
urgieron tu sandalia, urna de raso,
a tiempo que cien blancos elefantes
enroscaron su trompa hacia el ocaso

Meter: iambic
- XXIX - División, tributo nacional
by Pedro Soto de Rojas

Allá dejé mi corazón atado
dentro de vuestro pecho, en mi partida
y por dulce principio de mi vida
guardo del vuestro el singular traslado.
Con vos unido estoy, aunque apartado,
sin que pesada intermisión lo impida,
que de amistad por Ebos extendida
montes penetra el curso dilatado.
Bien es que el alma sensitiva aprieta
y de hambre y sed en esta ausencia muere,
porque le quitan su porción perfecta;
mas oficiando la razón infiere
(y le propone) que nació sujeta
a división de lo que bien se quiere.

Meter: iambic
- 76 -
by Lope de Vega

De la abrasada Eclíptica, que ignora,
intrépido corrió las líneas de oro;
moro infeliz, a quien el verde coro,
vio sol, rayo temió, difunto llora.
Centellas, perlas no, vertió el Aurora,
llamas el Pez Austral, bombas el Toro,
Etnas la nieve del Atlante Moro,
la mar incendios, y cenizas Flora.
Así me levantó, y a la presencia
llegué de un sol, así también me asombra,
cayendo en noche eterna de su ausencia.
Así a los dos el Po Phaetontes nombra,
pero muertos con esta diferencia,
que él quiso ser el sol, y yo la sombra.

Meter: iambic
TEMPORA MUTANTUR. (I.)
by Jaroslav Vrchlický

Kdys o lásku jsem Boha prosil,
každému padal do náruče;
v les nadarmo jsem dříví nosil,
teď prosím jen o krůpěj žluče.
Neb s láskou – dím to mezi náma –
je hotov brzy člověk v žití,
ta dáma mnoho chce a klamá,
to ambra, která nenasytí.
A srdce hladovo je stále,
v něm touhy plamen věčně žhavý,
a život valčík v karnevale
a pouze žluč – ta dobře tráví.
Tož prosím, pane na výsosti,
bych na tvém slavném hodokvasu
moh strávit maso jako kosti
a nemusil se báti času,
jenž, lačný pes tvůj, stále čichá
a hosty tvé pod stolem tahá;
platí-li něco mužná pýcha,
platí-li něco k výši snaha:
Ať v buben změny bez ustání
Smrt, tambor, hnáty svými tluče:
Ne soucit víc, ne milování,
jen žluče dej mi, hodně žluče!

Meter: iambic
XXVI. BALLATA, PSANÁ J. S. MACHAROVI, PO PŘEČTENÍ „LETNÍCH SONETŮ“.
by Jaroslav Vrchlický

Přec díváme se jinak na ten svět,
co jemu lhostejné, nám často k pláči,
co jemu drahé, na úsměv nám stačí,
co jemu tret, nám spasný amulet.
Co jemu ničím, nám je často vším.
A věrnou v své když cítíme jen ruku,
co nám je nepřízeň i zloba času?
Vše splyne v posled v obraz, tón a rým
a dissonance ztají ve souzvuku
a žebráci my při života kvasu,
co jiný nemá, hltáme přec – krásu.
Tou zpití, nechť nás kolem všecko klame,
druh druhu pochodně si podáváme –
Přec díváme se jinak na ten svět!

Meter: iambic
Lygdamis
by Johann Joachim Ewald

Als neulich Lygdamis die hohe Schul verließ,
Und eine junge Frau sein artig Wesen prieß,
Sprach er entzückt:

Meter: iambic
Dozvuk.
by Jan Václav Tůma

Vy melodie svaté, žalem rozechvěné,
vy v srdci pěvce všeho lidstva bědy,
vy zvuky věčné lásky, bolem zubožené,
už zníte zas – však plačte naposledy!
Jeť marné slovo z hloubky nedostihlé,
je mrtvý tón, jak břečťan nade rumy,
když bol jen hlouběji se v srdce noří,
a duši v troskách nikdo nerozumí.
Tak pěvec sám; a ve tmách o půlnoci
nad hrobem ideálu s duší skrvavenou
si soucit hledá, ve tmách – o půlnoci –
a ve tmách lidstva – s touhou otrávenou.
Po nebi hledá – marně hledá zrak,
a k zemi padne – beznadějně – v hrob,
a tu i tam do duše mrak a mrak
mu žalost věčnou nese do útrob.
On nepěje; snad vymřel lyry hlas;
on nehledá ho víc, k zemi se kloní,
a mezi hroby marně hledá zas,
a srdce, oko horkou slzu roní!
A znáš ten bol, jenž v době osamělé
ti srdce roztoužené uchvátil
a zanes’ do věčného nekonečna,
aby je nikdy, nikdy nevrátil?
Ó tu jseš nešťasten, a přece v světě rád,
a opuštěný lkáš ve troskách svého blaha,
a v hoři tom bys chtěl svět celý objímat,
však ten se směje jen, že marná tvoje snaha!
A plakal-lis kdy slzy neštěstí
a lásku rosil slzou bolestnou,
a když pěl slavík píseň milostnou,
rozuměl teskné jeho pověsti;
a slyšel’s-li, jak teskně zefyr pláče,
nad růží zemřelou, již spálil mráz,
pak víš, že všechen bol, nešťastné lásky hlas,
a celé srdce, duši stísněnou ta slza kryje,
již pěvec uronil ve tmách, v půlnoční čas.
Ta slza věnec jest, jejž z bolu srdce vije
nad hrobem lásky své, bytosti neznámé,
toť píseň pohřební, již sami zpíváme,
když srdce hořem utrápeno zmírá. –
Ne píseň poví ti, že pěvce žalost svírá,
ne slova smutný zvuk, ne líce zjev;
znáť pěvec nešťastný též tajný zpěv,
jejž jemu jen dal bůh a láska jeho,
když spatřil krásu kouzla neznámého
a zas ji stratil v říši nekonečné!
A neznáš pěvce bol, nepoznáš věčně,
když neviděl’s, jak pro lidstvo, pro lásku, pláče!

Meter: iambic
34.
by Johann Gottfried Herder

Eine feine, glatte Maus
Suchte sich in stolzer Jugend
Eine Braut aus.
Und wie jeder Freier begann,
Fing sie hoch an:
»meine Braut, sie sei von Tugend,
Schöne, Wärme, Wonne!
Kurz, sie sei die Jungfrau – Sonne!«
Eine Weile blieb sie stehn.
»hör es, hohe Jungfrau Sonne!
Doch sie will es nicht verstehn,
Ist so stolz, hm! und so warm
Dünkt mich ihr im Arm.
Laß sie! ich will weiter gehn.
Die eben dort vorüberzieht
Und ebenso wie ich die stolze Sonne flieht
Und, wie ich merke, selbst die Sonne dämpft
Und mit ihr kämpft –
Sei, hohe Wolke, mir zur Braut
In Deinem Schooß vertraut!«
Die Wolke öffnet' ihren Schooß
Und regnete drauf los.
»die hohe Braut ist naß,
Ein leckes Faß!«
Kurz, die klug gewaschne Maus
Ging in ihr Loch
Und sucht' sich eine Mäusin aus
Und hat sie noch.
Laßt ihn nur, den Brausewind!
Er wird werden, was wir sind.
Kein Herr Student
Thut's minder als auf Präsident,
Auf Leibarzt oder Suprint'dent;
Zuletzt wird er wo Küster
Oder Philister.

Meter: polymetric
A la muerte del Almirante de Castilla
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Aquel que lleno el Orbe con su aliento,
yace despojo de la muerte fiera,
y de esta helada, si legal hoguera,
es estrecha inscripción el vago viento.
No te acerques, o huésped, poco atento,
a este polvo, que el tiempo le venera,
su nombre escucharás adonde quiera,
delito es fatigar el monumento.
Triunfos incluye aquí, sordo el destino,
a quien la vista humana no se atreve,
y la fama inmortal los eterniza.
Pero ya que viniste, o peregrino,
descubre sin temor el mármol breve,
que aun le dura el agrado a la ceniza.

Meter: polymetric
¡No miento!
by Carlos Valverde López

Ya la escucho venir, ya la presiento,
el pelo ensortijado, caracoles
sus rizos azabaches, girasoles
bordando filigranas en el viento
¿Y sus ojos? ¿Pensáis que me lo invento?
¡escarabajos negros!, son faroles,
luciérnagas ¡no miento! dos crisoles
en que fundir mi eterno desaliento
¿Y sus manos? Mariposas de seda,
libélulas que danzan incesantes
y vuelan a libar mi rosaleda
¿Y su boca? Dos pétalos brillantes,
un corazón abierto en el que hospeda
almíbares y besos fascinantes

Meter: iambic
230. Die höchste Benedeyung.
by Angelus Silesius

Kein Mensch hat niemals Gott so hoch Gebenedeyt/
Alß der jhm/ daß er jhn zum Sohn gebührt/ verleiht.

Meter: iambic
- CLXIII -
by Gutierre de Cetina

Por los ojos amor entra y derrama
en el alma un ardor que la enflaquece;
el ansia de gozar, fuego parece;
templada obstinación su fuerza trama.
De un hijo que amor tiene, el cual se llama
deseo, la esperanza nace y crece;
mas contra el hijo y nieta el hado ofrece
un bastardo temor que los desama.
El fin que amor pretende es ser amado;
temor, que a ningún bien del padre alcanza,
viene contra los dos acompañado
de enojos, de sospechas, de mudanza,
desdén, ingratitud, celos, cuidado,
armado de mortal desconfianza.

Meter: iambic
RŮŽE SAADIHO.
by Jaroslav Vrchlický

Po dobrých skutcích jsem jak po rose vždy práhnul.
Kdys děcku sirotku jsem z nohy trn vytáhnul.
Tu v noci ve spánku přede mnou prorok stanul,
mne pojal za ruku, nad etherem, jenž planul,
ráj ukázal mi, v něm tisíce růží plály,
jak lesy tměly se a ve vůni se smály,
a ke mně zašeptal: Ó viz tu, boží muži,
co z trnu jednoho plá tobě vonných růží!

Meter: polymetric
CANTO A FILIPINAS
by Remigio S. Jocson

Mi patria Filipinas, es un nido de ensueños,
Un jardín encantado, de dulces sampaguitas,
Cuya esencia embalsama mis dolores y cuitas,
Y despierta en mi pecho suspiros halagüeños.
Como buen filipino, yo, todos mis empeños
Y energías consagro a las glorias benditas
De mi sagrada patria. ¡Madre!, si necesitas
La sangre de mis venas y el numen de mis sueños,
Todos han de ser tuyos, por tu progreso y gloria,
Porque constantemente es mi filosofía
Adorar a mi patria, con loca idolatría,
Para que al escribirse el libro de su historia
Con las sienes enhiestas, sea mi ejecutoria
Haber podido darte un salmo de armonía.

Meter: anapestic
Der Stieglitz und der Sperling
by Friedrich von Hagedorn

Der Schönen nach der Welt,
Die unser Lob erhält
Und, voller Dankbarkeit,
Uns holde Mäulchen leiht,
Die jeder, der recht liebt,
Ihr zehnfach wiedergibt;
Der weiht sich insgeheim
Ein jugendlicher Reim,
Den, ohne Neid und Groll,
Kein Alter lesen soll.
Du kennst den stillen Wald,
Der Freuden Aufenthalt,
Die Einsamkeit und Nacht
Nur Kennern schöner macht.
Dort, wo ich dir im Thal
Die letzten Küsse stahl,
Dort ahmet Laub und Bach
Den Schmätzchen rauschend nach;
Dort lockten Lieb' und Mai
Die Vögel jüngst herbei.
Man sagt, daß in der Schaar
Ein junges Weibchen war,
Ein Vogel deiner Art,
Nett, schalkhaft, hüpfend, zart,
Der kaum das Nest verließ,
Die ersten Federn wies,
Dem, der ihn artig fand,
Nur spielend widerstand,
Und dennoch meisterlich
Der Leidenschaft entwich.
Ein Stieglitz, dessen Tracht
Die Vögel neidisch macht,
Klagt seufzend seine Pein,
Und hofft erhört zu sein.
Ach! spricht er, lenkte sich
Doch deine Huld auf mich;
So würde meine Treu'
Mit jedem Tage neu,
Die deiner Artigkeit
Mein Herz auf ewig weiht!
Wenn meiner Töne Spiel
Dir jemals wohlgefiel;
Wenn vielen reizend klang,
Was dein Verehrer sang:
So soll der ganze Hain
Hinfort ein Zeuge sein,
Daß mir kein Lied entfällt,
Das nicht dein Lob enthält.
Der nahe Wiederhall
Vermehr' es überall!
Ein Sperling ruft ihm zu:
Ich singe nicht wie du.
Wer aber zweifelt dran,
Daß ich gefallen kann?
Die mir sich frei ergibt,
Wird auch von mir geliebt,
Und die geliebet ist,
Wird oft von mir geküßt,
Und die mein Kuß belehrt,
Ist hundert Lieder werth.
Wer glaubet, daß ein Kuß
Viel Süßes wirken muß,
Viel seltne Lust verspricht,
Mich dünkt, der irret nicht.
Das Weibchen sah allein
Die große Wahrheit ein:
Des Sängers Treu' und Kunst
Erwirbt nicht ihre Gunst.
Ein schneller Seitenblick
Verräth des Sperlings Glück.
Sie schwingt sich bald empor,
Kömmt ihrem Spatz zuvor,
Und fliegt mit frohem Sinn
Zur hohlen Weide hin.
Er nimmt sie in sein Nest,
Und hält ein Liebesfest,
Dem keine Freude fehlt,
Weil die nur ihn erwählt,
Die in der ganzen Schaar
Die Allerschönste war.
Der Adler herrscht und raubt,
Das ist der Macht erlaubt;
Der königliche Pfau
Trägt seinen Schweif zur Schau;
Der muntre Kranich wacht;
Der Falk' siegt in der Schlacht;
Die kleine Nachtigall
Scherzt mit dem Wiederhall:
Ein Sperling liebt, und küßt;
Sagt, ob er glücklich ist?

Meter: iambic
1L: Und das ist ja durch's ganze Land
by Adolf Glaßbrenner

Und das ist ja durch's ganze Land
Beim Buben und der Maid bekannt,
Daß, wenn ein Stern vom Himmel fährt,
Was schnell man wünschte, wird erhört.
Da wünscht sich nun beim Sternenglanz:
Das Gretchen bald den Myrthenkranz;
Kaum ist der junge Tag heran,
Da hält ihr Liebster um sie an!
Der Eine wünscht sich Glanz und Pracht
Der And're eine süße Nacht,
Der Dritte wünscht sich Dies und Das,
Und Allen wurd's erfüllet baß.
Nur der dies Liedel hat erdacht,
Dem hat es nicht so gut gemacht;
Dem wurde bis auf diese Stund,
Noch keinerlei Erhörung kund.
Denn jüngst zur Nacht da schneuzt es sehr,
Die Sterne flogen hin und her!
Da rief er: Deutschland, schneuze dich
Auch du ein Mal recht ordentlich!

Meter: iambic
- XCV - A la sangre de Cloris
by Joseph de Litala y Castelvi

Al golpe de un acero delicado,
que de Cloris hirió la vena hermosa,
purpúreos hilos de jazmín, y rosa,
en fuente de cristal vio mi cuidado.
Quedé todo suspenso, y admirado,
contemplando la imagen prodigiosa,
que los carmines de la Cipria Diosa,
trocaba por lo cándido y nevado.
Cupidillo acechaba envidioso
de la sangre, que arroja la corriente,
en curso fugitivo, y delicioso.
Y dijo con las glorias impaciente:
el bien como será, si es tan hermoso
el mal, que Clori exhala de doliente.

Meter: polymetric
ČESKÝM DĚTEM.
by Josef Václav Sládek

KDE hlahol zvučí mužných českých slov
a druha druh po mravu otců zdraví,
ať město kryje vás, neb chyše krov,
Bůh žehnej vám, vy mladé české hlavy!
Tak rostete jak našich luhů květ,
jak mladé štěpy v naší ovocnici,
jak mladí orli, než se dají v let,
jak vlasti příští Boží bojovníci.
Vás potřebuje naše rodná zem
jak vláhy, slunce na úhoru vpadlém;
jí sluncem buďte láskou v srdci svém,
čel znojem vláhou, dělnou rukou rádlem.
A bude-li kdy někdo vzít vám chtět,
co posvěceno otcův mohylami,
vlast uchraňte, jak uchránil ji děd
a jako s ním, Bůh také bude s vámi!

Meter: iambic
- L - A la mudanza del tiempo
by Luis Carrilloy Sotomayor

Aún no exceder su madre el cuello exento
miré de aqueste chopo levantado;
sin brazos le vi y sombra, aún no buscado
por ella el caminante o el aliento.
En su niñez le vi; ya el blando viento
resuena entre sus galas abrazado;
galán está, mas de ellas despojado;
a Enero ha de sufrir rigor violento.
Más veces lo veré, si el alma dura
al desusado ardor que ciñe el pecho,
pues su muerte su exceso le asegura.
Esto veré: mas en mi ardor deshecho,
ausente de mi pecho tu hermosura,
no: tal milagro en mí tu rostro ha hecho.

Meter: iambic
12.
by Friedrich von Logau

Als Udus Morgens gieng herfür,
Stand dieser Spruch an seiner Thür:
Es steht diß Haus in Gottes Hand;
Versoffen ists und nicht verbrant.

Meter: iambic
1.
by Justinus Kerner

Wer deinen Tod, du Bruderherz! gesehen,
Dem wird das Sterben Lust;
Gleich Melodie aus fernen Himmelshöhen
Hört' ich das letzte Atmen deiner Brust,
Ein sanftes Säuseln noch – dann war's geschehen.
Nicht Todesschweiß, nicht Kälte war zu fühlen,
So lächelnd und so licht,
Wie eines Müden, den Zephire kühlen,
War nach dem Tod dein liebes Angesicht,
Wie eines Kinds, das träumt von seinen Spielen.
O könnt' ich doch hienieden noch erringen
Auf Engelsflügeln mich emporzuschwingen
In eines Palmtags heil'ges Morgenrot,
Wenn Erd' und Himmel Hosianna singen!
Hier unten kränzt der Lenz aufs neu' die Erde,
Es jubelt Wald und Flur,
Der Vogel singt sein Lied, es tanzt die Herde,
Mich doch bewegt nichts als
Daß, eh' der Tod mir ruft, ich gleich dir werde.

Meter: iambic
Chci život...
by Růžena Jesenská

Chci život na místě smrti,
chci věnce na hlavě nést,
chci slávu horoucích ramen,
chci teplo růžových hvězd.
Chci tiše odevzdat ruku,
jak děcko nechat se vést
pod stromy kvetoucích třešní,
pod světlo nádherných hvězd.
Chci dlouze spočinout ještě
v tom šeru záhadných cest,
snít slabá v ohromné síle
pod mdlobou nesmírných hvězd.

Meter: dactylic
[es waren meine Kindchen]
by Friedrich Rückert

Es waren meine Kindchen
Zu halten nicht im Haus,
Wann mit dem Schäferhündchen,
Die Schafe zogen aus.
Sie hüpften mit den Lämmern
Durch's Feld im Abendschein,
Und trieben dann beim Dämmern
Sich mit der Herd' auch ein.
Nun treibt mit seinen Schafen
Der Schäfer ein und aus;
Ihr habet es verschlafen,
Ihr schlaft auch gar nicht aus!
Doch bei des Abends Dämmern,
Da seh ich hell und klar
Bei ros'gen Wolkenlämmern
Dort ruhn mein Kinderpaar.

Meter: iambic
Voy a encontrar la vida...
by Francisco González Guerrero

Dejo mi alma dormida Yo voy a la Aventura
cabalgando este potro que me dio la ilusión;
no importa que allá lejos,
                  donde la selva oscura
se encuentre un dolor nuevo o un vida mejor
Quizás me den sus mieles los frutos de amargura;
tal ve un panal de oro se purifica al sol;
tal vez, gimiendo el santo fatal de la Locura,
halle, al fin, el camino de la paz interior.
La llave arrojo del jardín de
                  mi pasado
y en el bosque de antaño dejo el alma dormida:
ya tengo otra alma, nueva, ebria de juventud...
Después de los deleites de mi huerto cerrado,
en mi pegaso inquieto voy a encontrar la vida
¡Busca mi huella, hermano, por el sendero azul!

Meter: anapestic
4. „Meč, jen meč!“ to z dálky hlasy,
by Jan Šrámek

„Meč, jen meč!“ to z dálky hlasy,
lidu smělé mluvení;
v meči hledá nové spásy,
staré bídy skončení.
Nevěř, vlasti, nevěř meči,
jsouť to trámy zpuchřelé,
kdo v ně doufá, v kruté seči
snadno v prach si ustele.
Slyš, co Slávy staré hroby,
dávné její úkoří,
slyš, co duch tvé slavné doby
věrným synům hovoří:
„Duchem, duchem dále měřte
k Slávy drahé svatyni,
v duchu práce, boje svěřte
rodu svého bohyni.
Byť-by těla krvácely,
duch je vám zas uléčí,
vrazi zevšad na vás spěli,
duch vám podá bezpečí.
Hrady pevné pobořilo
jedno jeho kynutí,
v rumech nové postavilo
oka jeho mžiknutí.
Rád on štěstí chrámy staví,
kde mu kyne důvěra,
naděje však smělce zbaví,
jichž ho znectí nevěra.“
Proto směle, vlasti moje,
drž se Slávy naděje,
duch ukončí práva boje,
nepřátely rozvěje.

Meter: trochaic
- CCXLIII - A una dama que le pidió alguna cosa suya para cantar
by Gutierre de Cetina

No es sabrosa la música ni es buena,
aunque se cante bien, señora mía,
si de la letra el punto se desvía,
antes causa disgusto, enfado y pena.
Mas si a lo que se canta, acaso suena
la música conforme a su armonía,
en lugar del pesar que el alma cría,
de un dulce imaginar la deja llena.
Vos, que podéis mover al son del canto
los montes, no queráis cantar enojos
ni el secreto dolor de mi cuidado.
Quédese para mí solo mi llanto;
vos cantad la beldad de vuestros ojos:
conformará el cantar con lo cantado.

Meter: iambic
- XVIII -
by Fcode Borja

Ya comienza en abril la Primavera
a dar principio en la quietud del año,
ya de las nieves el dominio extraño
sacude el monte, y baña la ribera.
Ya el agua por los campos extranjera,
hace a las flores tan violento daño,
que fue su nacimiento breve engaño,
que ni a esperar las sombras persevera.
Recógense las aguas, y los prados
se vuelven a vestir hierbas, y flores,
quedando con la ofensa mejorados.
Quien teme pues, injurias, y rigores
se vuelven los que agravian enfrentados,
y quedan los que sufren vencedores.

Meter: iambic
52.  Du must der Himmel seyn.
by Angelus Silesius

Inn Himmel komst du nicht/ (laß nur von dem getüm-
mel)
Du seyst dann selbst zuvor ein lebendiger Himmel.

Meter: iambic
7. Inhalt der Zehn Geboht
by Christian Wernicke

Du must dich im
Und voll von heiliger Begier
Gott
Wie alle Menschen
So

Meter: polymetric