PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
TAK RADOST ČISTÁ V DUŠI PŘILETĚLA...
by Vojtěch Martínek

...Tak radost čistá v duši přiletěla
jen na okamžik jako bílý pták,
perutí šumem měkce nitrem chvěla
a mlhu dýchla v zrak...
Neb věřit nemoh’ jsem, že po dni šerém
v sny hřejný paprsek se zadívá,
že rozlije se chmurným podvečerem
zas píseň zvonivá...
Tak přiletělas náhle, nečekána,
tak udeřilas křídly do oken,
jak nedočkavý paprsk zoře zrána,
jak vidina, jak sen...!
Teď zpíváš sloky o vznícené chvíli,
o mileného těla liniích,
teď vracíš sny, jež dávno v mozek bily
v půlnočních visích mých!
A tiše šeptám, opojen a zmámen:
Ó ptáku prchavý, jenž v stínů rej
jak vodopád jsi pustil záře pramen,
ó stůj, ó neprchej!
Tak tebe zachytím, že síly žádné
z mých dlaní, ptáku, tebe nesprostí,
jen na pár vteřin, než zas temno padne,
mou budeš, radosti!

Meter: iambic
PO NÁVRATU ČESKÝCH STUDENTŮ ZE SOVĚTSKĚHO RUSKA
by Jan Karník

Parlamentu velmi blízko
plevele je semenisko:
Alma mater Carolina
kathedru má pro Lenina.
Spojence v ní statečného
Moskva může získati,
když dle noty Nejedlého
bude mládež pískati.

Meter: trochaic
1L: Ein gut Gedicht ist wie ein schöner Traum,
by Emanuel Geibel

Ein gut Gedicht ist wie ein schöner Traum,
Es zieht dich in sich, und du merkst es kaum;
Es trägt dich mühlos fort durch Raum und Zeit,
Du schaust und trinkst im Schaun Vergessenheit,
Und, gleich als hättest du im Schlaf geruht,
Steigst du erfrischt aus seiner klaren Flut.

Meter: iambic
28.
by Friedrich von Logau

Wer es so meint, wie er redet, redet, wie es Gott gefällt;
Wer es nicht meint, wie er redet, hält es, wies der Teuffel hält.

Meter: polymetric
COMO UN ÁRBOL SIN HOJAS Y SIN FLORES
by Jesús Balmori

Era mi vida un árbol sin hojas y sin flores
Perdido del espacio en las azules lomas;
Pero surgiste tú, amor de mis amores,
Y todo se llenó de cánticos y aromas.
Se cubrieron mis ramas de verde terciopelo.
En mi copa los pájaros escondieron su nido,
El sol besó mi vida desde el azul del cielo,
Y todo fué en mí germen, savia, vida, latido.
Cálida y nueva sangre a mi existencia oscura
Dio amorosa y gentil tu oriental Hermosura,
Tu mirada, tu boca, tu sonrisa, tu olor. . .
¡Y un día, estremecidas mis hojas y mis flores,
Te vieron en mi pecho abriendo tus colores
Como una margarita divina del amor!

Meter: anapestic
[sag', wo nun entbunden]
by Friedrich Rückert

Sag', wo nun entbunden
Geht dein Himmelsflug,
Ob er ist verschwunden
Jener Schmerzenszug,
Den umher am Munde
In der letzten Stunde
Hier dein Antlitz trug?
Hielt mein Aug' umwunden
Nur ein Sinnentrug?
O wie er mir Wunden
In die Seele schlug!
Ja, du hast empfunden
Kurzer Lebensstunden
Langen Schmerz genug.
Doch nun gib mir Kunde,
Du so schön als klug:
Hast du überwunden,
Was vom bittern Krug
Du, um zu gesunden,
Trankst, und ist verschwunden
Nun der Schmerzenszug?

Meter: trochaic
SLZA.
by Josef Václav Sládek

PSÁNO: „Jdeš peklu každou srdce ranou,
neb ráji blíž, – toť zákon pro člověka.“
A srdce: Ráj, či peklo ať naň čeká,
do obou kráčí jednou muky branou.
Psáno: „A každou vzdorem vyoranou
se vráskou brázdíš v muka věkověká.“
A srdce: V požár proud všech slzí stéká,
jež pláče svět, a v úlevu tam kanou.
Psáno: „V den soudu, odplaty a hoře
i spravedlivý v němém strachu stane,
a peklo neochladí slzí moře.“
A srdce: Těžká slza s boží řasy
se vychví pro to moře vyplakané
a věkovitý požár pekel shasí.

Meter: iambic
Doppelheimweh
by Nikolaus Lenau

Zwiefaches Heimweh hält das Herz befangen,
Wenn wir am Rand des steilen Abgrunds stehn
Und in die Grabesnacht hinuntersehn,
Mit trüben Augen, todeshohlen Wangen.
Das Erdenheimweh läßt uns trauern, bangen,
Daß Lust und Leid der Erde muß vergehn;
Das Himmelsheimweh fühlts herüberwehn
Wie Morgenluft, daß wir uns fortverlangen.
Dies Doppelheimweh tönt im Lied der Schwäne,
Zusammenfließt in unsre letzte Träne
Ein leichtes Meiden und ein schweres Scheiden.
Vielleicht ist unser unerforschtes Ich
Vor scharfen Augen nur ein dunkler Strich,
In dem sich wunderbar zwei Welten schneiden.

Meter: iambic
XXX. Z Helikonu Musy, prijďte, pospíchejte,
by Tereza Dubrovská

Z Helikonu Musy, prijďte, pospíchejte,
do věnce ten vavřín svijte s růžemi,
na čelo mu, pyšné, chladný vavřín dejte,
žhavé růže sypte cestou na zemi.
Euterpe a Clio, ódy zazpívejte,
na Parnasse, že jsem, nechať zdá se mi –
s Polymnií moji chválu jeho pějte –
Kalliope v žase nechať oněmí!
Z Helikonu přijďte, sloužit Bohu svému,
oslavte jej všechny, poctu vzdejte jemu,
svoji šíji skloňte před ním v porobě.
A Vy, hvězdy, vzplaňte v nejkrásnějším jase,
cestou sviťte, kudy kráčí na Parnasse
Apollo a Phebus, v jedné osobě.

Meter: trochaic
JANU NERUDOVI. (1.)
by Růžena Jesenská

Měl jsi rád písničky,
náhle jež zazvučí,
bez ptaní, hledání,
jak Pán Bůh poručí.
A když jsi odešel
hluboko pod zem spat,
ach, já ti nemohla
jedinou zazpívat!
Na zámek do srdce
bolest je zavřela,
slzy jen pro tebe –
písní jsem neměla.

Meter: polymetric
- 129 - Al libro La esfera del universo, de Ginés de Rocamora y Torrano
by Lope de Vega

Protógenes, después de conocida
la mano autora de la línea ausente,
dividiola con sombra diferente,
de envidia noble la alma enriquecida.
Pero viéndola Apeles dividida
con diversa color, tan diligente
corrió el pincel, que indivisiblemente
dejó la de Protógenes partida.
Muchos desde este centro líneas tiran
a la circunferencia de la esfera,
describiendo sus orbes celestiales.
Mas hoy las vuestras, don Ginés, admiran,
que sólo el cielo, que cortáis, pudiera
ver con tantas estrellas líneas tales.

Meter: polymetric
10.
by Friedrich von Logau

Werther Freund, du lieber Alter, alt von alten Bidersinnen,
Alt von Jahren, Witz und Ehren, wir sind hier; du bist von hinnen,
Einzunemen Ehr und Gut, das durch Alt-seyn nicht vergeht,
Sondern mit der Ewigkeit immer in die Wette steht.
Alt von Jahren, frisch von Lastern ist die Welt bey unsren Tagen,
Pflegt das Alter zu begehren, Alten aber Hohn zu sagen.
Aber wann der reine Schnee alter Häupter so zerfleust,
Siht man, daß in gantze Länder trübes Wasser sich ergeust.

Meter: trochaic
42.
by Friedrich von Logau

Glicus wolte gerne wissen, ob sein Weib ihm halte Treu;
Solches aber zu erfahren, trägt er gleichwol immer Scheu.

Meter: trochaic
Die gefangne Venus.
 An das Frawen Zimmer.
by Georg Rodolf Weckherlin

Princessin/ deren ehr vnd liebliche geberden/
Vnd deren Tugent pracht ein Paradis auff erdẽ/
Jhr deren leib vnd sehl an allen gaben reich
Seind vnvergleichlich gleich.
Jhr/ deren süsse blick liebreich/ nach ewerm willen/
Die sehlen kan mit trost oder mit forcht erfillen:
Jhr deren angesicht der hertzen süsse waid
Kan stewren meinem layd:
Jhr Göttin/ duldet nicht dz mein Kind da soll hangẽ/
Noch dz Ich (Göttin) selbs bleib spötlich hie gefangẽ:
Dan grösser meine Rew/ wan meine schuld ist groß/
So sprechet mich nu loß.
Mein weinen soll (hoff ich) bald ewer hertz erwarmen;
Weil der ellenden sich die Frawen gern erbarmen:
Die hohe Götter selbs auff eines sünders rew
Der straff jhn lassen frey.
Ich schwör bey ewrem haar/ darein die sehlē schwebē/
Ewerm exempel nach fürhin stehts keusch zu leben/
Vnd vbergib zugleich in ewre wehrte hand
Mein Reich vnd macht zu pfand.

Meter: iambic
ZIMA. (I.)
by Josef Václav Sládek

Je zima mrazná, ledová
v tom českém kraji našem,
a kam jen oko pohledne,
je vše jak pod rubášem.
A mráz se vedral do města,
a mráz do každé chatky,
a kam jen v srdce pohledneš,
je plné jinovatky.

Meter: iambic
ČERNOVÁ
by Viktor Dyk

A mrtvo-li a vzduch je Ztuchlý,
přinese svěžest pušek třesk.
– Ať nad mrtvými jiný truchlí,
já nechci sdílet jeho stesk.
Dny bez výrazu tupě letí,
je v kalu to, co slavno kdys.
– Nech osiřelé žebrat děti.
Exoriare aliquis! –
Střílejte, dokud náboj stačí,
rozsejte v zemi símě dračí.
Vyroste jistě jeho plod.
Ať jiný truchlí, jiný kárá!
Já cítím raděj’ vánek jara
a mstivý hukot jarních vod.

Meter: iambic
Ballada o mladosti.
by Jaroslav Vrchlický

Ach, zda to bylo moje mládí?
Já dlouhým, temným hvozdem jel;
tu slyším, někdo za mnou pádí,
juž večer tu a kraj se tměl.
Já obrátil se – někdo tady,
kdes v houští slední hasnul svit,
les kopyty zněl koně všady,
jak chtěl by kdos mne dohonit.
I myslím: Byl to přelud pouhý,
a dál jdu – ptáka slyším pět.
Ó, znám tu sladkou píseň touhy,
jak zazní, voní každý květ.
V tom vedle cesty dívku vidím,
zde klesla během znavena,
pln soucitu hned k ní krok řídím;
ji zbudí kroků ozvěna.
Zrak v slzách má, zří do zástěrky,
kde trochu hub a brusinek,
řeřábu zkrvavené šperky,
ocúnků bledých smutní vděk.
A slza do zástěrky kane,
a rtové chví se v křeči jen:
„Ach, odpusť mi, víc nemám, pane,
a byl to přece krásný sen.
Já zázrakem se octla v hoře,
ze zlata svítil klenby strop,
kol květů, drahokamů moře
ve labyrintu dlouhých kob.
Já trhala vše a já brala,
až jala mne tůň mrákotná,
pak za mnou zavřela se skála,
zde octla jsem se – samotná.
A hledím v žasu do zástěrky
a hledám ten svůj vzácný lup:
ach, ocúnku zde chudé šperky,
květ řeřábů a kytka hub!“
A plakala tak usedavě
a stárla rychle v pláči tom.
co smutek táhl po doubravě,
jak zamyšlen stál každý strom.
Já musil sebrat sílu všecku,
v ráz zdeptat v srdci každý cit,
neb svému mládí, tomu děcku,
já nemohl to za zlé mít!

Meter: iambic
Idea 53: Clear Ancor, on whose silver-sanded shore
by Michael Drayton

Clear Ancor, on whose silver-sanded shore
My soul-shrin'd saint, my fair Idea lies,
O blessed brook, whose milk-white swans adore
Thy crystal stream, refined by her eyes,
Where sweet myrrh-breathing Zephyr in the spring
Gently distils his nectar-dropping showers,
Where nightingales in Arden sit and sing
Amongst the dainty dew-impearled flowers;
Say thus, fair brook, when thou shalt see thy queen:
Lo, here thy shepherd spent his wand'ring years,
And in these shades, dear nymph, he oft hath been,
And here to thee he sacrific'd his tears.
Fair Arden, thou my Tempe art alone,
And thou, sweet Ancor, art my Helicon.

Meter: iambic
1.
by Louise Otto

Ich hatte keine Thaten, nur Gebete,
Ich war nur groß im Dulden und Ertragen,
Ich wußt' es nur: ich durfte nicht verzagen,
Gott war mit uns, zu dem ich brünstig flehte.
Da kam ein Tag, an dem sein Odem wehte,
Der Freiheit Himmelsstunde ließ er schlagen,
Daß wir einander Herz am Herzen lagen
Und Jubelseufzer waren unsre Rede.
O süße Wonne! seliges Genießen
Nach treuem Harren, Dulden und Entbehren –
Welch Triumphieren, daß wir nie uns ließen!
Wie könnten wir den Freudenthränen wehren,
Die Aug' in Aug' beseligt niederfließen
Und so die Macht, die uns beschützt, verehren?

Meter: iambic
ViI.
  Frage   .
by Georg Herwegh

Sage mir, Freund: wann erscheint sie, die
Prachtausgabe von Deutschland?
Subskribirten doch schon unsere Väter
darauf;
Längst ist's unter der Press' im Noten-
verlage zu Frankfurt:
Aber ich wünschte, die Herrn gäben es
endlich heraus!

Meter: iambic
U RYBNÍKA
by František Šimeček

Malá chýška u rybníka,
kol z rákosu křoví, –
mladá žínka sama doma,
rybář v dáli loví.
Rákosinou u rybníka
prudký vítr chvěje:
„Kdyby v dáli rybář věděl,
co se doma děje!
Aj, proklel by lov i sítě,
svého protivníka
s nevěrnou by ženou hodil
rybám do rybníka.“

Meter: trochaic
- - Acto II, DON JUAN De El desdén vengado
by Lope de Vega

¿Qué es esto, Amor? Si ya doña Ana sabe
que soy don Juan y como a mí me adora,
o si su liviandad ha sido tanta
que siendo Pedro yo y criado suyo,
como a Pedro me adora? Mas ¿qué digo?
¿Las estrellas del cielo de su cara
habían de alumbrar el cielo humilde
de un vil criado? ¡Vive Dios! que Pedro
o Fabio más intentos le han contado
y como a primo suyo me ha entregado
su libertad y amor, honor y vida;
que es imposible que mujeres nobles
su calidad empleen en sujetos
tan bajos, tan humildes e imperfectos.

Meter: iambic
Jaký jest můj národ želehodný!
by František Sušil

Jaký jest můj národ želehodný!
Ponořuje duši neblaze
V morné lží a klamů nákaze,
Již mu prorok poskytuje svodný.
Zdá se mu to chléb býť přelahodný,
Nevíť on, že jenom k náraze
Dal jej kníže pekla v odkaze,
V sladkost zahaliv jed smrtiplodný.
Na venek jsem vyšel z cizin města,
Bych se kochal ve svém národu,
Leč mou lásku národ vzdorem trestá.
Šel jsem písní zbírat v ochodu;
Leč se hořem pro strast lidu zžírám,
Místo písní horké slzy zbírám.

Meter: trochaic
Across the Border
by Sophie Jewett

I have read somewhere that the birds of fairyland
are white as snow.—W. B. Yeats

Where all the trees bear golden flowers,
   And all the birds are white;
Where fairy folk in dancing hours
   Burn stars for candlelight;

Where every wind and leaf can talk,
   But no man understand
Save one whose child-feet chanced to walk
   Green paths of fairyland;

I followed two swift silver wings;
   I stalked a roving song;
I startled shining, silent things;
   I wandered all day long.

But when it seemed the shadowy hours
   Whispered of soft-foot night,
I crept home to sweet common flowers,
   Brown birds, and candlelight.

Meter: iambic
Soneto
by Adelardo López de Ayala

Yo perdonara la traición artera,
huésped eterno de tu pecho ingrato,
si alguna vez en tu amoroso trato
me hubieras dicho una verdad siquiera
¡Yo perdonarte inicua! Cuando adquiera
todos los bienes que de ti insensato,
el ardor de mi cálido arrebato,
el noble arranque de mi edad primera
Pido al cielo que en cambio de
                  tu calma
te di mi pena, y que tu pecho herido
llore con sangre la perdida calma
Mas ¡ay! en vano la venganza pido,
que estos males se sufren en el alma,
y tú, perversa, nunca la has tenido.

Meter: polymetric
Asyl v lesích. (IV.)
by Alois Škampa

Jste v srdci lesa; chládek vůně plný
vlá do skrání a teplé záře vlny
se zlatě třesou v zelenavé výši
kam zrak váš padne v tmavou snítek říši.
Kam vykročíte – stále odevšad
vás kmenů starých mocný hlídá řad,
jež v síle plné, nikým nezdoláni,
svůj černý vějíř s nebe k zemi sklání,
a cos jak strach se v nitru vašem hlásí,
kdy zříte vůkol plny snivé krásy
čnět velebné ty obrovské pně dubů...
Třpyt rosy skví se na jich listí rubu,
co slunka žár jim zevně sprchá v líci,
a kolem kol spí ticho dřímající.
V tom podivnou a tajnou náhle bázní
číš mužné vaší odvahy se prázdní, –
neb ve sluch divé zalétly nám šusty!
Zrak obrací se v stromů vějíř hustý,
by vypátral cos v šerém jejich lesku – –
leč králík pouze přeběh’ vedle stezku!

Meter: iambic
Dvojí písmo.
by Adolf Heyduk

Sám za odlivu u moře jsem stál
a do písku Tvé milé jméno psal,
leč příboj náhlý na písek se vlil
a rázem mi Tvé jméno odplavil.
Pak příboj žití Tebe též mi vzal,
a rudý výkřik v hruď mi napsal žal,
a třeba příboj žití na mne pad’,
ten výkřik nevymizel posavad.
I hoří v hloubce tajných srdce ryh
jak hvězda v moře pouštích zapadlých,
a v ty když ponořím se duchem svým,
vstříc rudě šlehne mi, až zaslzím!

Meter: iambic
[was steht so starck und fest als unser Held Eugen?]
by Johann Christian Günther

Was steht so starck und fest als unser Held Eugen?
Doch schwör ich bey den Lorbeerblättern,
Die um sein Haupt in Sturm und Wettern
Von nun an nimmermehr vergehn:
Das Trillo, so du machst, müst unter Zorn und Leichen
Dort, wo sein Löwenmuth
Bey Belgrad Wunder thut,
Sein Herz mit Zärtligkeit erweichen.

Meter: iambic
Bruder Liederlich.
by Detlev von Liliencron

Die Feder am Sturmhut in Spiel und Gefahren
Nie lernt’ ich im Leben zu fasten, zu sparen,
Verdammt, es blieb mir ein Mädchen hängen,
Ich kann sie mir nicht aus dem Herzen zwängen,
Was hatte das Mädel zwei frische Backen,
Krach, konnten die Zähne die Haselnuß knacken,
Ich schenkt’ ihr ein Kleidchen von gelber Seiden,
Sie sagte, sie möcht’ mich unsäglich gern leiden,
Wir haben süperb uns die Zeit vertrieben,
Ich wollte wir wären zusammen geblieben,
Und als ich zum Abschied die Hand gab der Kleinen,
Da fing sie bitterlich an zu weinen,

Meter: amphibrachic
Des Baches Wiegenlied.
by Wilhelm Müller

Thu die Augen zu!
Wandrer, du müder, du bist zu Haus.
Die Treu' ist hier,
Sollst liegen bei mir,
Bis das Meer will trinken die Bächlein aus.
Will betten dich kühl,
Auf weichem Pfühl,
In dem blauen krystallenen Kämmerlein.
Heran, heran,
Was wiegen kann,
Woget und wieget den Knaben mir ein!
Wenn ein Jagdhorn schallt
Aus dem grünen Wald,
Will ich sausen und brausen wohl um dich her.
Blickt nicht herein,
Blaue Blümelein!
Ihr macht meinem Schläfer die Träume so schwer.
Hinweg, hinweg,
Von dem Mühlensteg,
Böses Mägdlein, daß ihn dein Schatten nicht weckt!
Wirf mir herein
Dein Tüchlein fein,
Daß ich die Augen ihm halte bedeckt!
Gute Nacht, gute Nacht!
Bis Alles wacht,
Schlaf' aus deine Freude, schlaf' aus dein Leid!
Der Vollmond steigt,
Der Nebel weicht,
Und der Himmel da oben, wie ist er so weit!

Meter: polymetric
Caridad
by Manuel del Palacio

En medio del fragor de la pelea
vierte en los corazones el consuelo;
cubre la peste la ciudad de duelo,
y ante el peligro impávida pasea.
Del incendio al brillar la roja
                     tea
sofocarla o morir busca en su anhelo,
al débil da valor, y alza del suelo
a quien cansado y trémulo flaquea
¡Sublime caridad! ¡Virtud preclara!
La huella de tu paso a Dios nos
                     guía
y es venturoso aquel que en ti se ampara
De todo eres capaz y si algún día
el sol que nos alumbra se apagara,
la llama de tu amor lo encendería.

Meter: iambic
91.
by Friedrich Rückert

Wie legst du so vergnügt zur Ruh dich Abends nieder,
In Hoffnung aufzustehn verjüngt am Morgen wieder.
So kannst du auch vergnügt im Grab zur Ruhe gehn,
In Hoffnung auch verjüngt am Morgen aufzustehn.

Meter: iambic
Jozefu Barákovi.
by Rudolf Pokorný

Byl krásný, vonný Máj, když on svou píseň pěl.
Byl máj, když kolem něho sletěli se ptáci,
z nichž jeden po druhém juž v dálce se nám ztrácí,
v té dálce, do níž Vítězslav náš odletěl!
Snad tehdy pohled boží na něj pad’,
a utkvěv na mladistvém apoštolu,
usoudil mu, by zůstal ještě mlad’,
až mladším dávno sklesne hlava dolů.
Náš Barák nesestárnul s dobou svou,
ač v znoji zlatá zrna v půdu klad’,
by národ zajásat moh’ nad žatvou
a k bohatému zasednouti stolu;
ač slovem živým budil ospalce
a spravedlivě tepal nedbalce,
když bil se za volnosť svou „Svobodou“.
I darmo žalářem měl zlomen být
a darmo honil od práce ho vztek:
on křižáků se věru neulek’,
vždyť ozval se v něm praděd – Táborit – –
Tma šla mu z cesty; neboť s jeho čela
se jasná hvězda nadšení mu skvěla. –
Náš národ – ubožák! Sotva že překročil té země práh,
neustal napadati klidné dvory jeho krahuj vrah,
a nebylo snad léta od těch dob,
by nemířil mu nový Karel Velký – svatý do útrob!
Tu přišel zjevně, jindy v škrabošce
mu dával medu po trošce
a při tom dýkou do prsou ho bod’...
I v době té náš Jozef na stráži bdí za národ.
I v době té svým slovem plamenným
do srdcí hřímá bratrům zmámeným,
mláď kupí kolem sebe ze všech dálí,
a zápal vzněcuje pro ideály,
putuje vlastí, když jiní spěší k rozkoši se klásť,
a žebrá, žebrá – o lásku pro svou drahou vlasť.
O, putuj dál, Ty hetmane náš bratrský,
ozařuj dál nám cestu ducha svého paprsky,
o, mluv jen dál a slovy svými tklivými
uč svoje mladé bratry býti mladými!

Meter: iambic
[sobald der Mensch sich mit Andern um Gott]
by Karl May

Sobald der Mensch sich mit Andern um Gott und Gottes Liebe streitet, hat er ihn und sie verloren.

Meter: iambic
75.
by Friedrich von Logau

Beten werden leichtlich meiden, singen und auch Kirchen-gehn
Weiber, wil man reformiren, aber nicht beym Spiegel-stehn.

Meter: trochaic
MARNÉ TOUHY.
by V. Jednota

Když mukou klesáme a krutým žití hnětem,
když okov starostí nás tíží v bolu kletém,
až v prsou vázne dech a hlava v zem’ se chýlí,
pak občas staneme a vzpomínáme chvíli,
jak blaze žili jsme, když líbalo nás mládí.
A harfu vzpomínek si duše v snění ladí.
Zas jitra vidět’ chcem’, jež v dobách těch se smála,
zas světla uzříti, jež před námi kdys’ plála,
zas věřit’ v myšlenky, jež životem nás vedly,
než v světle skutečna jak jitřní hvězdy zbledly,
chcem’ zpívat’ modlitby, jež ve chrámě jsme pěli,
než bouře života se kolem rozehřměly
a zpěvy posvátné nám drsně přehlušily.
Tu v nitru probudí se jakés’ divné síly,
jež v místa nesou nás, kde mládí naše celé
jsme tiše prožili; a srdce rozechvělé
se v doby vkouzlit’ chce, jež v nekonečnu znikly.
Duch opět letí tam, kam letěti byl zvyklý,
když v jarém plápolu se k dálným cílům nesl,
než světem oklamán zas k tvrdé hroudě klesl,
kde smutně živoří svých marných plánů žele.
Tak v mysli vznikají nám znovu touhy smělé.
Vpřed mlčky kráčíme, jak kráčeli jsme kdysi;
mrak černý pochyb zlých však na obloze visí,
kde dříve hvězdný roj se v teplých nocích koupal
a měsíc pomalý k nim nad rybníkem stoupal;
kde lampy zářily, tam béřeme se šerem,
kde vedla pěšina, tam houštinou se derem’,
lid cizích myšlenek své cizí tužby hlásá
a slovy tvrdými nám srdce naše drásá.
To zříme s údivem a bolest v hruď se plíží,
my znovu cítíme jen okovů svých tíži,
zas vůně prchlých dob se náhle vytratila
a v nitru zmučeném jen touha po ní zbyla.
Již vracíme se zas, kam přítomnost nás volá,
jsme ještě zmámeni a opojeni zpola,
jdem’ cestou obvyklou a hledíme jen k nebi.
A bída života se opět na nás šklebí.

Meter: iambic
An die Meisten.
 1810.
by Joseph von Eichendorff

Einen Wald doch kenn' ich droben,
Rauschend mit den grünen Kronen,
Stämme brüderlich verwoben,
Wo das alte Recht mag wohnen.
Manche auf sein Rauschen merken,
Und ein neu Geschlecht wird stärken
Dieser Wald zu deutschen Werken.

Meter: trochaic
Plus ultra
by Miguel Sánchez Pesquera

Cuando la inspiración fecunda y crea,
y viste forma y ritmo al pensamiento,
enamorada de su propio aliento,
en su labor celeste se recrea.
Mas el tiempo destruye la alta
                     idea
de su amor propio y de su vano intento;
que no puede expresar humano acento
cuanto la mente indómita desea
Desgana el verso inspírame y no encanto,
y tedio ya, del corazón prescrito,
el soñado ideal que amara tanto;
y con desgana y tedio de lo escrito,
el alma llena de mortal quebranto
la sed de lo perfecto y infinito

Meter: iambic
[hingeworfen zum Gebete]
by Georg Friedrich Daumer

Hingeworfen zum Gebete,
Wollt' ich in die Höhe schauen;
Aber, ach, vor meinen Augen
Standen einzig deine Brauen.
Und es raubten diese beiden
Kleinen, holden Himmelsbogen
Mir den einen, mir den großen,
Mir den unermeßlich blauen.

Meter: trochaic
HVĚZDNÝ TULÁK
by Emanuel Lešehrad

Co mohu ti dáti,
rozkošná ženo
pozemských luhů?
Vesmírný poutník, bloudící vírem hvězdnatých světů,
opojen zvuky všesvětné hudby,
oslněn září vespolné lásky,
nemám než berlu,
družku své pouti
za světlým cílem...
Na hroudě zemské,
plující vratce vesmírným mořem,
čekáš a hledíš
žíznivě vzhůru v závratný prostor,
zdali bys zhlédla
zavlát můj blankytný plášť?
Rozkošná ženo,
květino pozemských luhů,
vzbujelá u cesty kdesi, kterou hřmí nezkrotný život,
s hladovou touhou,
vyžít chceš písničku země,
kterou ti příroda vdechla
do útlých prsou,
přeješ si uloupit světu
polibek štěstí,
v milostném vánku se kloníš
zářnému slunci,
hladova paprsku lásky?
Co mohu ti dáti,
rozkošná ženo
pozemských luhů?
Hledím v tvé poutavé oči,
studánky živoucí vody,
ze kterých poutníci pili, kol tebe jdoucí,
tknu se rtů, na kterých kvetly
úsměvy smavého mládí,
které jak motýli pestří odlétly s létem,
hladím běl těla, jež v oběť zápalnou kladla’s
na oltář zvědavých smyslů:
Víš-li, kdo já jsem?
Myslíš, že někdy mne poznáš?
Všechno, co vidíš, je obal,
ostatky zemského žití,
z kterého kdysi jsem vyšel na cestu k hvězdám,
vesmíru tajem,
podoba, která se druží k ostatním lidem;
podstata bytosti mé však zcela je jiná,
nežli co vidíš z podoby vnější.
Oči mé plameny žírné,
které, co v dosah jim přijde
sežehnou zcela,
mluva má vichřice bouřná,
která vše láme a hroutí,
co v jejím dosahu stojí,
ruka má tvůrčí je nástroj,
hmotu jenž přetváří stále
ke slávě ducha.
Myslíš, že souzeno je mi
nalézti u krbu teplo,
chodci, jenž plamen je stálý,
myslíš, že odpočinouti
budu snad jedenkrát moci
u nohou dívčích,
zapomenouti navždy na čárné toulání živly
v prostorách věčna?
Co mohu ti dáti,
rozkošná ženo
pozemských luhů?

Meter: polymetric
- LXI -
by Lope de Vega

Ir y quedarse y con quedar partirse,
partir sin alma e ir con alma ajena,
oír la dulce voz de una sirena
y no poder del árbol desasirse,
arder como la vela y consumirse,
haciendo torres sobre tierna arena,
caer de un cielo y ser demonio en pena,
y de serlo jamás arrepentirse;
hablar entre las mudas soledades,
pedir prestada sobre fe paciencia,
y lo que es temporal llamar eterno;
creer sospechas y negar verdades
es lo que llaman en el mundo ausencia,
fuego en el alma y en la vida infierno.

Meter: iambic