PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
MI-CARÊME.
by František Kvapil

V shluk mirlitonů, rolniček a zpěvu,
v smích pierrotů, v jásot debardeurů,
v křik šašků, kolombin, proč bez úsměvu
tvůj obličej se ke mně chýlí v šeru?
Kol vřava bezuzdná, zvuk prasklých číší,
kouř, zápach absinthu a punše, vína,
leč ty – zdaž sluch tvůj hlahol onen slyší?
co šeptá bledý ret, co dí tvář siná?
Jdi – tanči, pěj! Pij také rozkoš do dna!
Dnes kypí, vře a valí se a hýká!
Vše utone v ní, žal i lítost hlodná,
stesk prchá v ní a upomínka zniká.
A ty – tak mrazně patříš, z nevesela...
Hle, víří kankán, větrem letí šaty,
vše jeden ples a rej! Pryč vrásky s čela –
pryč ode rtů ten malý křížek zlatý!
Ah – v oku slza perlí se ti, padá...
Již odpusť, slovo mé ať neraní tě –
leč co ti dnes? Dřív jásalas tak ráda –!
– „Dnes týden – pochovali moje dítě.“

Meter: iambic
- XL - Soneto firmado por Fernando de Zárate, seudónimo empleado por Enríquez Gómez A la aurora
by Antonio Enriquez Gomez

Esta sombra del sol, sino primera
causa, principio y juventud del día,
luz de Dios, que tinieblas nos desvía,
y en la misma inconstancia no se altera.
Esta, que corre el velo de la esfera,
y con efectos de beldades guía,
no sirva de dormir con armonía,
o con respiración de Primavera.
Si acaso adormeciere los sentidos
con voz de plumas, resplandor de flores,
de su llorosa risa documento.
A lágrimas de luz, beldad dormidos,
no os suspendan los ecos, y colores,
pues van juntos el llanto y el contento.

Meter: polymetric
A un amigo
by Julián del Casal

No busques tras el mármol de mi frente
del ideal la esplendorosa llama
que hacia el templo marmóreo de
                  la Fama
encaminó mi paso adolescente;
Ni tras el rojo labio sonriente
la paz del corazón de quien te ama,
que entre el verdor de la
                  florida rama
ocúltase la pérfida serpiente
Despójate de vanas ilusiones,
clava en mi rostro tu mirada fría
como su pico el pájaro en el fruto,
y sólo encontrarás en mis facciones
la indiferencia del que nada ansía
o la fatiga corporal del bruto.

Meter: iambic
Escribe a Lesbia ausente
by Diego de Torres y Villarroel

Madrugo a la primera luz del día,
después de un leve sueño moderado,
y sólo tiene el sueño de pesado,
no dormir con tus ojos, Lesbia mía.
Me sigue inseparable esta porfía,
de mi contemplación y tu cuidado,
en la casa, en el monte y en el prado,
y en la estación más cálida y más fría;
en la mesa contemplo tu semblante,
llega la noche y véote patente;
pues aunque el alma me reprenda amante,
¿cómo puede creer que estás ausente,
si no hay hora, minuto, ni hay instante
que no te mire en ella muy presente?

Meter: polymetric
- XIV -
by Gutierre de Cetina

Sin poderse alegrar de cosa alguna,
de envidia, de ira y rabia ardiendo el pecho,
mirando la ocasión de su despecho,
en brazos de Endimión decía la Luna:
«¡Ah, dichosa Amarílida!, fortuna
que el más fiel pastor siervo te ha hecho
te asegura del mal, de quien sospecho
que si no tú, escapar puede ninguna.
Tú sola vivirás leda y contenta,
de aquel disimular de amor segura,
que en los hombres sin fe se anida y sella.»
Endimión, que oyendo esto se afrenta,
responde así: «Hizo igual ventura
a la fe del pastor, la beldad de ella.»

Meter: polymetric
OBRAZ.
by Adolf Červinka

Říjnové večery hlásí se tiše,
smutek jich v duši mou padá,
slunce už odešlo v daleké říše,
v samotách utichla lada.
Pasačky u ohně zpívají ještě,
za tmy se vracejí domů,
pomalu šelestí krůpěje deště
v aleji tesknících stromů...

Meter: dactylic
104.
by Friedrich von Logau

In dem Leben wohnet Sterben; in dem Sterben wohnet Leben;
Lasse dir das Sterben lieben du, dem Leben nur ist eben!

Meter: trochaic
Auf einer wittwen sohn und ihr
 schönes hauß.
  D.  V. A.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Mein Nain war diß werthe trauer-hauß,
Als es mir hat mein braut-bett aufgeschlagen:
Es will auch noch den schbnen namen tragen;
Denn trägt man nicht der wittwen sohn herauß?

Meter: iambic
VÝHODA.
by Karel Horký

Vy dobří měšťáci okolo,
komu ten profitek napad’ by?!
Byli jste praštění napolo,
když jste mne dávali do klatby!
Pro mne to výhoda veliká!
Mně se to vyplatí nejvíce!
Nezdravím, nesmekám, cha cha cha,
ušetřím za rok tři čepice!

Meter: dactylic
Der Pilot.
by Joseph von Eichendorff

Morgen will sich kühn entzünden,
Nun wird's mir auf einmal kund:
Hoffnung wird die Heimath finden
Und den stillen Ankergrund.

Meter: trochaic
VELKÝ PÁTEK DUŠE.
by Jaroslav Vrchlický

Je dobře, duše moje, jednou za rok
na velký pátek aspoň, v ten den smutku,
si připomenout umučení Krista,
jenž zbodán, upliván, opuštěn všemi,
svou hlavu sklonil na chladný klín Smrti,
co zem se třásla, zatmělo se nebe.
Je dobře, strhat pohanských snů nebe,
a mžikem žít, cos neprožila za rok,
zřít upřeně v ty hlubé důlky Smrti,
a vycítiti celou hloubku smutku,
pryč thyrsus odhoditi s květy všemi,
a zadívat se v zmučenou tvář Krista.
A myslit při tom na jiného Krista,
jenž tisíce let darmo hledá nebe,
jenž stejně prošel řadami muk všemi,
co věky urval, často ztratil za rok,
a jehož snahy, zápasů a smutku
je symbol ten, jenž zlomil osten Smrti.
A ptáti se, kdy zlomí osten Smrti
ten velký, pravý odchovanec Krista,
kdy zvedne čelo rozbrázděné v smutku
a oko, které marně hledá nebe,
a řekne si, jen počkej, snad již za rok
tvým Kristus bude i ráj s vděky všemi!
A vzplanou růže tvými trny všemi,
ty jako Kristus vstaneš v posměch Smrti,
a mžikem, mnohý co’s nenašel za rok,
v svém srdci najdeš: sladký zákon Krista
v své duši najdeš, vytoužené nebe,
a bude konec odvěkému smutku.
Teď však tě vidím ve tvém věčném smutku,
moderní člověče! Nechápán všemi,
vždy hledající, jež jsi ztratil, nebe,
vždy chtící život, bojící se Smrti,
snů, sporů dítě i s tou láskou Krista
vždy zápasící, stejně dnes jak za rok.
Tvůj velký pátek v smutku stálém nebe
si nenajde, ranami všemi Krista
dnes jako za rok týž hledí stín Smrti.

Meter: iambic
Der blinde Sänger .
by Friedrich Hölderlin

Wo bist Du, Jugendliches! das immer mich
Zur Stunde weckt des Morgens, wo bist Du,
Licht?
Das Herz ist wach, doch hält und hemmt in
Heiligem Zauber die Nacht mich immer.
Sonst lauscht ich um die Dämmerung gern, sonst
harrt'
Ich gerne Dein am Hügel, und nie umsonst!
Nie täuschten mich, Du Holdes! Deine
Boten, die Lüfte, denn immer kamst Du,
Kamst allbeseligend den gewohnten Pfad
Herein in Deiner Schöne, wo bist Du Licht?
Das Herz ist wieder wach, doch bannt und
Hemmt die unendliche Nacht mich immer.
Mir grünten sonst die Lauben, es leuchteten
Die Blumen, wie die eignen Augen, mir,
Nicht ferne war das Angesicht der
Lieben, und leuchtete mir, und droben
Und um die Wälder sah ich die Fittige
Des Himmels fliegen, da ich ein Jüngling war;
Nun sitz' ich still allein, von einer
Stunde zur anderen, und Gestalten
Aus Lieb und Leid der helleren Tage schafft,
Zur eignen Freude nun mein Gedanke sich,
Und ferne lausch' ich hin, ob nicht ein
Freundlicher Retter vielleicht mir komme.
Dann hör' ich oft den Wagen des Donneres
Am Mittag, wenn der eherne nahe kommt
Und ihm das Haus bebt, und der Boden
Unter ihm dröhnt, und der Berg es nachhallt.
Den Retter hör' ich dann in der Nacht, ich hör'
Ihn tödtend, den Befreier, belebend ihn,
Den Donnerer, vom Untergang zum
Orient eilen und ihm nach tönt ihr,
Ihr meiner Seele Saiten! es lebt mit ihm
Mein Geist, und wie die Quelle dem Strome folgt,
Wohin er trachtet, so geleit' ich
Gerne den Sicheren auf der Irrbahn.
Wohin? wohin? ich höre Dich da und dort,
Du Herrlicher! und rings um die Erde tönt's!
Wo endest Du? und was, was ist es
Ueber den Wolken? und o wie wird mir!
Tag! Tag! Du über stürzenden Wolken! sey
Willkommen mir! es blühet mein Auge Dir.
O Jugendlicht! o Glück! das alte
Wieder! doch geistiger rinnst Du nieder,
Du goldner Quell aus heiligem Kelch! und Du,
Du grüner Boden! friedliche Wieg'! und Du,
Haus meiner Väter! und ihr Lieben,
Die mir begegneten einst, o nahet,
O kommt, daß euer, euer die Freude sey,
Ihr alle! daß euch segne der Sehnende!
O nehmt, daß ich's ertrage, mir das
Leben, das Göttliche mir vom Herzen!

Meter: iambic
Por tu amor
by Vicente Sarthou Carreres

Quiero mis culpas confesar; pretendo
aliviar de un gran peso a mi conciencia
Tú eres justo, Señor, mas tu clemencia
inmensa debe ser, puesto que siendo
omnisciente quisiste, padeciendo,
salvarnos del error y la inconsciencia
¡Oh admirable Pastor!, no tu paciencia
se agote ahora mis pecados viendo
Fui oveja descarriada por mi daño
no viendo cuan dichoso es tu rebaño;
mas hoy, triste y vencido, a Ti
                  me llego
implorando me bañes con tu luz
¡No desoigas, buen Dios, mi dulce ruego!
¡Deja que abrace tu adorable Cruz!

Meter: anapestic
SLUŽKA Z VENKOVSKÉ GARNISONY.
by Vladimír Houdek

Rty její kypré, rudé, vzdorné,
vždy zvoní v smíchu bujarém
a tělo vilné, nemotorné
zavání chléva výparem. –
Vojáky tři má. – V lásce svorné
s ní ťukli v krčmě pohárem;
jich přání, vtipy, řeči dvorné
se stejným vnímá rozmarem.
Však dnes jel domu jeden z nich
v civilním hávu... Slzy roní
ve chlévě její zraky sivé
a hladí vola v dumách svých
a vděčně ohlíží se po ní
dvě velké oči lítostivé...

Meter: iambic
Soneto
by Juan Bautista Enríquez de Villacorta

Un Príncipe da a España, y adolece
mortal de Mariana la belleza;
Válgame Dios si fuese la grandeza
en lo humano ascensión de que fallece
Viendo Roma, que un Niño tanto crece,
que no podía ya naturaleza
hallar, donde subiese su cabeza,
humano achaque es, dijo, y de el fenece
Parto tan grande, y de tan grande Hijo,
hace Madre tan grande, que en su
                     altura
crecimiento fatal tembló su Padre
Mas no, Felipe, no, que bien colijo,
pues Madre ser mayor no puede, y dura,
que vive para ser más veces madre.

Meter: iambic
- XX - Estando en la cumbre de Guadarrama
by Pedro Soto de Rojas

Anciano risco, a quien la joven nieve
abraza y besa con callados labios.
Necias corrientes y remansos sabios,
¡cuán sabio el que a partirse no se atreve!
Robles, ruinas ya, do el cierzo aleve
manifiesta sus ásperos resabios.
Todos imagen sois de mis agravios,
hasta el cielo me imita cuando llueve.
Como la nieve, con el risco estuve;
me dividen los tiempos como al agua;
y roble soy, a quien ausencia ofende;
mis ojos son una copiosa nube:
si te parezco tanto, ¿cómo enciende,
oh Guadarrama, Amor en mí su fragua?

Meter: iambic
Inside of King's College Chapel, Cambridge
by William Wordsworth

Tax not the royal Saint with vain expense,
With ill-matched aims the Architect who planned—
Albeit labouring for a scanty band
Of white-robed Scholars only—this immense
And glorious Work of fine intelligence!
Give all thou canst; high Heaven rejects the lore
Of nicely-calculated less or more;
So deemed the man who fashioned for the sense
These lofty pillars, spread that branching roof
Self-poised, and scooped into ten thousand cells,
Where light and shade repose, where music dwells
Lingering—and wandering on as loth to die;
Like thoughts whose very sweetness yieldeth proof
That they were born for immortality.

Meter: iambic
1L: Zuletzt, da alles Werk verrichtet,
by Ernst Stadler

Zuletzt, da alles Werk verrichtet,
meinen Gott zu loben,
Hat meine Hand die beiden Frauenbilder
aus dem Stein gehoben.
Die eine aufgerichtet,
frei und unerschrocken –
Ihr Blick ist Sieg,
ihr Schreiten glänzt Frohlocken.
Zu zeigen, wie sie freudig
über allem Erdenmühsal throne,
Gab ich ihr Kelch und Kreuzesfahne und
die Krone.
Aber meine Seele, Schönheit ferner Kindertage
und mein tief verstecktes Leben
Hab ich der Besiegten,
der Verstoßenen gegeben.
Und was ich in mir trug an Stille,
sanfter Trauer und demütigem Verlangen
Hab ich sehnsüchtig
über ihren Kinderleib gehangen:
Die schlanken Hüften ausgebuchtet,
die der lockre Gürtel hält,
Die Hügel ihrer Brüste
zärtlich aus dem Linnen ausgewellt,
Ließ ihre Haare über Schultern hin
wie einen blonden Regen fließen,
Liebkoste ihre Hände, die das alte Buch
und den zerknickten Schaft umschließen,
Gab ihren schlaffen Armen die gebeugte Schwermut
gelber Weizenfelder, die in Julisonne schwellen,
Dem Wandeln ihrer Füße die Musik von Orgeln,
die an Sonntagen aus Kirchentüren quellen.
Die süßen Augen
mußten eine Binde tragen,
Daß rührender durch dünne Seide
wehe ihrer Wimpern Schlagen.
Und Lieblichkeit der Glieder,
die ihr weiches Hemd erfüllt,
Hab ich mit Demut
ganz und gar umhüllt,
Daß wunderbar
in Gottes Brudernähe
Von Niedrigkeit umglänzt
ihr reines Bildnis stehe.

Meter: polymetric
Večer u jezera.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Vrbovím se ku jezeru
bílá luna probírá,
na břehu ve stínův šeru
panna hořem umírá.
Panně vodník z tajné skrýše
v oči patří zrosené
a v nich vidí zmírat tiše
srdce bolem skosené.
Dlouho hleděv zamyslil se,
pak se vhroužil k ženě své,
mlčky u ní položil se
v měkké lože vlnové,
políbil ji v čelo bílé,
dítko k ňadrům přitulil,
a jak dlouhá noční chvíle,
o slzách a panně snil.

Meter: trochaic
Meines Vetters Brautfahrt.
by Eduard Mörike

— Aber wo bleibt er so lang? Sagt ihm, die Kutsche
Droben liegt er im Bett, verdrießlich, und lieset in Schellers
Lexikon! als ich ihn schalt, rief er halb grimmig:
Gebt mir andere Strümpf'! die haben Löcher — ach freilich
Eine Frau muß in's Haus, die mich von Fuß auf

Meter: trochaic
20.  Das zeitliche ist Rauch.
by Angelus Silesius

Alls zeitlich’ ist ein Rauch. Lästu es in dein Hauß/
So beist es dir fürwahr des Geistes Augen auß.

Meter: iambic
- LXIII - A la muerte de don Álvaro de Bazán, marqués de Santa Cruz
by Fernando de Herrera

Pongan en tu sepulcro, oh flor de España,
la virtud militar y la victoria
grandes ciudades presas, en memoria,
y todo el noble mar que a Grecia baña.
Tú solo, tú, con singular hazaña
ganaste vencedor tan alta gloria,
que las voces se cansan de la historia
que tus ínclitos hechos acompaña.
El furor de otomano quebrantado
será justo despojo, que esculpido
en lengua de la fama alce tu nombre.
Con tal blasón, valor nunca domado,
ingenio y arte hacen que vencido
no pueda ser del tiempo un mortal hombre.

Meter: polymetric
Audience.
by Antonín Pavelčík

Kraj ještě spal; hned na den skorý
a v ranní páře, kouři,
se k nebi nesl zástup chorý,
stál u bran nebes, u závory,
a bouří.
Z dum svých se probral Tvůrce silný,
k svých duchů patří četám –
hned šuměl jimi rozruch pilný,
Bůh k Azraeli volá sdílný:
„Kdo je tam?“
Tu Azrael, kde věčná brána,
svým bílým křídlem spěší,
v ní silnější vždy buší rána –
„Kdo to tak časně, hned tak z rána?“
„„My, Češi!““
„Co vede asi ku nebesku
k nám vaši bludnou nohu?
Vás nepoutá strach věčných blesků,
či jdete potěšit se v stesku?“
„„Chcem’ k Bohu!““
Už přede Tvůrcem všehomíra
své křídlo anděl sklání!
Bůh laskavě k svým Čechům zírá,
jak slzu každý s líce stírá
svou dlaní.
„Jen pojďte, děti, pojďte blíže,
sem, k Mému trůnu dále!
Své povězte mi boly, tíže,
co smutkem vaše srdce víže?“
„„Chcem’ krále!““
„„Tys, Bože, řekl k Israeli:
„Měj svého krále, plémě!“
My též o krále prosit chtěli,
ať v štěstí, slávě lidu velí.
To chceme.
Viz, Hospodine, zemi smutku,
náš lid jak stále choří!
Král bratrskou tu skončí půtku
a slávy chrám jen silou skutků
král stvoří!““
Bůh usmívá se na svém trůně
a hlavou kývá stále –
pak náhle vstal, sáh’ po koruně,
hlas Jeho zahřměl, nebem duně:
„Tož krále?!“
Šum andělů hned ustal v žase,
slov božích tak se lekli!
Bůh u trůnu stál v svaté kráse,
až muži zajíkli se v hlase
a klekli.
„Vy neznáte ten konec králů,
jichž jména děje zdobí?
Čí rostla říš v jich svárů palu?
Co národů a věků v žalu
šlo v hroby!
Já, králů Král tu vaši zemi
chci v štěstí míti stálém;
chci, aby kvetla nadějemi!
Já nad českými kraji třemi
Sám králem!“

Meter: iambic
LA MOSCA
by Zoilo J. Hilario

A la sombra de la amistad más pura,
en un balcón, sentados frente a frente,
mientras el Sol se hundía en Occidente
charlábamos de música y pintura.
Estaba en su apogeo tu hermosura,
y mi juventud en su etapa ardiente;
yo te hacía preguntas de un creyente
y tú me respondías con dulzura.
Hablando estabas de famosos sabios
cuando una mosca se posó en tus labios
con sumo placer y audacia no poca.
La ahuyentaste; y yo, por consolarte.
Perdónala! — te dije — Honró al Arte
creyendo un panal de miel esa boca!

Meter: iambic
VŠE, CO KDY ŘEKL JSI...
by Herma Pilbauerová

Vše, co kdy řekl jsi, mně hudbou v duši,
i v jasu dne i v noci snech ji tuší,
vždy jako zeleň v luhy – v ni se vrací,
jak v hnízda ptáci.
Tu drobný květ mi připomíná Tebe,
na větvi pták, jenž s písní letí v nebe,
tu lučin taj, tam dětí hlouček smavý
to děl’s kdy, praví.
A knihy list, kdy duše veň se noří,
mi stokrát slova tvá zas hlásá, tvoří,
a toužně struny srdce zahlaholí,
jak skřivan v poli.
Ó, řekni sám, jak možno zapomenout
a klidu rov nad obrazem Tvým sklenout,
kdy celý svět můj Tebou mluví ke mně
tak vroucně, jemně!
Vzít duši vzpomínky, jež Tebou vzňaty,
toť shasit nebe hvězdný úsměv zlatý,
vzít jaru zpěv a květné roucho vonné,
v nichž všecko tone.
Ó, neodsuzuj duši k hrobu tísni,
mé štěstí všecko v jediné je písni!
Tys jejím slovem, její melodií,
jen Tobě žiji!

Meter: iambic
De tránsito
by Carlos Póo Urbach

Yo vengo de un país que el sol inflama
con su lluvia de ardiente pedrería,
que en regueros lumínicos envía
de su ígneo disco la caldeada llama
Donde susurra lánguida la rama
del árbol de los sueños su elegía,
y sus notas de rítmica armonía
en los delirios pálidos derrama
Allí a través de mágico espejismo,
descúbrese del sacro misticismo
el séquito de goces ideales;
y vírgenes de cándida hermosura
engendrando en el alma la locura
profetizan las dichas celestiales.

Meter: polymetric
SONET-PROLOG
by Josef Svatopluk Machar

„Tak, jarní verše? Co s tím tretem?
Ten otřepaný obsah znám...
vše šperkováno sluncem, květem –
kam chce s tím tenhle člověk – kam?“
Tak bouří čtenář můj as letem,
já, viník, pohnut naslouchám –
a – co kdys Pilat moudrým retem
děl – šeptám také plaše sám:
„Co psal jsem, psal jsem.“ – V synu Mus
vždy vězí pantheismu kus
a s jarem vždy už divá krev
se rázem vžene do všech cev,
a člověk jda s ním krok co krok
na papír hodí vždy pár slok...

Meter: iambic
Lienzo
by Eduardo Carrasquilla Mallarino

Seis púberes esclavas de negra piel bruñida,
que el sol estivo envuelve con sus lenguas quemantes,
agitan los flabelos, mientras
                  la preferida
se despoja de sedas, de oros y brillantes
Una nubia, de hinojos, le suelta la crepida,
otra le aromatiza los cabellos flotantes,
y dos tigres en brama, que la hermosa intimida,
se echan taimadamente a sus pies dominantes.
Elefantinas tropas describen contorsiones
hasta quedar arqueadas como interrogaciones,
ante la noble escena de plásticas lujurias
-Luego, la favorita, desnuda y paso a paso,
se va hundiendo en el agua -lo mismo que el ocaso-
y desde un tamarindo la atisban las tres Furias.

Meter: anapestic
Mis cantos
by José Fornaris

Celebre Horacio al árbitro de Italia,
al que llevó con ánimo arrogante
en doble pica el águila triunfante
por los famosos campos de la Galia;
al que a Pompeyo derrotó en Farsalia,
al que reinó fortísimo y pujante,
desde los senos de la mar Atlante
a las selvas remotas de Tesalia.
No envidio, no, la lira que en
                  el Tibre
ensalzaba de César la fortuna,
y del noble romano el poderío;
yo prefiero cantar con alma libre
la luz del cielo que alumbró mi cuna
y el blando son de mi paterno río

Meter: iambic
V KRAJ MÁKEM ROZKVETLÝ.
by Inocenc Arnošt Bláha

V kraj mákem rozkvetlý a navoněný vřesem,
zas vyjdem spolu sami za večerů bílých,
a na poslední slunce budem vzpomínat.
A hvězdy budou v dálce mlhavě se houpat
a jako bílé čluny půjdem přes zenit,
a země bude slavná, mlčící a snivá,
že bát se budem v její štěstí promluvit.
A co kdy v denních cestách dusilo se prachem
a umíralo v nocích touhou po světle,
zas půjde naší duší za večerů bílých,
až vyjdem spolu v dálky mákem rozkvetlé.

Meter: iambic
God’s World
by Edna St. Vincent Millay

O world, I cannot hold thee close enough!
   Thy winds, thy wide grey skies!
   Thy mists, that roll and rise!
Thy woods, this autumn day, that ache and sag
And all but cry with colour! That gaunt crag
To crush! To lift the lean of that black bluff!
World, World, I cannot get thee close enough!

Long have I known a glory in it all,
                   But never knew I this;
                   Here such a passion is
As stretcheth me apart,—Lord, I do fear
Thou’st made the world too beautiful this year;
My soul is all but out of me,—let fall
No burning leaf; prithee, let no bird call.

Meter: iambic
Ermunterung
by Ludwig Tieck

Keinen hat es noch gereut
Der das Roß bestiegen,
Um in frischer Jugendzeit
Durch die Welt zu fliegen.
Berge und Auen,
Einsamer Wald,
Mädchen und Frauen
Prächtig im Kleide,
Golden Geschmeide,
Alles erfreut ihn mit schöner Gestalt.
Wunderlich fliehen
Gestalten dahin,
Schwärmerisch glühen
Wünsche im jugendlich trunkenen Sinn.
Ruhm streut ihm Rosen
Schnell in die Bahn,
Lieben und Kosen,
Lorbeer und Rosen
Führen ihn höher und höher hinan.
Rund um ihn Freuden,
Feinde beneiden,
Erliegend, den Held, –
Dann wählt er bescheiden
Das Fräulein das ihm nur vor allen gefällt.
Und Berge und Felder
Und einsame Wälder
Mißt er zurück.
Die Eltern in Thränen,
Ach alle ihr Sehnen, –
Sie alle vereinigt das lieblichste Glück.
Sind Jahre verschwunden,
Erzählt er dem Sohn
In traulichen Stunden,
Und zeigt seine Wunden,
Der Tapferkeit Lohn.
So bleibt das Alter selbst noch jung,
Ein Lichtstrahl in der Dammerung.

Meter: amphibrachic
Věrná milá.
by Václav Jaromír Picek

Vyšlapuj si můj Jeníčku
Vesele, vesele,
Jak by bylo posvícení
S neděle, s neděle,
Však ty sobě v brzké době
Ještě rád zapláčeš
Na mém chladném hrobě.
Panen jako krev a mléko
Na sta je, na sta je,
V jich však srdci věrná láska
Nezraje, nezraje;
Jsouť co růže, kde si může
Každý motýl hravý
Ustlat sladké lůže.
Láska má však čistá je co
Lilie, lilie,
Ana večer všecku vůni
Vylije, vylije;
Než ty lásky neznal’s hlásky
A radš srdce hledal
Tvrdé jak oblásky.
Nač jsem pletla z rozmariny
Věneček, věneček,
A nač tobě vyšívala
Šáteček, šáteček,
Když my spolu nikdy k stolu
Nesednem co svoji,
K mému nyní bolu?
Což ti platni čtyři vranní
Koníci, koníci,
Když se starší nesvezeš mne
Družicí, družicí?
Svezeš Hannu, věrnou pannu,
Ku kostýlku, kde je
Slyšet s věže hranu.
A ty také můj Jeníčku
Milený, milený,
Nebudeš vždy jako javor
Zelený, zelený,
Také tebe někdy nebe
Povolá, – pak budem
Spáti vedle sebe.

Meter: trochaic
[was hilft der Sonnschein dann]
by Friedrich Rückert

Was hilft der Sonnschein dann,
Wo man nicht sehn ihn kann,
Weil Nacht das Aug' umspann?
Der Sonnschein aber flieht,
Das Auge Nacht umzieht,
Wo man nichts Liebes sieht.
Ich sehe nicht mein Kind,
Und frage nicht, ob blind
Sonn' oder Augen sind.

Meter: iambic
44. Danksagung
by Johann Heinrich Voß

Füllt an die Gläser, füllt bis oben,
Und leert auf Einen Zug sie aus!
Wir wollen unsre Wirtin loben
Für ihren schönen Abendschmaus!
Sie hat, durch kluge Sorg' und Mühe,
Mit Fleisch und Fisch und mancher Brühe
Gar köstlich uns den Leib gespeist,
Mit Freundlichkeiten Herz und Geist!
Noch heller angeklingt, noch heller!
Und trinkt den hellen Klang zugleich!
Den besten Ehrenwein im Keller,
Und helle Gläser gab sie euch!
Laßt laut des Dankes Tön' erschallen
Für Trank und Speise; doch vor allen
Für Ein erlesnes Schaugericht; –
Der Wirtin heitres Angesicht!

Meter: iambic
[schön, wie Thirza, bist du]
by Georg Friedrich Daumer

Schön, wie Thirza, bist du,
Wonnevollen Anblicks,
Wie die Pracht Jerusalems,
Und wie kriegerische
Heldenheere furchtbar.
Wende, weh, sie tödten,
Wende deine Blicke,
Ende meinem Herzen
Diesen Zauberbann!
Aufgelöst in Sehnsucht,
Nimmermehr begnügter,
Schmacht' ich hin und sterbe,
Sterb' an einem Glücke,
Das die Brust, die schwache,
Menschliche, nicht fassen,
Nicht ertragen kann.

Meter: trochaic
ZVONŮM NA BÍLOU SOBOTU.
by Antonín Klášterský

Ó, Allellujah! vstalť jest této chvíle!
Ó, zněte zvony, jež jste byly němy,
teď hluboce a slavně šírou zemí
a v celé, plné zvučných kovů síle!
Mně stýskalo se po vás, zvony milé,
ba nebylo to včera, uvěřte mi,
ni poledne a s kouzly slunce všemi
to nebyl večer, ani jitro bílé!
Však teď – po vašem prvním zvuku pasu –
se všecek stápím do vašeho hlasu,
má duše s vámi zpívá, v chrámě klečí.
A myslím, jak se teprv duše chvěla
as našim dědům, když jsi oněmělá
zas počla zníti, svatá naše řeči!

Meter: iambic