PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Diego (Padre) Murillo

El paso lento, ahora acelerado,
de virginal vergüenza acompañada,
la rubia crencha al tranzado echada
busca la oveja al cordero amado.
El rastro de la sangre que ha dejado,
sigue la madre de su hijo amado,
sin duda le hallará, porque bañada
queda la calle, y lo demás bañado
Cual va la cierva con ardor buscando,
la clara fuente, donde bañe y riegue,
de flechas cruel la peligrosa herida.
Así corre la Virgen suspirando,
y no la detendrán hasta que llegue
al hijo, que es la fuente de su vida.
Llega la Virgen donde el Hijo estaba;
Ella le mira y El la mira a Ella;
Ella llora por El y El por Ella,
y por los dos la tierra se regaba
Ambos se miran, mas ninguno hablaba;
con los ojos publica su querella;
El ve su muerte en los ojos de Ella
y Ella en los ojos de El lo que mataba
Mas el impío pueblo, que entendía
que aliviaba su pena en tal jornada,
ver a su madre en el dolor presente,
al punto apartan al Hijo de María,
del Hijo apartan a su Madre amada
¡Juzgue quién sabe quién más pena siente!
El Verbo eterno al cielo el rostro alzado,
estando ya en la cruz donde moría,
al Padre ruega por la culpa impía
del pueblo que le tiene allí enclavado
Prométele al ladrón que está a
                  su lado
mucho mayor merced que le pedía,
y a su Madre Santísima María
le da por hijo a Juan amado
Pregunta al Padre: «¿Qué
                  ocasión ha habido
para desampararme, Eterno Padre?»
y vuelto al pueblo dice: «Sitio».
Y viendo que lo escrito está cumplido,
inclinando su rostro hacia su Madre,
ofrece al Padre el alma en sacrificio.

Meter: polymetric
- XLVIII - A la memoria de la muerte
by Luis Carrilloy Sotomayor

Camino de la muerte, en hora breve
apresura la edad los gustos míos,
y mis llorosas luces en dos ríos,
lloran cuán tardos sus momentos mueve.
A tal exceso mi dolor se atreve,
rendido él mismo de sus mismos bríos:
¡ay, venga el tiempo en que sus hombros fríos
la común madre mis despojos lleve!
Crece a medida de la edad la pena,
con ella el gusto del funesto empleo
que mi grave dolor o suerte ordena.
Y tan ceñido al alma le poseo,
que mientras más la vida le enajena
siento crecer más fuerza a tal deseo.

Meter: iambic
- 88 - Acto III, LUCÍA y JUANA, dialogado JUANA LUCÍA
by Lope de Vega

En vano sigo un loco pensamiento.
En vano sigo amor un dulce engaño.
Que locamente mi esperanza engaño.
Mis esperanzas van siguiendo el viento.
Al Sol quiere subir mi pensamiento.
Que mal hizo en querer un hombre extraño.
O si olviasle yo con desengaño.
O si pudiesle yo mudar de intento.
Mas si ello puede amor, ¿en qué porfío?
Si amor me ha de matar ¿que vida espero?
La culpa tiene el pensamiento mío.
A quien se burla de mis penas quiero.
Padezco. Muero. Espero. Desconfío.
Yo moriré. Yo no, porque ya muero.

Meter: iambic
FISCHAMEND
by Karel Toman

Den červnový dnes v paměti mé vstal
a ožil, zaplál. Bílá silnice,
po březích bídná uprášená tráva
s křesťansky pokornými čekankami,
a za mnou, v dálce, slunce zapadá.
A z leva dýše chladem slavný proud,
zelený Dunaj. V mojí hlavě šumí
roj písní, balad, melancholií,
zřím gesta, tváře, hochy, dívčice,
jimž ty jsi důvěrnicí, tichá řeko,
hazardní milenkou i hrdinou.
Jdu, sním a polohlasně skanduji
ty prosté verše posvátné. A náhle
v zrak zasvítí mi oslnivá běl
zdí hřbitova, jenž leží na svahu
po pravé straně. Štíhlé cypřiše,
studené, cudné, ztuhlé plameny
obětních ohňů, ční tu k nebesům
a v lehkém vánku chýlí temena.
„Ti bezejmenní, jež přinesla voda,
requiescant in pace.“
Den červnový dnes v paměti mé vstal,
a po letech zas chodím po hřbitově,
kde není křížův ani kamenů,
jen bují tráva zelená, a v ní
žlutavě planou terče pampelišek,
a moje srdce pláče vděčností
k tobě, ó dobrotivá sladká země,
vždy stejně vlídná, stejně spravedlivá,
jediná spravedlivá pod sluncem.

Meter: iambic
Cron.
by Georg Rodolf Weckherlin

Avf das sein lob würdig vnd wehrhaft
sey
Bringt seine Gnad vnd Güt zuwegẽ;
Für Sie ist Jhm sein volck hold vñ getrew/
Als für seinen reichesten seegen:
Durch Sie wirt Er geehret in dem Land/
Sie ist allein der rechte Amors-brand/
Damit Er die sehlen anzindet/
Vnd Sie so gehorsam erfindet/
Das Sie Jhn/ nein/ vilmehr für Jhn
Förchten/ vnd Jhn mehr dan Sich selbs
bewahren;
Für Jhn (Jhren besten gewin)
Weder arbeit noch leib vnd leben spahren:
Er ist Jhr Vatter/ Jhr Patron/
Ja Jhr Got selbs von dẽ sie gnad erlangẽ/
Vnd durch Gnad soll auch Er empfangẽ
Von Gottes hand des Himels Gnadẽ-cron.

Meter: iambic
Am Sonntage Abends
by Max von Schenkendorf

Die Sonne sinkt am Himmelsbogen,
Und strahlenreich kömmt durch die Nacht
Der Sterne Heer hinaufgezogen
In tausendfält'ger Sonnenpracht.
Laß, Herr! mich dieses Bild erquicken,
Wenn meine Lebenssonne sinkt;
Laß mich die Herrlichkeit erblicken,
Die aus der Nacht des Todes winkt.

Meter: iambic
V KVĚTNOVÉM RÁNU.
by Adolf Bohuslav Dostal

Slunce vycházelo, nad krajem se chvělo,
kudy v tichých polích sám jsem zvolna šel,
místy na mezi se květy zabělelo,
v pavučinách v trávě rosy třpyt se skvěl.
Páry lehounké se třásly nad lukami,
v tichu nesmírném se země modlila,
jaro probuzené znělo vzpomínkami,
a má hruď se jimi všecka zalila.
Zabouřilo mládí v krvi mojí náhle,
píseň radostná mi v duši plakala,
rozepjal jsem náruč v touze neobsáhlé
po ženě, jež na mne v dáli čekala.
Rozeběhl jsem se, všecko hřálo ve mně,
mladost má to ráno pila jásavě,
zvonilo to ve mně, voněla mi země,
slunce vycházelo v rudé záplavě.

Meter: trochaic
LA FE
by Rubén Darío

En medio del abismo de la duda
lleno de oscuridad, de sombra vana
hay una estrella que reflejos mana
sublime, sí, mas silenciosa, muda.
Ella, con su fulgor divino, escuda,
alienta y guía a la conciencia humana,
cuando el genio del mal con furia insana
golpéala feroz, con mano ruda.
¿Esa estrella brotó del germen puro
de la humana creación? ¿Bajó del cielo
a iluminar el porvenir oscuro?
¿A servir al que llora de consuelo?
No sé, mas eso que a nuestra alma inflama
ya sabéis, ya sabéis, la Fe se llama.

Meter: iambic
[bei der Grundsteinlegung des Musikvereinsgebäudes]
by Franz Grillparzer

Die dieses Haus in Gottes Hut vertraut,
Aus kleinen Spenden haben sammelnd sies erbaut,
Gespart, gesorgt, getrachtet jahrelang,
Der Tonkunst es geweiht und dem Gesang,
Sie dachten, als sie legten diesen Stein,
So fest wie er mög ihre Stiftung sein,
Und selbst wenn einst zerfallen Stein und Mauern,
Noch gleicher Sinn in diesem Lande dauern.

Meter: iambic
Vírgenes muertas
by Olavo Bilac

Cuando muere una virgen una estrella aparece,
nueva, en el viejo engaste azul del firmamento,
y el alma de la muerta, momento por momento,
en el fulgor del astro palpita y resplandece.
Vosotros que en parejas y en
                  el recogimiento
del campo habláis a solas cuando la luz fenece,
¡silencio! Ese murmullo que
                  una oración parece
remonta el infinito llevado por el viento
Seres de bocas sabias en caricias y amores,
que vagáis a través del campo sosegado
haciendo arder el casto corazón de las flores,
¡piedad! Ellas ven todo de las hondas alturas:
vuestra pasión agravia con su impudor osado
las que vivieron solas, las que murieron puras!

Meter: anapestic
El río de Cosamaloapan
by Manuel Carpio

Arrebatado y caudaloso río
que riegas de mi pueblo las praderas
¡quién pudiera llorar en tus riberas
de la redonda luna al rayo frío!
De noche en mi agitado desvarío
me parece estar viendo tus palmeras,
tus naranjos en flor y enredaderas,
y tus lirios cubiertos de rocío
¡Quién le diera tan sólo una mirada
a la dulce y modesta casa mía,
donde nací, como ave en la enramada!
Pero tus olas ruedan en el día
sobre las ruinas ¡ay! de esa morada,
donde feliz en mi niñez vivía

Meter: polymetric
LxXXIX.
 Einer lustigen Jungfrauen.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Hier lieget
Jhr Mund hat nie gewüntscht ein eigen Grab zu
haben.
Sie bat der Freunde Hand zu schreiben auf den
Stein/
Gleich wie der Körper war/ so sol die Grabstadt seyn.

Meter: iambic
- XXXI -
by Franciscode Aldana

Dichoso monte en cuya altiva frente,
de pinos y altas hayas coronada,
hizo el santo varón nido y morada,
que la pobreza amó tan ricamente;
aire cual nuevo sol resplandeciente
que diste al serafín fácil entrada,
por do fue de las llagas trasladada
la imagen del Señor Omnipotente.
¡Oh!, del eterno amor nunca tan visto
amado amante, pues unión tan alta
salió del Hacedor con su hechura;
que lo que en él causó mi culpa y falta,
en vos, alma especial, nos muestra Cristo
ser privilegio y don, ser gracia pura.

Meter: iambic
A una dama imperiosa
by Marqués de Dosfuentes

Requerís que mis versos os recite,
cual si vate yo fuese, y recitara
Cosa es ello, Señora, en mí tan rara,
que no sé que pensar de este convite .
¿Queréis que de mis sombras resucite,
que el vuelo tienda y cante cual cantara
cuando, siendo garzón, aleteara?
¡Pues juro que lo haré, por Anfitrite!
Hecho a sido Contad, Señora mía
Pero ello no es, diréisme, una poesía
Sí tal, pues once versos ya han salido
Esto, antaño, Soneto era llamado,
cuando Boscán trujéralo, raptado
por Petrarca en las selvas de Cupido

Meter: iambic
- XXXVII - A sus enojos imposibles de vencer
by Luis Carrilloy Sotomayor

Ciegos doy (cual mi amor) tres varios nudos,
varios en el color: ¡ay Dios, si fuesen
de tan alto valor! ¡ay, si pudiesen
mostrar tus ojos de rigor desnudos!
Ciñe este altar tres veces y estos mudos
bultos tuyos, ¡oh Laura, si venciesen
en blandura esta cera, si quisiesen
arder cual arden estos troncos rudos!
Estas hierbas, que da el camino seno,
doy en aquestas llamas por despojos;
¿si vencerá veneno otro veneno?
Cual este polvo en agua, mis enojos
mueran; en vano por vencerlos peno,
que es mayor el hechizo que tus ojos.

Meter: polymetric
NAPOLEON III.
by Josef Svatopluk Machar

Vykopal poklad, ujcem uložený
do hlíny Svaté Heleny. Pak zchytra
ohlásil příchod velikého jitra
a v plášť se oblek krví pobarvený.
A dobrodruzi, polonahé ženy
kol trůnu stáli. Francii pak mitra
za čapku frygickou a touhám nitra
dán přelud slávy, krví zaplacený
v dalekých zemích. Vesele se žije,
horlení Huga čile přehlušuje
Offenbachova svižná melodie.
Když u Sedanu dohřmělo děl peklo:
– jak se to milé lidstvo opakuje,
leč, groteskně jen – Waterloo si řeklo.

Meter: iambic
Soneto
by Julio Arboleda

Resto del bosque inmemorial; testigo
de mil y unicazos que la ciencia ignora,
roble imperial de bóveda sonora,
tiende en la plaza su ondulante abrigo
En rumorosas pláticas consigo
sus muertas hojarascas rememora:
¡cuánta fugaz generación canora
labró colonias en su techo amigo!
Pasaron esos nidos y esas aves;
vinieron otras aves y otros nidos
y otras hojas y cantigas suaves;
y en los gajos del céfiro mecidos,
vagar parecen con cadencias graves
ecos dolientes de los tiempos idos

Meter: polymetric
99.
by Friedrich von Logau

Ein Kohl-Sack und ein Wolle-Sack, da die beysammen stunden,
Da schuß Cupido, und der Pfeil ward in dem schwartzen funden;
Die Lieb ist an die Farbe nicht, dieweil sie blind, gebunden.

Meter: iambic
1L: Ich will spiegeln mich in jenen Tagen,
by Gottfried Keller

Ich will spiegeln mich in jenen Tagen,
Die wie Lindenwipfelwehn entflohn,
Wo die Silbersaite, angeschlagen,
Klar, doch bebend, gab den ersten Ton,
Der mein Leben lang,
Erst heut noch, widerklang,
Ob die Saite längst zerrissen schon;
Wo ich ohne Tugend, ohne Sünde,
Blank wie Schnee vor dieser Sonne lag,
Wo dem Kindesauge noch die Binde
Lind verbarg den blendend hellen Tag:
Du entschwundne Welt,
Klingst über Wald und Feld
Hinter mir wie ferner Wachtelschlag.
Wie so fabelhaft ist hingegangen
Jener Zeit bescheidne Frühlingspracht,
Wo, von Mutterliebe noch umfangen,
Schon die Jugendliebe leis erwacht',
Wie, vom Sonnenschein
Durchspielt, ein Edelstein,
Den ein Glücklicher ans Licht gebracht.
Wenn ich scheidend einst muß überspringen
Jene Kluft, die keine Brücke trägt,
Wird mir nicht ein Lied entgegenklingen,
Das bekannt und ahnend mich erregt?
O die Welt ist weit!
Ob nicht die Jugendzeit
Irgendwo noch an das Herz mir schlägt?
Träumerei! Was sollten jene hoffen,
Die nie sahn der Jugend Lieblichkeit,
Die ein unnatürlich Los getroffen,
Frucht zu bringen ohne Blütenzeit?
Ach, was man nicht kennt,
Danach das Herz nicht brennt
Und bleibt kalt dafür in Ewigkeit!
In den Waldeskronen meines Lebens
Atme fort, du kühles Morgenwehn!
Heiter leuchte, Frühstern guten Strebens,
Laß mich treu in deinem Scheine gehn!
Rankend Immergrün
Soll meinen Stab umblühn,
Nur noch einmal will ich rückwärts sehn!

Meter: trochaic
- XXXVI - Reprende la ceguedad de los indios en guardar a Cristo muerto en las clausuras de las piedras, habiendo visto que se quebraron en su muerte
by Quevedo

Si vistes a las piedras quebrantarse
en la muerte de Cristo con violencia,
¿en su sepulcro, cómo a su obediencia
dudáis que dejarán de levantarse?
Si supieron las piedras animarse
con su muerte en piadosa diligencia,
en su resurrección y en su presencia,
con más razón podrán vivificarse.
La piedra que le guarda lo procura;
aquélla le acompaña, ésta le entierra;
aquélla de sus triunfos se asegura;
ésta, igualmente racional y dura,
será destrozo de gloriosa guerra;
aquélla será trono y sepultura.

Meter: iambic
XV. Cesta do Emaus.
by Jaroslav Vrchlický

Jak nebe bylo holubí a čisté! –
Pod stromy učenníci chvatně spěli
do Emaus; k nim’s se přiblížil, ó Kriste!
a chodce pouhého jen v tobě zřeli.
Tak s tebou šli a hovořili tiše,
jak mluvíme s tím, kdo nám padne v cestu,
co smutný vítr z prázdných polí dýše
a prachem halí dálný výhled k městu.
Dnes chmurný den, ač jaro květe všady.
„Co nového, zda slyšel jste juž zprávu,
ten ukřižovaný prý rabbi mladý
zdvih víko rakve, blesky spjatou hlavu?“ –
– ,Vy znali jste jej?‘ – „Ano v dávné době;“
– ,Co tomu říkáte?‘ – A tiší byli,
šer na kraj pad a nevěřili sobě
a mlčky tajně k druhu druh se chýlí.
„Byl buřič prý“ – dí polohlasně jeden.
,Ne, svatý byl!‘ dí druhý čackým hlasem,
,Byl oběť, katy k popravišti veden. –
Kde pravda?‘ – „Snad to rozhodne se časem.“
A dále šli a On šel mezi nimi.
Kraj v jarní náladě byl smutný celý,
nad cedry modravé se táhly dýmy,
že Bůh jde s nimi – oni nevěděli.
„A slyšte, podivné jdou krajem zvěsti.
Prý žije zase a zas choré léčí.“ –
V tom v stromech vichr divně zašelestí
a všickni stanou, umlkují v řeči.
„To možné všecko. Prosím vás, co víme?
Kde pravda v světě? Vždycky choutkám cizím
je dáno v plen, čím žijeme, co zříme?
Ó jděte na Sion jak na Garizim,
taj všady spí a taj vždy pánem světa,
jen jedno platí: Svědomí mít čisté,
já kdybych žít měl nekonečná léta,
vždy v posled řeknu: Pravdu děls, ó Kriste!“
„– Dík za to slovo. Myslíte, že žije?
Vždyť mrtvého jej kladli ve skal ňadro“ –
,I v mrtvém, věřte, srdce živé bije,
když dobro chtěl, jež poslez všeho jádro.‘
A ticho zas a jen se více tmělo
a spěli travou do Emaus a polem
a nezřeli, jak aureolou čelo
se jeho skvělo, záři selo kolem.
„Jste cizí zde?“ – ,Je každý v světě cizí.‘
– „Což nepůjdete s námi na večeři?“ –
A tento hlas zněl dojemný a ryzí,
jak toho hlas, kdo miluje a věří.
On s nimi šel a za stůl sedli spolu,
chleb podaný on rozlomil a žehnal,
tu teprv zřeli božství aureolu
a stud a strach a děs jim ve tvář vehnal,
a nežli mohli zvednouti svých zraků,
on žehnaje jak světlý přelud zmizel.
Je snadno skolébat se do zázraků,
však vědět o tom, to jest pravá svízel.
Ó všichni my, kdo chceme cos v své snaze,
do Emaus ducha jdoucí, stůjme chvíli
a vizme, kdo se přidruží k nám v dráze,
a zeptejme se, kdo to s námi pílí?
A požehná-li nám též chleba skývu,
pak blahoslavme ten svůj život celý!
Čím odpykati největší z všech divů:
Bůh s námi šel – a my to nevěděli!

Meter: iambic
Uber das Majestätische Wesen des Königs Augusti in Pohlen
by Christian Friedrich Hunold

Es sagt die Majestät/ die Tugend und dein Wesen/
Du bist zum Könige vom Himmel auserlesen.
Rom rühme den August auch Majestätisch schön;
Dich göttlichen August/ hat es niemahls gesehn.
Held/ du verlohrst dein Reich/ August nur Legionen/
Und seine Kleinmuth gab sich ungewöhnlich bloß/
Du aber wurdest noch bey dem Verluste groß.
Sprich Großmuth nun/ in wem mehr Majestät muß wohnen.

Meter: iambic
A ntwort.
by Christian Friedrich Hunold

Die süsse Stunde bricht nun an/
Dein Hoffen zu Vergnügen.
Dein Hertze dencke nur daran/
Durch Lieb' und Treu zu siegen.
Mein Engel komm/ ich bin bereit/
Zu krönen die Beständigkeit.
Ach ja geniesse nur der Lust/
Die ich dir kan verstatten/
Hier öffnet sich die treuste Brust/
Und will sich mit dir gatten.
Mein Engel komm/ ich bin bereit/
Zu krönen die Beständigkeit.
Ich bin von Wachs und nicht von Stein/
Drum sollst du nicht verderben;
Dein Wunsch wird bald gewehret seyn/
In meinen Arm zu sterben.
Drum komm nur/ Amor ist bereit/
Und küst dich durch die Sterblichkeit.

Meter: iambic
- XIII -
by Bocangel y Unzueta

Como en estancia, que de mármol fino
ostenta el suelo, rapazuelo ocioso,
con ágil mano y ademán brioso,
azota el breve torneado pino;
y, mientras ve que el circular camino
dura en la esfera que batió furioso,
para mas, viendo que se da al reposo,
replica el golpe del sonante lino.
Así el amor con áspera violencia,
en la vaga región de mi cuidado,
herir mi corazón tiene por juego.
Y aunque sobra al dolor su diligencia,
si mira que sosiego de postrado,
se ofende por la parte que es sosiego.

Meter: iambic
- CXXIV -
by Fernando de Herrera

El corazón huido busco y llamo;
el do el rigor esfuerza el duro hielo
entra, y sin miedo pisa estéril suelo;
yo, esquivando el dolor, mis males amo.
Las lágrimas y quejas que derramo
no vencen su porfía, y sin recelo
allí se pierde, y no osa alzar el vuelo,
y su obstinado error al fin desamo.
No por que tema ya peligro alguno;
que no doy más lugar a miedo cierto,
ni admito en tanto afán remedio vano;
mas porque es poquedad ser importuno
a un lento pecho, y ser más precio muerto
que esperar la salud de ingrata mano.

Meter: iambic
Toussaint L’Ouverture
by Henrietta Cordelia Ray

To those fair isles where crimson sunsets burn,
We send a backward glance to gaze on thee,
Brave Toussaint! thou was surely born to be
A hero; thy proud spirit could but spurn
Each outrage on the race. Couldst thou unlearn
The lessons taught by instinct? Nay! and we
Who share the zeal that would make all men free,
Must e’en with pride unto thy life-work turn.
Soul-dignity was thine and purest aim;
And ah! how sad that thou wast left to mourn
In chains ’neath alien skies. On him, shame! shame!
That mighty conqueror who dared to claim
The right to bind thee. Him we heap with scorn,
And noble patriot! guard with love thy name.

Meter: iambic
- 12 - Soneto
by Pedro Espinosa

El sol a noble furia se provoca
cuando sin luz lo dejas descontento,
y por gozarte, enfrena el movimiento
el aura, que de gloria se retoca.
Tus bellos ojos y tu dulce boca,
de luz divina y oloroso aliento,
envidia el claro sol y adora el viento,
por lo que el uno ve y el otro toca.
Ojos y boca, que tenéis costumbre
de darme vida, honraos con más despojos;
mi ardiente amor vuestra piedad invoca.
Fáltame aliento y fáltame la lumbre,
prestadme vuestra luz, divinos ojos;
beba yo vuestro aliento, dulce boca.

Meter: iambic
XxII.
by Christian Gotthold Spindler

Geht, ihr Zeilen, grüßt die Schöne,
Zeigt die schwach, doch frommen Thöne
Meiner reinsten Zärtlichkeit,
Bringet Antwort mit der Zeit.

Meter: trochaic
***  Má touha všechna usnula
by Marie Baarová

Má touha všechna usnula
kdes v koutku srdce tmavém,
teď marně hledám radostí
v tom světě jindy smavém.
Já nevím, co se, bože můj,
v těch ňadrech mojích stalo;
mně pustým zdá se celý svět
– bez poesie jaro.
Bez melodie ptáčků zpěv,
bez barvy, vůně květy –
bez svatých tajů, zázraků,
ty cizí hvězdné světy.
Už netoužím se rozletět
tam v dálku jak to ptáče;
už ani pro tu lásku mou
mé srdce nezapláče.
Má píseň všechna zapadla
v kout srdce kamsi tmavý
a marně se mne tážete,
co mne teď ještě baví!

Meter: iambic
XIX.
by Gustav Pfleger Moravský

„Mně dovolila doufať!“ „„Kdo? Marina?““
„Oh! ano!“ „„Tak? Ta bídná koketta!
Což na manžela svého zapomíná,
A novou zradu vrhá do světa?
Co smíš, co můžeš doufať? Může jiná
Se láska opět vloudiť v prsa její,
Anť moje skoro dosuď krvácejí,
A ona šťastna jiného je v rukou?
Tak opět šálí? Opět bolnou mukou
Se nové srdce trýzniť bude pro ni
A v zhubné zoufalství se třeba skloní?

Meter: iambic
1L: Willst du ewig fröhlich sein,
by Gerhard Tersteegen

Willst du ewig fröhlich sein,
Freu dich nur in Gott allein!
Trost und Freud' in andern Dingen

Meter: trochaic
9. Es muß ein jeder Christus sein.
by Angelus Silesius

Der wahre Gottes Sohn ist Christus nur allein:
Doch muß ein jeder Christ derselbe Christus sein.

Meter: iambic
- 831 - Acto II, FLORIANO De El Duque de Viseo
by Lope de Vega

Si alguno justamente quejas forma
de su contraria estrella y de los cielos,
consuélense los suyos con mis duelos
y no se queje mientras no se informa.
Ya Circe, de hombre en piedra me transforma,
y aun fuera bien, por no sentir mis celos,
que, en efecto, presentes sufrirelos
y no en la ausencia, que al morir conforma.
Bien puede ser de un hombre resistido,
un contrario cruel y su violencia,
mas no cuando a traición como éste embiste.
Los celos por los ojos me han venido,
pero por las espaldas el ausencia,
y lo que no se ve, no se resiste.

Meter: iambic
47.
by Friedrich von Logau

Venus soll man mehr nicht sprechen; nur Lustinne soll man sagen,
Als wann Name zu der Sache künt ein ander Art beytragen.
Ist lateinisch Venus Hure, wird Lustinne deutsch nicht frömer;
Ob ein Schuster nicht verstehet, was mit Venus meint ein Römer,
Wird er fast noch minder wissen, was ein Deutscher mit Lustinne
Für Verstand und Deutung führt. Wann wir Christen in dem Sinne
Nicht der Heyden Wesen hausten, wurden wenig ihre Worte
Ärgern durch die blossen Namen, die so kennlich aller Orte.

Meter: trochaic
- XXXVII -
by Francisco de La Torre

¿Cuál elemento, cuál estrella o cielo
sustenta, influye, encubre, tiene o cría
hierba, piedra, licor, raíz, arpía,
contra la fuerza de un ardiente hielo?
No cría el agua, ni produce el suelo,
la noche esconde, ni descubre el día
encanto duro, ni ponzoña fría,
que rompa el lazo de enemigo celo.
Esta Medusa, y esta Circe bella,
tal es la fuerza que en sus ojos tiene,
tales encantos hace con sus ojos,
que hiele el alma con su fuego, y de ella
oculta causa juntamente viene,
con que sustenta vivos sus despojos.

Meter: iambic
- LXXI -
by Hernandode Acunya

Si a decirte verdad voy obligado,
don Martín, pues sé bien la de tu pecho
y estás de mi amistad tan satisfecho
cuanto yo de la tuya confiado,
te amonesto que dejes el errado
camino por do vas, que a poco trecho,
si le sigues, verás el mortal lecho
que para el sueño eterno está guardado.
No apacientes tu hato en la ribera
del pequeño Sebeto, aunque te sea
agradable su agua y campo llano;
mas huye de su ninfa Galatea,
que, aunque es hermosa, es cruda, ingrata y fiera.
No es Silvia, no, con su pastor Silvano.

Meter: polymetric
L.
by Gustav Pfleger Moravský

Tu umlkl... A myslí rozčilenou
Přelétly stíny minulých všech dob;
Mráz v srdce sáh’ mu rukou rozlícenou,
Jejž vyslal k němu mrtvých časů hrob.
Tu postanul a dívku zachvácenou
V myšlénkách temných vášnivě a divě
Tisk’ svému k srdci tlukoucímu živě,
Zrak zkalený v dál modrou upřen maje,
Kde pozdní slunce věnčí žírné kraje!...
Tam před švýcarským domkem právě stáli,
Kde v stínu stromků slunce pršky hrály.

Meter: iambic
Co srdce Tvé stichlo...
by Adolf Heyduk

Co srdce Tvé stichlo, Bůh to suď,
mé k rozpuknutí buší,
o, že jsem nemoh v Tvoji hruď
vdechnouti vlastní duši;
o, že jsem nemoh na pospěch
v očka dát vlastní zory,
za vlastních ňader ztajený vzdech
zaměnit’ dech Tvůj chorý.
Ach, Tebou i já jsem mrtvolou,
co kolem všecko zvadlo,
rád nyní skloním hlavu svou
osudu pod stinadlo;
což mě tu váže? Dost těch ztrát,
nad hlavou hrob se mi vejší,
jediné dítě zříti umírat
to smrť je nejkrutější!

Meter: iambic