PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
II
by Mercedes Matamoros

Mas la noche llegó, pura y hermosa
cual desposada del ardiente día,
que con trémula mano le ceñía
corona de diamantes luminosa
El tronco de la palma, cariñosa,
la liana entre sus redes envolvía,
y al oculto nidal rauda volvía
con anhelos de amante, la tojosa.
Y el mismo adolescente que admiraba
la flor en que a la virgen otorgaba
casta caricia que no deja agravios,
clavó en la bella la mirada ansiosa,
y abandonando la marchita rosa,
se embriagó con la esencia de sus labios.

Meter: polymetric
La esfinge – III
by Gaspar Núñez de Arce

Buscando alivio a sus atroces penas,
en su camello el árabe dormita;
mas ¡ay!, de pronto se incorpora y grita
y siente hervir la sangre de sus venas.
Es que el simum, rompiendo sus cadenas,
oscurece la bóveda infinita
y con terrible convulsión agita
el vasto mar de líbicas arenas
El monstruo asolador todo lo arrasa,
arrolla en desatado torbellino
la caravana sin ventura, y pasa
Y cuando vuelve a sosegarse el llano,
allá, ciega y brutal como el Destino,
cota la Esfinge el término lejano.

Meter: iambic
1L: Märzstaub fliegt auf. Es fröstelt leicht.
by Hedwig Lachmann

Märzstaub fliegt auf. Es fröstelt leicht.
Der Tag in langer Dämmrung bleicht.
Vom Wind das Pflaster blank gefegt.
Es klingt verloren, was sich regt.
Der Kinder Spiel ist eben aus.
Die Mütter winken sie ins Haus.
Es schreit in mir: Verratnes Herz!
Doch geh ich schweigend frühlingwärts.

Meter: iambic
SLOKY.
by Tereza Dubrovská

Já neloučím se s Tebou – jako v snění
jdu v místa ta, kde odpočíváš klidně,
Krist nad oltářem usmívá se vlídně,
a slunce barevná skla v zlato mění.
Je šero v kapli; věnce vydechují
tou zvadlou vůní vypěstěných květů –
o zašlém jaru vyprávějí světu –
svit cyclamen a růží, větve thují.
A duše má se do minula noří...
jdu zkvetlým sadem, všemi alejemi...
Dnes bílý rubáš kryje sad a zemi,
a ve Tvých hlavách věčné světlo hoří...
Já neloučím se s Tebou – v lůně věčna,
kde obloha jak klenba dómu pne se –
vím, otče, jednou zase shledáme se!
Jsou nevyzpytné cesty nekonečna.

Meter: iambic
Say over again... (Sonnet 21)
by Elizabeth Barrett Browning

Say over again, and yet once over again,
That thou dost love me. Though the word repeated
Should seem "a cuckoo-song," as thou dost treat it,
Remember, never to the hill or plain,
Valley and wood, without her cuckoo-strain
Comes the fresh Spring in all her green completed.
Belovèd, I, amid the darkness greeted
By a doubtful spirit-voice, in that doubt’s pain
Cry, "Speak once more—thou lovest!" Who can fear
Too many stars, though each in heaven shall roll,
Too many flowers, though each shall crown the year?
Say thou dost love me, love me, love me—toll
The silver iterance!—only minding, Dear,
To love me also in silence with thy soul.

Meter: iambic
König Salomo
by Hugo Ball

Als König Salomo beim Tempelbau
Mit den Dämonen stritt, die ihn umsaßen,
Ließ er in Mitternächten dumpf und grau
Die Zymbel schlagen und Posaune blasen.
An seiner Seite sah man eine Frau,
Die aufgebaut war ganz aus Parabasen,
Aus Saba kam sie wie ein weißer Pfau
Und stand wie eine Mumie in Exstasen.
Der König selber saß in seinem Zelt,
Um dessen Öffnung Feuer hing in Fransen
Und wies gebietend in die Unterwelt.
Da stiegen Mauern auf gleich goldenen Schanzen
Die Zedern fügten sich und ungezählt
Sah man die Tiere und die Teufel tanzen.

Meter: iambic
Na dvéře bytu básníka, který nebyl doma, když jsem ho navštívil.
by Jaroslav Vrchlický

Když v době zimy zasmušilé
v jih teplý ptáče odletí,
i prázdné hnízdo je nám milé,
kde pělo v sladkém roznětí.
Nám jeho písně zvučí z nitra
i s větví lípy bezlisté –
vždyť jaro přijde snad už zítra
a s ním též ptáče zajisté.

Meter: iambic
Of Love: A Sonnet
by Robert Herrick

How love came in I do not know,
Whether by the eye, or ear, or no;
Or whether with the soul it came
(At first) infused with the same;
Whether in part ’tis here or there,
Or, like the soul, whole everywhere,
This troubles me: but I as well
As any other this can tell:
That when from hence she does depart
The outlet then is from the heart.

Meter: iambic
Del sur
by Enrique Vázquez de Aldana

¡Quién pudiera en el árabe corcel
llegar ante tu reja, cuando el
                     sol
decora con magnífico arrebol
los frisos de tu gótico cancel!
De tu patio feliz, que es un
                     vergel
donde sueña el jazmín y el girasol,
oír, bajo el artístico farol
de la guitarra el lírico rondel
En la hermosa y sagrada catedral
hacer una visita; discurrir
luego por el frondoso naranjal;
y al alejarse férvido, escribir
una rima a tu nombre, en el caudal
del celeste y cantor Guadalquivir

Meter: polymetric
Boží muka.
by Sigismund Uttenrodt ze Scharfenbergu

Kde v širém poli obilí se vlní,
kde žárem slunka černá země puká,
kde večer vlčí mák se rosou plní,
tam na rozcestí stojí boží muka.
Tam zesinalé tělo Krista leží
na klíně bolestivé Matky boží,
a kdosi z bílých květů věnec svěží
tam položil mu na korunu z hloží.
Hle! jsou to šípky, které pučí v máji –
však jak by z trnů na koruně kvetly;
vždyť krví zbarvily se na okraji
a prostředek si uchovaly světlý!
Ó čerstvý květe ve výklenku starém,
ty symbolem jsi duše zanícené,
jež opíjí se Krista svatým žárem
a chladí jeho rány rozjitřené!

Meter: iambic
- LXIX - Al mismo
by Juana Ines de La Cruz

Detén el paso, caminante, advierte,
que aun esta losa guarda enternecida,
con triunfos de su diestra no vencida,
al Capitán más valeroso, y fuerte.
Al Duque de Veragua ¡o triste suerte!
que nos dio en su noticia esclarecida,
en relación, los bienes de su vida,
y en posesión, los males de su muerte.
No es muerto el Duque, aunque su cuerpo abrace,
la losa, que piadosa le recibe,
pues porque a su vivir el culto enlace.
Aunque el mármol su muerte sobrevive,
en las piedras verás el «aquí yace»,
más en los corazones, «aquí vive».

Meter: iambic
- CX -
by Gutierre de Cetina

Tan puesto tengo en vos el pensamiento
que ya ni pienso en mí, ni pensar quiero;
si tengo bien, por vos pasa primero;
de vos viene si tengo algún tormento.
Hace mi voluntad su fundamento
en la vuestra, y recíbela por fuero;
en mi propio querer soy el postrero,
sólo lo que queréis quiero y consiento.
Si alegre os veo a vos, luego me alegro;
si tristeza tenéis, luego estoy triste;
si os volvéis alegrar, vuelvo alegrarme.
Lo negro es blanco y lo blanco es negro
como queréis: luego al alma viste
el efecto que vos queréis mostrarme.

Meter: polymetric
Betrachtungen über die Jdeen.
by Barthold Heinrich Brockes

Gantz allgemein und klar ist jede Wahrheit,
Die so nothwendig,
Als auch beständig:
Und ihre ew’ge Klarheit,
Die unserm Geist allein
Nur eigen, kan durchaus nicht so willkührlich seyn.
Ob unser Sinn nun gleich sie in uns rege macht;
So sind sie doch von uns mit auf die Welt gebracht.

Meter: iambic
I Hear America Singing
by Walt Whitman

I hear America singing, the varied carols I hear,
Those of mechanics, each one singing his as it should be blithe and strong,
The carpenter singing his as he measures his plank or beam,
The mason singing his as he makes ready for work, or leaves off work,
The boatman singing what belongs to him in his boat, the deckhand singing on the steamboat deck,
The shoemaker singing as he sits on his bench, the hatter singing as he stands,
The wood-cutter’s song, the ploughboy’s on his way in the morning, or at noon intermission or at sundown,
The delicious singing of the mother, or of the young wife at work, or of the girl sewing or washing,
Each singing what belongs to him or her and to none else,
The day what belongs to the day—at night the party of young fellows, robust, friendly,
Singing with open mouths their strong melodious songs.

Meter: iambic
Grabschrifft einer königlichen maitresse.
 C. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der leib, den Ludewig vor andern hochgeschätzt,
Wird nun den würmern hier zur speise vorgesetzt;
Dieselben können sich itzt vom geblüte schreiben,
Weil sie mit diesem fleisch auch ihre wollust treiben.

Meter: iambic
Auf einen angenehmen Hund
by Christian Gryphius

Galantel, welch ein Glück! hat seine Frau erfreuet,
Galantel, welchem sich kein Sirius vergleicht,
Galantel, der den Preiß der Trefligkeit erreicht,
Galantel, dem die Gunst der Sternen viel verleihet,
Galantel, den man izt mit Majoran bestreuet,
Galantel, der den Schwantz oft an den Teppicht streicht,
Galantel, welcher nicht dem grösten Mopsus weicht,
Galantel, dessen Zahn ein geiler Buhler scheuet.
Wo, Phöbe, werther Hund, die Augen auf dir hat,
So kräncket deinen Fuß kein schnelles Wagen-Rad,
Doch hütte dich vor dem, den wir den Pluto heissen:
Du kommst, so schön du bist, den Katzen ziemlich bey,
Drum möchte dermaleinst dich in der Raserey
Der Cerberus sein Hund statt einer Katz' erbeissen.

Meter: iambic
Skull Song
by Genevieve Taggard

The skin of the sea was thick, to-night,
And the tone of the sea was dull;
When I found by the edge of the sullen sea
The half of a sea-god’s skull.

Half of a sea-god’s skull was there,
Half of a sea-god’s tail.
When I dug them out of the clutch of the sand
The peering moon went pale.

The peering moon went pale, because
Her other eye had seen
The other half of the sea-god’s bones
Ten thousand fathom green . . .

Ten thousand fathom green with sea,
The sea-god’s other bones
Swayed in a dead sea-goddess’s arms
On a pile of sea-washed stones.

The skin of the sea was thick, to-night,
And the tone of the sea was dull,
While I buried away from the sinister sea
All the mortal part of a skull.

Meter: iambic
1L: De Knakenhauermeister Timm
by John Brinckman

De Knakenhauermeister Timm
de was sau klok grad as 'ne Imm,
sau klok, Fläuh künn he hosten hür'n.
He säd, he hadd man sullt studiern,
he hadd dat tum Senator bröcht
un tum Professor von dat Recht.
He kennt dat allens von de Akten,
von de Komtehts un de Kuntrakten,
Konkurs un Testaments un Pakten,
von de Replik un de Duplik,
dat seg he dörch, dat wüßt he glik.
Ja ja, Herr Timm was gor tau klok,
un in den Utschott set he ok,
un all de Utschottbörgers säden:
»je Timm, den lat ji man tofräden!
Fustdick hett de't achter sin Uhren,
de weet Bescheed, un em to buren,
kann eener noch so früh upstahn,
Timm ward em doch een Knippschen slahn.«

Meter: iambic
215. Die zeit begreifft nicht die ewigkeit.
by Angelus Silesius

So lange dir mein Freund im sinn liegt ort und zeit:
So faßstu nicht was Gott ist und die ewigkeit.

Meter: iambic
- XXXV - Comparándose con Faetón en su mal
by Luis Carrilloy Sotomayor

¿Caíste? Sí, si valeroso osaste.
Osaste, y cual osado en fin caíste;
si el cuerpo entre las nubes escondiste,
tu fama entre las nubes levantaste.
Nombre (¡oh terrible error!), mozo, dejaste
de que a estrella cruel obedeciste.
Lampecie gime tal, tal Febia triste,
una y otra a tu losa verde engaste.
Intentaste, ¡oh gran joven!, como osado;
seguiste al hado que te vio vencido;
caíste, mozo más que desdichado.
Y así, en mi mal gigante, te he excedido,
pues sin haber tus hechos heredado,
cual tú, menos tus llantos, he caído.

Meter: iambic
Sen (II.)
by Viktor Dyk

Všichni tu padli a ty jsi živ.
Jediný živ!
Polnice nezní, kůň mrtev kles,
helma je v prachu, mluví jen děs –
Všichni tu padli a ty jsi živ.
Jediný živ!
Raněn a zkrvácen plazíš se vpřed.
Mrtvolo, což kdybych trochu tě zved’,
jedenkrát zved’?
Noc houstne. Mrtvolo, nespi tak tiše,
mrtvolo, slova bys nechtěla říc’?
Vábivou vůní květ ještě dýše.
Plod ještě zraje v domova líše.
Co jsme to chtěli v mladé své pýše?
Všechno? Ne, my chtěli víc!
Plazím se, zkrvácen, přes pole
od mrtvoly k mrtvole.
Povídky vyprávím: že boj byl krutý,
že naše trofeje nedotknuty,
že boj byl vášnivý, že řídly řady,
šik náš se tříštil, krev tekla všady – –
Mrtvoly hledí v noc šerou
s ledovou nedůvěrou.
Mrtvoly hledí vstříc tmám.
Povídky vyprávím. Že boj byl krutý,
že naše trofeje nedotknuty,
jen já zbyl sám – –
Raněn a zkrvácen plazím se polem,
povídky vyprávím mrtvolám kolem.
Zrak jejich sklenný nehledí lidsky
a já se usmívám sarkasticky:
Všichni jste zchladli, já planu jak dřív.
Všichni jste padli, já zůstal živ,
živ, abych umíral.
Nikdo nám prapor nevyrval!
Mrtvolo, zvednu tě trochu jen,
umírající, zkrvácen.
Boj dobojován, končí skvěle.
My odrazili nepřítele.
Ku předu volala láska a hněv.
Co na tom, tekla-li naše krev?
Mrtvolo, polnici slábnoucím dechem
rozechvím ještě posledním echem –
Mrtvolo, svítá v obzoru!
Za námi přijdou zas bojovníci.
Úkol náš vykonán. S úsměvem v líci –
leží mrtvý i umírající
ve stínu svého praporu...

Meter: dactylic
Fragment 10: The Three Sorts of Friends
by Samuel Taylor Coleridge

Though friendships differ endless in degree ,
The sorts , methinks, may be reduced to three.
Ac quaintance many, and Con quaintance few;
But for In quaintance I know only two—
The friend I've mourned with, and the maid I woo!

Meter: iambic
ŠOTEK. (XII.)
by Svatopluk Čech

„Labyrintem střech a štítů,
komínů a hromosvodů,
vikýřů a tichých mansard
(kde jsem spatřil tolik snivých
poetů a tolik slyšel
vzdechů sladce umíravých,
tkaných v rozmanité znělky,
kanzóny a madrigaly,
že těch slastí vzpomínaje
ošklivím si všecky rýmy
a vzdor našim kritikářům
volím suché trocheje),
touto směsí soch a vížek
lomenic a holubářů
ubíhal jsem bez oddechu,
přeskakoval sítě ulic,
šplhal po vrcholcích stromů,
až pak v části odlehlejší
domek osamělý v sadě,
malý klénot barokový,
zdržel nohu znavenou.
S římsy plné amoretů
otevřeným dole oknem
v tichou komnatku jsem vnikl,
kde mi zjevil plápol svíce
(neb již soumrak tměl se venku)
něžný přepych v každém koutě,
lepoty a vkusu soubor,
svěží květy v lesklé váze,
ve příhrádce knihy veršů,
pagódy a dívčí trety
a pod záclon řásnou vlnou
zvoucí sladce k odpočinku
hebounkého lože sníh.
A já, šotek, neuviděn
– kdož si všimne trpaslíka? –
spatřil v komnaty té středu
pohříženu v dumy sladké
nejkrásnější světa vílu
v čarovábných nedbalkách.
Jak mám vhodné barvy shledat
v paletě své infernální,
abych nastínil jen z dáli
všechen čistý, svěží půvab,
který zdobil rajským pelem
tuto postať lepotvárnou
ode skrání leknínových
k nožce jako lil’je květ?
Ústka zpola otevřená
v lahodném se snění chvěla, –
prostřed granátových poupat
sníh se třpytil Elborusu;
oči lehce přistíněny
nejhebčí řas zlatých třásní,
dumou jemně zamlženy
hleděly jak z moře hvězdy;
a kol tváří s růže dechem,
kolem oušek poloskrytých
na ramena úbělová
a přec teplem sálající,
přelahodně vyklenutá
volně padal, bujně kypěl
zlatorusý vlasů déšť.
Božská tvarů harmonie
spřádala to luzné tělo,
které v tiché bezpečnosti
všetečnému vetřelcovi,
nezvanému z pekla hostu,
objevilo věru dosti,
že by pohled v oči jeho
po těch krásách těkající
byl jí pokryl tvář i čelo
nejskvostnějším ruměncem.
Sladké tajemství jsem zbádal
mladých ňader, jež se chvěla
jako vlny jarní vláhy,
milostným as roztoužením,
prstíky též růžovaté
drobných nožek a pak – –

Meter: trochaic
An Herrn Zachariä,
 den Verfasser des Gesanges von der Hölle,
 zu Braunschweig.
by Anna Luise Karsch

O Freund, er warf drey grosse Gottesblicke

Meter: iambic
NIC NENÍ PŘEDURČENO...
by Josef Kalus

Ne, nic nám není předurčeno:
nás doba tvořívá si sama,
jak prut nás ohne přes koleno,
hrá s námi frašku nebo drama,
ze dřeva tesává nás nebo lije z bronzu,
a tvoří boha z nás neb přihlouplého Honzu.

Meter: iambic
- XXVIII - Misericordia
by Pedro Soto de Rojas

Vuelve a poner, Señor, en mí tus ojos,
puesto que tantas veces me miraste,
cuando de sombras vanas me sacaste
tras quien fui ciego en falsa luz de antojos.
No sufra tu piedad largos enojos,
pues de inmortal, mortal carne tornaste;
que no es bien que del soto que plantaste
gocen tus enemigos los despojos.
Baste que al día mil veces lo han cazado
en tu desgracia y mía, sin ser suyo;
no lleven la ya leña estéril seca.
Y si mil desengaños no han bastado
a libertar a este hombre vil que peca,
llévale Tú por fuerza, pues es tuyo.

Meter: polymetric
- 891 - Acto III, SERAFINA De El liberal genovés
by Lope de Vega

Siete veces ha dado el cielo vuelta
del pez de plata al vellocino de oro,
mientras ausencias y desdichas lloro,
dándome amor su gloria en pena envuelta.
Quiero morir, y cuando estoy resuelta
lo estorban prendas que en el alma adoro,
y así el camino de dejarla ignoro
de aquella humana cárcel libre y suelta.
Cárcel de desdichados es la vida,
suspensa mar de calurosa calma,
y a veces nao en el golfo combatida.
Dichoso a quien la muerte dio la palma
de los cuidados, donde vio perdida
por largos años la razón del alma.

Meter: iambic
Salomé
by Luis Hine

Dicen que fuiste mala, dicen que fuiste impía,
que una noche abrileña de azahar perfumada,
a Herodes le pediste la
                  cabeza sagrada
de San Juan el Bautista, porque no te quería
La verdad no fue así Una noche de orgía,
el Tetrarca de oriente al mirarte embriagada,
robó un beso a tu boca, roja flor de granada,
y olvidó su corona, por tu danza judía.
En las redes ya presto de tu carne dorada,
escuchó aquella voz que su
                  amor maldecía
y ordenó le llevaran la
                  cabeza cortada
del Profeta importuno que turbó su alegría
Le cerraste los ojos y en su barba rizada,
una hilera de perlas, con tu llanto se hacía.

Meter: polymetric
Ständchen.
by Theodor Storm

Auf den feuchten Wiesenplanen;
Hörst du die Guitarre stimmen
In dem Schatten der Platanen?
Dreizehn Lieder sollst du hören,
Dreizehn Lieder frisch gedichtet;
Alle sind, ich kann's beschwören,
Alle nur an dich gerichtet.
An dem zarten schlanken Leibchen
Bis zur Stirne auf und nieder,
Jedes Fünkchen, jedes Stäubchen,
Alles preisen meine Lieder.
Wahrlich Kind, ich hab' zu Zeiten
Wunderkühnliche Gedanken!
Unermüdlich sind die Saiten
Und der Mund ist ohne Schranken.
Vom geheimsten Druck der Hände
Bis zum nimmersatten Küssen;
Ja, ich selber weiß am Ende
Nicht, was du wirst hören müssen.
Laß dich warnen, laß mich schweigen,
Laß mich Lied um Liebe tauschen;
Denn die Blätter an den Zweigen
Wachen auf und wollen lauschen.
Weiße Mondesnebel schwimmen
Auf den feuchten Wiesenplanen;
Hörst du die Guitarre stimmen
In dem Schatten der Platanen?

Meter: trochaic
Geduld!
by Adelbert von Chamisso

Als einst in Knabenjahren
Ich an zu kegeln fing,
Da hab ich selbst erfahren,
Wie's jenem Kaiser ging.
Tunelli, weiland Kaiser
Vom Reich Aromata,
Großmächt'ger Fürst und weiser,
Wie noch ich keinen sah,
Du Jäger unverdrossen,
Du knalltest mannlich los,
Und hattst du nichts erschossen,
So lag's am Zielen bloß.
Ich aber schob wie keiner,
Das Zielen nur war Schuld;
Von neunen fiel nicht einer –
Der Junge rief: Geduld!
Geduld! Geduld! – Indessen
Bin worden grau und alt,
Hab Kegeln schier vergessen,
Der Ton noch immer schallt.
Geduld! Geduld! – Ihr Jungen,
Ihr sangt ein Lied mir vor,
Euch sangen's tausend Zungen
Vielstimmig nach im Chor.
Geduld! Geduld! – Die Weise,
Die stimm ich selbst noch an:
Geduld auf später Reise,
Du müder, alter Mann!

Meter: iambic
Dios y los internacionales – II
by Jacinto Labaila

Señor, el sentimiento -ese
                        atributo
que diste al hombre, de tu mano hechura,-
matar intenta esa falange impura,
que al hombre quiere rebajar al bruto
Cubrir ciencias y artes con
                     el luto
del sudario mortuorio se figura,
y en campos de odio siembra esa locura
una igualdad que nunca dará fruto
Esa feliz fraternidad que aspira
a imponer en el mundo, es un sarcasmo;
es odio al sabio, es odio al opulento:
¡Cruel fraternidad, amor-mentira,
del cual nos ha mostrado el
                        entusiasmo
la roja tea y el puñal sangriento!

Meter: iambic
Traum und Poesie
by Friedrich Hebbel

Träume und Dichtergebilde sind eng mit einander verschwistert,
Beide lösen sich ab oder ergänzen sich still,
Aber sie wurzeln nicht bloß im tiefsten Bedürfniß der Seele,
Nein, sie wurzeln zugleich in dem unendlichen All.
In die wirkliche Welt sind viele mögliche and're
Eingesponnen, der Schlaf wickelt sie wieder heraus,
Sei es der dunkle der Nacht, der alle Menschen bewältigt,
Sei es der helle des Tags, der nur den Dichter befällt,
Und so treten auch sie, damit das All sich erschöpfe,
Durch den menschlichen Geist in ein verflatterndes Sein.

Meter: polymetric
198.
by Friedrich von Logau

Wer deß Freundes treuen Rath nach dem Außgang achten wil,
Der muß selbsten, kan es seyn, treten harte biß ans Ziel,
Muß ihm selbsten wissen Rath, darff deß Freundes so nicht viel.

Meter: trochaic
Burla de las amenazas cuando se toca la campana de velilla
by Quevedo

Conozcan los monarcas a Velilla,
por la superstición de la campana;
que a mí, por una pícara aldeana,
me la dio a conocer la seguidilla.
Crédulo, ¿por qué pasas a Castilla
agüeros de Aragón? ¡Oh plebe insana!
Siempre ceñuda con la alteza humana,
nunca propicia a la primera silla.
Yo temo que se toquen las mujeres,
que denota los moños y arracadas,
apretador y cintas y alfileres.
Mas tocarse campanas apartadas
de mi sueño y mi casa y mis placeres,
aquí, y en Aragón, son badajadas.

Meter: polymetric
II. Rudolf Habsburský.
by Jan Evangelista Nečas

Císař Rudolf s vojskem táhnul pustou plání.
Na hlavy jim srší slunce plápolání,
jazyk jako žhavý po krůpěji prahne.
Ach! kdy k němu nápoj chladivý se nahne? –
Pádí jezdec z dálky s plným voda džbánem,
zastavil se přímo před císařem pánem.
Císař se ho táže: „Odkud vody v džbáně?“
„„Ženci v poli žali, pot jim polil skráně –
odpověděl jezdec – já je vody zbavil!““
Zachmuřiv se císař, přísně k němu pravil:
„Rychle vrať jim vodu! Snesu žízeň žhoucí
snadněji, než oni ženci v poli žnoucí!“

Meter: trochaic
Relikvie stáří.
by Rudolf Bort

– Sem, k srdcí blíž, mé drahé relikvie!
Mně teskno dnes, snad dávných vzpomínek
proud útěchu mně v chorou duši vlije,
snad okřeje v nich chřadnoucí juž věk...
Nic nechvějiž se třesoucí má ruka, –
ty, srdce, stichni, mníš-li, časů zjev
těch uprchlých že způsobí ti muka –
vždyť mnohý krásný zní v nich zprvu zpěv!
Vzpomínka prvá – svadlá růže bílá!
Jí bylo tehdy osmnácte let,
když v kytici ji s fialkami svila
a žhavý na mne upírajíc hled
mně dala ji – ó, štěstí lásky prvé!
ji slyším posud, s něžným úsměvem
na sladkých rtech, jež rdí se nachem krve,
jak dí: „Jen tvou, jen tvou, můj drahý, jsem!“
A byla jí. Zde posud proužek zlatý,
zde myrta, vše, co blahé chvíle vznět
mně připomíná, obřad tichý, svatý
když připoutal nás v řadu příštích let.
Zde obraz její z doby té – jak krásný!
Ve bílém šatu nebeský co zjev
zří šťastna v svět – a já byl též tak šťastný!
V zpomínce té vře rychleji mně krev.
Co chybělo nám? A později hlasem
když prvně dětským nový štěstí zdroj
nám v ňadra snes’ se zlatoskvoucím jasem
plného blaha žití na úkoj –
ó, Bože, čeho kdo by přál si více?!
Vzpomínám posud všechen rozechvěn,
jak dítě své jsem v smavé líbal líce,
mněl, nejkrašší že vyplněn tak sen.
Žel, že ten sen byl příliš, příliš krátký!
Ach, brzy v prázdné kolébky jen klín,
zkad smích tak často vstříc nám zvonil sladký
jsme zřeli – to byl prvý černý stín,
jenž stavil hrázi v blaha plném zdroji,
by za ním přišlo jiných ještě víc...
Kolébka posud tamo v koutku stojí –
kde úsměv však dvou zlatých zřítelnic?
A od té doby nikdy víc juž štěstí,
jež v slovech „otec“, „matka“ skryto jest,
se neusmálo na nás, krutou pěstí
je osud navždy z našich urval cest.
Nadějí marnou ženu svou jsem kojil,
že bude jinak, vše se vrátí zas –
čas prchal, zvolna rány naše hojil,
však tělo chřadlo, bělet počal vlas...
Dnes tomu rok – ó srdce pukni žalem! –
co nejkrutější ze všech v světě ztrát
mne stihla – sám též hořem mrtev málem
svou drahou ženu zřel jsem umírat.
Ó osude! co zbylo ze všech časů?
Kde dítě mé, kde ženy tklivý hled?
Zde jenom proužek jejích drahých vlasů
než kdo mně ji, kdo dítě vrátí zpět?
Jen vy jste zbyly, drahé relikvie!
Jak dlouho ještě budu líbat vás?
Já mněl, že vzhled váš útěchu mi vlije –
a hle! slz vřelých proud mi stéká s řas...
Sem k srdci, k retu! Snad již málo zbývá
těch dnů, co hostit bude mne zde zem’ –
však mne v nich vším jste, minulost má živá
a nejdražším, než zemru, klenotem!“ –

Meter: iambic
Vzdech.
by Xaver Dvořák

Má lásko nejdražší,
mé sladké nebe,
květ, jenž v mé duši vyráží,
má vůni z tebe!
Ó drahý soucite,
ó slitování,
v mém nitru chladném budíte
žár milování.
Ó slunce sluncí všech,
ty světla zdroji,
ó na úhory moje nech
plát záři svoji!
Ať vzejde naděje,
žeň hojné víry,
tam láska ať se zastkvěje
tak bez vší míry!

Meter: iambic
45.
by Friedrich von Logau

Der Federn auff dem Hute trägt, der düncket sich was seyn;
Der Federn hinterm Ohre trägt, der düncket sich kein Schwein;
Mit dem, der Hut und Ohr besteckt, kümmt niemand überein.

Meter: iambic