PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Oda na orbu.
by Bohuslav Tablic

Matko řemesl, y vzáctných kunstů plodná,
Sloupu vděčnosti všech sy krajin hodná,
Tobě loutna má zavzniž, orbo, míle,
Majové chvíle.
Prv, než sylné zdi města ohradily,
Prv, než zpupnícy v ních se osadili,
Ty sy na zemi měla sydla slavná
Od starodávna.
Orba v straceném počátek má ráji,
Ona před hladem padlých lidí hájí,
Bůh když požehná, rolník orat chtivý
Tisýce živí.
Slavní králové vážili ho draze,
Při něm přeslavným bylo městům blaze,
On chléb vyvodí z země pilnou pracý
Na zemské štacý.
Slavný Lykurg se orbou živit kázal,
Moudrým zákonem rozpustilost svázal,
Mravů čistotu orbou v Špartě zhradil,
Roztržky zhladil.
Staří Římané orbu zvelebili*,
Vlasti od pluha zprávce vyvolili**,
Ten, jenž bohatství země pluhem množil,
Slavné cti dožil.
Vůz y radlicy uměl zpravovati,
Znal y nepřátel pluky přemáhati,
Jejich stáda když sylnou rukou zmlátil,
K pluhu se vrátil.
Ten, jenž pověru v Panonyi klidil,
Cýsař Jozeff pluh v České zemi řídil,
Cti tak dokázal sedlskému stavu,
Jeho y právu.
Cýsař František mocnář přelaskavý
Svého poddanstva, orbě sochu staví,
Dělání rolí spolek nařizuje,
Otcem svých sluje.
Přejte nebesa orbě všudy květu,
Přejte hojnosti chleba všemu světu,
Zblažte dostatkem bohopusté země
Tvorů všech plémě.

Meter: trochaic
[ich sah ein Bild von kundger Hand]
by Franz Grillparzer

Ich sah ein Bild von kundger Hand
Nur jüngst an eines Saales Wand,
Darauf ein Mann war zu erblicken
Mit einem Sack auf seinem Rücken.
Der beugt nach vorn des Körpers Wucht,
Als einer, der da emsig sucht.
Und vor ihm lags in buntem Scheine,
Wie Edel- oder falsche Steine,
Auf jedem aber eine Schrift,
Wie mans bei alten Bildern trifft.
Auf einem stand, von winzger Kleinheit,
Mit großen Lettern: Deutschlands Einheit,
Hier Weltmacht und dort deutsche Flotte,
Der Mensch hinaufgeschraubt zum Gotte,
Da Schleswig-Holstein und der Belt,
Ansiedlung in der neuen Welt;
Was irgend groß und vollgewaltig,
War da in Namen mannigfaltig.
Das rafft er auf und huckepack
Wirft ers nach rückwärts in den Sack.
Zu allem Unglück war jedoch
Im Boden seines Sacks ein Loch,
Da fiel, indem er Neues las,
Heraus, was er schon längst besaß,
Preßfreiheit lag am Boden schon,
Freizügigkeit nicht weit davon,
Die Volksvertretung war zerbrochen,
Zum Beirat winzig eingekrochen,
Der Landessteur Bewilligung,
Halb ausgelöscht, nur Billigung,
Da dacht ich: fährt der Mann so fort,
Geht er als Bettler von dem Ort.

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Ein böser Schreiber wird gewahr
Daß ihn verhindert iedes Haar.

Meter: iambic
55.
by Friedrich Rückert

Was du nicht lieben kannst, mußt du darum nicht hassen;
Erklären wird es sich, entschuldigen sich lassen.
Das Alter hats gethan, der Jugend Feuer dämpfend;
Der äußre Stand, mit Zwang den innern Schwung bekämpfend;
Ein schwacher Augenblick, Homers, des Alten, Nicken.
Wie? bist du sicher selbst vor schwachen Augenblicken?
Bist sicher, daß nicht Stand und Umstand dich bedinge,
Auch dir des Alters Frost ans innre Leben dringe?
Drum, nicht fehlloser, halt' auch einen Fehl zu gut!
Aus Eigenliebe thuts, wer nicht aus Lieb' es thut.
Sich selbst entwürdigt, wer ehrwürdiges vernichtet,
Der Menschheit Stolz und Lust mit Lust unmenschlich richtet.

Meter: iambic
Der Spinnerin Nachtlied
by Clemens Brentano

Es sang vor langen Jahren
Wohl auch die Nachtigall,
Das war wohl süßer Schall,
Da wir zusammen waren.
Ich sing' und kann nicht weinen,
Und spinne so allein
Den Faden klar und rein
So lang der Mond wird scheinen.
Als wir zusammen waren
Da sang die Nachtigall
Nun mahnet mich ihr Schall
Daß du von mir gefahren.
So oft der Mond mag scheinen,
Denk' ich wohl dein allein,
Mein Herz ist klar und rein,
Gott wolle uns vereinen.
Seit du von mir gefahren,
Singt stets die Nachtigall,
Ich denk' bei ihrem Schall,
Wie wir zusammen waren.
Gott wolle uns vereinen
Hier spinn' ich so allein,
Der Mond scheint klar und rein,
Ich sing' und möchte weinen.

Meter: iambic
XVII. Rád zřím z jara na větvici první lístek svěží,
by Jaroslav Vrchlický

Rád zřím z jara na větvici první lístek svěží,
ještě raděj, tvůj když lístek přede mnou tu leží.
Z onoho čtu vesny příchod, konec dlouhé zimy,
co mi z tvého ranné květy lásky v duši sněží;
v onom vidím divy, které jarní slunce dělá,
z tvého vášeň tryská, bouří jak oř bez otěží;
chvím se jako dítě, nežli otevru jej, štěstím,
věř, než začnu číst, že tělem horký mráz mi běží.
Zlíbám jej a k srdci kladu, spím s ním a s ním žiji,
co v mém srdci alleluja! zvony zní s všech věží!

Meter: trochaic
PAN POSLANEC (II.)
by Viktor Dyk

Kdo odvrátit chce prestiže teď ztrátu?
Pan poslanec.
Kdo o potřebách mluví nyní státu?
Pan poslanec.
Kdo odsuzuje ton teď příliš prudký?
Pan poslanec.
Kdo vyčkati chce ministerstva skutky?
Pan poslanec.
Kdo v státnickém si nyní křesle hoví?
Pan poslanec.
Kdo po políčku radí čekat nový?
Pan poslanec.
Kdo obstrukce teď vzdáti chce se plané?
Pan poslanec.
Kdo sekčním chefem prý se v brzku stane?
Pan poslanec.

Meter: iambic
1L: »mein Nam' ist Colibri, Mann von Hofe,
by Anastasius Grün

»mein Nam' ist Colibri, Mann von Hofe,
An Liebreiz ein klein Ungeheuer,
Der Königin Rose und ihrer Zofe,
Dem schönen Haideröslein, gleich theuer.
Ich summe Sonette zu ihrem Preise,
Umschwebe sie artig und dienstbeflissen;
Wer sich bewegt in so feinem Kreise,
Darf Anstand und fein Gewand nicht missen.
Ich trag' ein Barett demantenflimmernd
Staatsweste, Höslein goldbrokaten,
Den Frack von grüner Seide schimmernd
Und ausgenäht mit bunten Nahten.
Mein Schnäblein ist mein Galadegen,
Mein Zünglein beweglich ist die Klinge;
Was ich mit jenem nicht darf erlegen,
Mit dieser ich's sicherlich bezwinge.
Man sagt, ich sei treulos und flüchtig
Und meine Huldigung wetterwendig;
Untreu der einzlen Blume, die nichtig,
Bin treu ich der Lenzmacht, die beständig!
Ob sich die Meuter auch all' verschworen,
Den milden Zepter der Rose werden,
Ich weiß es, nimmer zerbrechen die Thoren,
Das Reich des Lenzes nimmer gefährden.
Da schießt der Hagel mit silbernen Pfeilen,
Da stürmt mit kristall'nen Lanzen der Regen,
Da seht ihr den grimmen Winter eilen,
Des Reiches Farben hinwegzufegen.
Da reißt der Sturm, ein gemeiner Scherge,
Der Rose den Purpurmantel vom Leibe;
Sie weiß, daß, ob sie im Tod sich berge,
Ihr Stamm doch frischere Sprossen treibe.
Besudelt mir nicht des Hofkleids Stoffe
Im Trümmerfall, im Kampfgetose!
Der Ausgang aber wird gut, ich hoffe,
Die Rose ist todt, es lebe die Rose!«

Meter: iambic
Na manžely.**
by Josef Košín z Radostova

Vy co milencové plni blaženosti
velebili jste si vzájemně své ctnosti,
teď co manželé si s zvláštní zálibou
ale vyčítáte chybu za chybou.

Meter: trochaic
23
by Johann Wolfgang Goethe

Die abgestutzten, angetauchten,
Die ungeschickten, vielgebrauchten
Hast du, die Freundliche, gewollt.
Nun aber nimm ein frisch Gefieder,
Das niederschreiben süße Lieder
Allschönster Tage dir gesollt.

Meter: iambic
- LXXV -
by Gutierre de Cetina

Ved si el Amor, señora, es cauteloso,
ved qué desigualdad guarda en sus fueros,
que mi daño mayor nace de veros
y de no os ver un mal más peligroso.
Mirándoos, siento el alma en un rabioso
deseo que jamás puedo moveros;
no viéndoos aquella ansia de quereros
me hace el desear más trabajoso;
no viéndoos, se enflaquece el sufrimiento;
en viéndoos, me desmayo y acobardo
y a los pies del dolor queda el sentido.
Ved, pues, si es nueva suerte de tormento:
que el peligro mayor de que me guardo
es el bien que con más congoja pido.

Meter: polymetric
-XXXI-
by Garcilaso de La Vega

Dentro de mi alma fue de mí engendrado
un dulce amor, y de mi sentimiento
tan aprobado fue su nacimiento
como de un solo hijo deseado;
mas luego de él nació quien ha estragado
del todo el amoroso pensamiento;
que en áspero rigor y en gran tormento
los primeros deleites ha trocado.
¡Oh crudo nieto, que das vida al padre
y matas al abuelo! ¿por qué creces
tan disconforme a aquel de que has nacido?
¡Oh celoso temor!, ¿a quién pareces?
¡Que aun la envidia, tu propia y fiera madre,
se espanta en ver el monstruo que ha parido!

Meter: polymetric
PÍSEŇ O MRTVÉM MĚSTĚ.
by Karel Červinka

V poušť mrtvou život odvál moje kroky,
v mou duši balvan zapomnění letí,
jak pod travou bych dlouhé spal už roky,
pohroužen v hlubých snech,
teď osamocenosti mám jen v duši pocit,
mně je, jak v hroudách země už bych ztlel,
v tmách oněch velkých náhle ze sna procít’,
kolem se rozhlížel – – – – – – – – – – – – –
Samota kolem jest,
bez lesku bílých hvězd,
nevyšel měsíc, tma
oblévá ňadra má.
V srdci je klid a led –
kalně můj zháší hled,
prsty mé chladny jsou,
ve vlhkosť země se strou.
Myšlénky nedosněné
v hlubiny ponořené,
v chvíli, kdy život prch’ –
vypluly na povrch.
Probírám bělosť jich,
jejich žel, peklo i hřích,
bělosť i jejich kal, –
jich taj jsem odmýkal.
Ó, jako v Pompeji
bych vyhrabal naději,
jich v popelu šedivém
v toužení žíznivém.
Oprášil popel a prach,
v struny jich dávné teď sáh,
zladil je v dávný jich tón,
veselí, bolesť i ston.
Jakobych rozvíral
knihu jich, listy se probíral,
ze žlutých stránek jich čet,
že voněl les, procítal květ.
A v městě jich pohřbeném
nad zhaslým jich plamenem
já poutník kráčel mrtvým městem oním,
to věda jen, že bouřily, kde jsem,
kde jdu a hlavu zamyšleně kloním
nad červeným svým Baedekrem!

Meter: iambic
De La joya de las montañas
by Tirso de Molina

Dulce Señor, enamorado mío,
¿adónde vais con esa cruz pesada?
Volved el rostro a un alma lastimada
de que os pusiese tal su desvarío.
De sangre y llanto entre los dos un río
formemos hoy; y si a la vuestra agrada,
partamos el dolor, y la jornada,
que de morir por Vos, en Vos confío.
¡Ay, divino Señor del alma mía!
No permitáis que otro nuevo esposo
me reconozca suya en este día;
bajad de vuestros cielos amoroso,
y si merece quien en Vos porfía,
dadme estos brazos, soberano esposo.

Meter: iambic
II. Pojď, myšlenko, můj lidský květe,
by Vítězslav Hálek

Pojď, myšlenko, můj lidský květe,
o příbuzných mne došla věst,
neb co tu polní krásy zve tě,
v myšlenkách matka země jest.
A co tu v modrém vzduchu zvoní,
těch ptáků zpěvem tkaný let,
co z lesů šumí, dechem voní –
toť příbuzných, hle, celý svět.
A jest jich víc. V dne uzpomněnce,
kdy svá noc světla odmyká,
to myšlenka jest na myšlence,
jež hlavu nebes proniká.
A jest jich víc. Ty síly svaté,
z nichž pne se vzduch i země květ
a v modru slunce, hvězdy zlaté –
ó, pojď se s nimi srozumět!
Ba mnohem víc. Svět, veškerenstvo,
toť myšlenka jen jediná –
hle, jaké máš to příbuzenstvo,
hle, jaká jsme my rodina!

Meter: iambic
Verspätung .
by Clemens Brentano

Mutter, ach Mutter! es hungert mich
Gieb mir Brod, sonst sterb ich.
Warte nur mein liebes Kind!
Morgen wollen wir säen geschwind.
Und als das Korn gesäet war,
Rief das Kind noch immerdar:
Mutter, ach Mutter es hungert mich
Gieb mir Brod, sonst sterb ich.
Warte nur mein liebes Kind!
Morgen wollen wir ärndten geschwind.
Und als das Korn geärntet war
Rief das Kind noch immerdar:
Mutter, ach Mutter! es hungert mich,
Gieb mir Brod, sonst sterbe ich.
Warte nur mein liebes Kind!
Morgen wollen wir dreschen geschwind.
Und als das Korn gedroschen war,
Rief das Kind noch immerdar:
Mutter, ach Mutter! es hungert mich,
Gieb mir Brod, sonst sterbe ich.
Warte nur mein liebes Kind!
Morgen wollen wir mahlen geschwind.
Und als das Korn gemahlen war,
Rief das Kind noch immerdar:
Mutter, ach Mutter! es hungert mich,
Gieb mir Brod, sonst sterbe ich.
Warte nur mein liebes Kind!
Morgen wollen wir backen geschwind.
Und als das Brod gebacken war,
Lag das Kind schon auf der Bahr.

Meter: trochaic
A la esperanza vana - I -
by Baltasar del Alcázar

Cruel arpía en amoroso traje,
fuerza que levantar haces las peñas,
pródiga en tus palabras halagüeñas,
siendo el mentir tu natural lenguaje;
funesta cruz, plantada en el pasaje,
con que tus tristes hechos nos enseñas,
guía que precipitas y despeñas
a todos los que siguen tu viaje;
Orión turbulento en la bonanza
de engañosa sierran dulce canto,
cometa claro, de gran mal presagio;
fingida risa, paliado llanto,
tus atributos son, vana esperanza,
por quien padezco mísero naufragio.

Meter: polymetric
Soneto
by Francisco de Figueroa

Quien ve las blancas y hermosas rosas
de mano virginal recién cogidas,
y con diversos tallos retejidas,
guirnaldas bellas hacen y olorosas;
quien gusta de las aves más preciosas
las tiernas pechuguillas convertidas
en líquidos manjares y comidas
süaves, odoríferas, sabrosas;
y quien panales albos destilando
la rubia miel de la amarilla cera,
a lo que al gusto y vista más provoca,
pues tal es de mi ninfa el rostro, cuando
mi vista de la suya reverbera
y bebo las palabras de su boca.

Meter: iambic
- LV - A lo mismo
by Lope de Zarate

El que de ardiente ceguedad regido
en alas de su llama apresurado
iba a ser sacrificio de su agrado
muy de la parte estaba de su olvido.
Como del incendioso arpón herido
de sí desconocido en su cuidado
reconociese en un cristal helado
y a su vergüenza espejo fue advertido.
Vio la azucena presidiendo al hielo
por casta de sí misma coronada
nevando el aire de fragancia preso.
Honestose a su luz, o luz del cielo
que con hielo encendiste el alma helada
y helaste con ardor la llama impresa.

Meter: iambic
- XCIII -
by Argensola

¿Será posible que a mis manos muera
el león que me oprime interiormente,
y que en mí su despojo represente
la victoria segura y postrimera?
Del león a quien dio la muerte fiera
Alcides, se vistió la piel valiente,
y el mejor yelmo que aplicó a su frente
fue la cerviz y dientes de la fiera.
Y ¡qué! ¿no podré yo de este deseo,
nuevo Alcides, vengarme, siendo cierto
que creció por mi débil resistencia,
y, entrando en nueva guerra, andar cubierto
de su acuerdo feroz y de experiencia
el vencedor a un tiempo y el trofeo?

Meter: polymetric
177. Dobré jitro, milý strýčku,
by Eduard Just

Dobré jitro, milý strýčku,
na den jmenin Tvých;
dnes ať v domě Tvém je hostem
veselí a smích!
Trampotám a jiným strastem
pěkně kvinde dej;
za to ale láskou blažen
předobře se měj!
Pánbůh rač Ti požehnati
svojí milostí,
abysi měl všeho dobra
v plné hojnosti.

Meter: trochaic
The Tide Rises, the Tide Falls
by Henry Wadsworth Longfellow

The tide rises, the tide falls,
The twilight darkens, the curlew calls;
Along the sea-sands damp and brown
The traveller hastens toward the town,
      And the tide rises, the tide falls.

Darkness settles on roofs and walls,
But the sea, the sea in the darkness calls;
The little waves, with their soft, white hands,
Efface the footprints in the sands,
      And the tide rises, the tide falls.

The morning breaks; the steeds in their stalls
Stamp and neigh, as the hostler calls;
The day returns, but nevermore
Returns the traveller to the shore,
      And the tide rises, the tide falls.

Meter: iambic
XvIII.
by Johann Jacob Bodmer

Ein Fuchs lief ehmals über Land,
Als er ein Menschenbildniß fand;
Aus Holz gehauen, kunstesvoll,
Sein Haupt gezieret, als es soll,
Die Stirne schön, die Augen klar,
Die Wangen roth, ein silbern Haar;
Der Mund war klein, die Zähne weiß;
Es war gezieret auf den Preis.
Als nun der Fuchs das Bild ersah,
Erstaunt er sehr, und sagte da:
Potz Stern! welch Wunder mag das seyn?
Ist das ein Mensch, was vor ein Schein!
Indem er diese Worte sprach:
Gieng er hin, wo das Bildniß lag.
Er kehrt es hin, er kehrt es her;
Betrachtets wohl, da mercket er,
Daß seine Augen ohne Licht;
Daß es ein Mund ist, der nicht spricht;
Die Hände nie zu Wercke gehn,
Die Füsse immer stille stehn.
Der Fuchs ward dieses ungern innen,
Er dacht in seinen Fuchses-Sinnen:
Was soll das Auge sonder Licht?
Was soll der Mund, so er nicht spricht?
Die Hände, die zu Werck nicht gehn?
Die Füsse, die nur stille stehn?
Wer sie mit reichem Schmuck bekleidt,
Der treibet grosse Ueppigkeit.

Meter: iambic
Na hrobě Kristýny, hraběnky z Deymů na Stříteži.
by Simeon Karel Macháček

Na keříku vlasti milém
Květlo dny své mladosti
Poupě krásné v puku čilém
Zraku všemu k radosti.
Nebe jemu návidělo
Hodnému bláh nevadlých,
Samo s ním se těšit chtělo
V jaru stálém rájů svých:
Vyslalo sem vichr divý
Do milostných krajin těch,
A ten ztrhl zkázy chtivý
Poupě k želu srdci všech!
Jeho listové tu vadnou,
Překrásného chrámu zbyt:
Ale duši jeho ladnou
Blaží nebes věčný klid.
V lůně lásky odpočívá
S kůry duchů spolčená,
Ještě po keři se dívá,
Ku svojím i tam ze zná:
Také u nebeské slasti
Zpomíná své milé vlasti!

Meter: trochaic
17. Die Königswahl
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Ihr Buhler um die Krone,
Was lärmt ihr, rief der Adler?
Dort oben an die Sonne
Hat Zeus sie aufgehangen,
Frisch aufwärts schwing' sich jeder,
Wer Macht hat, sie zu holen.

Meter: iambic
214. Der herrliche Tod.
by Angelus Silesius

Christ/ der ist herrlich todt/ der allem abgestorben/
Und jhm dadurch den Geist der armuth hat erworben.

Meter: iambic
NAD HROBEM MLADÉHO PŘÍTELE.
by Karel Leger

Hledal jsem přítele z minulých dob. –
Za zídkou hřbitovní zarostlý břečťanem a travou svěží
našel jsem zapadlý hrob.
Zde tedy neklidná hlava ta leží!
Ubohý příteli! nerušen
v poklidu dřímáš tu poslední sen.
Po trpké klopotné cestě svoji
vysílen padl jsi v nerovném boji –
ten klid je zasloužen! – –
Klidný sen? možno-li? Pod sirou zemí
spát klidně s jizvami a s ranami všemi
a s rozbitými nadějemi?
Z té hlíny studené nad tvojí hlavou
hrst květů proráží, dusivou travou
břečťan se prodírá plazivý –
Každý stvol, lístek se s námahou zvedá,
o místo bije se a světla hledá,
nad zašlý pažit, který už práchniví,
spleť nových stébel se o překot tyčí,
svijí se, tlačí se, vzájemně ničí.
Boj všady s horečným napjetím sil –
Kde klid by byl?
Klidně spat? – Možno-li v siré té zemi
s churavým srdcem a ranami všemi
a s rozbitými nadějemi?

Meter: dactylic
36.
by Friedrich Rückert

Gott ist von keinem Raum, von keiner Zeit umzirkt,
Denn Gott ist da und dann, wo er und wann er wirkt.

Meter: iambic
119. Der Ekstein macht was ewig wehrt.
by Angelus Silesius

Der Goldstein machet Gold daß mit der Welt ver-
Der Ekstein einen Bau der ewiglich besteht. (geht:)

Meter: iambic
Der treue Gefährte
by Anastasius Grün

Ich hatt' einst einen Genossen treu,
Wo ich war, war er auch dabei;
Blieb ich daheim, ging er auch nicht aus,
Und ging ich fort, blieb er nicht zu Haus.
Er trank aus einem Glas mit mir,
Er schlief in einem Bett mit mir,
Wir trugen die Kleider nach einem Schnitt,
Ja selbst zum Liebchen nahm ich ihn mit.
Und als mich's jüngst zu den Bergen zog,
Und Stab und Bündel im Arm ich wog,
Da sprach der treue Geselle gleich:
Mit Gunsten, Freund, ich geh' mit euch!
Wir wallten still hinaus zum Thor,
Die Bäume streben frisch empor,
Die Lüfte bringen uns warmen Gruß,
Da schüttelt der Freund den Kopf mit Verdruß.
Im Aether jauchzt ein Lerchenchor,
Da hält er zugepreßt sein Ohr;
Süß duftet dort das Rosengesträuch,
Da wird er schwindlig und todtenbleich.
Und als wir stiegen den Berg hinan,
Verlor den Athem der arme Mann;
Ich wallt' empor mit leuchtendem Blick,
Doch er blieb keuchend unten zurück.
Ich aber stand jauchzend ganz allein
Am Bergesgipfel im Sonnenschein!
Rings grüne Triften und Blumenduft!
Rings wirbelnde Lerchen und Bergesluft!
Und als ich wieder zu Thal gewallt,
Da stieß ich auf eine Leiche bald:
O weh, er ist's! Todt liegt er hier,
Der einst der treu'ste Gefährte mir!
Da ließ ich graben ein tiefes Grab
Und senkte die Leiche still hinab,
Drauf setzt' ich einen Leichenstein
Und grub die Wort' als Inschrift drein:
»hier ruht mein treu'ster Genoß im Land,
Herr Hypochonder zubenannt;
Er starb an frischer Bergesluft,
An Lerchenschlag und Rosenduft!
Sonst wünsch' ich ihm alles Glück und Heil,
Die ewige Ruh' werd' ihm zu Theil,
Nur wahr' mich Gott vor'm Wiedersehn
Und seinem fröhlichen Auferstehn!«

Meter: iambic
The Ballad of Sally in our Alley
by Henry Carey

The ARGUMENT.

A Vulgar Error having long prevailed among many Persons, who imagine Sally Salisbury the Subject of this Ballad, the Author begs leave to undeceive and assure them it has not the least allusion to her, he being a stranger to her very Name at the time this Song was composed. For as Innocence and Virtue were ever the Boundaries of his Muse, so in this little Poem he had no other view than to set forth the Beauty of a chaste and disinterested Passion, even in the lowest Class of human Life. The real Occasion was this: A Shoemaker’s ’Prentice making Holiday with his Sweet-heart, treated her with a sight of Bedlam, the Puppet-shews, the Flying-chairs, and all the Elegancies of the Moorfields: From whence proceeding to the Farthing Pye-house, he gave her a Collation of Buns, Cheesecakes, Gammon of Bacon, Stuff’d-beef, and Bottled-ale; through all which Scenes the Author dodged them (charm’d with the Simplicity of their Courtship), from whence he drew this little Sketch of Nature; but being then young and obscure, he was very much ridicul’d by some of his Acquaintance for this Performance; which nevertheless made its way into the polite World, and amply recompenced him by the Applause of the divine Addison, who was pleased (more than once) to mention it with Approbation.

Of all the Girls that are so smart
    There’s none like pretty SALLY,
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.
There is no Lady in the Land
    Is half so sweet as SALLY,
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

Her Father he makes Cabbage-nets,
    And through the Streets does cry ’em;
Her Mother she sells Laces long,
    To such as please to buy ’em:
But sure such Folks could ne’er beget
    So sweet a Girl as SALLY!
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

When she is by I leave my Work,
    (I love her so sincerely)
My Master comes like any Turk,
    And bangs me most severely;
But, let him bang his Belly full,
    I’ll bear it all for SALLY;
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

Of all the Days that’s in the Week,
    I dearly love but one Day,
And that’s the Day that comes betwixt
    A Saturday and Monday;
For then I’m drest, all in my best,
    To walk abroad with SALLY;
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

My Master carries me to Church,
    And often am I blamed,
Because I leave him in the lurch,
    As soon as Text is named:
I leave the Church in Sermon time,
    And slink away to SALLY;
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

When Christmas comes about again,
    O then I shall have Money;
I’ll hoard it up, and Box and all
    I’ll give it to my Honey:
And, would it were ten thousand Pounds;
    I’d give it all to SALLY;
She is the Darling of my Heart,
    And she lives in our Alley.

My Master and the Neighbours all,
    Make game of me and SALLY;
And (but for her) I’d better be
    A Slave and row a Galley:
But when my seven long Years are out,
    O then I’ll marry SALLY!
O then we’ll wed and then we’ll bed,
    But not in our Alley.

Meter: iambic
33.  Nichts lebet ohne Sterben.
by Angelus Silesius

Gott selber/ wenn Er dir wil leben/ muß er sterben:
Wie dänckstu ohne Tod sein Leben zuererben?

Meter: polymetric
- CVIII -
by Fcode Borja

Ahora es el tiempo cristalino Tormes,
que suenen tus acentos en tus cañas,
y adornada la frente de espadañas,
de Ninfas coros, agradables formes.
Herido de sus pasos desconformes
el fértil suelo, que atrevido bañas,
respondan a sus ecos las montañas
con dulces voces, a tu amor conformes.
Enfrena de tu curso diligente
las presurosas aguas lisonjeras,
que pasan de este sitio a su despecho.
Niega el tributo al mar osadamente,
que si Filipo ilustra tus riberas,
libre te deja de tu antiguo pecho.

Meter: iambic
¡Más!
by Cándido Ruiz Martínez

Señor, yo que de bienes en la cuna
pude largos tesoros merecerte,
tal vez para que así fuera más
                     fuerte
el golpe de perder tanta fortuna;
no te pido, con súplica importuna,
ni paz del alma, ni tranquila muerte,
ni que el rigor endulces de mi suerte,
ni de este pobre mundo dicha alguna.
Sólo te pido, ahogando mis lamentos,
por la misma crueldad con que condenas
un débil ser a bárbaros tormentos,
que en mí arrojes dolor a manos llenas,
porque nunca me falten pensamientos
para cantar tus obras y mis penas.

Meter: polymetric