PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
NOC V BENÁTKÁCH.
by Roman Hašek

Chladivá noc se chvěje na laguně,
své štěstí skryly párky v gondolách...
Cos zvučí ještě v mrtvé mojí struně,
žal divoký, jenž dávno tudy táh’.
Z hlubokých stínů na pobřeží kdesi
zní chorý sopran smutných kleštěnců –
a srdce moje nic už nepřeje si,
jen šero Vašich měkkých pletenců.
Má Giulietto, víte, jak to bolí?
Hle, umírá již píseň ospalá...
V těch rozteskněných stonech barkaroly
lká duše, která dlouho stonala...

Meter: iambic
Los tres ladrones
by Enrique Álvarez Henao

Época fue de grandes redenciones:
El mundo de dolor estaba henchido
y en Gólgota, en sombras convertido,
se hallaban en sus cruces tres ladrones.
A un lado, en espantosas contorsiones,
se encontraba un ratero empedernido;
en el otro, un ladrón arrepentido,
y en medio el robador de corazones.
De luto se cubrió la vasta esfera;
Gestas, el malo, se retuerce y gime;
Dimas, el bueno, su dolor espera.
Y el otro, el de la luenga cabellera,
que sufre, que perdona y que redime,
se robó al fin la humanidad entera.

Meter: iambic
- 912 - Jornada I, FULGENCIO
by Lope de Vega

Empresa grande fue romper con Argos
las vírgenes espumas del mar fiero,
aquel piloto de Jasón, primero,
fue quien bramó por tan pesados cargos;
y no menor de trances tan amargos
salir el griego, que celebra Homero,
o encadenar el infernal Cerbero,
Hércules, fin de sus discursos largos.
Pero guardar del oro y del rendido
pecho de un hombre, amando loco y ciego,
y a todos los peligros atrevido,
una mujer, entre ocasión y ruego,
mayor empresa fue que haber vencido
del mar el agua y del infierno el fuego.

Meter: iambic
- XXXV -
by Franciscode Aldana

Yace en esta que veis cava cubierta
un cuerpo de valor tan soberano
que, cuando muerte en él puso la mano,
de la vida mayor fue muerte muerta.
Rompiendo el alma está la baja puerta
do habita el desleal ángel tirano,
dejando para el bien ultramundano
otra de libertad gloriosa abierta.
Cuando murió, cayó Naturaleza
sobre sí misma, en torno le lloraron
los cielos, que de luto se cubrieron;
las piedras trasladaron su dureza
en el pecho del hombre y de él tomaron
la razón del dolor con que se abrieron.

Meter: iambic
La fortuna
by Francisco Díaz Carmona

Jugadora de azar es la fortuna
que con mil veleidades nos engaña:
tira el dado primero, y vil cabaña
nos da para nacer o regia cuna
Vuele a tirar, y amable o importuna
nos prodiga favores, o con saña
gloria y riqueza, cual ligera caña
va tronchando al pasar una por una
De sus caprichos víctimas vivimos;
ora perdiendo lo que ayer ganamos,
o recobrando ya lo que tuvimos.
Y en este afán perpetuo en que giramos
¡ay! tan sólo la vida que perdimos
es la que nunca a recobrar llegamos

Meter: polymetric
Von dem Gehör.
by Barthold Heinrich Brockes

Es ist nicht in der Lufft der Ton, wie man vermeint,
Und Cörper, welche klingen,
Die haben nicht den Klang in ihnen, wie es scheint.
Es mag ein laut Geheul’ uns in die Ohren dringen
Vom Walde, der gepeitscht durch wilder Winde Wuth;
Man höre das Gebrüll der aufgebrachten Fluth.
Der Ton ist nicht vermischt mit dem Bewegen:
Er wird in uns gezeugt dadurch allein,
Daß sich der Ohren Nerven regen.

Meter: iambic
- III - En la muerte de Cristo contra la dureza de corazón del hombre
by Quevedo

Pues hoy derrama noche el sentimiento
por todo el cerco de la lumbre pura,
y amortecido el sol en sombra oscura
da lágrimas al fuego y voz al viento;
pues de la muerte el negro encerramiento
descubre con temblor la sepultura,
y el monte, que embaraza la llanura
del mar cercano, se divide atento,
de piedra es, hombre duro, de diamante
tu corazón, pues muerte tan severa
no anega con tus ojos tu semblante.
Mas no es de piedra, no; que si lo fuera,
de lástima de ver a Dios amante,
entre las otras piedras se rompiera.

Meter: iambic
Ubi abundavit delictum, ibi supera-
 bundavit, gratia Dei.  Epist. ad Rom. cap.  5.
 An die Sünde.
by Georg Neumark

Laß dich du armes Mensch/ die Sünde nicht erschrekken/
Sie sey gleich wie das Blut aus jenen wehrten Schnekkt
Die man in China fängt; Sie sein gleich Purpurroht;
Sie sey gleich Karmesin/ es hat doch keine Noht
Jm fall du Reue trägst. Sie soll der Wolle gleichen;
Es sol der frische Schnee vor ihrer Schönheit weichen/
Durch jenes wehrte Bad die Purpurrohte Fluht.
Durch welche fragestu? durch Christi theures Blut.

Meter: iambic
116.  Du must der erste im Himmel seyn.
by Angelus Silesius

Christ lauffe was du kanst/ wiltu in Himmel ein:
Es heist nicht stille stehn/ du must der erste seyn.

Meter: iambic
- XXXVII -
by Fcode Borja

Hoy me dice la edad, que son mis años
muchos, y breves los que cumplo ahora;
triste del hombre, que los años llora,
si con ellos no llora sus engaños.
Sujeto ya al imperio de los daños
se mira ocaso el campo de la Aurora,
y aquella luz, que en los primeros dora,
ya muestra sin color los desengaños.
No quiero que volváis años perdidos,
si para los peligros de la cuenta,
los mismos sois, que malogré floridos.
Ni ciego quiero repetir mi afrenta,
cuando pide el error de los sentidos,
que el mal de tantos en los pocos sienta.

Meter: iambic
BŮH.
by R. Bojko

Jak obří hlava dálných hor
se zdvihá, vzpíná nad obzor
a kamennýma očima
vše zří a objímá,
však nevnímá a nevnímá.
Spí v srdci jako v jezeru
fosilní zbytky ještěrů.
Však pojednou se vynoří
jak těžké slunce nad moři
a hroznou slávou zahoří
a hovoří a hovoří – –

Meter: iambic
ARENGAS PATRIÓTICAS – I PATRIOTISMO
by Zoilo J. Hilario

Hermanos: Dios nos dio una placentera
Patria que mil ensueños nos sugiere:
Filipinas, do el santo amor no muere
y es eterna la hermosa primavera.
La Patria es como madre verdadera
que nos sostiene, nos ama y nos quiere.
¡Nobles derechos su ley nos confiere!
¡Sombra amorosa nos da su bandera!
Ninguna otra nación en este mundo
podrá querernos con amor profundo
cual la Patria que nos prodiga dones,
Por eso manda la gratitud fina
¡que amemos a la Patria Filipina
por sobre todas las demás Naciones!

Meter: polymetric
- CXIX - Al señor San Nicolás en el acto de alzarse la perdiz del plato
by Pedro Soto de Rojas

Entre Scila y Caribdis está el voto,
y la obediencia aquel, titubeaba
en alta mar de confusiones brava
con frágil leño la razón piloto.
Cuando pudiera estar el timón roto,
y el árbol desgajado, firme estaba,
que la perdiz cual Alción mostraba
serenó el mar a Nicolás devoto.
¡Oh mil veces dichoso marinero!
a quien el cielo como más amigo
en vez de norte destinó un lucero.
Seguro velas das al santo abrigo
no temas dulce Amielas el mar fiero
que van la Virgen, y Agustín contigo.

Meter: iambic
32.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Gott ist nicht hier noch dar. Was steigst und suchest du?
Eröffne dein Gemüth. Er selber spricht dir zu.

Meter: iambic
-XXVIII-
by Garcilaso de La Vega

Boscán, vengado estáis, con mengua mía,
de mi rigor pasado y mi aspereza,
con que reprehenderos la terneza
de vuestro blando corazón solía.
Agora me castigo cada día
de tal selvatiquez y tal torpeza;
mas es a tiempo que de mi bajeza
correrme y castigarme bien podría.
Sabed que en mi perfecta edad y armado
con mis ojos abiertos me he rendido
al niño que sabéis, ciego y desnudo.
De tan hermoso fuego consumido
nunca fue corazón. Si preguntado
soy lo demás, en lo demás soy mudo.

Meter: iambic
- 16 - Quéjase del poco respeto que Juana tiene a sus letras, en que se ve la necedad de los que aman
by Lope de Vega

Aquí de Amor, que mata la dureza
de Juana, sin respeto de su grado,
el más impertinente Licenciado,
que en sus leyes formó naturaleza.
Lo de menos valor es la corteza
en cuantas cosas vemos que ha criado,
y a ti al contrario, el corazón te ha dado
de dura piedra en exterior belleza.
Pues no pueden mis quejas ablandarte,
bien merecieras, Juana rigurosa,
suceder en el mármol de Anaxarte.
¿Pero en qué piedra para ser mi losa,
pudiera el dulce Ovidio trasformarte,
si ya eres jaspe, de azucena y rosa?

Meter: iambic
- XXXV -
by Bernardino de Rebolledo

En nuestra edad el más ferviente afecto
Fabio que la flaqueza humana atiza,
como no se alimenta de ceniza
accidente perece sin sujeto.
Y reprimido no será de efecto,
más si la negligencia le autoriza,
y sus atrevimientos solemniza,
a la razón le perderá el respeto.
Es de la juventud muy floreciente
objeto deleitable la hermosura,
que grandes bienes le dispone o males.
Más la vejez inútil y cadente
sólo ha de contemplar la sepultura,
y los premios y penas inmortales.

Meter: polymetric
CHCI BÝTI SÁM.
by Antonín Klášterský

Chci býti sám, ať vhod to komukoli
či nevhod je, sám v radosti i strázni;
když mlčíte, mé srdce chví se bázní,
když mluvíte, mě každé slovo bolí.
Sám plamennou svých muk jsem prošel lázní
a neklesl, nechť kmen jen zbyl mi holý,
teď jako svět když kolem mne se prázdní
a ztrácí kams za pahrbky a doly.
Co trpěl jsem, ví Bůh, jenž v srdce vidí!
Co teď mi už je po soucitu lidí,
kdy čelo klidu ovíjím si květy?
Chci býti sám a odejdu tak jednou
i mezi stíny s tváří klidně lednou,
s přimknutým zrakem, zamčenými rety.

Meter: iambic
BALLADA O LÁSCE.
by Jaroslav Vrchlický

Jako poutník spíná ruce obě
k Madonně, já chci se modlit k tobě,
ty má Lásko s věčnou slzou v oku
a s tím tisícerým mečem v boku,
ty má Lásko, pod kříž mojí muky
jež jsi přišla jísti z mojí ruky,
pouze kapky chladné krve sedlé,
ty má Lásko, jež jsi stála vedle,
jako Matka stála vedle Syna,
když chtěl smrtí smířit Hospodina.
Tys tam stála na Golgatě žalů
sebe měníc bolestí svou v skálu.
A já bídník, já byl zlý a krutý,
místo růže list ti hodil žlutý.
A jak Syn člověka – smutné věno! –
tvrdě řek jsem: Co ti po tom, ženo?

Meter: trochaic
X. Marje – na tě myslím, když se slunko –
by František Karel Drahoňovský

Marje – na tě myslím, když se slunko –
ne – nemyslím já na tebe,
jenom když mně spánek oči sklíží –
když mi zavře lásky nebe!
Závidím ti spánku tvého práva!
Sne můj! Ty jí líbáš líce –
ty jí ruku tiskneš – k sobě vineš –
než já miluješ ji více!
Nechci – nechci více v noci spáti!
Sen můj jest mi strašným sokem! –
Vnutí-li se přece spánek – budu
dřímat – jedním jenom okem!

Meter: trochaic
La eterna mascarada
by Manuel Reina

¡Todo es disfraz! Bajo una frente hermosa
descubro un pensamiento pervertido:
allá contemplo un ser empedernido
con tristes ojos y la voz llorosa.
Aquí la corrupción con faz de diosa;
y allá, en risueño y apartado nido
de amores, el rencor vela escondido,
cual víbora en el cáliz de una rosa
¡Todo es disfraz! Con cara placentera
y en el labio la alegre carcajada
la horrorosa perfidia nos espera
¡Tuvo siempre el cobarde audaz mirada!
¡Piel sedosa y brillante la pantera!
¡Y resplandores la traidora espada!

Meter: polymetric
XXVIII.
by Gustav Pfleger Moravský

Sám s sebou rozestálý i svět celý
Jen krytý viděl truchlým závojem...
Ten života a slastí tepot vřelý,
Ten v jeho srdci zhynul odbojem,
Anť proudy citů vzporem krvácely.
Svět nitra zvrh’ se rázem v stranu jinou,
Kde bolesti a hoře jenom kynou;
Kde zívá říše divá lhostejnosti,
Z níž vane žas a zhouba blaženosti;
Kde ducha jímá zážeh v divém plání,
A kde se rozum v šílenosti hraní.

Meter: iambic
Bei Athen
by Adolf Friedrich von Schack

Sie ist's; gefunden hab' ich sie, die Stelle,
Die Sokrates zum Ruh'n sich gern erlas;
Vom Felsenhange rieselt kühl die Quelle,
An der er oft mit Phädrus saß.
Hier sprach der Weise von dem Ew'gen, Einen,
Der Sonne, die um Mittag immer steht,
Indessen schnell im flüchtigen Erscheinen
Die Welt der Sichtbarkeit vergeht.
Als ob er eines Gottes Nahsein ahne,
Lieh andachtvoll sein Liebling ihm das Ohr;
Ob ihren Häupten rauschte die Platane
Zu der Cikaden Sommerchor.
Theater lagen, Tempel, Siegesbogen
Und Säulenreihn endlos vor ihnen da,
Und murmelnd aus der Ferne scholl das Wogen
Des Volkes von der Agora.
Und nun? Im Schutte, der mit seinem Volke
Und seinen Göttern Griechenland begräbt,
Wo blieb Athen? Geh! frag die Staubeswolke,
Die wirbelnd sich vor dir erhebt!
Umsonst hoch von der Burg herab beschützte
Der Pallas helmgeschmücktes Riesenbild,
Das fern den Schiffern schon entgegenblitzte,
Die hehre Stadt mit goldnem Schild.
Verstummt der Rennbahn Lärm, die Siegspäane,
Der Opferzug durchs hohe Säulenthor!
Nur über mir noch säuselt die Platane
Zu der Cikaden Sommerchor.

Meter: iambic
El guardiero
by Rosa Kruger

Cabe un hermoso y fresco bosquecillo
de gemidoras cañas resonantes,
de un riachuelo las aguas ondulantes
lucen su claro y transparente brillo
Da su olor a la brisa el romerillo,
y sus cantares dulces, penetrantes,
de una ceiba en las ramas odorantes,
exhala el inocente pajarillo.
Allí a la orilla del ameno río,
bajo la sombra del Jagüey frondoso,
se alza humilde y fantástico un bohío;
y bajo de su techo misterioso,
al son de su instrumento lastimero,
canta en la tarde el rústico guardiero.

Meter: polymetric
Tys pravil, Pane, dávaje mi píseň:
by Jan Evangelista Nečas

Tys pravil, Pane, dávaje mi píseň:
Buď tobě květem s půvaby a vděky,
buď mostem pevným přes zapadlé věky,
buď klíčem zlatým, který otevírá
i okno, jímž se do budoucna zírá,
buď pákou, která klesající zvedá,
buď kotvou, která utonouti nedá,
buď seménkem, jež může býti stromem,
buď jiskrou, která rozehřmí se hromem,
kde násilí si ostří zub i drápy
a klidné kraje lidskou krví zkrápí –
Važ sobě písně, těš se tou svou hřivnou
a z nížin země povznášej se hymnou.

Meter: iambic
- LIX -
by Gongora

Valladolid, de lágrimas sois valle,
y no quiero deciros quien las llora,
valle de Josafat, sin que en vos hora,
cuanto más día de juicio se halle.
Pisando he vuestros muros calle a calle,
donde el engaño con la corte mora,
y cortesano sucio os hallo ahora,
siendo villano un tiempo de buen talle.
Todos sois Condes, no sin nuestro daño;
dígalo el andaluz, que en un infierno
debajo de una tabla escrita posa.
No encuentra al de Buendía en todo el año;
al de Chinchón sí ahora, y el invierno
al de Niebla, al de Nieva, al de Lodosa.

Meter: polymetric
- XII -
by Bocangel y Unzueta

Un tirano formó de bronce ardiente,
estudiando el mayor horrendo insulto,
un toro, en cuyo horrible y hueco bulto
arder miró al infausto delincuente.
Por no moverse a pena del doliente,
ni dar a la piedad posible indulto,
dispuso que el clamor del hombre oculto
suene a bramido en el metal luciente.
Mis espíritus, Filis, encerrados
en tu desdén, llegando a tus oídos
no suenan como van de mi dictados,
que, porque no te muevan mis gemidos,
en el metal de tu desdén trocados,
habla el alma, y escuchas los sentidos.

Meter: iambic
Betrachtung über die Ordnung
 und Dauer der Welt.
by Barthold Heinrich Brockes

Betrachten wir nun so, vom Grossen All, den Bau;
So wird vom Lehr Gebäu, das einfach, gantz genau,
Ein deutlicher Zusammenhang gefunden.
Es weis’t von seinem Band und Ordnungen die Spur,
Wodurch der
Von dieser weiten Welt, die Cörper all’verbunden.

Meter: iambic
An Klara
by Emanuel Geibel

Hast du vom Teppich Salomos
Gehört die wundervolle Sage,
Dran in kristallner Grotte Schoß
Die Geister woben dreißig Tage?
Wer ihn betrat mit Zauberwort,
Den trug er durch die Lüfte fort,
Ein schwebend Schifflein rastlos fliegend,
In blauer Ätherflut sich wiegend.
Ich bin nicht König Salomo,
Auf dessen Wink Dämonen schreiten:
Drum mußt' ich selber still und froh
Den Schlummerteppich dir bereiten;
Doch hat auch hier ein Geist von oben,
Die Liebe hat mit dran gewoben.
Und sieh, mich dünkt, daß Liebeskraft
Wohl fast noch süßre Wunder schafft.
Denn wenn du tagesmatt die Glieder
Gehüllt in dies Gewebe kaum,
So kommen leise zu dir nieder
Die stillen Knaben Schlaf und Traum,
Mit lindem, kühlem Flügelschlagen
Ins Reich der Märchen dich zu tragen.
Da klingt's im Ohr dir wie ein Lied;
Ein Nebel reißt – dein Auge sieht,
Befreit von jeder dumpfen Hülle,
Erschlossen aller Wunder Fülle.
Was war, was ist, was kommen will,
Schaust du zugleich; die Zeit steht still.
Bei Frühlingsblüten glänzt im Laube
Die goldne Frucht, die glühnde Traube;
Das Wissen der erfahrnen Brust
Verschmilzt mit reinster Jugendlust;
Du spürst im Herzen süßerschrocken
Der frühsten Liebesahnung Glanz,
Und doch in deines Kindes Locken
Drückst wonnig du den Myrtenkranz –
Geliebte, Mutter, Kind zugleich
Bist du unendlich froh und reich.
Und webt der Traum auch immer nicht
Solch unergründlich süß Gedicht,
So weiß er doch mit Elfenhänden
Willkommne Gabe stets zu spenden:
In Winters Schnee und rauher Luft
Umspielt er dich mit Veilchenduft;
Er weht dir in des Sommers Schwüle
Ums Haupt mit grüner Waldeskühle;
Die Lieben bringt er dir ins Haus,
Von denen dich die Welt geschieden;
Erquickung gießt er, gießet Frieden
Auf deine Wimpern lächelnd aus,
Und will die Brust die Sorge pressen,
Er schafft ein wundervoll Vergessen.
Das ist's, was ich in mir gedacht,
Als ich das Werk für dich vollbracht;
Und wirst du, holde Schläferin,
Den Zauber des Gewirks erproben,
Dann denke still in deinem Sinn:
Die Liebe hat ihn drein gewoben.

Meter: iambic
- XL - Asegura que podrá resistir la violencia del amor
by Luis de Ulloa y Pereira

Porque sepas, amor, cuando blasones
de la inmortalidad de tus centellas,
que los ardores, y la luz en ellas
vienen de voluntarios corazones.
Esta vez a pesar de las pasiones,
con que las libertades atropellas,
verás, que aunque lo quieran las estrellas,
no quiero yo morir en tus prisiones.
Cuando más te prometan asistencia,
auxiliares los hados, y el destino,
conquistarás mi esclavitud en vano.
Que en el Reino del alma no hay violencia,
sustituto del árbitro divino,
le rige el albedrío soberano.

Meter: polymetric
CONFITEOR
by Jiří Karásek ze Lvovic

V dnech plných hořkosti váš hlas zní spleenem mým.
Co chcete, příteli? Je pozdě. Vím to, vím.
Já mnoho chtěl jsem žít a mnoho jsem jen lhal.
Já stvořit život chtěl a frašku jsem jen hrál.
Já čekal dlouho dost. Mám čekat ještě dál?
Grimasy dělejme. Je čas, bych se jen smál.
Své neplodnosti smál a pusté duši své
A fraškám nechutným – a parodické hře.
Bych plval cynicky v své duše marný sen.
Já mnoho prosil jsem a byl jsem pokořen.
Já pěsti zatínal a citlivost svou rval,
Své marné pohlaví a vše jsem zproklínal,
A těla snědého jsem touhu škrtil v tmách
A v podušky jsem tisk’ rtů rozpálených nach.
Nač všechno bylo to? Já Ligurinem byl,
A nic mi nevzrostlo, co v lůno skal jsem sil.
Já, který žíti chtěl v divokých kankánech,
Jenž duše Sodomu chtěl zříti v plamenech,
Teď vysílený jsem a jako včerejšky
Já žiji přítomnost, tak v apathii, mdlý.
Já touhy nechci lhát, když nikam netoužím.
Jen jedno, jediné teď ze všech lží těch vím:
Že jednou v noci Smrt mne přijde zardousit,
Mrtvola šklebivá že v zemi budu tlít,
Můj mozek, ústa má že červi prolezou,
V mém nose, v uších mých že najdou skrýši svou,
Mé vlasy na lebce že shnijí provlhlé,
Že v důlky propadnou se prázdné oči mé,
Mé maso páchnoucí, jež infikuje hnus,
Že bude odpadat po kuse zvolna kus,
Mé nervy, svaly mé, mé prsty, klouby mé,
V zápachu ohyzdném že hnít to bude vše,
A v lůno, v něž jsem snil, že jednou spočine
Toužebně sladká tíž v závrati omamné,
V hodině rozkoše, v hodině smyslné,
V hodině poslední, v hodině jediné –
Že bude klesati v mé lůno těžká zem,
Bahenní, černá zem, mrazivá, pustá zem,
V mé lůno, v němž jsem snil, že jednou spočine
Tvé tělo toužebné, tvé tělo smyslné...

Meter: polymetric
De La Galatea, Libro II, Theolinda
by Cervantes

Sabido he por mi mal adonde llega
la cruda fuerza de un notorio engaño,
y como amor procura, con mi daño,
darme la vida que el temor me niega.
Mi alma de las carnes se despega,
siguiendo aquella que, por hado extraño,
le tiene puesta en pena, en mal tamaño,
que el bien la turba y el dolor sosiega.
Si vivo, vivo en fe de la esperanza,
que, aunque es pequeña y débil, se sustenta
siendo a la fuerza de mi amor asida.
¡O firme comenzar, frágil mudanza,
amarga suma de una dulce cuenta,
cómo acabáis por términos la vida!

Meter: iambic
MRÁČKY (II.)
by Marie Baarová

Robí si větříček
kouzelné hrady,
hory a údolí,
květy a sady.
Z obláčků bělavých
jak když si hraje,
divoucí staví si –
kouzelné ráje.
A tak i duše má
v červánků záři
co chvíli uhlídá
drahou jí tváři.
Duše má v oblacích
zámky si tvoří,
jedním však pohnutím
osud je sboří.
Žel, ach, že všechno, co
milé, mi hyne;
za dobou uprchlou
slza má plyne.

Meter: polymetric
1L: Weil tief ich fühle, daß in Himmeln dort
by Edgar Allan Poe

Weil tief ich fühle, daß in Himmeln dort
Die Engel, wenn sie Liebe-Worte nennen,
Kein heilig-heißer und kein inniger Wort
Als »Mutter« zueinander flüstern können,
Drum gab ich diesen liebsten Namen dir –
Die – mehr denn Mutter mir in meinen Schmerzen –
Der Tod, als er Virginias Geist von hier
Befreit, zum Horte setzte meinem Herzen.
Die eigne Mutter, die schon früh mir starb,
War
Von
Und so viel mehr, als meiner Seele ist
Mein Weib denn meiner Seele eignes Leben,
Muß ich auch dir denn eigner Mutter geben.

Meter: iambic
- XC - Dijo Fénix que había hecho deslumbramientos por su amor
by Pedro Soto de Rojas

Los deslumbramientos, que habéis hecho
lo han sido, oh sol, para mis tristes ojos,
que entre, la luz de vuestros rayos rojos
siento (por ellos) dilatarse el pecho.
Siéntome en tiernas lágrimas deshecho,
y siento, que causando mis enojos
llaméis error, (por sin razón, y antojos)
correspondencia de un amor estrecho.
¿Cómo podrá tener deslumbramiento
quién es fuente de luz a la luz mía?
Corregid (porque viva) el duro acento;
que no nace del sol la sombra fría,
el fuego sí, donde abrasar me siento,
la luz que ciega a mi veloz porfía.

Meter: iambic
1L: Heut nach Sant' Agostino verirrt' ich mich, wo sie dem wunden-
by Paul Heyse

Heut nach Sant' Agostino verirrt' ich mich, wo sie dem wunden-
Tät'gen Madonnenbild küssen den marmornen Fuß.
Und da ließ mich das Glück der Wunder eines erleben,
Wie sie an Fleisch und Blut wirkt der vergötterte Stein.
Wenige Fraun und Mädchen – es läutete grade zur Vesper –
Knieeten dort im Gebet, züchtig die Augen gesenkt,
Tücher ums Haupt, darunter die silberne Nadel hervorsah
Oder der blinkende Reif an dem gebogenen Kamm.
Nur ein finsterer Bursch stand fern am Pfeiler. Er schien nicht
Betens halber und nicht gläubigen Herzens genaht.
Fest hinstarrten die Augen auf eins der knieenden Mägdlein,
Und es glüht' ihm das Herz bis zu den Wangen hinauf.
Doch sie achtet' es nicht, sie ließ nicht unter dem Schleier
Nach dem Pfeiler zu ihm wandern verstohlenen Blick.
Freilich, der Bursch war dürftig und unansehnlich; sie selber
Trug in dem Schönheitskampf sicher die Palme davon.
Nun vom Knieen erhob sich eins ums andere. Sittsam
Trat zu der Jungfrau Bild jedes der Mädchen heran,
Heftete Lippen und Stirn und wieder die Lippen in Andacht
Gegen den Marmorfuß, kreuzte sich, knickst' und verschwand.
Immer noch starrte der Bursch. Da kam die Schönste gegangen,
Knickst' und küßte den Stein. Jetzt in gewaltiger Hast,
Gleich als lief' er Gefahr, sein ewiges Heil zu versäumen,
Wild wie ein reißender Wolf zwischen die Schafe sich stürzt,
Drängt' er die Weiber zurück und küßte die nämliche Stelle,
Und des Kicherns umher achtet' der Feurige nicht.
Denn er sah nur die Eine, die purpurglühend ihn anstaunt',
Und, o Wunder! er schien plötzlich verwandelt, der Wuchs
Höher und stolzer der Blick. Du aber schautest mit Lächeln
Auf dein liebliches Werk, Mutter der Gnaden, herab!

Meter: polymetric
Von dem Bau der Welt.
by Barthold Heinrich Brockes

Daß eine Insul einst in Rom erzeuget ward,
Aus Garben, welche man von ohngefehr
Hatt’ in die Tiber eingesenckt,
Wovon die eine erst den Grund berühret,
Daran die andern sich hernachmahls angehängt.
Der Schlamm, der durch die Fluht darauf geführet,
Macht, daß die Masse stets verdickt ward, und genährt;
Worauf ein neuer Schlamm,
Der alle Tage darauf kam,
Sie mehr befestigt und vermehrt.
Die Insel aber nun der neu gebohrnen Erden,
Indem sie auf dem Grunde ruht;
So konnte sie auch von der Fluht
Nicht rund, wie ein Planet, der schwimmt, formiret werden.
Das Wasser, welches sie umgiebt, da an der Seiten
Die Wellen immer gleiten,
Macht sie, durch seinen steten Drang,
Als wie ein Schiff oval und lang.
Die Jahre haben es befestigt, nicht zerstöret.
Sie trug sehr wichtige Gebäude, ja den Grund,
Worauf des Aesculaps erhabner Tempel stund.
Wie manch bedeckter Gang ward nicht drauf gebauet,
Wie man das Alterthum daran noch itzo schauet?
Ja man sieht itzt noch grosse Höhen
Von heil’gen Tempeln auf ihr stehen.

Meter: iambic