PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Der Himmel grau, die Erde weiß,
by Franz Grillparzer

Der Himmel grau, die Erde weiß,
Die Bäume kahl, die Büsche Gereis,
Ihr Lächeln den Fluren genommen.
Mag zagen, wer will, mir wallet es heiß,
Ich nenne willkommen dich, blinkendes Eis,
Dich, starrender Winter, willkommen.
Als noch die Menschheit im Lenze lag,
Da stand ihr wohl ein Frühlingstag,
Nun mag sie sich anders erweisen.
Willkommen, ihr Felder, erstarrt und beschneit,
Wir leben ja doch in eiserner Zeit,
Wohl paaret sich Eis zu dem Eisen.
Des Dichters Leier verklingt, verstummt,
Kaum daß noch die Klage wie Heimchen summt,
Kein Spiel, kein Preis, kein Sieger.
Drum fort ins Freie, die Waffe zur Hand,
Das Rohr gehoben, den Hahn gespannt,
Als Jäger, wenn nicht als Krieger!
Und wenn es knallt und wenn es trifft,
So denkt, es seien, die kochten das Gift,
Im Finstern horchen und harren.
O Winter der Fluren! stürme nur zu,
Der Geister Winter ist kälter als du,
Er tötet, du machest nur starren!
Nur abends, daheim am Feuerherd,
Da sei euch ein einziger Seufzer gewährt
Nach Lenz und Blüten und Früchten;
Des Morgens aber von neuem hinaus,
In Jagdgetos und Sturmgebraus,
Die Zwietracht des Innern zu schlichten.

Meter: iambic
Píseň listopadová
by Vojtěch Martínek

Písnička tichá ještě v duši zní.
Proud odplynul... a kde je bílá pěna?
Jen usměj se a slova neřekni.
Je horká touha dávno odplavena.
Na hlavu padá nebe z olova
a stíny mlhavé se vlekou polem.
Listopad tvoje snění pochová
i s hořkostí a křečemi a bolem.
Tím očí zážehem, jenž zbývá ti,
mě nespaluj. Jen úsměvem mě vítej,
jen úsměvem. Že byly závrati
a klam a zrada, ne, už nevyčítej.
Proč nechce zhasnout ještě jeden sen?
Proč ještě doutná jiskra pod popelem?
Proč dávnou výčitkou jsi rozjitřen?
Co ještě hledáš ve dni roztesknělém?

Meter: iambic
5. Ven, k jihu přes hory – zde vše již charo –
by Adolf Heyduk

Ven, k jihu přes hory – zde vše již charo –
tam ritornellů slunný polibek
v květ budí zpěvné duše spící jaro.

Meter: iambic
MRTVÍ PTÁCI
by Richard Weiner

Bezradné vločky pampeliščí,
či rozptýlené ptačí pýří,
oblaka obláčky se pýří
před mladým večerem, jenž klíčí.
Před mladým večerem, jenž klíčí,
o rudých křivdách něžná báj,
a andělé, již oka líčí,
líčí je na zlou noční láj.
Líčí je na tuláckou láj,
aby beránkům, než se vrátí
v noční stáj,
nebylo se čeho báti.
Tam za vodou, tam za vodou
vypřáhl němý vozataj,
zchvácení koně píti jdou
nocí včerejškem zbrocenou.
V té věrné tmě, jež nestraní,
co že je slovo, co že tvar,
co že je újma, co že dar,
co slepota, co poznání?
V jinotajích se rozednívá,
nyní je píseň tím, co zpívá,
zaždání tu splněním,
a svět nic víc než znamením.
Zahlazena, zaváta
– jak by nikdy nebývala –
ptáčků krutá dramata,
nepamět je pochovala.
Ryzích dějstev odhodlaná,
smiřující nepamět,
temny tarasená brána,
zoufalá a usebraná
vede v rozsvícený svět.
Protrpěná dramata
zahlazena, odváta
jako vločky pampeliščí.
Vozka vzkřik’ a koně řičí,
nová jízda počata,
noví andělé tu líčí,
nová pějí ptáčata.
Nevinný je den, jenž klíčí.

Meter: polymetric
V POŽEHNANÉM ROKU
by Jan Opolský

Je hojný rok a země zdravá
jaks v rujnosti své neustává
a ve smyslném kypění,
číš perlí šťávou vrchovatá,
srp noří se do moře zlata
a do jezera zeleni.
Je plno chleba v selské díži,
žár kvasných vín se k varu blíží,
vzduch vazký jest jak čirý med,
a jetely a tomky, máty
jak rozehřáté opiáty
tvou tupou hlavu zvrací zpět.
Je v plném jasu nahá skála,
jež hltá žár a zas jím sálá,
jak marné lidské úsilí
má studně živé šumné vedle,
buk zahořklý a temné jedle,
by jalový klín přikryly.
Vše zbytnělo jak lůno ženy,
plod jabloní je zkrvavený,
jejž ona trpíc povila,
jak horečného polet snění
se třepetá a v blesku mění
ve výškách křídlo motýla.
Jdou četné stopy mechem, travou,
zvěř ukájí svou chlípnost žhavou,
jež dána jest jí pro muku,
les jako ráj vše střeže, hostí
je plný vzryvů vášnivosti
a vábných, dusných ozvuků.
Jde tiše v dál struh klidná voda
a její běh jen v mysli bodá
jak pojem bytí nestálý,
tvůj vlasec vede rybu samu,
mdle měňavou jak z amalgamu
a jako mléčné opály.
Skot těžký v chlévech bije v tesy,
než v polomrtvu ulehne si
ve výpar vlhce prohřátý,
dnes síly těla nejsou plany,
je život klisny obtěžkaný
ne jedním, dvěma hříbaty.
Kol všeho dost, co síla zmnoží,
je slyšet křehký praskot loží,
dech sežehlý a pocely,
i všecky hvězdy noci – zdá se –
jak v nepřístupné svojí kráse
by mrazivost svou ztrácely.

Meter: iambic
12.
by Paul Heyse

Ihr zählt, mein schönes Kind, kaum vierzehn Jahr
Und habt ein so erwachsen kluges Lachen
Und schwatzt so allerliebst von Liebessachen,
Schon aus Erfahrung, dächte man fürwahr.
Auch ist schon einer, oder zwei sogar,
Mit Ernst beflissen, Euch den Hof zu machen;
Selbst dem Verehrer Eurer eignen schwachen
Mama bringt Euer Äugeln schon Gefahr.
Was Ihr nur tragt und tut und sprecht, hat Schick.
Ihr habt den besten Koch, den ersten Schneider,
Der frömmste Beicht'ger sorgt für Eure Tugend.
Begehrlich folgt Euch aller Männer Blick.
Ja, Ihr habt alles, Signorina! Leider
Fehlt Euch nur eine Kleinigkeit: die Jugend.

Meter: iambic
Soneto
by Cristóbal de León

Del griego vemos hoy la lanza fiera,
del troyano la fama muy abierta
por sonorosa musa que despierta
aquello que pasó y entonces era
Destos agora nunca se supiera
cosa que conociéramos por cierta,
si la pluma de Homero fuera muerta,
y la del mantuano no viviera
Obligados al uno los romanos,
obligados al otro los argivos:
oblíguense también a Castellanos
los varones en Indias más altivos
Pues con sus versos dulces y galanos
honran mucho los muertos y los vivos.

Meter: polymetric
- V - Al emperador Carlos V, sobre Argel
by Joseph de Litala y Castelvi

En formidable horror te vio el Levante,
poblando el Ponto de una y otra quilla,
y la impura de Argel Pagana orilla
temió tu brazo, y te admiró triunfante.
Pero Plutón soberbio y arrogante
sus infernales Huestes acaudilla,
y horrorosa la playa no se humilla
alborotado el Cielo en un instante.
Gime furioso el Mar, la blanca bruma
acotan fieros Euro, Cierzo, y Noto,
sorbiendo leños, destrozando entenas,
Salpica el Cielo su salada espuma,
falta el Timón, desmáyase el Piloto,
y tocan en los Astros las arenas.

Meter: iambic
Putuji noční dálavou,
by Marie Calma

Putuji noční dálavou,
myšlenky se mi množí;
hvězdnaté nebe nad hlavou
a v srdci zákon boží.
Do bílých cest se ztrácejí
žalů a smutků zdroje;
přání se k duši vracejí,
rozkvétá srdce moje.
Široká dálka léčí stesk
a těchou mluví ke mně;
tam hledím, kde zřít nebe lesk –
a ztrácí se mi země.

Meter: iambic
A don Juan Noriega
by Juan Lorenzo Jesús Vila

Ya el sol vibraba sobre el claro
                     Oriente
y en carro de oro entre la mar salía,
cuando ya Euterpe en mi interior decía:
canta el día de Juan, gloria eminente
Holgábase con esto ya la mente
en obsequiar tu alegre y feliz día;
de intérpretes sirvió la pluma mía
y el pecho aquí grabó lo que en sí siente
Huye las penas, que el vivir penando
es muerte doble a tu orfandad
                     injusta
que acero impío de asesino bando,
labró malvado y en tu edad adusta,
recuerda siempre que nos son prestados,
el oro, hacienda, y el vivir amados.

Meter: iambic
- XLV -
by Argensola

Pues no siempre tus rayos vengativos
sobre montes y alcázares fulminas,
y alguna vez destroncas las encinas
y abrasas los pacíficos olivos,
un pedante que, a gritos excesivos,
enseña a variar voces latinas,
júntalo a los estragos y ruinas
cuyas memorias guardan tus archivos.
El de pálido boj, labrado al torno,
vibra un cetro a mil madres formidable;
caiga el brazo inhumano con ejemplo;
que en el barrio que él hace inhabitable,
hoy te dedico, oh Júpiter, un templo,
y de inscripción piadosa te lo adorno.

Meter: polymetric
ÚŘEDNÍ AUTO A CHARAKTER
by Petr Bezruč

Žiješ pansky, dělník tam
těžko ze mzdy děti živí,
lumpe, plať si auto sám,
chceš-li býti spravedlivý.
Loajální jako trám,
platí vůz poddaní věrní,
lumpe, plať si auto sám,
chceš-li býti charakterní.
Vdova neví s grošem kam,
žena tvá se blýská zlatem,
lumpe, plať si auto sám,
chceš-li se zvát demokratem.

Meter: trochaic
36. Regen, Segen
by Wilhelm Müller

Der Regen fließet von den Bergen hernieder in des Thales Grund.
Der Segen aus des Himmels Höhen wird selten hier den Hohen kund.

Meter: iambic
An die Waldvögel
by Joseph von Eichendorff

Konnt mich auch sonst mitschwingen
Übers grüne Revier,
Hatt ein Herze zum Singen
Und Flügel wie ihr.
Flog über die Felder,
Da blüht' es wie Schnee,
Und herauf durch die Wälder
Spiegelt' die See.
Ein Schiff sah ich gehen
Fort über das Meer,
Meinen Liebsten drin stehen –
Dacht meiner nicht mehr.
Und die Segel verzogen,
Und es dämmert' das Feld,
Und ich hab mich verflogen
In der weiten, weiten Welt.

Meter: iambic
Soneto
by Ángel María Dacarrete

Fácil, ligero lazo el amor mío
creyó formar en su ilusión querida,
que hiciera de dos vidas una vida,
uniendo con el tuyo mi albedrío
Hoy, deshecho tu dulce desvarío,
de tus gustos juzgándome homicida,
¡qué es su lazo cadena aborrecida
teme mi amor con desaliento frío!
Si es verdad, no perdone tu ternura
a quien, libre y feliz queriendo hacerte,
esclaviza tu alma y tu hermosura.
Aunque todo lo pierdo con perderte,
en ello cifraré yo mi ventura
si así consigo venturosa verte.

Meter: polymetric
V bouři. (III.)
by Adolf Heyduk

Vln příšerných pěstí tisícerou
brání bouře lodi v těžké chůzi;
hle jak divě v příď i v bok jí perou,
ze všech stran zní smrti křik a hrůzy.
Z nesmírnosti propast hned, hned horu
vzteklé moře na svém pleci nosí,
po nich Buran těká s kosou vzdoru,
a jak vetchá stébla stěžně kosí.
Běda, běda, koho dolů skácí,
kdo s těch hor se do propasti vsuje!
Moře – věčnost – v divoké jež práci
bubliny své časné vyhazuje. –

Meter: trochaic
Die Wasser-Linsen.
by Barthold Heinrich Brockes

Wann die Welt so schön, so prächtig,
Auch durch Schatten lustig ist;
Zeigt sie, daß Du GOtt allmächtig
Und allgegenwärtig bist.
Wann ich Gärten, Wiesen, Wälder,
Wasser, Hügel, Berg und Felder,
Büsche, Bluhmen, Gras und Klee
Mit vergnüg’ten Augen seh;
Deucht mich, kann ich in der Höh,
So wie in den tiefsten Gründen,
Ein unendlich Wesen finden.

Meter: trochaic
PÍSEŇ ARNIMOVA.
by Karel Sabina

V dalekostech nedostihlých
Zoře žití mého rdí se,
A nad mořem rozbouřeným
Má neznámá hvězda skví se!
Popřej síly, tvůrce světů,
Abych snes ta muka hrozná,
Až hled odloučenou duši
Mou na tváři její pozná!
Až se jediné té dotknu,
Kteréž nerovná se žádná,
Bez níž mi i nebe pusté,
I pozemnost liduprázdná!
Až jí, co mne rmoutí, zjevím
Pohleděním, tknutím, slovem!
Až dech s dechem v jedno splynou
V lásky moři rubínovém!
V moři, v jehož luzném bezdnu
Jiskra z ní by mne prochvěla,
A nad splynulými by se
Brána země uzavřela!

Meter: trochaic
Zakleté jaro.
by Bohdan Kaminský

Kam oko hledne,
tam není ještě růže jedné
a není ani poupěte
a ke dni ze dne
jen jinovatka na vše sedne
a jaro je jak zakleté.
Tak člověk čeká
tu na lásku, až píseň měkká
se zachví sladké chvíle té,
a zas se leká,
a dnové táhnou do daleka –
ah, to je jaro zakleté.
A dosní tady
a dotouží ten snílek mladý –
a z hrobu růže vykvete
tak plná vnady –
a čím jsou pak ty vzdušné hrady
i žití jaro zakleté!

Meter: iambic
A BOLIVIA
by Rubén Darío

En los días de azul de mi dorada infancia,
yo solía pensar en Grecia y en Bolivia:
en Grecia hallaba el néctar que la nostalgia alivia,
y en Bolivia encontraba una arcaica fragancia.
La fragancia sutil que da la coca rancia,
o el alma de la quena que solloza en la tibia;
la suave voz indígena que la fiereza entibia,
o el dios Manchaipuíto, en su sombría estancia.
El tirso griego rige la primitiva danza,
y sobre la sublime pradera de esperanza
nuestro Pegaso joven, mordiendo el freno, brinca.
Y bajo de la timba del misterioso cielo,
si Sol y Luna han sido los divos del abuelo,
con Sol y Luna triunfan los vástagos del Inca.

Meter: anapestic
The Pond
by Amy Lowell

Cold, wet leaves
Floating on moss-coloured water   
And the croaking of frogs—
Cracked bell-notes in the twilight.

Meter: anapestic
- 36 -
by Lope de Vega

Pastor, que con tus silbos amorosos
me despertaste del profundo sueño,
tú, que hiciste cayado de ese leño,
en que tiendes los brazos poderosos.
Vuelve los ojos a mi fe piadosos,
pues te confieso por mi amor y dueño,
y la palabra de seguirte empeño
tus dulces silbos, y tus pies hermosos.
Oye, pastor, que por amores mueres,
no te espante el rigor de mis pecados,
pues tan amigo de rendidos eres.
Espera pues, y escucha mis cuidados,
¿pero cómo te digo que me esperas,
si estás para esperar los pies clavados?

Meter: iambic
Soneto
by Fernando de Moscoso Osorio

Declina Febo en su mayor altura,
porque es pensión de la mayor grandeza,
se pone el Sol, no muere, pues
                     empieza
a dar nuevo esplendor a la criatura
De nuestra Reina el Sol en su luz pura,
llegó a la Alteza, pues nos dio una Alteza;
noche fue el riesgo de mortal tristeza,
mas como es Sol, no muere, antes le apura.
Ocio juzgó el vivir, quien dio tal vida;
nuestro amor lo miró como importante,
no pudo ser un próspero homicida.
Prospere el cielo ese valor Gigante,
porque quien dio una gloria tan cumplida,
prosiga en darnos uno, y otro infante.

Meter: iambic
International
by Clara Müller-Jahnke

Der Lenztag blaute über Rom
und blaute auf uns viere,
wir saßen vor St. Peters Dom
bei echtem Münchner Biere.
Wir sahn die Menge stauend stehn
auf breiten Marmortreppen
und sahn die Kardinäle gehn
in lila Veilchenschleppen.
Und drinnen ein bleiches Angesicht
in silberflutendem Rahmen . . .
und all die Tausende neigten sich,
die funkelnden Herren und Damen. –
Wir saßen vor St. Peters Dom
vergnügt bei Bayrischem Biere –
der Lenztag sonnte über Rom
und sonnte auf uns viere:
Der eine war am Ostseestrand
in Sumpf und Moor geboren
und hatte sich ins Märchenland
geflüchtet und verloren.
Der Zweite bot ihm frei die Hand
und hob sein Lid zum Sehen –
Da sahn sie beid das Märchenland
auf Erden auferstehen.
Der Dritte sang mit trübem Sinn
am Don zu Zions Harfen;
die Vierte war Latinerin,
die
Wir
des Erdballs blaue Weiten –
und sahn
als alle Päpste und Zeiten.
Wir saßen vor St. Peters Dom
verständnisvoll beim Biere:
der Maitag
und lachte auf uns viere.

Meter: iambic
29 Tvé štěstí chci a v záři oka Tvého
by Tereza Dubrovská

Tvé štěstí chci a v záři oka Tvého
jak bílá hvězda chci se zrcadlit,
jak bledý leknín chrámu nebeského,
jenž v tiché tůni letní nocí svit.
Tvá, věčně Tvá. Ó, něho kouzla všeho,
chci v modlitbách svých stále Tobě žít,
ač krutá sudba žití rozmarného
nás musila tu navždy rozdvojit.
Jak bludný bard chci dál svou píseň zpívat
a životem zde kráčet za Tebou,
jak šerý stín Tvůj cestou Tvou se schvívat.
A jak ta hvězda v záři Tvé se skvěti,
rmut země nezřít – nebes velebou
se křídly s Tebou k slunci rozletěti.

Meter: iambic
XIV. Kýž se oslaví to dávné jméno
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Kýž se oslaví to dávné jméno
A se skví čím dále vždycky více,
V chrámě národnosti jasná svíce,
A jest doma i v cizině ctěno!
Kdykoliv jest ústy vysloveno,
Každé láskou ať zahoří líce;
Ať jest národní to pokladnice,
V níž se chová drahé naše věno.
Pro to jmeno těla, duše síly
Přinášejme rádi k oběti,
Též i krev, co probíhá nám žíly.
Ono budiž mocné naše heslo,
Páska k bratrskému objetí,
V boji korouhev a v bouři veslo! –

Meter: trochaic
ODA NA ŘÍM (I.)
by František Zavřel

Konečně patřím ve tvář tvoji,
ty bojovníku strašlivý,
v tisíciletí staré zbroji,
pod kterou věky trouchniví
zříš na mne zraky kovovými
a já se chvěji v úžasu.
Chápu je? Pohrdáš mnou, rci mi,
či vyzýváš mne k zápasu?

Meter: iambic
A Narcisa en sus días
by Manuel de Zequeira y Arango

¡Qué estupendo banquete, qué función
te preparo, oh Narcisa, qué festín!
Tendrás las ricas frutas de Turín,
las tortas te vendrán desde Tolón
El rey de Esparta tocará el violón,
el de Palmira trinará un violín
y Alejandro vendrá con el flautín
que tocaba el ilustre Agamenón
Treinta mil reposteros te vendrán
de Pekín, de Moscú y de Jaén
y un millón de princesas de Tetuán:
De Sajonia será el dorado tren;
y contigo los dioses beberán
del licor que bebió Matusalén.

Meter: anapestic
1L: Ueber kahle, fahle Hügel
by Ferdinand von Saar

Ueber kahle, fahle Hügel
Streicht der Dämm'rung kühler Flügel;
Dunkel, wie erstarrte Träume,
Steh'n im Thal entlaubt die Bäume.
Tiefe Stille, tiefes Lauschen:
Keine Welle hörst du rauschen,
Keine Stimme hörst du klingen,
Dir des Lebens Gruß zu bringen.
Nur als stummes Bild der Gnade
Siehst du dort am stein'gen Pfade,
Von des Kreuzes Holz getragen,
Durch die Nacht den Heiland ragen.

Meter: trochaic
Písnička o Pierotu
by Bohumil Mathesius

Pierot a
Pierota
spolu chodili,
stále něčím
rozněžnělí,
něčím opilí.
Stále čemus
divili se:
chichi, chichi, chach! –
smávali se
černým pánům
v bílých parukách.
Jednou zrána,
na podzim už –
mlhavý den byl! –
Pierota,
trápen rýmou,
sudí oběsil.
Když ho večer
zakopali
hezky za vrátka,
nechroupala
Pierota
žalem cukrátka.
Dědictví si
spočítala
věru zakrátko:
zbyl jen pudr,
Pierota,
buben, děťátko.
Co má dělat?
Nažehlila
modrou sukýnku.
Komu bude
Pierotě
říkat tatínku?!
Pane sudí,
Pierota
za nic nemůže,
co má ale
Pierota
dělat bez muže!?
Pane sudí,
Pieroty
bílá kolena
nejsou jistě
jako vaše
v noci studená!
Co měl dělat?
Pierotu
pan sudí si vzal,
vzal si pudr,
vzal si buben,
na půdu to dal.
Pana sudí
jizba není
už tak studená,
nahřívá mu
Pierota
stará kolena.
Pan sudí, muž
rozvážlivý
s bílou parukou,
učívá se
Pierotě
nosit na rukou.
Říkají jen –
prosím vás, co
lidem přijde vhod! –
kolíbat je
v noci chodí
mrtvý Pierot.
Flétnu píská,
panu sudí
stáhne svrchnici,
a políbí
Pierotu
v důlek na líci,
provazu dá
kousek s krku
děcku do rukou,
aby bylo
jednou sudím
s bílou parukou –
aby bylo
jednou sudím
s bílou parukou.

Meter: trochaic
If By Dull Rhymes Our English Must Be Chain'd
by John Keats

If by dull rhymes our English must be chain'd,
   And, like Andromeda, the Sonnet sweet
Fetter'd, in spite of pained loveliness;
Let us find out, if we must be constrain'd,
   Sandals more interwoven and complete
To fit the naked foot of poesy;
Let us inspect the lyre, and weigh the stress
Of every chord, and see what may be gain'd
   By ear industrious, and attention meet:
Misers of sound and syllable, no less
   Than Midas of his coinage, let us be
   Jealous of dead leaves in the bay wreath crown;
So, if we may not let the Muse be free,
   She will be bound with garlands of her own.

Meter: iambic
1L: Bin ich nüchtern, bin ich trunken?
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Bin ich nüchtern, bin ich trunken?
Wach' ich, oder träum' ich nur?
Bin ich aus der Welt gesunken?
Bin ich anderer Natur?
Fühlt' ein Mädchen schon so was?
Wie begreif' ich alles das?
Weiß ich, daß die Rosen blühen?
Hör' ich jene Raben schrein?
Fühl' ich, wie die Wangen glühen?
Schmeck' ich einen Tropfen Wein?
Seh' ich dieses Morgenroth? –
Todt sind alle Sinnen, todt!
Alle seyd ihr denn gestillet?
Alle? Habet alle Dank!
Könnt' ich so in mich gehüllet,
Ohne Speis' und ohne Trank,
Nur so sitzen Tag für Tag
Bis zum letzten Herzensschlag'.
In die Nacht der Freude fliehet
Meine Seele wieder hin!
Hört und schmeckt, und fühlt und siehet
Mit dem feinen innren Sinn'!
O Gedächtniß! schon in dir
Liegt ein ganzer Himmel mir!
Worte, wie sie abgerissen
Kaum ein Seufzer von ihm stieß,
Hör' ich wieder, fühl' ihn küssen:
Welche Sprache sagt, wie süß?
Seh' ein Thränchen – Komm herab!
Meine Lippe küßt dich ab!
Wie ich noch so vor ihm stehe,
Immer spreche: Gute Nacht!
Bald ihn stockend wieder flehe:
Bleibe, bis der Hahn erwacht!
Wie mein Fuß bei jedem Schritt'
Wanket, und mein Liebster mit!
Wie ich nun, an seine Seite
Festgeklammert, küssend ihn
Durch den Garten hin begleite!
Bald uns halten, bald uns ziehn!
Wie da Mond und Sterne stehn,
Unserm Abschied' zuzusehn.
Ach da sind wir an der Thüre!
Bebend hält er in der Hand
Schon den Schlüssel. – Wart', ich spüre
Jemand gehen, Amarant!
Warte nur das Bischen doch!
Einen Kuß zum Abschied' noch!
Ich verliere, ich verliere
Mich in diesem Labyrinth'!
Traumt' ich je, daß ich erführe,
Was für Freuden, Freuden sind?
Wenn die Freude tödten kann,
Triffst du nie mich wieder an.

Meter: trochaic
PÍSEŇ NADŠENÁ
by Rudolf Illový

Pějte se mnou všichni, žár jimž v očích svítí,
pějte se mnou píseň, slavnou píseň žití,
pějte se mnou píseň o krvavé zoři,
o slunci, jež lidstvu stejně plá a hoří,
pějte se mnou píseň, píseň radování,
pějte se mnou, pějte, druzi milovaní!
Pějte se mnou všichni, které svírá tíseň,
pějte se mnou lásky, velké lásky píseň,
pějte se mnou píseň o zániku zloby,
pějte se mnou píseň synů nové doby
pějte se mnou píseň lásky vítězící,
pějte se mnou, pějte, hrdí bojovníci!
Pějte se mnou všichni, kdož hledáte spásy,
pějte se mnou píseň o království krásy,
o budoucím krásy světovládném trůnu,
pějte se mnou píseň nadšených děv, junů,
kdož jste zvyklí tmě a bídy šerednosti,
pějte se mnou píseň krásy budoucnosti!
Pějte se mnou všichni, žár jimž v očích svítí,
pějte se mnou píseň, slavnou píseň žití,
pějte se mnou všichni, které svírá tíseň,
pějte se mnou lásky, velké lásky píseň,
pějte se mnou všichni, kdož hledáte spásy,
pějte se mnou píseň o království krásy!

Meter: trochaic
XlI.
 Als Er auß Rom geschieden.
by Andreas Gryphius

Ade! begriff der welt/ Stadt der nichts gleich gewesen/
Vnd nichts zu gleichen ist/ In der man alles siht
Was zwischen Ost vnd West/ vnd Nord vnd Suden blüht.
Was die Natur erdacht/ was je ein Mensch gelesen.
Du/ derer Aschen man/ nur nicht vorhin mit Bäsen
Auff einen hauffen kährt/ in der man sich bemüht
Zu suchen wo dein grauß/ (fliht trüben Jahre! fliht!)
Bist nach dem fall erhöht/ nach langem Ach/ genäsen.
Jhr Wunder der gemäld/ jhr prächtigen Palläst/
Ob den die kunst erstarr’t/ du starck bewehrte Fest/
Du Herrlichs
Jhr Bücher/ Gärten/ grüfft’; Jhr Bilder/ Nadeln/ Stein/
Jhr/ die diß vnd noch mehr schliß’t in die Sinnen eyn/
Ade! Man kan euch nicht satt mit zwey Augen schawen.

Meter: iambic
Auf eine Bastillentrümmer von der Kerkerthüre Voltaire's
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Dank dir, o Freund, aus voller Herzensfülle
Für die Reliquie der greulichen Bastille,
Die freier Bürger starke Hand
Zermalmend warf in Schutt und Sand.
Zertrümmert ist die Schauerklause,
Die einst, o
Kein Holz, kein Stein, kein Nagel bleibe von dem Hause,
Wo oft der Unschuld Zähre sich ergoß!
Drum, Biedermann, empfange meinen Segen
Für diese Trümmer, die du mir geschickt;
Sie ist mir theurer als ein goldner Degen,
Womit einst ein Tyrann die Freien unterdrückt.

Meter: iambic
1L: Gläub / wann du schon nit sihst / den der kan müglich machen
by Catharina Regina von Greiffenberg

Gläub / wann du schon nit sihst / den der kan müglich machen
die selbst' unmüglichkeit / bey welchem Sonnen-Liecht
dein dunkles schicksel ist. Die ausgangs-schnur Er flicht
in dem zerrütten Strenn so seltner sinnen-sachen.
Er giebet nach / und dreht den Faden bey den schwachen /
wie sehr verhenkt und klenkt er ist / ihn doch nicht bricht /
am Glückes-Haspel / mit der zeit / ihn recht ausricht.
Sein fleiß und weißheit pflegt (schläfft lust und Glück) zu wachen.
Denk nicht / daß ihm / wie dir / das mittel sey verdeckt.
Sein Allsicht-Aug durchtringt die undurchdringlichkeiten
der heimlichkeit geheim / im wunder-Berg versteckt.
Sein' Allmachts hitz / den Stahl zu lob-Gold kan breiten.
Sein' Ehr' hat ihr in ihr ein Ehren-ärz erweckt /
das wird mit seinem Bild sich in die Welt ausbreiten.

Meter: iambic
So We'll Go No More a Roving
by Lord Byron (George Gordon)

So, we'll go no more a roving
   So late into the night,
Though the heart be still as loving,
   And the moon be still as bright.

For the sword outwears its sheath,
   And the soul wears out the breast,
And the heart must pause to breathe,
   And love itself have rest.

Though the night was made for loving,
   And the day returns too soon,
Yet we'll go no more a roving
   By the light of the moon.

Meter: trochaic
1L: In manchen Nächten tanzen die Skelette
by Klabund

In manchen Nächten tanzen die Skelette
Am Friedhof. Auf den Kreuzen sitzen Frauen
Und lassen sich von fleischlosen Kavalieren
Um die Wette
Auf Herz und Nieren
Prüfen und bis ins Innerste ihres Herzens schauen.
Da aber ist nichts als leerer Raum:
Bloss
Der Himmel hängt darin wie ein dunkelblauer Traum,
Und die Sterne wandeln zwischen den Rippen gelb und gross,
Und der Mond liegt wie ein goldener Embryo in ihrem hohlen Schoss.

Meter: iambic