PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Drozd.
by Adolf Heyduk

Dne příchodu noc vyčkávala v touze,
a když se blížil, unylá a zvadlá
mrouc, místo sebe zlatou růži pouze
na jeho srdce kladla.
Tu při nachové kráse slunných pršků
tys na stromě se zjevil tajným sletem –
či na stepilém stromu toho vršku
vzrosť zvučivým jsi květem?
Jak snivých houslí mluva dojímavá
z tvé hrudi zkropené se píseň chvěla,
a štěstím vyrůstala sosna tmavá,
že tebe hostem měla.
Zřel na tebe jsem, drozde můj, i sosnu,
bych duchem zhlíď, jak v jiskrnatých bodech
ty zvuky tvoje vnikaly jí do snů
po drobných jehlic svodech.
A viděl jsem, že mládne sosna stará,
že od kořene do hlavy až pučí,
že v nitru jejím upomínka jará
tvou ladnou písní zvučí.
Tvůj zpěv v cit divný vždy mé srdce vzruší,
jak zapadlou bych bloudil mládí nivou
a čarné housle zpívaly mi v duši
o mládí píseň tklivou.
Myšlenky steré v hlavě se mi rojí,
že sosna s tebou mře a s tebou žije
a její nitro věčnou krásou pojí
tvé zvučné melodie.
A nelze ubránit se citu tomu –
tak tajemný je myšlenek mých příval –
že housle mohou být jen z toho stromu,
na němž jsi ty dřív zpíval.
A na houslích-li v sladkých zvuků tísni
strun která pukne, v tvář mi slzy skanou;
mnímť, že jsi někde při nadšené písni
paď zrádnou střelce ranou.

Meter: iambic
[grüße alle, die mich lieben]
by Clemens Brentano

Grüße alle, die mich lieben
Und noch übrig sind geblieben.
Und wenn Du zum Landtag schreitest,
Daß Du ja die Zugluft meidest!
Trete nicht zu nah zur Türe,
Denn da stehn die Musketiere;
Trete nicht zu nah zum Ofen,
Denn da sitzen viele Zofen;
Trete nicht zu nah ans Fenster,
Denn da stehen Hirngespenster;
Trete auch nicht in die Mitte,
Denn da giebt es Stöß' und Tritte.
Vorne mußt Du auch nicht stehen
Bei den Dicken, die stark blähen,
Und deswegen auch nicht hinten,
Denn da schmeckt man alle Sünden!

Meter: trochaic
Significa la interesable correspondencia de la vida humana
by Quevedo

El ciego lleva a cuestas al tullido:
dígola maña, y caridad la niego;
pues en ojos los pies le paga al ciego
el cojo, sólo para sí impedido.
El mundo en estos dos está entendido,
si a discurrir en sus astucias llego:
pues yo te asisto a ti por tu talego;
tú, en lo que sé, cobrar de mí has querido.
Si tú me das los pies, te doy los ojos:
todo este mundo es trueco interesado,
y despojos se cambian por despojos.
Ciegos, con todos hablo escarmentado:
pues unos somos ciegos y otros cojos,
ande el pie con el ojo remendado.

Meter: iambic
El dinero
by Emilio Menéndez Barriola

Áureo disco, sonoro, que embellece la vida,
sugestión rutilante del mundano vaivén;
al tintín armonioso de su danza atrevida
se trasforman los hombres y doblegan la sien.
Su poder y virtudes colman toda medida,
pues trasmuta valores con egregio desdén;
es un dios arbitrario de conciencia torcida:
se da al Mal con argucias, con dolores al Bien.
Prodigioso amuleto, brinda locas mercedes;
va sembrando tragedias, cuelga pérfidas redes,
y con guiños aviesos rinde todo a su afán.
Todo, no , pues hay cosas tan sutiles baluartes,
y jamás don Dinero logrará
                  con sus artes
ni la lira de Apolo ni la flauta de Pan

Meter: anapestic
1L: Ja, das ist der alte Kirchhof,
by Gottfried Keller

Ja, das ist der alte Kirchhof,
Der in blauer Flut sich spiegelt,
Und in seiner dunkeln Erde
Liegt mein Heiligstes versiegelt;
Hier das Beet voll roter Rosen,
Dicht und üppig aufgesprossen:
Drunter liegt die weiße Lilie,
Eng im Blumenschrein verschlossen!
Durch die Rosen, durch die Erde,
Durch die Bretter dringt mein Sehnen;
Dort, wie eben erst gestorben,
Will mein Herz sie schlummernd wähnen!
Schläfst du, schläfst du noch, mein Liebchen?
Zuckt kein Strahl durch deine Leiche,
Weil auf deinem stillen Grabe
Nun dein Buhle irrt, der bleiche?
Fährt kein Stern in deine Augen?
Hebt dein Herz nicht an zu schlagen?
Quellen nicht von deinen Lippen
Frische, süße Liebesklagen?
Zieht kein roter Morgenschimmer
Über deine weißen Wangen,
Weil daran die Lebensgluten
Meiner heißen Blicke hangen?
Eitler Traum! um eine Leiche,
Um den Tod hab ich geworben!
Nun, so sei auch meine Liebe
Fürhin tot und abgestorben!
Zitternd reiß ich aus dem Busen
Noch die letzten zarten Blüten,
Gebe sie dem toten Liebchen
Bis zum Jüngsten Tag zu hüten.
Schwarzer Gärtner, Totengräber!
Laß, o laß das Grab verwildern!
Seine wermutbittern Schauer
Soll kein Lenz mehr freundlich mildern!
Binde nicht mehr diese Zweige,
Pflege nicht mehr diese Rosen,
Und mit dem verdorrten Kranze
Mag der kalte Nordwind kosen!

Meter: trochaic
- CV - A una señora que cantaba
by Juan de Tassis y Peralta

La peregrina voz, y el claro acento
por la dulce garganta despedido,
con el suave afecto del iodo,
bien pueden suspender cualquier tormento.
Mas el nuevo accidente que yo siento
otro misterio tiene no entendido,
pues en la mayor gloria del sentido,
halla causa de pena el sentimiento.
Efectos varios, porque el mismo canto
deja, en la suspensión con que enajena,
cuerdo el enloquecer, la razón loca.
Y por nuevo milagro o nuevo encanto,
cuando la voz más dulcemente suena,
con ecos de dolor el alma toca.

Meter: polymetric
32
by William Shakespeare

Wenn, überlebend meiner Tage Ziel,
Nachdem schon dies Gebein ein Raub des alten Feindes,
Durch Zufall noch einmal dir in die Augen fiel
Dies arme rohe Blatt des hingeschiednen Freundes;
Vergleich' es mit der Zeiten Besserung,
Und wenn auch aller Federn es besiegen,
Bewahr' es mir zu lieb, nicht um des Reimes Schwung,
Den glücklichere Geister überfliegen.
Dann denke liebend nur von mir: »O wäre
Des Freundes Mus' in reif'rer Zeit erblüht,
Wohl eine köstlichere Frucht gebäre
Mir seine Lieb' und stolzer kläng sein Lied:
Doch da er starb und Dichter höher gehn,
Will ich an ihnen Kunst, an ihm nur Liebe sehn.«

Meter: iambic
Večerní procházka.
by Bohdan Kaminský

Srdce mého drahá paní,
nevím sám to více ani,
co vše leží mezi tím,
když v té chvíli těžké, dumné
naposled jsi stála u mne
a v dál zřela s pohnutím.
Ba mně zdá se, věčnost celá
jako by tím prázdnem zela
od té chvíle, paní má.
„V neshledání,“ řekli jsme si.
V tmách tvé oči zhasly kdesi.
Díval jsem se za nima.
Pak se snesla zima na zem.
A tak smutno bylo, mrazem
chvěli jsme se v těžkých snách.
A pak jaro přišlo zpátky
– chvíle jen – a bez památky
zašlo zas. – Já k srdci sáh’.
A zas podzim, teskná doba
umírání. – Rok. – A oba
zas tu ruku v ruce jdem.
A já poznal ty tvé tahy
a ten zjev tak milý, drahý.
Zřeli jsme se s úsměvem.
Jak ti bylo? – Jsi tak bleda,
duše má. Co v dáli hledá
teskný zrak? Jdem tiše dál.
Měsíc bledé světlo leje
na nás dolů do aleje
a v tvém oku září vzplál.
Vzdáleni té vřavě ulic
jdem tu zas – ty plaše tulíc
hlavu svou k mé mlčky jdeš –
A jak tady mluvit slovy?
Je kol večer adventový –
loni jsme tak šli tu též.
Šli jsme kdysi také tady
a den naší lásky mladý
září plál. A kolem, hleď,
jako loni ještě vše je.
Jen to listí víc se chvěje
a je blíže k zimě teď.
A my tady v snivém šeru
chodívali za večerů.
Zda ten chrám tu ještě znáš?
Také jsme tam byli kdysi
a tam, drahá, slíbili si
– – zda si ještě vzpomínáš?
Vidíš, vidíš. – Tobě ale
chvějí se ty ruce malé.
Hle, teď z chrámu vyšel lid.
– Než ti budou vínek plésti,
pojď se za to zašlé štěstí
zašlé lásky pomodlit.

Meter: trochaic
- XVII - A unas flores presentadas
by Luis Carrilloy Sotomayor

Las honras, la osadía del Verano,
con que se ennobleció y atrevió al cielo,
al mejor cielo del más fértil suelo
hoy las trasladas mi atrevida mano.
Parece es por demás al que es tirano,
de cuanto presunción honra su vuelo,
dar flores, si tus flores son recelo
a las del cielo, rostro soberano.
Dallas es por demás, si estás segura
envidian de tu rostro las más bellas
partes (y partes no, por no atreverse).
¡Ay, cuales, Celia, son! da vida el vellas.
Flor eres; mientras flor, de tu hermosura
coge la flor, que es flor, y ha de perderse.

Meter: iambic
Resurrectio.
by Jan Červenka

Moje paní, moje paní!
Tak Vás volám každé chvíle.
Nocí, dnem, ve snu i bdění
vidím Vaše ruce bílé.
Vaše ruce, bílé květy,
jež mne vyvábily znova
z hrobu mého zapomnění
zpět, sem – živých do hřbitova.
Ano! Já byl mrtev, mrtev,
i od přátel zapomenut,
nade mnou i nad mým jménem
těžký příkrov byl již sklesnut!
A tu Vy jste přišla, paní,
s něhou dosud nepoznanou,
a já střás’ ta pouta smrti,
rakev rozbil jednou ranou.
A teď k žití zas se hlásím
s láskou k Vám a v sebe s vírou
a jen Vám je, paní moje,
k nohám kladu se svou lyrou.

Meter: trochaic
“Roll on, sad world! not Mercury or Mars”
by Frederick Goddard Tuckerman

from Sonnets, Second Series

              XVII

Roll on, sad world! not Mercury or Mars
Could swifter speed, or slower, round the sun,
Than in this year of variance thou hast done
For me. Yet pain, fear, heart-break, woes, and wars
Have natural limit; from his dread eclipse
The swift sun hastens, and the night debars
The day, but to bring in the day more bright;
The flowers renew their odorous fellowships;
The moon runs round and round; the slow earth dips,
True to her poise, and lifts; the planet-stars
Roll and return from circle to ellipse;
The day is dull and soft, the eave-trough drips;
And yet I know the splendor of the light
Will break anon: look! where the gray is white!

Meter: iambic
XXXII. Vítězství osvěty.
by Jan Vřesnický

To všechno dým je, zápach čpavý prachu,
co dobyl úskok, zbraň a násilí,
kde proti slabším meče tasili
a množství sklonilo šíj v bledém strachu.
Ty zbytky barbarské, můj milý brachu,
jsou bez ceny, k nimž dřív se hlásily
ty staré věky; sotva spasily
ty duši jednu, v cárech ať neb v nachu.
Ten starý brak, ať meč neb štít se zove,
ať ručnice neb dělo, v harampátí
čas odhodí a najde zbraně nové.
Leč kladivo jich těžké nevykuje;
k jich zrobení věd, uměn bude pláti
jas myšlenkový, jenž se v mozku snuje.

Meter: iambic
HEJ, ŠENKÝŘI.
by Josef Václav Sládek

HEJ, šenkýři, vesele
natoč plné korbele;
nebo raděj’ vyval sud
a ty, dědku, zahrej z dud!
Vesele mi, dědku, hrej,
zítra teprv bude hej!
Však jsi býval také mlád:
kdos mi bude děvče brát.
A když holku vzal mi ďas,
jak by teprv nebral nás!
Zahrej, dědku, do těch dud;
ještě korbel, ještě sud!

Meter: trochaic
A Aminta, que teniendo un clavel en la boca, por morderle se mordió los labios, y salió sangre
by Quevedo

Bastábale al clavel verse vencido
del labio en que se vio (cuando, esforzado
con su propia vergüenza, lo encarnado
a tu rubí se vio más parecido),
sin que, en tu boca hermosa, dividido
fuese de blancas perlas granizado,
pues tu enojo, con él equivocado,
el labio por clavel dejó mordido;
si no cuidado de la sangre fuese,
para que, a presumir de tiria grana,
de tu púrpura líquida aprendiese.
Sangre vertió tu boca soberana,
porque, roja victoria, amaneciese
llanto al clavel y risa a la mañana.

Meter: polymetric
Idea 37: Dear, why should you command me to my rest
by Michael Drayton

Dear, why should you command me to my rest
When now the night doth summon all to sleep?
Methinks this time becometh lovers best;
Night was ordain'd together friends to keep.
How happy are all other living things
Which, though the day disjoin by sev'ral flight,
The quiet ev'ning yet together brings,
And each returns unto his love at night!
O thou that art so courteous else to all,
Why should'st thou, Night, abuse me only thus,
That ev'ry creature to his kind dost call,
And yet 'tis thou dost only sever us?
Well could I wish it would be ever day,
If when night comes you bid me go away.

Meter: iambic
1L: Gieb mir die Hand! bald ist der Berg erstiegen;
by Anna Louisa Karsch

Gieb mir die Hand! bald ist der Berg erstiegen;
Uns stürzt der Wagen, wenn er höher fährt
Komm Freund! Das grössere Vergnügen
Ist kleiner Mühe werth!
Wir schreiten fort. Die Diestel muß sich beugen.
So bringt ein Weiser, edel im Entschluß
Die Schwierigkeiten, die sich zeigen
Großmüthig unterm Fuß.
Mir klopft das Herz, bald hörst du seine Schläge
Ich athme schwer. Freund, ob ich zaudern will
Fragst du? – Steht denn auf ihrem Wege,
Die Tugend jemahls still?
Nun stehn wir oben. Siehe doch, mein lieber!
Das öde Thal ist noch nicht ohne Reiz;
Dem kleinen Goldbach
Sucht sich der Heerde Geiz
Am Fuß des Berges noch die magern Halmen
Des Grases, das im Frühlings Ueberfluß
Dort grünte. O, der singe Psalmen
Der Brod nicht suchen muß!
Doch wenig Brod bey Freunden deines gleichen
Bey innrer Ruh, ist lieblicher dem Gaum
Als Tafeln unzufriedner Reichen,
Als ihrer Freunde Traum.
Sieh doch, ein Völckchen Hühner! ruhig lagen
Im hohen welkgewordnen Grase sie.
Flieht nicht vor uns, wir Dichter jagen
Den frommen Vogel nie,
Der ohne Lippe mit dem Schnabel küssen
Die Gattin kann, von gleichgeschaffner Art.
Gott, den die Hügel hören müssen
Hat alles Fleisch gepaart.
Auch dich erschuf sein Wille nicht zum Feinde
Der Mädchen, aber keines bindet dich;
Du liebest zärtlich deine Freunde,
Als Freundin liebe mich!

Meter: iambic
Von Dingen, die man nicht antasten soll
by Emanuel Geibel

Ich hatt' ein Bildnis wunderfein,
Mit zarten Farben ausgemalt,
Das hat mit seinem bunten Schein
Gar lieb ins Auge mir gestrahlt;
Ich hielt es ganz für mich allein,
Und wo ich war, da mußt' es sein.
Tags stand's an meiner Arbeitsstätte,
Zu Nacht hing's über meinem Bette,
Und selbst in meinem schönsten Traum
Wie hold es blüht', ihr glaubt es kaum.
Da dachten die Leute in der Stadt:
»was der wohl so Besondres hat!«
Kamen herbei von allen Enden,
Betasteten es mit plumpen Händen,
Hielten es gegen Feuer und Licht,
Ob auch die Farben in der Richt,
Wischten am Firnis hier und dort
Und hingen's dann an seinen Ort.
Die Leute sind ein eigen Geschlecht,
Meinen, sie hätten vollkommen recht,
Sagen, mir bliebe das Bild ja doch,
Und ich auch sei derselbe noch;
Ich aber schlage die Augen nieder,
Und wenn ich auf mein Kleinod seh,
Tut's mir im tiefsten Herzen weh;
Der Schmelz ist hin und kommt nicht wieder.

Meter: iambic
VZPOMÍNKA NA FIESOLE.
by Antonín Klášterský

Ó, krásné, čárné; sladké Fiesole!
Se starých zahrad zdmi, z nichž kámen padá,
kde ještěrek třpyt, cypřiší kde řada,
jak v kapucích když mniši stojí v kole.
Za dómem starým Apeniny holé
se modrají... dech věků... krásy vnada.
Vše plá, zvon hrá, kdes Arno blýská dole...
U cesty vějíř dívka plete mladá.
A v dáli Florenc. Na zelené louce
jak kopretiny bílé, výš se pnouce,
ty domy, vížky, campanily svítí.
O zeď se opřeš, v modrou zříš tu dáli:
Ó, tak jsi zřel v svých snech, jež vichry svály,
kdys pohádkové město s prahu žití.

Meter: iambic
- LXXXV -
by Juan de Tassis y Peralta

Estas de admiración reliquias dinas,
tumbas, anfiteatros, coliseos,
del tiempo son magníficos trofeos,
imperiales ya pompas o ruinas.
Tú, mortal, que esto ves, y no terminas
el plazo a la ambición de tus deseos,
¿no adviertes de los Fabios y Pompeos
tantas, en polvo hoy, fábricas divinas?
A la inmortalidad cierra el camino
el que escalar pretende en vano el cielo
con el que su ambición fausto permite.
La virtud es el medio peregrino,
el valor y el talento prestan vuelo,
sin que el tiempo contrario lo limite.

Meter: polymetric
Dat Küssen ut Leiw
by Fritz Reuter

Eins satt ick bi em ganz allein,
Un hei vertellt mi des' Geschicht:
»sehn Sie die Stein, die großi Stein?
Die großi Stein, die is mir dicht
An meini Kopf vorbei gesprung'.
Sitz i hier in die Stub', da schmeißt mir so'ne Jung'
Bei helle Tag in Fenster rein.
Ei Sackerment! I fix zu Bein
Und auf die Straß' un krieg mir ein
Von die verdammti Jung' bei G'nick.
'carnalli!' sag ick, 'hab ick dick?'
'ne', sagt die Jung', 'i hab das nicht getut,
Dat is die Schneider Jentzen ihr.'
'wo is die sackermentsche Jung', die Tunichgut?'
Je, die verdammti Jung' war nich mehr hier.
I geh nu zu die Schneider Jentzen hin,
Un als i in die Stuben bin,
Da steht die Jung', die Galgenstrick,
Un schreit denn gottserbärmenlick.
'frau Schneider Jentzen, diese Stein',
Sag i, 'die hat mir Ihre Jung'
Geschmeißen in mein Fenster rein.'
Un als i das gesagt, dunn schlung
Die Frau mir ihre Arm um meini Nacken
Un küßte mir auf beidi Backen.
Und als sie so auf mir kommt los
Und ihre Arm so um mi schlung,
Da denk i noch, sie kußt mi bloß
Vor die Erbärmlichkeit von ihre Jung';
Doch als ich sie zurück nu schieb,
Da kann i sehn, sie kußt mi vor die Lieb.«

Meter: iambic
28. Ode
by Christiana Mariana von Ziegler

Ach dichte keine Klagen,
Denk nur auf Scherz und Lust.
Du darfst nichts weiter sagen,
Dein Schmerz ist mir bewust.
Und kannst du ja nicht schweigen,
So sprich von deiner Pein,
Ich werde dir auch zeigen,
Wie zärtlich werd ich zeigen,
Daß du sollst glücklich seyn.
Ja Chloris wird dich lieben,
Die deinen Brand erregt.
Von deinen reinen Trieben
Wird Herz und Geist bewegt.
Verbanne Schmerz und Leiden,
Ich merk auf deinen Blick,
Und kann dich schwerlich meiden,
Ich kann dich gar nicht meiden,
Ich küsse mein Geschick.
Dein Liebstes, dein Vergnügen
Lebt nur allein vor dich,
Mein Auge kann nicht trügen
Du bleibst mein ander ich.
Laß nur dein Herze brennen,
Die Glut ergreift mich schon,
Denn hör ich dich nur nennen,
Nur deinen Namen nennen,
Rührt mich der sanfte Thon.
Dein Wunsch ist eingetroffen,
Daß dich mein Herze liebt.
So kannst du alles hoffen
Was dir Vergnügen giebt.
Denn was du mir willst geben,
Bekommst du schon von mir.
Ich habe nur ein Leben,
Ach nur ein einzig Leben;
Und das gehöret dir.

Meter: iambic
Gestoßener Seufzer
by Kurt Tucholsky

Kreuzt mir die Lustjacht in der Badewanne?
Knirscht mir das Auto auf dem gelben Kies?
Bräunt mir das Roßbüff in der Kupferpfanne?
Blitzt mir am Hemd der Diamant-Türkis?
Hin hauch ich einen Seufzer des Verzichts:
ich brings zu nichts.
Ich weiß nicht, was das ist und wie ichs treibe . . .
Ich spare manchen vordatierten Scheck.
Und dann naht Lottchen mit dem Lotterleibe,
und dann ist alles wieder weg.
Infolge ihres Liebesunterrichts . . .
Ich brings zu nichts.
Die andern häufen so Vermögen auf Vermögen.
Die andern wandeln durch das Goldportal.
Ich aber kann mir nichts nach hinten legen;
ich hab noch nie – und möchte auch einmal.
Der Reichtum ist der Lohn des Bösewichts.
Ich brings zu nichts.
So lern doch endlich von den andern Knaben
die einzig brauchbare Philosophie:
Es g'nügt nicht nur, Verhältnisse zu haben –
sie leben alle über sie.
Trink aus der Nachbarin Champagnerglas!
Bleib schuldig Miete, Liebe, Arzt und Gas!
Bezahl den Apfel – friß die Ananas!
Wer also handelt, bringts zu was.

Meter: iambic
Hmat.
by Karel Alois Vinařický

Ohmatáním a tknutím,
Makáním a stisknutím
Rozeznáme po tmě také
Věci mnohé nejednaké.
Kruh okrouhlý, hřeb je hranatý,
Válec oblý, míč jest kulatý;
Hladké mýdlo, led i sklo:
Drsnaté je struhadlo.
Tvrdý kámen, měkký chléb,
Tuhá mast a řídký lep.
Zaječí srst jemná, hebká,
Písek sypký, hlína lepká.
Ostrou kosou sekáč seče,
Břidké bývá ostří meče;
Břitvou holívá se muž:
Špatně řeže tupý nůž.
Trn bode, píchá, pérko čimrá,
Pod nosem lehtá, čmýrá, šimrá.
V podzimku voda studí,
V zimě ubozí chudí!
Zebou ruce, nohy jich,
Mrzneli a padá sníh.
Sklep i v létě bývá studený,
Teplejší jest pokoj topený.
Oheň pálí, slunce hřeje,
Voda horká páru zeje.
V létě sucho a vedro bývá,
Vítr příjemně chladívá.
Mokrou louku, vlhkou zeď
Nějak vysušiti hleď!

Meter: trochaic
- V -
by Francisco de Figueroa

Partiendo de la luz, donde solía
venir su luz, mis ojos han cegado:
perdió también el corazón cuitado
el precioso manjar de que vivía.
El alma desecho la compañía
del cuerpo, y fuese tras el rostro amado;
así en mi triste ausencia ha siempre estado
ciego y con hambre y sin el alma mía.
Agora que al lugar, que el pensamiento
nunca dexó, mis pasos presurosos
después de mil trabajos me han traído,
cobraron luz mis ojos tenebrosos
y su pastura el corazón hambriento,
pero no tornará el alma a su nido.

Meter: iambic
Despotisms
by Louise Imogen Guiney

I: THE MOTOR: 1905

From hedgerows where aromas fain would be
    New volleyed odours execrably arise;
    The flocks, with hell-smoke in their patient eyes,
Into the ditch from bawling ruin flee:
Spindrift of one abominated sea
    Along all roads in wrecking fury flies
    Till on young strangled leaf, on bloom that dies,
In this far plot it writes a rune for me.

Vast intimate tyranny! Nature dispossessed
    Helplessly hates thee, whose symbolic flare
Lights up (with what reiterance unblest!)
    Entrails of horror in a world thought fair.
False God of pastime thou, vampire of rest,
    Augur of what pollution, what despair?

Meter: polymetric
XlVII.  An die vmbstehenden Freunde.
by Andreas Gryphius

Jhr libsten/ die jhr mich das wohn-hauß grimmer noht/
Den abgezehrten Leib/ vnd die verdorten hände/
Diß sterbende gesicht/ vnd mein betrübtes ende/
Mit nassen Augen schawt; trawrt nicht vmb meinen Tod:
Da als der welt ade der Wehrte Bruder bott/
Nach dem ich jeden tag viel tausendt seuftzer sende/
Mit dem die Schwester schied’ als meiner libsten wände
In flammen gingen ein/ vnd wurden grauß vnd kot/
Da fiel mein leben hin. Mein fleisch der
Ligt nunmehr schon vnd fault in nicht nur einem grabe/
Dis was jhr für euch seht/ ist ein gespenst vnd dunst.
Diß Feber kompt zu spät. Der todt wird hier nichts finden/
Was acht ich seinen pfeil/ ich muß ohn diß verschwinden.
Jtzt nun mein tag anbricht. Habt danck für ewre gunst.

Meter: iambic
1L: Was deut ein wenig Wasser in einen starcken Wein?
by Friedrich von Logau

Was deut ein wenig Wasser in einen starcken Wein?
Wer redlich, mag zu Zeiten gleichwol auch listig seyn,
Wann nur sein Ziel zum besten, zum argen nicht, trifft ein.

Meter: iambic
VEČER NA MALÉ STRANĚ
by Jiří Karásek ze Lvovic

Než temno všechny věci zalije,
Má duše, naslouchej své mrtvé touze.
Jak v nitro padá melancholie,
Do starých zahrad prší dlouze, dlouze...
Noc přichází jak navždy v města stín.
Zříš na fasádách smutku flór se chvíti.
Usedá proti tobě tiše spleen,
A z jeho očí beryl žlutě svítí.
Ty duši města cítíš odvěčnou...
To, co zde nové, cizím zrak teď vidí.
Jen minulost má tvář zde skutečnou.
Amplion z dálky hraje tesknící.
A v jeho rytmech stíny dávných lidí
Zas chodí zvolna starou ulicí.

Meter: iambic
Sen hory.
by Rudolf Pokorný

Usnula hora pod pokrývkou sněhu.
Led v útrobách jí dravě rval
a dolů házel do řeky a k břehu
jak pírka kusy starých skal.
A hora ve snu úzkostí se chvěla,
strach prsa sevřel, ztížil dech,
znoj ručejem tek’ s bílého jí čela,
a z ňader bouří dral se vzdech.
I zdálo se jí, že je konec světu...
Tmou řítily se hvězdy v noc,
a vody jakby křídla měly k letu –
och, země úpí o pomoc!
Sčernalo slunce jako vyhořalé.
V tom dno se hnulo pod horou,
a hora klesala kams hloub a dále
tou nekonečnou prostorou...
Tu s výkřikem se probudila hora.
Zří plaše kol – vše byl jen sen!...
Skráň opět líbá sluneční jí zora –
je první jarní zlatý den...

Meter: iambic
De La villana de la Sagra
by Tirso de Molina

Movido de mis ruegos, Febo el paso
alargó de su carro rubicundo.
Espantado de verle todo el mundo
tan presto madrugando de su ocaso.
Vino la noche, y con el negro raso
de sus ropas, causó sueño profundo,
muerte que da a la vida ser segundo,
sino es a mí, que velo y que me abraso.
Amor me manda que velando aguarde
a quien sin haber visto, me enamora.
¡Extraña fuerza! ¡Grave desatino!
Temor me hiela porque me acobarde;
mas llega tarde ya, que en mi alma mora
por quien pienso seguir este camino.

Meter: iambic
Dom von Treviso
by August von Platen

Welch ein Genuß, in der schönen, unsterblichen Halle zu wandeln,
Die dein zierlicher Geist, hoher Lombardi, gedacht!

Meter: polymetric
- CIV - A la muerte de la Excelentísima Señora Marquesa del Carpio
by Luis de Ulloa y Pereira

Esta flor, esta estrella, esta hermosura,
fragante, esclarecida, y admirada,
de divinos trofeos coronada,
vuelve al engaño la prisión oscura.
Gloriosa en la prisión, que siempre dura,
deja nuestra ignorancia lastimada,
y en el temprano triunfo acreditada,
sus ínclitas virtudes asegura.
Llega huésped lloroso, que turbado
asombras el disgusto negligente,
verás que llevas tu atención sencilla.
El cadáver, que extrañas tan trocado
en el afecto nada diferente,
que maravilla fue, y es maravilla.

Meter: polymetric
MRTVÁ LÁSKA.
by Augustin Eugen Mužík

Zasil jsem já zlatou pšenku
do té naší kopaniny.
Zasil jsem já mladou lásku,
zaoral ji do hlubiny.
Chodil jsem se dívat na ně
pozdě večer, časně z rána.
Zlatá pšenka pěkně vzešla,
a má láska – zasypána.
Hluboko tam v černé zemi
moje láska mrtva leží.
Černé mraky nad ní táhnou,
mrazný vítr přes ni běží.

Meter: trochaic