PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XXXVIII.
by Gustav Pfleger Moravský

Za tento výtvor lidské umělosti
Rád podá Sofokles svých věnců dar,
A Hannibal a Alexander sprostí
Se slávy své, ba samý Trafalgar
Rád obětuje Nelson s lhostejností
Za slávu onu, vynálezcem býti –
A v každém exempláru vždy se stkvíti –
Krásného fraku, jenžto od století
Zas ke století vítězství své světí!
Ba jeho lavřínové neublednou,
Vždyť figuru z nás tvoří... prašerednou!

Meter: iambic
DiE RATTEN
by Georg Trakl

In Hof scheint weiß der herbstliche Mond.
Vom Dachrand fallen phantastische Schatten.
Ein Schweigen in leeren Fenstern wohnt;
Da tauchen leise herauf die Ratten
Und huschen pfeifend hier und dort
Und ein gräulicher Dunsthauch wittert
Ihnen nach aus dem Abort,
Den geisterhaft der Mondschein durchzittert
Und sie keifen vor Gier wie toll
Und erfüllen Haus und Scheunen,
Die von Korn und Früchten voll.
Eisige Winde im Dunkel greinen.

Meter: iambic
- 972 - Acto III, ROSIMUNDA De El saber puede dañar
by Lope de Vega

Si la mujer es de importancia al hombre,
digan humanas letras, y divinas,
el bulto de Milcó, y las cortinas
de Sancha el hecho, y la prisión asombre.
A Rosimunda desde agora nombre
la fama entre las Griegas, y Latinas,
pues para sus historias peregrinas
ganará mi valor inmortal nombre.
Mas ay, como el Conde de Castilla,
hoy te libré no pagues con engaños
fe que al valor del hombre maravilla.
Mas no son en mujer casos extraños,
porque como salió de su costilla,
siempre pone los hombros a sus daños.

Meter: polymetric
- XXVI - A la destrucción y ruina de Jerusalén
by Joseph de Litala y Castelvi

Mejor que Roma el nombre mereciste,
de Diosa de las tierras, y las gentes;
pues tus torres doradas, y eminentes
coronadas del Sol y rayos viste.
El Gran Templo en tu ámbito tuviste,
que pasmo fue de Ocasos, y de Orientes,
obra ilustre de Artífices valientes,
y ya ruina fatal del tiempo ¡ay triste!
El oro en tus altivos capiteles,
menos fue que el pincel, la arquitectura
cansó del gran Vitruvio los niveles.
Todo fue asombro, todo fue hermosura,
y ya son sombra, Plintos, y linteles
desfigurada toda tu estructura.

Meter: polymetric
- LXVI -
by Bocangel y Unzueta

Hoy, Noroña, el sangriento Rey de fieras
confunde su ruina con su gloria.
No te costara el golpe la victoria,
si el amago del golpe dividieras.
Premio al deseo no capaz esperas,
hoy renovando de Hércules la historia.
¿Cuál será del triunfante la memoria
si del trofeo se honran las esferas?
Fija la piel del bruto en la del cielo,
sustituirá tu gloria en nueva vida;
deba el Olimpo nuevo signo a España.
No acaso, pues, renace a tanto vuelo
que, a no ser a los cielos conducida,
no cupiera en el mundo tal hazaña.

Meter: iambic
Were't aught to me I bore the canopy (Sonnet 125)
by William Shakespeare

Were’t aught to me I bore the canopy,
With my extern the outward honouring,
Or laid great bases for eternity,
Which prove more short than waste or ruining?
Have I not seen dwellers on form and favour
Lose all, and more, by paying too much rent,
For compounded sweet forgoing simple savour,
Pitiful thrivers, in their gazing spent?
No, let me be obsequious in thy heart,
And take thou my oblation, poor but free,
Which is not mix’d with seconds, knows no art,
But mutual render, only me for thee.
    Hence, thou suborn’d informer; a true soul
    When most impeach’d stands lease in thy control.

Meter: polymetric
1L: Ich kann dir alles verzeihn.
by Joachim Ringelnatz

Ich kann dir alles verzeihn.
Aber du mußt mir die Freiheit lassen,
Mich nicht mehr mit dir zu befassen.
Sächsische Quengelein,
Auch wenn man ihrer nur träumt,
Sind etwas, womit man die Zeit versäumt.
Du hast viel warmes Gemüt
Und lügst oft aus Höflichkeit.
Und auf diesem Boden blüht
Und gedeiht die Geschmacklosigkeit.
Ich weiß das genau. Denn ich bin
In Sachsen erwachsen. Das zu verschweigen
Oder deswegen mokant sich zu zeigen,
Hätte nicht – – oder nur sächsischen Sinn.
Ich kann deiner Falschheit nicht trauen.
Geh jetzt zur Ruh!
Blondhaarig mit schwarzen Brauen,
So schönes Mädchen du!
Aussichten sind unendlich weit.
Aber Sächsisch in dieser Zeit,
Eins, Neun, Zwo, Acht – – –
Gute Nacht.
Als sie dann traurig ging,
Ward mir so bang und kalt.
Gab ich ihr keinen Halt.
Armes Ding!

Meter: iambic
Abschied
by Paul Heyse

Hab' ich ihn nun ausgeträumt,
Meinen Wintertraum im Süden,
Wo die Flut am Strand verschäumt,
Als ein Schlummerlied dem Müden?
Nordwärts zieht das rasche Schiff
An der schönen Bucht vorüber;
Einen Abschiedsgruß hinüber
Schickt des Dampfers hoher Pfiff.
Lange noch zurück vom Bord
Wandern Augen und Gedanken
Zu dem hellen Häuschen dort,
Das die Rosen hoch umranken,
Wo im linden Sonnenschein
Unter Palmen und Zypressen
Holdbetrogen ich vergessen,
Daß es Winter sollte sein.
Doch getrost! Nun wirst du bald
Holden Heimatklängen lauschen.
Wieder wird der deutsche Wald
Kühl die Stirne dir umrauschen,
Wenn an des Benacus Strand
Alle Kreatur verschmachtet
Und die Luft, auch wenn es nachtet,
Nie sich kühlt vom Tagesbrand.
Danke, daß erreicht du hast,
Was dem Menschen blüht so selten,
Daß er als vertrauter Gast
Bürger sei in zweien Welten
Und zu träumen sich erkühnt,
Trotz des Alters frost'gem Schauer,
Daß in märchenhafter Dauer
Ew'ger Frühling ihn umgrünt.

Meter: trochaic
1L: Ich habe Chloen im Bade gesehn,
by Christian Felix Weiße

Ich habe Chloen im Bade gesehn,
Sie war – – wie sehr war sie nicht schön!
Sie stand wie eine der Göttinnen da,
Die Paris auf dem Ida sah.
Wie eine Lilje im reinen Crystall,
So glänzte Chloe überall.
Ich sah – – doch nein, geblendet zu sehr,
Sah ich ganz außer mir nicht mehr.

Meter: iambic
POSLEDNÍ SVĚTLO.
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Všechna světla shasla,
jenom jedno hoří
a to Snu hrad bílý
v moře jasu noří.
Všechna světla shasla,
jenom jedno hoří,
až to světlo shasne,
bílý hrad se sboří.

Meter: trochaic
Das Lied vom Schill
by Felix Dahn

»mein Preußen zertreten, mein Deutschland tot,
Rings Schmach und Schmerzen, rings Nacht und Not:
Und die Augen der edelsten Frau der Erd',
Die Augen Luisens, vom Weinen rot – –
Nicht länger trag ich's! – Husaren, zu Pferd!
Wer reiten und fechten und sterben will, –
Der folge mir!« – so sprach der Schill.
Bei Wittenberg und bei Halberstadt,
Wie scharf er geritten, gestritten hat!
Doch tausend auf zehn sind zu viel zuletzt:
Sie haben ihn bis Stralsund gehetzt:
»den Schrecken ohne Ende hab' ich satt:
Ein Ende mit Schrecken ich machen will,
Das soll Rache wecken!« – so tat der Schill. –
Stralsund, wie dein Markt vom Blute floß!
Die Straßen der Holländer Fußvolk schloß:
»ergebt euch, Schill!« rief ihr General:
Doch der Schill, der hieb ihn stracks vom Roß:
Da trafen ihn Kugeln zwölf zumal:
»hoch Deutschland!« rief er: dann sprach er still:
»o Kön'gin Luise!« – so starb der Schill. –

Meter: polymetric
Ukolébavka.
by Anna Simerská

Spi, mé drahé robě!
Na paprsku světla
hvězdička, hle, k tobě
s oblak dolů slétla.
Zachytla se měkce
v tvoje zlaté vlásky,
v ouško tobě šepce
pozdravení lásky.
Hlavičko má zlatá,
usni tiše jen,
anděl s nebe chvátá
zkolébat tě v sen.
Nad tebou se shýbá,
hladí hlavičku,
na čílko tě líbá
za tvou matičku.
Dřímej sladce, dítě,
slavík písní svojí
v spánek skonejší tě
za matičku tvoji.
Spi jen, děťátko mé,
zavři očička,
za tebe se v dáli
modlí matička.

Meter: trochaic
Trost in der Natur .
by Justinus Kerner

Das Schicksal hat verschlagen
Mich an so manchen Ort,
Wo andre unter Klagen
Bald wären weiter fort.
Ich doch blieb mit Vergnügen
Sah ich nur einen Baum,
Sah ich nur Vögel fliegen,
Fühlt' ich mein Leiden kaum.
Und trug ich Schmerz und Wunden,
Ich klagte nimmer laut,
Konnt' immer noch gesunden
Im Lenz bey Gras und Kraut.
Ich hab mich stets gehalten
An die Natur so warm,
Die Menschen ließ ich schalten,
Gott! — die sind kalt und arm.

Meter: iambic
Frühling und Herbst
by Adelbert von Chamisso

Fürwahr, der Frühling ist erwacht;
Den holden Liebling zu empfahn,
Hat sich mit frischer Blumenpracht
Die junge Erde angetan.
Die muntern Vögel, lieberwärmt,
Begehn im grünen Hain ihr Fest.
Ein jeder singt, ein jeder schwärmt,
Und bauet emsig sich sein Nest.
Und alles lebt und liebt und singt,
Und preist den Frühling wunderbar,
Den Frühling, der die Freude bringt;
Ich aber bleibe stumm und starr.
Dir, Erde, gönn ich deine Zier,
Euch, Sänger, gönn ich eure Lust,
So gönnet meine Trauer mir,
Den tiefen Schmerz in meiner Brust.
Für mich ist Herbst; der Nebelwind
Durchwühlet kalt mein falbes Laub;
Die Äste mir zerschlagen sind,
Und meine Krone liegt im Staub.

Meter: iambic
Tak mi, duše moje, často připadá
by Fanda Šimková-Uzlová

Tak mi, duše moje, často připadá
ten můj život tady jako zahrada.
Neveliká, šedá – pusto – temno v ní,
jako když v listopadu – den se nakloní;
když v ní jakás travka vstane k pučení,
zahyne a zvadne v trudném bezslunní.
Země sirá, chladná – nemá šťav a sil,
z nichž by plodný kořen nový život pil.
A čím, že v ní, bože, čím být mohu já?!
Čím, to tvoje srdce dávno – dávno zná.
Kdyby v zahradě tu nebyl skrytý kout
tajný, z něhož já jen oblaka zřím plout,
z něhož vidím slunce – svoje slunce – plát,
kam svou chodím zmdlelou, skleslou duši hřát,
kde se hruď má z tísní touží vydýchat,
a kam chodím myslit – cítit – vzpomínat
na to moje všecko, na můj svět i cíl
čím, že čím bych byla bez těch krátkých chvil!?
– V malém – tajném koutku v tichém ústraní,
kde – našeho rána – tuším svítání,
květ bych byla, který – pučí, roste, zrá –
roste, ale stejně – zvolna umírá! –

Meter: trochaic
Languages
by Carl Sandburg

There are no handles upon a language
Whereby men take hold of it
And mark it with signs for its remembrance.
It is a river, this language,
Once in a thousand years
Breaking a new course
Changing its way to the ocean.
It is mountain effluvia
Moving to valleys
And from nation to nation
Crossing borders and mixing.
Languages die like rivers.
Words wrapped round your tongue today
And broken to shape of thought
Between your teeth and lips speaking
Now and today
Shall be faded hieroglyphics
Ten thousand years from now.
Sing—and singing—remember
Your song dies and changes
And is not here to-morrow
Any more than the wind
Blowing ten thousand years ago.

Meter: polymetric
- LXVI -
by Hernandode Acunya

Tiempo fue ya que Amor no me trataba
con tamaña aspereza como ahora,
tiempo fue ya que puso en mi señora
honesta compasión, que no mostraba;
tiempo fue ya que en parte mejoraba
todo lo que mis daños empeora;
tiempo fue ya del cual una sola hora
con mil veces morir no se pagaba.
Háseme vuelto oscura noche el día,
turbóse el tiempo cuando más sereno,
el sol, cuando más claro, oscureció.
Amor tornó a seguir los que seguía,
y el bien que tuve, como bien ajeno,
de absoluto poder me le quitó.

Meter: polymetric
36. Stromovka – v ní Výstaviště!
by Josef Kuchař

Stromovka – v ní Výstaviště!
Za železnou jeho mříží
smutně oko tvé k nám vzhlíží –
z domobranců shromáždiště...
Pozdravy z nás plné vznětu
každý poslati ti zkusil,
ale jejich vroucnost zdusil
maďarských les bajonetů.*)
Vzpomínka ta jak nás drtí!
Netušili jsme tou chvílí,
hlava k hlavě že se chýlí
před branou již tvojí smrti.
Jak bývalo jinak kdysi:
tisíc barev, světel záři,
hudbu, šum, vznět očí, tváří
vzpomínka nám v duši křísí.
Závratí se hlava točí:
tolik divů, třpytu, krásy
opojným se kouzlem hlásí
v zdivené tvé, hochu, oči.**)
Co v nás jiskřilo jen štěstí! – –
Do zlatého do přediva
vzdula se teď bouře divá,
Osud udeřil svou pěstí.
Konec pohádkám; – teď svistí
minulost tu perutěmi...
Smutek padá v duši, k zemi,
a tak teskně šumí listí. – –

Meter: trochaic
POSTAVY.
by Josef Václav Frič

Hrozíval se’s již před pouhým zpomínáním
a rval jsi z duše své i sebe slabší chvění,
pln strachu, pro tvůj žal že vůbec léku není,
odhodlán již lichým zhrdnout bědováním.
Třeba útrob tvá vždy starým tónem zněla,
všem zlým těm zpomínkám přec mohyly jsi stavil,
s nimiž jak s mrtvými jen ve snách jsi se bavil,
ana záhrobní tvá píseň zvolna mřela.
Z pouti daleké teď domů se’s navrátil
a hle, před zrakem tvým se znova objevily
ty luzné postavy, jichž ňádra pohrobily –
aj a pohled jich pro tebe kouzlo ztratil.
Trpce usmály se tvoje bledé líce,
kdy s divnou chladností jsi najednou pocítil,
že popelem ten žár, jenž jimi se byl vznítil,
že jsi bázně prost – že nemiluješ více.

Meter: polymetric
- CXCIII -
by Gutierre de Cetina

Con la casta virtud vive abrazado
a Amor con traje honesto y peregrino;
venía el traidor al parecer benigno,
mas para hacer mal, más obstinado.
Traía el arco todavía al lado,
y con el gusto aún no ha perdido el tino;
para mi pecho enderezó el camino,
mostrándose de herir muy descuidado.
Yo sin temor de la cruel tormenta,
por verle alegre no curé ampararme,
que la virtud me aseguró del daño.
Ella después me hizo más afrenta,
y dio la flecha a Amor para matarme,
y Amor con ella ejecutó su engaño.

Meter: iambic
Semejanza de los tiempos
by Francisco Manuel

Fabio, si tú has topado un nuevo mundo,
nuevo Colón, sin penetrar su daño,
no solo yo disculparé tu engaño,
mas surcaré su piélago profundo.
Mas, si como el primero es el segundo,
tan vario, tan confuso y tan extraño;
antes quiero habitar mi desengaño
en que el remedio de mis males fundo.
Si en este amaneciese un justo
                     día
a la virtud de gloria y de alabanza,
y a la culpa de afrenta y vituperio;
yo sus bultos también adoraría;
mas, ¿cuál razón no huye a la esperanza,
que lo más que promete es cautiverio?

Meter: polymetric
Mató un médico su candil estudiando, por despabilarle, y reconoce el candil justa aquella pena por su culpa
by Quevedo

Si alumbro yo porque a matar aprenda,
¿de qué me espanto yo de que me apague?
Pues en mí «Quien tal hace que tal pague»
justifica el doctor se comprenda.
Despabila al que cura y a su hacienda;
cura al que despabila, aunque le halague;
basta para matar que sólo amague:
de calaveras es su estudio tienda.
Por ser matar la hambre comer, come;
hasta a su mula mata de repente;
ninguno escapa que a su cargo tome.
Es matalos hablando eternamente;
será el mundo al revés siempre que asome,
pues el amanecer vuelve Occidente.

Meter: iambic
CANTO A ESPAÑA
by Remigio S. Jocson

Canto a la madre España, la grande, la gloriosa
Nación que al recorrer la redondez del mundo
Llegó hasta Filipinas, do su fe esplendorosa
Despertara en mi pueblo un cariño profundo-
De glorias españolas, el estruendo rotundo,
Como el gran resultado de savia generosa,
Imprimió en nuestro seno un júbilo jocundo
E hizo de nuestra patria, una gran tierra hermosa.
Por eso eres Iberia, madre de mis amores,
A quien el alma adora, sin penas ni dolores,
A quien brindo el rocimo de todos mis laureles;
Pues, sé que en tu lenguaje provee todas las mieles
De la cultura hispánica, cuyos claros fulgores
Todavía iluminan nuestros propios vergeles.

Meter: anapestic
PODZIMNÍ MELODIE. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

Ó hnijící a padající listí!
Fiólo srdce, kde jsou tvoje vůně?
Teď ve slzách se jen tvá bolest čistí,
to perly triumfů tvých ve koruně!
Teď víš, proč věčná touha v tobě stůně!
Jsi šklebem raněno i nenávistí,
tvá láska rovna zmírající luně,
Hór křídlo zvukem netopýřím svistí;
cos v duši chví se rovno puklé struně.
Teď víš, proč věčná touha v tobě stůně.
A jak se snují paprskové čistí,
sny sladké táhnou v kalné tvoje tůně;
však marno, po boji i po kořisti.
Žal sedí na tvé poesie trůně,
teď víš, proč věčná touha v tobě stůně!

Meter: iambic
- LXXXV -
by Argensola

También adula, Nuño, la tardanza,
porque ni las promesas verdaderas
te dan el mismo bien que consideras,
ni él dura más del punto en que se alcanza.
Tú pues, en prevención de su mudanza
mitiga la opinión con que lo esperas,
que opinión de alegrías venideras
es esto que llamamos esperanza.
La lenta diligencia en los frutales
acreditada crece en sus tributos,
obras del cielo sólidas y expresas;
que aun la fidelidad de aquellos frutos
lo muestra, cuando él libra sus promesas,
único autor de efectos puntuales.

Meter: iambic
Unvermeidlich .
by Johann Wolfgang von Goethe

Wer kann gebieten den Vögeln
Still zu seyn auf der Flur?
Und wer verbieten zu zappeln
Den Schafen unter der Schur?
Stell’ ich mich wohl ungebärdig
Wenn mir die Wolle kraust?
Nein! Die Ungebärden entzwingt mir
Der Scheerer der mich zerzaust.
Wer will mir wehren zu singen
Nach Lust zum Himmel hinan?
Den Wolken zu vertrauen
Wie lieb sie mir’s angethan.

Meter: iambic
V. Misie.
by Ervín Špindler

Jako v létě! Ale místo květů
krev na sněhu stkví se v slunce záři:
Jedna věsť se nese světem v letu,
že do Polska vtrhlo vojsko caří!
Jako v létě! Ale místo klasů
bodáky se svítí, ruské helmy:
Po otčině zas, po dávném času
hospodaří krvelačné šelmy.
Jako v létě! Ale mlha šedá,
jenž se plíží po pažitě z mechu,
pára to, která se z mrtvol zvedá,
pára z krve bohatýrských Lechů.
Po dědinách vojsko hospodaří,
vojsko ruské v službě hosudara;
jazyk z úst a polský původ z tváří
vyhladit jde služebnictvo cara.
Jdou tě dobíť Polsko rozsápaná!
Jako tenkráte, když Tataříné
vpadli litě jménem Kublaj-Chána,
tak i teď – jen jméno mají jiné.
Tehdáž Čech svět ze jha osvobodil,
Jaroslav porazil hordy divé:
Nyní jinak! Ten, jenž světy vodil,
sotva sám že pod hvězdami žive.
Sama stojíš na bojišti světa,
Polsko svatá, sama, bez pomoci;
do tvých chrámů bratr ohně metá,
do tvých srdcí chladnou ocel brocí.
Nuže vzhůru! Povstaň opět k seči!
Orlice nech zas se v krev obléká!
Kleče žehnám Polsko Tvému meči –
ale duše příštích dnův se leká.

Meter: trochaic
L. Příteli Ty šťastný! Máš tu lásku jeho,
by Tereza Dubrovská

Příteli Ty šťastný! Máš tu lásku jeho,
patří Tobě stále každý jeho dech –
a Tvůj obraz nabyl kouzla nebeského –
jméno Tvé se chvěje na těch drahých rtech.
V myšlenkách tu žiješ – a svit oka Tvého
ozařuje vše kol jako v zašlých dnech –
ze všeho se díváš, mluvíš kolem z všeho,
přítomný Jsi stále dnes – i po letech.
Kdybys přišel zpátky – poznal by’s jej ztěží –
úsměv zmizel s líce, zrak je smutný tak!
Ústa trpká jsou a na čele mrak leží.
Vetchý je ten hřbitov, kde Jsi odpočíval –
blízko starého je domu – z nějž se díval
na Tě, jak tam ležíš, orosený zrak.

Meter: trochaic
Tak málo, málo platím ve Tvém žití,
by Jaroslav Vrchlický

Tak málo, málo platím ve Tvém žití,
ač chtěl bych tolik v něm, ba všecko býti,
ať sním, ať bdím, vždy vítám Tebe pouze
vždy v nové naději a síle v touze.
Proč najdu náhle chlad – Tě život ranil
a já jsem ani prášek neodstranil
z Tvé cesty – já tam pouze kvítí házel,
žel, málo stinných stromů kolem sázel.
To kvítí zašlape se věru záhy
a ztratí lesku, barvy, vůně, vláhy
a život do nás pere neúprosný;
co je můj stín, co je můj paprsk rosný?
Tak málo, málo platím ve Tvém žití,
že nesvedu ni slzu osušiti,
jež snivé oči vlaží Tobě v bolu,
že v zármutku pak dlít musíme spolu,
Tak bídný jsem, že vzdech Ti nezastavím,
a sebe přitom bolestí jen trávím
a sedím jako němý žalně schvácen,
že pro štěstí zas jeden den je ztracen.
Já k Tobě přijdu s blaha sladkým sněním
a uvítán jsem starým podezřením,
já písně oddanosti Tobě nesu,
myšlenkou černou v Tobě nezatřesu.
Což v přístav klidu pevný nedospějem
a oč se ustavičně v bázni chvějem,
to vědomí, že jenom sebe máme,
o nové úskalí vždy ztroskotáme.
Na týden jasu musí být den hoře?
Já chtěl bych pro Tě blaha celé moře
a celé slunce, samý pohled vlídný –
což mohu za to, že jsem žebrák bídný?
Co zmohu u Tebe? Ó hlubé taje
a nevykouzlím ani paprsk ráje,
kde celý chtěl bych pod Tvé nohy stříti –
Tak málo, málo platím ve Tvém žití!
Však dík i za to málo, co v něm platím,
i za Tvou pochybnost Ti lásku vrátím,
i za Tvou lhostejnost dám vroucnost celou,
svou duši ryzí a svou píseň vřelou.
Však přijde doba, oceníš mne zase
a slunce štěstí zaskví se nám v jase,
až s důvěrou zas pohledneš v tvář moji,
ten okamžik pak pro věčnost nás spojí.

Meter: iambic
Po letech
by Josef Mach

Kraj ve večerním soumraku se ztrácel
a v mlhy příkrovu.
Já na prázdniny zase jsem se vracel
z nádraží k domovu.
Večerní pára kouřila se z lesů,
ni list se nezatřás.
Jen známá vůně z mechoví a vřesu
mne ovanula zas.
Ze všeho toho dávná nálada mi
ulehla na duši.
Ty lesy i ten kraj je mi tak známý,
to celé ovzduší.
Tou lesní cestou často dřív jsem chodil
v podvečer za jara.
Svou milou jsem tam na procházku vodil
a čet jí Machara.
Mně zamlouval se tenkrát převelice
ten básník lyrický,
však ona řekla: „Mně se líbí více
Jaroslav Vrchlický.“
Já neřekl ni slova oné chvíle
na důkaz souhlasu,
však myslil jsem si: Schází, děvče milé,
ti smysl pro krásu.
S ní známost potom udělal si šťastně
tajemník okresní.
Ten nečetl jí Macharovy básně,
však oženil se s ní.
Proč jen tak brzy na mne zapomněla?
já ptal se v úžasu. –
Teď vím už proč: Opravdu, scházel zcela
jí smysl pro krásu.

Meter: iambic
1L: Jetzt, da von kalter Lüfte Schauern
by Betty Paoli

Jetzt, da von kalter Lüfte Schauern
Die Bäume blatt- und blüthenlos,
Fühl' ich in mir ein reuig Trauern,
Daß ich den Frühling nicht genoß.
Er war so schön mit seinen Rosen,
Mit seinem Nachtigallensang,
Mit seines Hauches mildem Kosen
Und seinem frischen Blüthendrang.
Mir aber floß ein Born der Thränen
Inmitten dieser Frühlingslust,
Ich fühlte bei den frohsten Scenen
Den Jammer nur der eignen Brust.
Und jetzt erst, da die kahlen Bäume
Vom ernsten Winterfrost versehrt,
Reut mich's, daß ich der heitern Träume
Des lichten Frühlings mich erwehrt.
So werd' vielleicht in künft'gen Tagen
An eines andern Herbstes Grenz'
In eitler Sehnsucht bang' ich klagen
Um meines Sein's entfloh'nen Lenz!
O, jetzt schon fühl' ich, wie die Frage
Tief schmerzlich meine Brust durchbebt:
Warum ich meine Frühlingstage
Auf wüster Meeresfahrt verlebt?

Meter: iambic
Semana Santa
by Carlos Valverde López

Marcial suena el tambor y la trompeta
afila sus aullidos en el viento,
mil bocas acompasan el lamento
que en la noche desgrana la saeta
El silencio quebró la pandereta,
late el duelo en los ojos y presiento
que ese Cristo yaciente es el
                     portento
que detendrá el aliento del planeta
Un aluvión de cuerpos espectrales
en la aurora morada se encadena
al tormento y al llanto, tras la rejas
de su cárcel de luto, los mortales,
heridos de pasión, purgan sus pena
mientras entre mil flores Tú te alejas.

Meter: polymetric
- L -
by Bernardino de Rebolledo

Lo que con más desvelo solicito
el Hado alguna vez ha permitido,
mas parece que luego arrepentido,
el ser piadoso tuvo por delito.
Y borrando el decreto que había escrito
en este al hielo siempre endurecido
suelo que a la salud sepulcro ha sido,
el término a la vida le ha prescrito.
Para que el polvo que agitó animado
sin dejarle gozar descanso cierto,
de unos en otros Climas arrojado.
Si quisiere tomar tranquilo puerto
en la Patria que tanto ha deseado,
aun no tenga quietud después de muerto.

Meter: polymetric
- LX -
by Juan de Tassis y Peralta

De estas lágrimas vivas derramadas,
en mi paciencia un tiempo detenidas,
hoy mis quejas se ven interrumpidas,
mas no con su razón acreditadas.
Aunque de más ofensas agraviadas,
no dirán que se dan por ofendidas;
porque ganan el nombre de sufridas,
no pierden el que tienen de calladas.
En manos del silencio me encomiendo,
por no perder lo que sufriendo callo
por lo que con mis lágrimas os digo.
Y tan lejos de vos quedo muriendo,
que aún engaños que hacerme ya no hallo,
y probar más remedios es castigo.

Meter: polymetric
- 1201 - Acto I, INÉS, labradora
by Lope de Vega

Sube tal vez alguna débil parra,
por el tronco del álamo frondoso,
hasta su extremo sin hallar reposo
y está loca en sus brazos de bizarra.
Tal vez del gavilán la veloz garra
vence la cuerva, y sube el caudaloso
arroyo al monte, y en su extremo hermoso
desestima la margen de pizarra.
Llega a ser mar el más humilde río
cuando por las riberas le concede
que tome de sus aguas señorío.
Luego podré, si el de mi llanto excede
igualar estos brazos, Félix mío,
pues cuanto quiere amor todo lo puede.

Meter: polymetric
Péscame una sirena
by Juan Ramón Molina

Péscame una sirena, pescador sin fortuna,
que yaces pensativo del mar junto a la orilla
Propicio es el momento,
                  porque la vieja luna
como un mágico espejo entre las olas brilla
Han de venir hasta esta ribera, una tras una,
mostrando a flor de agua el seno sin mancilla,
y cantarán en coro, no lejos de la duna,
su canto, que a los pobres marinos maravilla.
Penetra el mar entonces y coge la más bella,
con tu red envolviéndola No escuches su querella,
que es como el aleve de la
                  mujer El sol
la mirará mañana entre mis brazos loca,
morir bajo el divino martirio de mi boca,
moviendo entre mis piernas su cola tornasol.

Meter: anapestic