PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Die Liebe söhnet sich leicht wieder aus
by Christian Friedrich Hunold

Wenn sonst Vernunft und Recht den Urtheils-Stab muß brechen/
So kan im Lieben sich die Schuld unschuldig sprechen.

Meter: iambic
- 144 - Si se han de tener celos
by Lope de Vega

O sean justos, Fabio, o sean injustos,
celos han de tener dos voluntades;
si justos, por temor de las verdades,
si por el susto cuando no son justos.
Si celos suelen excusar disgustos,
mejor es no tener seguridades,
que como son los gustos novedades,
no hay que fiar a novedades gustos.
Siempre quien ama ha de tener recelos,
no ha de vivir la voluntad segura,
aunque ventura igual le den los cielos.
Amar y no celar no fue cordura,
porque tener un hombre amor sin celos,
más parece ignorancia que ventura.

Meter: iambic
117. Die Einsamkeit.
by Angelus Silesius

Die Einsamkeit ist noth: doch/ sey nur nicht gemein:
So kanstu überall in einer Wüsten seyn.

Meter: iambic
37.  Nichts leuchtet ohne die Sonne.
by Angelus Silesius

Rauh ist der Mond gestalt ohn seiner Sonne licht:
Rauh ohne deine Sonn dein seelen Angesicht.

Meter: iambic
Stammbuch (Mayer)
by Franz Grillparzer

Man sagt: die Dichter singen.
Mein Ohr befriedigts nicht.
Doch deiner Töne Klingen,
Es singt zugleich – und spricht.

Meter: iambic
Lásko, cudném v závoji krásy nahé,
by Adolf Racek

Lásko, cudném v závoji krásy nahé,
s tajem v oku, na retech slasti úsměv,
v klínu rozkoš, milosti radost v ňadrech,
básníku zjev se,
mocná, svůdná poetu věčné touhy,
život pěvce k oběti svaté odou
učiň, aby ohlasem báje zněla:
DUŠE A LÁSKA!

Meter: trochaic
Již začínají tišit se
by Jiljí Vratislav Jahn

Již začínají tišit se
mé duše kvapné vlny,
jež pohltily mladosti
sen krásný, neúplný.
Dřív chtěl jsem život probouřit,
jen jak bych líbal děvu,
a teď si razím cestu jím
bez lásky, prost však hněvu.
Dřív máchal jsem jen do vzduchu
a vraha ťal jsem maně,
teď život mne však vyučil
a sám mně skoval zbraně.
Teď kráčím klidně soumrakem,
ať noci vstříc neb ránu,
a ziskem, zradou zhrdaje
se kloním jenom Pánu.

Meter: iambic
IV. Hod jeden dnes a jeden ples
by Rudolf Pokorný

Hod jeden dnes a jeden ples
vše od země až do nebes,
květ jeden skvostný každá sněť,
o, dítě, hleď!
A jeden zpěv ta slunná výš –
jen slyš!
Jak miluju Tě, drahá duško,
jak miluju Tě, má ženuško,
pojď, pošuškám Ti v uško!
Bych nebyl dřív pěl jaktěživ,
přec bych teď zpíval na podiv,
vždyť nejkrasší květ ze všech jar
bůh dal mi v dar,
a štěstí letí jásajíc
mně vstříc! –
Jak miluju Tě, drahá duško,
jak miluju Tě, má ženuško,
pojd; pošuškám Ti v uško!

Meter: iambic
POHÁDKA DOBRA, PRAVDY A KRÁSY.
by Stanislav Mráz

Nám sliby charé cos zas zpívalo,
nad lesy kouřilo kadidlo slávy boha,
v párách nad lučinami rozprášeno bylo,
vše v pouť lákalo, tlumok, uzlík vzít,
spět za štěstím. A kams jsme v dáli tíhli.
A pósu hérů, gestum jsme si vyměřili,
páž vztáhli superbně. Zda v poškleb jen,
sesměšnění dlaň jsme vznesli výš
ku gestikulaci či vznesli rámě?
Ve nitru zahrály sny velikášů,
věrouky aesthetů i mravouky flexe
jsme doby učistěné vzpomněli
katechismu. Sol v sled se vzneslo výš
jak jablko kejklíře, zkřivené touhy
se vzpřímily, zbarvení rozmaru.
Své osvobození nalézt’ jsme spěli v kraj,
samoty, výspy, houště proběhali,
a prohledali tiše zapadlé.
Vše posud žité bylo málo, málo.
Bedra se pod tím ani neschýlila,
co radost přála a co dalo štěstí.
Na dlani unes’ jsi to. V srdci, spíše tak.
Špet blaha to, dnů, vteřin, pídí sčet.
A horování? Vše jsme litovali,
co v regionu jeho nedochůdčetem
bylo, a bylo vetchých mnoho nalezeno.
A v mumraji a ruchu bytostí
my nic nestihli, na jas zlatých vesel
co Tyché připomíná. Až kdes v poušti.
To bylo, síly kdy již poklesaly
nám, nic nebylo vytěženo v líp.
V všem zbýt jsme rozpnuli se celiství
a jak ti jiní, zbyli poloviční.
Šla cesta za bůžkem či za chimerou?
Idea nemohla mít stělesnění, fantom,
však přece formaci. Jen křídla.
Co plulo blíž, se náhle vznořilo,
co přepadlo nás, aby oblažilo,
to byla žena s rohem ve dlani.
A dary různé v cestu sypala a dštila.
To byla Tyché. Leč my vystihli,
se s dobrem, pravdou, krásou leda kryje,
s ní splývá, promítá se trojicí
vzácnou. A blysklo, nemusí být vyváženo
to blaho její z dna, ta látka blaživá,
ukázka v dost kdy z její zážehu,
okřání velké nám i oradostnění,
když z její kynu či jiskry je žně,
ztad původ má. A přec jsme léno žďáli
zúplněné. Cit pravdy, dobra, krásy větší
byl než léno celé obnažení tří.
A my si libovali: pól kdes a daleko
per skřipot znikl pisálků bigótních.
A bylo jasno: kdyby vydatněji jak
zapracovala touha, že by jabko gnose
zub rozrval ve dvé, překousl, ať ono
edenu stromu středu nebo mravné,
chimerské. Ořech věcí v patu zachřestil,
slupka se rozvřela jak lůno panny
a jádro pozdravilo, sladká tresť
poznání, líp zavinutá v formu
i utvořená. A tu vzdychli v vděk
jsme: Vystihujem eliský druh, prvý
z živoucích, jak v akt smělý vznosu
byl blahý Adam, když se zaryl vznětem
v plod pohádkový. Héva útočila.
I Tyché kynula a podněcovala
a bohatší o vzácnou empyrii
mnohotnou, kardinální, jsme se vraceli
ze dómu její, totiž výspy klidné
samoty zanesené. A cestou zpět
jsme pochvalovali si, pouť co dala.
A blazi byli jsme i v vzpomínce,
když příchuť přinesla, v leb ozlacení,
když o uzlících, o tlumocích v dlaň,
o sandálech a bedrech přichýlených,
o holi, o širáku putovním,
o touze, citu, vznětu, úsilí
za pravdou, dobrem, krásou v shodu,
střet, krytí, obdobu a promítání,
v pouť za idólem my vzpěli sladkou píseň!

Meter: iambic
Modern Love: XXX
by George Meredith

What are we first? First, animals; and next
Intelligences at a leap; on whom
Pale lies the distant shadow of the tomb,
And all that draweth on the tomb for text.
Into which state comes Love, the crowning sun:
Beneath whose light the shadow loses form.
We are the lords of life, and life is warm.
Intelligence and instinct now are one.
But Nature says: ‘My children most they seem
When they least know me: therefore I decree
That they shall suffer.’ Swift doth young Love flee,
And we stand wakened, shivering from our dream.
Then if we study Nature we are wise.
Thus do the few who live but with the day:
The scientific animals are they.—
Lady, this is my sonnet to your eyes.

Meter: iambic
Sonnet 30: When to the sessions of sweet silent thought
by William Shakespeare

When to the sessions of sweet silent thought
I summon up remembrance of things past,
I sigh the lack of many a thing I sought,
And with old woes new wail my dear time's waste:
Then can I drown an eye, unus'd to flow,
For precious friends hid in death's dateless night,
And weep afresh love's long since cancell'd woe,
And moan th' expense of many a vanish'd sight;
Then can I grieve at grievances foregone,
And heavily from woe to woe tell o'er
The sad account of fore-bemoaned moan,
Which I new pay as if not paid before.
But if the while I think on thee, dear friend,
All losses are restor'd, and sorrows end.

Meter: iambic
[der alte Förster Püsterich]
by Wilhelm Busch

Der alte Förster Püsterich
Der ging nach langer Pause
Mal wieder auf den Schnepfenstrich
Und brachte auch eine nach Hause.
Als er sie nun gebraten hätt,
Da tät ihn was verdreußen;
Das Tierlein roch wie sonst so nett,
Nur konnt er's nicht recht mehr beißen.
Ach ja! So seufzt er wehgemut
Und wischt sich ab die Träne,
Die Nase wär so weit noch gut,
Nur bloß, es fehlen die Zähne.

Meter: iambic
- XXIV - De Fernando de Soria al autor
by Francisco de Medrano

No puedo desatar de este cuidado
un punto mi engañado pensamiento,
que está, cual Ixión en su tormento,
a la cadena y dura rueda atado.
En balde del camino comenzado
apartarlo con fuerza o maña intento,
si de mi sangre y mal está sediento
el tirano de Amor fiero y airado.
Medrano, ¿qué haré? Romper los lazos
no puede fuerza flaca y ya rendida,
ni vencer tanto monte de embarazos.
Mostradme vos de afuera la salida,
sin remitirla a mi rigor ni brazos;
que si es así no la hallaré en mi vida.

Meter: iambic
Z „Parabol“.
by Jaroslav Vltavský

Spát nemoh’ jsem; jen v temnotách jsem slyšel,
jak můra kvílíc o strop křídly tepá.
Tu divný stesk a tíseň v duši přišel,
jak byla by to duše moje slepá.
Jsou chvíle blahé jako zrnka zlatá
v řečišti písku; často člověk chvátá
jít ryžovat – a s prázdnou zas se vrací.
Jen síta jeho pískem vrchovatá.
Já v žití marně hledám ona zrnka zlatá.

Meter: iambic
2.
by Moritz von Strachwitz

Ein Spiegel von bösem Schimmer,
Das ist Dein Auge blau,
Darin ich nimmer und nimmer
Und nimmer mich müde schau'.
Doch ob ich schaue und schaue,
Viel Gutes erseh' ich mir nicht,
Nie spiegelt sich unter der Braue
Mein eigenes Angesicht.
Zwei fremde Augen sind es,
Die sehen mich spottend an,
Im Auge des schönen Kindes,
Da malt sich ein fremder Mann.

Meter: iambic
1L: Wie's Gedanken gibt,
by Joachim Ringelnatz

Wie's Gedanken gibt,
Die durch Stein und Welten gehn,
Kann's geschehn,
Daß die Fliege den Ichthyosaurus liebt.
Still ist's im Museumssaal.
»lieber Freund, ich liege
Fest in Bernstein«, sagt die Fliege,
»bernstein ist ein Mineral.
Und ich liebe dich, du Riesenexemplar,
Und ich möchte deinetwegen
Nur noch einmal Eier legen.«
»bernstein?
Kann gern sein«,
Sagt das Ichthyosau,
»aber ich bin auch eine Frau,
Eine sehr entschlossene sogar.
Weil ich noch in dem Momente,
Als gewisse Elemente
Mich erstickten, noch ein Kind halb gebar.«
»eier oder lebendig – –«,
Sagt die Fliege, »wir wohnen
Beide auf der Welt seit Millionen
Jahren. – Wissen Sie die Zahl noch auswendig?«
»nicht so ganz genau«,
Sagt Frau Ichthyosau,
»aber wollen wir doch nicht sentimental
Flöten oder winseln.
Nein, versuchen wir jetzt wieder einmal,
Ganz verliebt einander anzublinzeln.«
Da betrat den Museumssaal
Der pensionsberechtigte Museumswärter.
Und da blinzelten die beiden nicht.
Denn solch Wärter
Tut eben seine Pflicht
Und schürft nicht tiefer.
Denn Beamtenpflicht ist härter
Als Bernstein und Schiefer.

Meter: polymetric
A la poesía
by Esther Lucila Vázquez

¡Oh, celeste raudal de melodía
que jamás enmudeces ni te agotas;
en ti palpitan las sublimes notas
que arrancan de tu plectro la Armonía!
Si de ti me aparté, si en triste día
miré las cuerdas de mi lira rotas,
hoy con fuerza mayor en mi alma brotas
e invocarte de nuevo me extasía.
Esta corona de perfume agreste,
¡Oh, Deidad!, que en tus aras deposito
pueda tocar la fimbria de tu veste!
Y al elevar a ti mi pensamiento,
de la edad en el piélago infinito,
¡blanca estela de luz deje mi acento!

Meter: polymetric
9.
by Friedrich Rückert

Wenn du der Sonne wagst ins Angesicht zu grinzen,
Gib Acht, ob eh'r dein Aug', ob ihres eh'r wird blinzen!

Meter: iambic
Každému, co mu patří.
by Adolf Heyduk

Plné růže v sadě a mák v poli rudý
pro děvčata jenom rostou vůkol všudy;
pro hochy, již po krčmách se hostí,
blatouchův a hluchavek je dosti.
Hospodské kdo vymetá jen kouty,
neměj rozmaríny ani routy;
komu dýmka víc než kvítí voní,
pro toho slz dívka neuroní.

Meter: trochaic
68. Ein Abgrund rufft dem andern.
by Angelus Silesius

Der Abgrund meines Geists/ rufft jm̃er mit Geschrey/
Den Abgrund GOttes an? Sag welcher tieffer sey.

Meter: iambic
351.  Jm jnnern sind alle Sinnen ein Sin̄.
by Angelus Silesius

Die Sinnen sind im Geist all’ ein Sinn und gebrauch.
Wer GOtt beschaut/ der schmäkt/ fühlt/ reucht/ und hört
Jhn auch.

Meter: iambic
- LII - Que respondió la madre Juana en los mismos consonantes
by Juana Ines de La Cruz

No es sólo por antojo el haber dado
en quererte, mi bien: pues no pudiera
alguno que tus prendas conociera,
negarte que mereces ser amado.
Y si mi entendimiento desdichado
tan incapaz de conocerte fuera,
de tan grosero error aun no pudiera
hallar disculpa en todo lo ignorado.
Aquella que te hubiere conocido,
o te ha de amar, o confesar los males
que padece su ingenio en lo entendido,
juntando dos extremos desiguales;
con que ha de confesar que eres querido,
para no dar improporciones tales.

Meter: iambic
62.
by Friedrich Rückert

Erst freust du dich hinaus, dann freust du dich zurück;
Nun freue dich zuhaus! die Reise, welch ein Glück.
Lang freutest du dich vor, und freust dich lange nach;
Was thuts, wenn unterwegs einmal die Lust gebrach?

Meter: iambic
[frühlingsblumen müßten]
by Friedrich Rückert

Frühlingsblumen müßten
Welken eh' sie blühn,
Dächten sie und wüßten,
Was sie machet grün,
Daß es stammt aus Grüften
Und aus Moderduft,
Was geklärt zu Düften
Würzt die Frühlingsluft.
Drum, wenn uns gemessen
Längres Leben blieb,
Lasset uns vergessen,
Was wir hatten lieb!
Laßt es uns begraben,
Und vergessen? nein!
Laß uns lieb es haben,
Doch nicht uns zur Pein.
Sondern wie die Blume
Aus des Tods Gebiet
Zu der Leibe Ruhme
Heitre Farben zieht,
Also laß uns saugen
Aus verwehtem Hauch,
Aus erloschnen Augen,
Sanfte Wehmuth auch.

Meter: trochaic
Soneto
by Ángel María Dacarrete

Conmigo estás, aunque sin ti me veo;
aunque lejos de ti, por ti respiro;
pienso que el ámbar de tu
                  aliento aspiro
y oír tu voz enamorada creo
Ver tu alma imagina mi deseo
en tu dulce mirada, en que me miro;
y ofrece a mi pasión, blando suspiro,
tu corazón hermoso por trofeo.
Y de tu mano la opresión querida
juzgo sentir, en mi feliz locura,
y te bendice el alma agradecida
¡Cuánta fuera a tu lado mi ventura,
si pueden tanto embellecer mi vida
recuerdos de tu amor y tu hermosura!

Meter: iambic
A San Juan Bautista
by Alonso de Salas Barbadillo

Cumbre de santidad, monte sagrado,
que al cielo nos enseña y encamina,
tan señalado en santidad divina,
que el propio Dios por vos fue señalado;
índice de aquel libro celebrado
de la verdad que a la virtud inclina,
y mano que corriste la cortina
al sumo Dios cubierto y disfrazado
¿Para qué le mostráis, varón famoso,
a un pueblo que después tiranamente
ha de ser de su sangre carnicero?
Encoged vuestro dedo milagroso,
y advertir que mostrarle aquesta gente,
es mostrar a los lobos el cordero.

Meter: iambic
Na lože Tě neduh upoutal...
by Adolf Heyduk

Na lože Tě neduh upoutal,
žhoucím ohněm hlavinka Ti plála,
ústečka, když u Tebe jsem stál,
linduščiným hlasem jemně lkala:
„Ach, mne bolí, bolí hlavička,
čílko pálí, rozskočit’ se může!“ –
Líbal jsem Tě vroucně na líčka:
„Dáme lík!“... „Ne, tatínku, dej růže!“
Tys měla růže tak ráda!
Dvé jsem přines’ darem posledních:
polou růže, polou ještě pučky,
tvářinky Tvé jemný zjasnil smích,
do malé když vzala jsi je ručky;
zlíbalas je, dala tiše zpět,
malé tvářky zrudly ještě více,
a zas hlasem jemným šeptal ret:
„Tam je, tatínku, vlož, do sklenice!“...
Tys měla růže tak ráda.
Prchal čas, až, o té chvíle běd,
jež mé žití neodolně drtí! –
zřel jsem němou hrůzou rozechvět
kol Tvých rtíků políbení smrti;
na líčkách, když k postýlce jsem klek,
vzplály růže jako ondy v štěstí,
anděla to vroucí polibek,
jenž Tě blažen do nebe měl nésti...
Tys měla růže Tak ráda!
A když s rakví přišli, o ten bol!
růže v ručky, k srdéčku Ti dali,
k hlavám, k nohám, růže kol a kol,
všude květ Tvůj vyvolený stlali,
a když já Ti v posled na hruď pad’,
staré srdce sevřelo se úže,
z krve své jsem všecky, všecky snad
lásky blaha sronil Tobě růže. –
Tys měla růže tak ráda.

Meter: trochaic
18.
by Heinrich Heine

Mit deinen blauen Augen
Siehst du mich lieblich an,
Da wird mir so träumend zu Sinne,
Daß ich nicht sprechen kann.
An deine blauen Augen
Gedenk ich allerwärts; –
Ein Meer von blauen Gedanken
Ergießt sich über mein Herz.

Meter: iambic
Der Kranich
by Felix Dahn

Hier, wo die letzten, lichten jungen Erlen
Auf Vorwacht stehn des Walds von Kloster Zell,
Am braunen Moosquell, drin die raschen Schmerlen
Wie dunkle Schatten fliehn und hüpfen schnell,
Wo tief im breiten Tal mit Silberperlen
Der gelbe Main manchmal emporblitzt hell
In stolz geschwungnem, leisem, sanftem Gleiten, –
Hier ruh' ich oft, gedenkend andrer Zeiten.
Der Frost hat schon der Buchen Laub und Eichen
Goldrot gefärbt: es lasten voll gereift
Die Trauben dort am »
Der Wildschwan singend durch die Nächte streift,
Doch hier im Abenddämmer seh' ich streichen
Den Kranich, der die Wanderstrophe pfeift:
Er zieht gen Süden über Meer und Eiland:
Jerusalem – dich sucht er und den Heiland. –
Da steigt ein Bild mir auf blickferner Länder:
Auch dort ein Strom, der zögernd gleitend rinnt
Am Fuße gelb gebrannter Hügelränder.
Drei Palmen nicken dort im Abendwind:
Horch, Rossewiehern – flatternde Gewänder –
Und Allahruf: – der Wüste rasch Gesind'
Umtobt uns rings – es schwirrt von Pfeil und Speeren –
Da stürzt mein Hengst – jetzt gilt's, dem Tode wehren –!
Schon birst mein Helm vor'm Damaszener Schwerte,
Den langen Kreuzschild spaltet mir ein Beil –
Da springt Er bei, mein edler Sturmgefährte,
Er selbst, sein Leib mein Schild: – da zischt ein Pfeil
Ins Herz ihm, in das todestreu bewährte!
O Kranich, hemme dort des Fluges Eil',
Wo um den Wüstenbronn drei Palmen ragen,
Und sag' ihm: ewig werd' ich um ihn klagen.

Meter: iambic
Contra el mismo Góngora
by Quevedo

Dime, Esguevilla, ¿cómo fuiste osado
a subirte a las barbas del que ha sido
más escrito en España y más leído
y con más justo nombre celebrado?
Si por que te cantó le has murmurado,
tan solamente que te acuerdes pido
de que toman tus aguas apellido
de las que hacen a un pueblo tan honrado.
Guárdales, pues, respeto a versos tales,
que es muy necio en juzgar cosas tan varias
el que nunca salió de entre pañales.
¿Decir que son las coplas ordinarias,
si no tan llenas de agudeza, y tales,
que aun son a ojos de todos necesarias?

Meter: polymetric
1L: Daß unter tausend, tausend Liedern,
by Johann Georg Jacobi

Daß unter tausend, tausend Liedern,
Wenn jede Muse singt, wenn, voller Seligkeit,
Die Völker den Gesang erwiedern –
Daß unter tausend, tausend Liedern,
Hervor aus seiner Dunkelheit,
Des Neides hohle Stimme schreyt –
O Chloe! soll uns dies in unserm Glücke stören?
Gedenke nur an jenen Hain,
An jenen Frühlings-Sonnenschein!
Da giengen wir, von Nachtigallen-Chören
Das erste Maylied anzuhören;
Und o wie lieblich sangen sie –
Als plötzlich unter ihren Chören,
Versteckt im Holz, ein heisrer Heher schrie!
Wir aber ließen uns nicht stören:
Die rauhen Vögel selbst gehören
Zur großen Waldes-Harmonie!

Meter: iambic
Uber ihr Zimmer.
by Johann Georg Gressel

Ohöchst beglückter Ort/ viel mahl beglücktes Zimmer/
Der du den netten Schein/ den angenehmen Schimmer
Der schönen
Und dich um diese Pracht so viel als nichts bemühst.
Ach möcht’ ich mich ein mahl in dich verwandeln können/
So würde ich mein Glück recht unvergleichlich nennen.
Allein/ wie gern sie auch belebte Sachen hat/
So findt kein Flehen doch in deinen Ohren statt.

Meter: iambic
Neue Heilige
by Johann Wolfgang Goethe

Alle schöne Sünderinnen,
Die zu Heiligen sich geweint,
Sind, um Herzen zu gewinnen,
All in
Seht die Mutterlieb, die Tränen,
Ihre Reu und ihre Pein!
Statt Marien Magdalenen
Soll nun Sankt Oliva sein.

Meter: trochaic
An
  Se. Hochwürden Gnaden
 den
 Herrn Domdechant
  Freyherrn von Spiegel
 zur Feyer des 22sten Februars 1765.
by Anna Luise Karsch

Siehst Du den alten hochbeschneyten Brocken
O Freund? sein Haupt, so blendend weiß,
Wie Nestors dreymal hundertjährge Locken,
Verhüllt sich jezt in wolkig Eis.
Jezt spare nicht der grau gewordnen Eichen
Zerspaltne Wipfel am Kamin,
Wirf Knoten nach, vom Stamme, der den Streichen
Des schärfsten Beils zu trotzen schien,
Und fordre Wein, den Hochheims Kelter preßte,
Als Friedrichs Stirn drey Kränze trug,
Und Er den Feind wie trockne Fichtenäste
Bey Kesselsdorf zu Boden schlug.
Genieß des gegenwärtgen Tages Stunden,
Der künftge bleibt noch ungewiß.
Hast Du nicht schon des Schicksals Arm empfunden,
Der grimmig Dir am Herzen riß?
Ward nicht Dein Auge zweymal schon verschleyert
Vom Todes Dunkel? sah nicht jüngst
Dein G *, der Dich bey Hundert Bechern feyert,
Den Weg, den Du beynahe gingst?
Sah nicht Dein Geist schon jene Lorbeerhaine,
Wo Pindar an Homerens Hand
Vertraulich geht, und Sapho’s Schatten keine
Ganz düstre Trauergrotte fand?
Ein Gott, ein Gott befreyte von dem Grabe
Den deutschen Tirteus, welcher nur
Sein Leben schätzt, als eine neue Gabe
Der allbeseelenden Natur,
Weil er Dich funfzig Lenze zu genießen
Noch hoffet, und von Dir geführt
Durchs Blumenthal den Balsamduft der süßen
Bethauten Rose stärker spürt.

Meter: iambic
5. Kopet
by Friedrich von Matthisson

Selten erfreut' ich mich lange des Eigners im zierlichen Schlosse.
Mancher Geweihte Merkurs wurde durch mich zum Baron.
Jetzt bin ich Neckers: doch der hat Frankreichs Gebrechen zu heilen,
Darum bescheid' ich mich gern, wenn er die meinen vergißt.

Meter: iambic
PROČ KVÍTKO PLÁČE (1)
by Jan Neruda

Proč kvítko pláče, ze snění
kdy zora libostná je budí?
Proč ptáče plesá v probdění
a s kvítkem žalně nezatrudí?

Meter: iambic
- XLII - Al Conde de Villamediana, celebrando el gusto que tuvo en diamantes, pinturas y caballos
by Gongora

Las que a otros negó piedras Oriente,
émulas brutas del mayor lucero,
te las expone en plomo su venero,
si ya al metal no atadas, más luciente.
Cuanto en tu camarín pincel valiente,
bien sea natural, bien extranjero,
afecta mudo voces, y parlero
silencio en sus vocales tintas miente;
miembros apenas dio al soplo más puro
del viento su fecunda madre bella;
Iris, pompa del Betis, sus colores;
que fuego él espirando, humo ella,
oro te muerden en su freno duro,
oh esplendor generoso de señores.

Meter: polymetric
- LXIV - Soneto con estrambote
by Juan Boscan

Quejosos mil leales amadores
de ver con qué crueldad Amor les trata
el tiempo bien servido, y siempre ingrata,
Fortuna crece más en sus amores.
Dijo uno de ellos: «Nuestros disfavores
mirad, de él no proceden ni él nos mata;
es causa de ellos quien le encierra y ata,
y de él reparte todos sus favores.
Do nos maravilléis si quien merece
no lleva el galardón, porque mujeres
continuo escogen el que más desnudo
de Amor y lealtad; y así parece
que dirá mas de Amor y sus haberes
quien diga lisonjero ni más crudo
a quien hacer pudo;
ni podrá ser que pueda en cuanto viva
quitarse nunca de quien le cautiva.

Meter: iambic
Vy děti lásky, chudé písně moje,
by Jan Neruda

Vy děti lásky, chudé písně moje,
zdaž za otce se svého nestydíte,
že odmrštěny – sotva narozeny –
se za žebrotou k cizím odklidíte?
Australská žena, když jí dítě zemře,
ty drahé zbytky všije do koží,
a ve dne mrtvolu na bedrách nosí,
svou hlavu večer na ni uloží.
A když jak lístek uschlo, pohrobí je,
nad hrobem hrudou prsa rozerve,
vždyť je to svadlé kvítko její lásky,
a píseň mrtvá živé ze krve!

Meter: iambic
What Kind of Mistress He would Have
by Robert Herrick

Be the mistress of my choice,
Clean in manners, clear in voice;
Be she witty, more than wise,
Pure enough, though not precise;
Be she showing in her dress,
Like a civil wilderness,
That the curious may detect
Order in a sweet neglect;
Be she rolling in her eye,
Tempting all the passers by;
And each ringlet of her hair,
An enchantment, or a snare,
For to catch the lookers on;
But herself held fast by none.
Let her Lucrece all day be,
Thais in the night, to me.
Be she such, as neither will
Famish me, nor overfill.

Meter: trochaic
El sol y la noche
by Adelardo López de Ayala

Encendido en sus propias llamaradas,
la sed devora al luminar del día,
y, eterno amante de la noche fría,
persigue sus espaldas enlutadas.
Ansioso de sus sombras regaladas,
en vano corre la abrasada vía:
que él mismo va poniendo el
                  bien que ansía
donde nunca penetran sus miradas
La dicha ausente, y el afán consigo,
arde y redobla su imposible instancia
llevando en sus entrañas su enemigo
¡Así corro con bárbara constancia,
y siempre encuentro mi ansiedad conmigo
y el bien ansiado a la mayor distancia!

Meter: iambic
A la vanidad de los héroes mundanos
by Manuel Justo de Rubalcava

Vano Lelio, que ignoras el camino
de la inmortalidad, mira primero
de este funesto mármol el letrero;
leerás el desengaño más divino
¿A dónde vas, te dice, oh peregrino,
con tan altivo y torpe desafuero?
No pases adelante si el sendero
pretendes encontrar de buen destino
Puerta soy, aunque triste, de la gloria,
subterráneo camino de la vida,
no me apartes jamás de tu memoria.
Deja a un lado la senda fementida,
pues es nada la fama de la historia
para una eternidad que te convida.

Meter: polymetric