PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
In memoriam. (VII.)
by Jaroslav Vrchlický

Tak žili jsme. Dnes je to bajka jen,
jíž pouze my zas můžem’ rozuměti.
Noc byla pěkná, tichý byl náš sen,
a my se probudili jako děti.
Den jako den a každý zlato byl,
co se to na kostelních třáslo věžích,
co na ocúnech, kam se jemně vryl,
co na cestách a na lučinách svěžích!
Pak přišla pošta po snídaní hned,
my klidně otvírali svoje listy,
jak pohádka před námi celý svět,
ten dnešek je tak kouzelný, tak čistý!
„Jen pár slov napíšu zde příteli,
vy obstarejte svoje korrektury!“ –
A již jsme s oři větrem letěli
tam k Žampachu, jenž zahalen byl v chmury.
Tu paseka, tu výhled do borů,
tam družná fara, kde jsme byli hosty,
a tolik cestou trysklo hovorů,
co stromy letly kol a hřměly mosty.
A večer spolu – pozvedli jsme číš...
Kde život byl a celá jeho tíha?
Kdo mohl tušit – kdo čteš, pochopíš –
že za vším neúprosná ta smrt číhá!

Meter: iambic
Die Nacht der Liebe.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Tief Mitternacht
Ist rings im Walde. Der Sturm erwacht.
Aus grauser Wolke der Donner rollt.
Aus dunkler Ferne das Weltmeer grollt.
Das Weltmeer grollt
Aus dunkler Ferne. Der Donner rollt.
Des Hirschen Brüllen den Forst durchschallt.
Des Sturmwinds Rauschen durchbraust den Wald.
Dumpf braust der Wald.
Des Hirschen Brüllen den Forst durchschallt.
Der Hagel rasselt. Der Regen schwirrt.
Die Sparren ächzen. Das Fenster klirrt.
Das Fenster klirrt.
Der Hagel rasselt. Der Regen schwirrt.
Die Nacht ist schaurig. Doch lieb und warm
Liegt mir die Holde im trauten Arm.
Im trauten Arm
Liegt, ach, die Holde mir lieb und warm,
Mich fest umflechtend. Die Zauberluft
Durchwürzt ihr Athem mit Veilchenduft.
Mit Veilchenduft
Durchwürzt ihr Athem die Zauberluft.
Von süssem Ahnen die Brust erschwillt.
Ambrosisches Labsal der Lipp' entquillt.
Der Lipp' entquillt
Ambrosisches Labsal. Ihr Busen schwillt
Von süssem Ahnen. Ihr schlagend Herz
Durchströmen Schauder von Lust und Schmerz.
Ach, Lust und Schmerz
Durchströmen schaudernd ihr schlagend Herz.
Ihr süsses Girren, ihr Nektarkuss
Verschönt zum Olymp den Erebus.
Den Erebus
Verschönt zum Olymp ihr Nektarkuss — —
— — O weh, es dämmert. Der Tag erwacht.
Ach säume, säume, zu süsse Nacht.
Zu süsse Nacht!
Ach säume, säume, der Tag erwacht.
Die Feuerblume der Früh' entglimmt.
In wallenden Gluthen der Osten flimmt.
Der Osten flimmt,
Die Feuerblume der Früh' entglimmt.
Erwach, Geliebte, erwach! erwach!
Der Liebe Freuden verräth der Tag.
Erwach! erwach!
Der Liebe Freuden verräth der Tag.
O Tag, wo des Lauschers Auge wacht,
Weich' eilend der süssen verschwiegnen Nacht.

Meter: iambic
II. Ve vonné básni květomluvné luky,
by Vítězslav Hálek

Ve vonné básni květomluvné luky,
ve světů nočních lesklém výronu
já čítám zákony všech zákonů,
jež vyšly z přírody pravěčné ruky.
A ptáků zpěvných zvukosnivé bědno,
motýla vznik, národů zániky
a lidstva ples i bolu výkřiky –
to zákonů těch písmo jenom jedno.
A hájů zášer, lunou prokmitavý,
šperk strání ve vod bystrém podletě,
šum, rozlitý po zemské planetě –
to zákonů těch výklad věčně pravý.
To jiná řeč, než zvůle země pánů;
to starší řeč, než v deskách s Sinaji,
víc božská, než co v chrámy vtěsnají,
a krásnější, než kletby Vatikánu.
To vzniku řeč, to tvůrčí ruka pilná,
to lásky řeč a srdce jímání,
to mluva nejsladšího žehnání –
ta božská jen a vpravdě neomylná.

Meter: iambic
- XLV - A un ruiseñor
by Gongora

Con diferencia tal, con gracia tanta
aquel ruiseñor llora, que sospecho
que tiene otros cien mil dentro del pecho
que alternan su dolor por su garganta.
Y aun creo que el espíritu levanta,
como en información de su derecho,
a escribir del cuñado el atroz hecho
en la hoja de aquella verde planta.
Ponga, pues, fin a la querella que usa,
pues ni quejarse ni mudar estanza
por pico ni por pluma se le veda.
Y llore sólo aquel que su Medusa
en piedra convirtió, porque no pueda
ni publicar su mal ni hacer mudanza.

Meter: iambic
186. Haß und Liebe
by Angelus Silesius

Das Gute lieb ich hoch, dem Bösen bin ich feind,
Schau, ob nicht Lieb und Haß wohl beieinander seind?

Meter: iambic
Sázej děvče.
by Václav Antonín Crha

Sázej, děvče, rozmarinku,
sázej děvče majoran,
uvíješ mi z něj kytičku,
ovineš mi mou šavličku,
až zavolá císař pán.
S Bohem dívky, s Bohem budte,
nemějte to za nevděk:
vždyť jsme draze zakoupili
šavličku a kabát bílý
za náš krásný, mladý věk.
Mladý věk a děvče mladé,
škoda obou na stokrát;
když my táhnem do ciziny
kdo nám věnec z rozmariny
přijde na tichý hrob dát?!

Meter: trochaic
Cantata von der Zufriedenheit
by Christian Friedrich Hunold

Ein edler Mensch ist Perlen-Muscheln gleich:
In sich am meisten reich.

Meter: iambic
Musa lírica
by Arturo Clavijo Tisseur

¡La encantada princesa del Monarca Darío,
la de azules pupilas la de boca de rosa
ha traído a mi mente yo no sé que extravío
qué locura de versos qué delirios de prosa !.
¡La concibo en mis noches de poético hastío,
deslumbrando en el trono de una estrella radiosa
o en el místico lago de algún cielo sombrío,
recitando el poema de su historia amorosa !
¡Oh, gallardo Monarca, dios del real Modernismo,
por tu bella Princesa vibrará mi Lirismo
como vibra el acento de tu paz argentina !
¡Y al compás deleitante de una marcha sonora,
partiré con las galas de mi espléndida Flora,
a embriagar el palacio que tu faz ilumina !

Meter: anapestic
PíSEŇ O ŽNÍCH. (I. DO POLE.)
by Karel Dostál-Lutinov

Anděl Páně – vstaň kdo dříme!
Chlebíčka se nedospíme.
Hvězdy v noci čistily se,
dnes nám Jasné nebe skví se:
Vzhůru! Svatá Markyta
vede žence do žita.
Křepelka volá: Již jdou žat!
Ženci s kosou nohou bosou
pojďte kvítím, pojďte rosou,
a vy žnečky jako višně
vystupujte sobě pyšně:
Obilíčko dozralé skládá hlávku ospale.
Křepelka sténá. To je řad!
A teď kleknem k otčenáši,
ať Bůh žehná práci naší!
Aby tělo bylo pružné,
ať si každý stébel užne,
opáše se v úpoly –
Tak prý záda nebolí!
Křepelka pláče: Kam se dát?!...
„Pomáhej Pánbůh!“
„Dej to Pánbůh! Vítáme Vás, dědečku!“
„Tak jenom děti, važte každou chvíli!
Co je to hoch jak máslo májové!
Dlaň bude černá, ale chlebík bílý –
nuž, hleď si každý pilně práce své.
Hle, pro chléb musí s klasem padnout květ:
tak z ruky do ruky to žádá svět.
S radostí žněte! Zlato celým lánem
je naše, naše! Máme svobodu!
Teď, Bohu díky, rolník je svým pánem
a může sloupem býti národu.
Leč stará pouta nezlomí se v ráz –
tož pracujte! Jeť život krátký klas:
Dva týdny zelená se, dva se metá –
odkvétá – nalívá se – osýchá –
pak těžkou hlavu nachýlí ti léta,
a bílá s kosou na ni pospíchá,
radostně vidí, že jsi dědeček
a hlavu sejme ti jak věneček...
My odejdem – však roli pluhu lačnou
tu necháme, a syni bujaří,
kde nám smrt uťala, tam chutě načnou
Bůh posílí je a jim udaří!
Ti budou orat, mrvit – třeba krví svou,
až celá vlast nám zkvete svobodou!“

Meter: polymetric
35.
by Heinrich Heine

Sorge nie, daß ich verrate
Meine Liebe vor der Welt,
Wenn mein Mund ob deiner Schönheit
Von Metaphern überquellt.
Unter einem Wald von Blumen
Liegt, in still verborgner Hut,
Jenes glühende Geheimnis,
Jene tief geheime Glut.
Sprühn einmal verdächt'ge Funken
Aus den Rosen – sorge nie!
Diese Welt glaubt nicht an Flammen,
Und sie nimmt's für Poesie.

Meter: trochaic
1L: Euch, die ihr nie mein Gefühl verließt,
by Rainer Maria Rilke

Euch, die ihr nie mein Gefühl verließt,
grüß ich, antikische Sarkophage,
die das fröhliche Wasser römischer Tage
als ein wandelndes Lied durchfließt.
Oder jene so offenen, wie das Aug
eines frohen erwachenden Hirten,
– innen voll Stille und Bienensaug –
denen entzückte Falter entschwirrten;
alle, die man dem Zweifel entreißt,
grüß ich, die wiedergeöffneten Munde,
die schon wußten, was schweigen heißt.
Wissen wirs, Freunde, wissen wirs nicht?
Beides bildet die zögernde Stunde
in dem menschlichen Angesicht.

Meter: trochaic
- 1369 - Acto II, SAN NICOLÁS
by Lope de Vega

Paloma blanca y cándida que al suelo
trajo la verde paz, arco divino,
que con las tres colores a dar vino
fe del concierto entre la tierra, y cielo.
Dadme remedio, pues sabéis mi celo,
no coma carne yo porque imagino,
que sólo he de comer, puesto que indigno
la de mi dulce amor en blanco velo.
No me dejéis Christífera María,
y vos mi Padre amado Agustín Santo,
y mas si llega de mi muerte el día.
Dadme los dos favor, pues podéis tanto,
si mereciere la esperanza mía,
que del Sol que pisáis pase mi llanto.

Meter: polymetric
III. Seděti teď po tvém boku, co bych za to dal?
by Jaroslav Vrchlický

Seděti teď po tvém boku, co bych za to dal?
Oko stápěti v tvém oku, co bych za to dal?
Držeti tvou ruku v svojí,
za tebou jít v každém kroku, co bych za to dal?
Za tu chvíli s tebou býti
sproštěn*) ruchu mnohých roků, co bych za to dal?
Moci v žhavé políbení
proměniti tuto sloku, co bych za to dal?
V náručí tvé moci zmizet
v lásky věčném veletoku, co bych za to dal?

Meter: trochaic
Grabschrifft Henrici  IV.  Königs
 in Franckreich.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ich bin durch schimpff und ernst zu meinem reiche kommen/
Ein unerhörter mord hat mir es weggenommen.
Was halff mich/ was ich lied? was halff/ was ich gethan?
Nachdem ein messer mehr als eine messe kan.

Meter: iambic
Un soneto
by Nicomedes Sanz y Ruiz de la Peña

Un soneto me pides, amor mío,
y a tu gentil mandato me someto
Lo grande del amor y lo concreto
del arte de rimar han desafío
¿Qué va a salir de él? Todo lo
                     fío
a ese que de ti nace bien secreto,
que es aura, y es temblor, y es amuleto,
donde las Musas libarán rocío
¡Catorce consonantes! Como espadas
van quebrando las rimas que deshojo,
con lentas y cortantes cuchilladas.
Si la empresa termino, ¿qué recojo?
¡Por un soneto un beso! ¡Están
                     logradas
las dos razones en un mismo antojo!

Meter: polymetric
Kdo může za to?
by Ladislav Quis

Kdo můž’ hanět Páně ruku,
zemi naši olejného tuku,
soli též že odepřela?
Proto by již hana přestat měla,
že tak mnozí u nás v boji za vlastní
neslaní jsou a též nemastní.

Meter: trochaic
PÍSEŇ ZTRACENÝCH.
by Hugo Kepka

Jdem’ rok od roku tak a s námi kletby jdou –
ať káry jinými dříči jsou taženy.
Kdo zrodil nás a proč, je smutnou záhadou.
Nám cíle mravných cest jsou povždy zamženy.
Tož bylo tak, jak je. Teď resignace víc
a chleba je, že v ráz se snadno pohltí.
Kol doupat hejna jsou a dětí na tisíc.
V nás vzrůstá tyranství a ženy rodit chtí.
V té půdě všechno je. Kopáme do ní jen
bosýma nohama a písně vyjeme,
než každý jeden z nás padne tu zatracen
a stejně s jinými bratrsky shnijeme.
A rostem’, rosteme... Až někdy poleká
se člověk úžasem, jak davy naše jdou.
A mezi námi přece není Člověka.
Kdo zrodil nás a proč – je smutnou záhadou.

Meter: polymetric
Der Pfalzgraf am Rhein
by Ludwig Achim von Arnim

Es wohnt' ein Pfalzgraf an dem Rhein,
Der ließ verjagen sein Schwesterlein,
Da kam der Küchenjung zu ihm:
»willkommen! Willkommen, Pfalzgraf am Rhein!
Wo ist dein schönes Schwesterlein?«
»mein Schwesterlein die kriegst du nicht,
Sie ist dir viel zu adelich,
Und du gehörst zur Küch hinein.«
»warum sollt ich sie kriegen nicht,
Sie hat von mir ein Kindelein.«
»hat sie von dir ein Kindelein,
Soll sie nicht mehr mein Schwester seyn.«
Er ließ sie geißeln drei ganzer Tag,
Bis man ihr Lung und Leber sah:
»hör auf, hör auf, es ist genug,
Es gehört dem König aus Engelland.«
»gehört es dem König von Engelland,
So kostet mich's mein ganzes Land,
Mein ganzes Land ist nicht genug,
Mein Leben muß auch noch darzu.«
Es stund nicht länger als drei Tag' an,
Da kam der König aus Engelland:
»willkommen, willkommen Pfalzgraf am Rhein,
Wo ist, wo ist dein Schwesterlein?«
»mein Schwesterlein, die ist schon todt,
Sie liegt begraben röslinroth.«
»liegt sie begraben röslinroth,
So mußt du leiden den bittern Tod.«
Selbst zog er sein schweres goldnes Schwerdt,
Und stach es dem Pfalzgrafen durch sein Herz:
»hat sie müssen leiden den bittern Tod,
So mußt du leiden den Schmerz.«

Meter: iambic
Osudu.
by Bohumil Forman

Osude mé budoucnosti,
jenom chutě cválej blíž –
s písní na rtech, milý brachu,
očekávám beze strachu,
co ty na mne uložíš.
A já rád i to bych věděl,
co mi urveš z žití kol:
zdali mysli blahé snění
ruka tvá zas nezamění
v nový sten a starý bol.
Snad mi vezmeš drahé srdce
matky, ženy, přítele,
mou však píseň neudoláš,
i když třeba na mne svoláš
útrapy a svízele.
Ba i kdybys smrti kosu
u lůžka mi k hlavě snes’,
píseň ta by z mého těla
i s mou duší odletěla,
k hvězdám vzhůru do nebes.
A tam by se na blankytě
proměnila v hvězdy jas,
která kdyby na zem sjela,
do srdce by zaletěla
jiného, co píseň zas.

Meter: trochaic
II Venuše, hvězdo má, kam že jsi odešla?
by Rudolf Medek

Venuše, hvězdo má, kam že jsi odešla?
V houštinách rezavých slavíci zmlkají...
Je tiché jezero, kde obraz luny plá...
V té chvíli v rákosí potichu zalkají
dva ptáci procitlí... A tmavý, věčný stesk
je zde, po boku tvém usedá potají.
Tvář hvězd je zsinalá a smutný je jich lesk,
vše ztichá okolo... a vše je srdci blíž!
Jen města hlučící, jich světla, ulic třesk,
zástupy nevděčné, jich kletby pustá tíž,
jich oči, zištné vždy, dnes na dně propastí
se v temno propadly, by neožily již.
Noc! Růže i pták spí. Jen s nyvou soustrastí
tisíce očí hvězd zírají v zraky tvé
přes pouště nesmírné s bezměrných oblastí.
Neb ty – ach ty zde bdíš. Je ticho zvědavé
v tvém srdci, jež se chví. Poledne pyšný žár
teď z čela tvého slét. A běsy ohnivé
noc k tobě přivolá, z nich každý dravý spár
v tvá ňadra zaryje, až vzdechneš úzkostí –
Oh málověrný ty, chtěl’s v bědný suchopár
nejistot jitřivých, pochyb a marností,
v nichž hyne bludný duch, své hrdé srdce vést?
Své jaré síle věř, jež z tmy tě vyprostí
a duši svobodné dá v krásném těle kvést,
jež stkáno z týchž je cév, v němž plane stejný svit,
jak v srdci hvězd, k nimž ty se, vratký, toužíš vznést.
Chtěl’s duši tuláckou mdlým světlem opojit
těch výšin stříbřitých? Svůj vlastní obraz zříš
v těch zřídlech světelných se slavně zrcadlit,
vlastního srdce tep z nich zase uslyšíš,
vlastního žití var a vlastních vášní vzruch.
Že nesmrtelný jsi a silný, zda teď víš? – –
Pozdraven budiž mnou bez konce věčný kruh,
kdy s všemi hvězdami spojuje za noci
člověka vratkého, jenž tápe, silný Bůh.
Veleben život buď, dík tobě, Půlnoci!

Meter: polymetric
- 132 - A la muerte de Timosca, perra de agua famosa, matola la rueda de un molino
by Lope de Vega

En esta inútil, si florida huesa,
yace Timosca, o peregrino, tente,
perra y delfín del agua, cuyo Oriente
Flandes, padre Francés, madre Irlandesa.
Trújome a España belicosa empresa,
donde de un golpe, o fértil recipiente,
parí dieciséis hijos del valiente
Cardona, perro de agua del de Sesa.
Mi muerte fue un molino, mas ya creo,
que trasladarme al can celeste ordena
Júpiter por mujer: ¡qué dulce empleo!
¡Ay de ti, Manzanares, porque en pena,
haré, si en la canícula me veo,
incendio tu cristal, polvo tu arena!

Meter: polymetric
Zda za vší lásku...
by Karel Dewetter

Zda za vší lásku mojí,
jíž neobsáh' by svět,
kdys v máji na hrob přijdeš
mi vsadit růží květ?!
Ó zda tam prodlíš chvíli,
kdy slavík zapěje –
Ó, zda se na tvém retu
mé jméno zachvěje?!
Zda krásnou skloníš hlavu,
v svých ňadrech hořký cit –
a za perly mých písní
mi vrátíš slzí svit?!

Meter: iambic
81. An Melanien
by Andreas Gryphius

Du fragst/ warumb ich dich/
Die auff des Vaters Sarg der Mutter Grab belachte?
Den schätz ich sonder Witz/ der Libens wehrt kan schätzen
Die/ die man anders nicht den sterbend kan ergetzen.

Meter: iambic
Vyčkej času!
by Adolf Heyduk

Nestýskej, netouži,
vyčkej času,
dnové se prodlouží
v letním jasu;
s jara až v nebesa
skřivánek zaplesá,
k svým než se pohrouží
v moře klasů.
Nermuť se, ustaniž,
vztyč se, vzmuži;
změní se, nedbej již,
hruď co úží;
co bylo šípkem dřív,
změní se na podiv
v kytku – však uvidíš –
zlatých růží.

Meter: polymetric
- XLIV - Propone librarse de la sujeción (Este soneto aparece en los Entremeses de los Bolatines con la firma de Diego de Silva.)
by Luis de Ulloa y Pereira

Mucho tormento es ya para sufrido,
y mucho agravio para declarado,
Lesbia, presumes mal, no se ha privado
el alma de razón, se ha suspendido.
Si verme entre las llamas encendido
te asegura de eterno mi cuidado,
en las penas de amor el condenado,
no padece incapaz de arrepentido.
Yo tiraré con ánimo tan fuerte,
del lazo en que mi cuello se cautiva,
que me ahogue, o le rompa la violencia.
Esto también por ti, que es ofenderte
ser tuyo, y ser tan vil, que torpe viva,
infamando al amor con la paciencia.

Meter: polymetric
RECITANDO. (VII.)
by František Leubner

V tmu skosím lilije stvol, sněhem vzkvetlý.
Již nebude jí červánkové zoře,
zde mlhou stuhne slunné vzduchu moře, –
květ v trouchni květů svadlých ve tmách setlí.
Van vůně z bílých kalichů v den vzletlý
smrt nežne, – vane k Proměnění hoře.
Květ netřísněný, slunci dnů se koře,
ni vadna, nedbá na ostřice metly.
Žel, oběť lilije-li bídu živí!
Proč družný cit květ cudný na zmar vydá?
I v štěstí, myrta liliji se diví.
Teď zřím: Rez pout jen temné dlaně hněte.
Mně odvaha v žil tepu studem stydá.
Jen tni! Mé ruce, nebi vstříc se pněte – –
Jen teď plaň krví, sněžný touhy květe!

Meter: iambic
173. Nur GOtt sey dein warumb.
by Angelus Silesius

Nicht du/ noch Freund/ noch Feind/ nur GOttes Ehr
allein/
Sol eintzig dein warumb/ und end-ursache seyn.

Meter: iambic
1L: Allgewaltig aus Nordosten
by Emanuel Geibel

Allgewaltig aus Nordosten
Braust der Märzwind über Land,
Und es bebt in ihren Pfosten
Meines Hauses Giebelwand.
Durch die Schlöte mit Gewimmer
Fegt der losgelaßne Hauch,
Trüb verzuckt des Herdes Schimmer,
Und die Halle füllt der Rauch.
Ziegel prasseln, Türen schlagen,
Dürres Astwerk kracht und bricht,
Doch in all das Unbehagen
Lächelt meine Mus' und spricht:
»nur getrost! Sich zu erneuen
Ringt die Welt im Jugenddrang;
Darfst die kurze Not nicht scheuen,
Rauh ist jeder Übergang.
Auf den Braus des wüsten Tages
Folgt der Lenz im Goldgewand;
Merk' es dir, Poet, und sag' es
Deinem deutschen Vaterland!«

Meter: trochaic
U vrátek zahradních dvě dívky stály.
by Emanuel Lešehrad

U vrátek zahradních dvě dívky stály.
Obličej mladší růžemi vzkvétá.
„Zdá se mi, že tuším jeho krok v dáli.“
Starší si steskne: „Čekám již leta“.
Na nebi večerním hvězdy se vzňaly...
Lilie v sadech touhou se chvěly...
U vrátek zahradních dvě dívky stály,
čekaly, komu by srdce dát měly.

Meter: polymetric
[sonne, gehst du nieder]
by Friedrich Rückert

Sonne, gehst du nieder,
Und der Lerche Lieder
Jubeln nach mit Schall
Deinem Feuerball!
Wenn Du aufgehst wieder,
Jubeln Lerchenlieder
Deinem Feuerball
Wieder zu mit Schall.
Ob du gehest nieder,
Oder aufgehst wieder,
Nie den schönsten Schall
Hörst du, goldner Ball.
Wenn die Lerchenlieder
Schweigen hin und wieder,
Wird die Nachtigall
Laut am Wasserfall.
Wenn das Tagsgefieder
Schläft im Nachtduftflieder,
Weckt die Nachtigall
Seelenwiderhall.
Sonne, niemals wieder
Sing' ich andre Lieder
Als Nachtseufzerhall
Unter Thränenfall.

Meter: trochaic
Po západu.
by Emanuel Lešehrad

K zádumčivému měsíci
jdou mraky mdlé a truchlící.
A z kalných mračen světlo hvězd
mdle osvětluje svahy cest.
Jdou bledé ovce, z pastvy jdou,
jdou zádumčivou krajinou,
a pastýř píská na šalmaj.
Je tichý luh a tichý háj.

Meter: iambic
- II -
by Pedro de Padilla

Del tiempo, el movimiento acelerado,
ni la más dura y enemiga, estrella,
no me podrá quitar del alma aquella
que tan al vivo, amor me ha dibujado.
Y teniendo este bien, asegurado
sin miedo y sobresalto de perdella,
podré ser, por el bien que gozo en vella,
de los más venturosos envidiado.
En el alma la miro, estando ausente,
porque jamás lo está su hermosura;
de mí, ni lo estará hasta que muera.
Y si fuera posible, eternamente,
gozar tan rica suerte de ventura,
eternamente el alma la quisiera.

Meter: iambic
¡Abandonado!
by Julio Flores Roa

Solo, como un espectro por el mundo
iba, cuando me hallaste y me dijiste:
«Refúgiate en mis brazos, hombre triste
Soy tuya, Soñador Meditabundo »
Y fuiste mía: sin embargo hoy hundo
la frente en la almohada en que
                     pusiste
tu cabecita núbil y en que oíste
la serenata de mi amor profundo
Y ya no estás allí La marejada
del mal, con golpe aleve y tremebundo
te arrojó al lupanar ¡Desventurada!
Y hoy, mientras haces tu comercio inmundo,
yo prosigo como antes mi jornada,
solo, como un espectro por el mundo.

Meter: polymetric
- 69 -
by Lope de Vega

Paso las negras aguas del Leteo,
pidiendo al reino del eterno llanto
su ya difunta esposa en dulce canto
el siempre amante en vida y muerte Orfeo.
Ganó el amor allí tan gran trofeo
que le volvió a Eurídice Rhadamantho;
no pudiendo estar sin verla tanto,
quedose con la sombra su deseo.
Dejo, Lisena, el arte con que mides
el Reino de Plutón de engaños lleno,
amor no es fuerza, voluntad se nombra.
Que si a tan bajos Dioses favor pides,
cuando pienses que tienes a Phileno,
podrás apenas abrazar la sombra.

Meter: iambic
- XXII -
by Franciscode Aldana

Nuevo cielo mudar Niso quería
hacia los rayos de su luz primera,
cuando lloroso y triste a la ribera
de Arno Damón, su amigo, le decía:
«Sabe el cielo, pastor, si juzgaría
por menor mal perder hato y ternera
y nunca ver sabrosa primavera,
antes que ausente verte el alma mía.
Tus años goces, Niso, y, sin cuidados
que descubran en ti vario accidente,
vivas alegre, venturoso y sano».
Esto dijo Damón, cuando abrazados
los pechos se bañaron juntamente,
diciendo: «Adiós, amigo», «Adiós, hermano».

Meter: polymetric
1918 – 1928
by Xaver Dvořák

Deset let!
Jediný pohled zpět
a nezastavit ani nohy v kroku;
jediným citem v srdci vzplát a v oku,
nic víc;
neb stvořeni jsme roků pro sta, pro tisíc!
Okamih?!
to není cíl snů tvých,
když pouta svá jsi v nenávisti krušil;
to není sláva, již jsi v srdci tušil
a hřál,
když z ran tvých slavných reků život ubíhal.
Změř tu píď!
jubilovat se styď,
sentimentálnost odvrz jako plevu;
tvoř, buduj, zápas v lásce nebo hněvu
a v běh
za metou dej se, již jsi vztyčil v prvních dnech!
Ještě ne!
slavnosti věnčené,
ne hymny jásavé či hodokvasy;
sem balsám na rány, nás láska spasí;
a druh
blíž k druhu, blíž, je jeden svornosti poj duch!
Vnukům náš
zůstavme jásot až
nad bohatýrstvím Otců, jejich činů,
jim skráně slavné vinout do vavřínu
a rýt
národu pro pamět i jméno ve granit! –
Deset let!
Jediný pohled zpět,
by rozpálil v čin naše sny a touhy,
pro věky, pro všechen náš život dlouhý
si říc:
Nejvyšší zákon svatý „Vlasti zdar!! –
nic víc.

Meter: iambic
1L: Mein Himmel sage doch/ wie mich die Einsamkeit
by Christian Friedrich Hunold

Mein Himmel sage doch/ wie mich die Einsamkeit
In voller Welt selbst mehr/ als wie in sich erfreut?
Ach fället Menschen denn nie untern Menschen ein/
Wie viel ein Mensch bedenckt/ und was er wohl muß seyn?

Meter: iambic
De La villana de la Sagra
by Tirso de Molina

¿Cómo podrá admitir el alma dueño
que ablande su dureza, si es de encina?
Ni ¿qué provecho hará la medicina
a quien la muerte sepultó en su sueño?
Fuego pide a la nieve, lengua al leño,
mi padre, que mi alma es peregrina,
pues siendo amor bordón, mi fe esclavina,
por ver un peregrino la despeño.
¡Válgame Dios! Si fue Roque divino,
¿quién me dio libertad y dejó loca?
Que después que le adoro, desatino.
Mas no, que amor humano me provoca;
y cuando Roque sea el peregrino,
en no amar a don Pedro seré roca.

Meter: iambic
15.
by August von Platen

Wer Gelder eingetrieben,
Durchbebt die Nacht vor Dieben;
Mir, der ich nichts besitze,
Vergeht sie nach Belieben.
Es dunkeln zwar die Lüfte,
Doch sind sie rein geblieben;
Da senkt des Himmels Wagen
Der Sterne heil'ge Sieben.
O lernt die Welt beschauen,
Dann lernt ihr auch sie lieben!
Bemächtigt euch der Tage,
Die Jedem schnell zerstieben!
Die Welt ist eine Tafel,
Noch viel ist unbeschrieben.

Meter: iambic
La Inmaculada Concepción
by Agustín Moreto y Cavana

En el Cielo se vio, de luces bellas,
una hermosa mujer, del sol vestida,
y con ojos de púrpura encendida
amenazó un dragón sus blancas huellas.
Figura fue ésta tuya, que atropellas
la imagen de la luz que nos da vida,
la que sin culpa ha sido concebida,
más pura que el candor de las estrellas
Dios se llama de dar, y no ha pagado
menos que recibió, grandeza no
                     era
de su poder no haberla preservado;
porque si carne en culpa Dios la diera,
cuando ella, pura y santa se la ha dado,
más liberal que Dios su Madre fuera.

Meter: iambic