PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Studien
by Johann Wolfgang Goethe

Nachahmung der Natur
– Der schönen –,
Ich ging auch wohl auf dieser Spur;
Gewöhnen
Mocht ich wohl nach und nach den Sinn,
Mich zu vergnügen;
Allein sobald ich mündig bin –
Es sind's die Griechen!

Meter: polymetric
- 7 - Del hablar con Dios
by Lope de Vega

Señor, cuando yo miro mi ignorancia,
y que me llego a hablar con vuestra ciencia,
cuando tiemblo de ver la diferencia,
acobarda mi lengua la distancia.
¿Qué puedo yo deciros de importancia,
después de tanto error y tanta ausencia?
pues cuanto fue mayor vuestra clemencia,
será de mi temor la repugnancia.
Príncipes de la tierra en el concepto
que de vana retórica se viste,
reparan, porque son tierra en efecto.
Vos en el alma, en que el amor consiste,
que vos no me queréis a mí discreto,
Si no turbado, arrepentido y triste.

Meter: iambic
Zabíjeti draky –
by Karel Dostál-Lutinov

Zabíjeti draky –
krásné řemeslo,
jenže málo komu
zdraví vyneslo.
Zabiješ prasátko
jitrnic půl troků,
ale zabitý drak
smrdí kolik roků.

Meter: trochaic
Rat
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Störe keinen in seiner Meinung, doch laß dich beherrschen
Niemals durch Anderer Sinn. Traue dem eignen Gefühl.
Sicher leitet es dich zum Wahren, Guten und Rechten;
Aber des Freundes Wink ehre und achte stets hoch.

Meter: polymetric
Germanien
by Johann Gottfried Herder

Deutschland, schlummerst Du noch? Siehe, was rings um Dich,
Was Dir selber geschah! Fühl es, ermuntre Dich,
Eh die Schärfe des Siegers
Dir mit Hohne den Scheitel blößt!
Deine Nachbarin sieh, Polen, wie mächtig einst
Und wie stolz! o sie kniet, ehren- und schmuckberaubt,
Mit zerrissenem Busen
Vor drei Mächtigen und verstummt.
Ach, es halfen ihr nicht ihre Magnaten, nicht
Ihre Edeln, es half keiner der Namen ihr,
Die aus tapferer Vorzeit
Ewig glänzen am Sterngezelt.
Und nun wende den Blick! Schau die zerfallenen
Trümmer, welche man sonst Burgen der Freiheit hieß,
Unzerstörbare Nester;
Weiter schaue! Du siehst, ferne in Osten steht
Dir ein Riese; Du selbst lehretest ihn, sein Schwert,
Seine Keule zu schwingen;
Zorndorf probte sie auch an Dir.
Schau gen Westen! Es droht, fertig in jedem Kampf,
Vielgewandt und entglüht, trotzend auf Glück und Macht,
Dir ein anderer Kämpfer,
Der Dir schon eine Locke nahm.
Und Du säumetest noch, Dich zu ermannen, Dich
Klug zu einen? Du säumst, kleinlich im Eigennutz,
Statt des polnischen Reichstags,
Dich zu ordnen, ein mächtig Volk?
Soll Dein Name verwehn? Willst Du zertheilet auch
Knien vor Fremden? Und ist keiner der Väter Dir,
Dir Dein eigenes
Deine
Sprich, mit
Sie zu tauschen? Dein Herz, soll es des Galliers,
Des Kosacken, Kalmucken
Pulsschlag fröhnen? Ermuntre Dich!
Wer sich selber nicht schützt, ist er der Freiheit werth?
Der gemaleten, die nur ihm gegönnet ward.
Ach, die Pfeile des Bündels,
Einzeln bricht sie der Knabe leicht.
Höfe schützen Dich nicht; ihre Magnaten fliehn,
Wenn kaum nahet der Feind; Inful und Mitra nicht.
Wirf die lähmende Deutschheit
Weg und sei ein Germanien!
Träum' ich, oder ich seh' welch einen Genius
Niederschweben? Er knüpft, einig verknüpfet er
Zwei germanische Freundes-
Hände, Preußen und Oesterreich.

Meter: polymetric
Wiegenlied einer alten frommen Magd .
by Clemens Brentano

Ich wollte mich zur lieben Maria vermiethen,
Ich sollte ihr Kindlein helfen wiegen;
Sie führt mich in ihr Kämmerlein,
Da waren die lieben Engelein,
Die sangen alle Gloria!
Gelobet sey Maria!

Meter: iambic
ŽENA (2)
by Jan Neruda

Uplynula léta do věčnosti klína,
vzpomněl sobě Ráma zase na brahmína.
Na cestu se vybral. – Noc se kvapně blíží,
Ráma zavítá zas v brahmínovu chýži.
Brahmín statný muž je, žena matka zdatná,
vedle statečného dubu lípa statná.
Dobře pohostili, sprovodili k loži
z lotosových listů, z měkké tygří koži.
A když ráno vstává, vidí hospodáře
v prosbě hladícího ženy pěkné tváře.
„Odpusť, ženo, odpusť laskavě již činu,
jenom překvapení má v tom činu vinu,
jenom překvapení z náhlého tak bolu,
odpusť činu, žijme dále svorně spolu.“ –
„„Čím se provinila hospodyně moje,
a proč prosíš, vždyť to jenom žena tvoje?““ –
„Matka dětí mých je sestrou svého muže,
s ní jak se sestrou svou manžel jednat může,
s ní jak bratr jednat v přímé lásce musí,
proviní-li se mu, ať jen slovem zkusí.
Rozbila mně jednu ze dvou nádob svatých,
zděděných po otci, upomínkou spjatých,
rozhorlil jsem se a mrštil po ní růží –
neslušno bít sestru rozumnému muži.“

Meter: trochaic
BUĎ POKOJ LIDEM DOBRÉ VŮLE!
by Antonín Klášterský

Buď pokoj všem, kdož dobrou mají vůli!
Tak s nebes, které hvězdami se lesknou,
to nad zemí zní setmělou a tesknou
a k nebi zvučí z oken světlých z důli.
Jsou skáceny mé práce tiché úly,
můj přehlušen hlas polnicí je vřesknou,
a červánky dob lepších sotva blesknou
nad sloupem hrdým, který zlomen v půli.
Já dobrou vůli měl – kdo za to může,
že nevpuštěn jsem zůstal přede vraty
a rány sklízel, kde jsem dával růže?
Leč dobrou vůli měl jsem vždy a všade,
ó, přijď a naplň hruď mi, míre svatý,
jak čerstvý sníh, jenž na brázdy se klade!

Meter: iambic
Plus ultra
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Más allá, más allá, dice el creyente
-No hay más allá, replica el descreído
-Hay un cielo a los justos prometido
-No hay más felicidad que el bien presente.
-No todo acaba aquí -¡Pobre inocente!
Eres polvo y en polvo convertido
volverás a la tierra -Yo no olvido
que mi alma ha de vivir eternamente
-¿La eternidad? ¡El pan de cada día,
el deleite fugaz de cada hora!
-¿Y después? -Nada más La tumba fría,
donde todo se extingue y se evapora
Donde triunfa el dolor , santa
                     ironía
que aun alienta al que reza y al que llora

Meter: polymetric
-XCIX-
by Lope de Vega

Perderá de los cielos la belleza,
el ordinario curso, eterno y fuerte;
la confusión, que todo lo pervierte,
dará a las cosas la primer rudeza.
Juntáranse el descanso y la pobreza,
será el alma inmortal sujeta a muerte,
hará los rostros todos de una suerte
la hermosa en variar naturaleza.
Los humores del hombre reducidos
a un mismo fin se abrazarán concordes,
dará la noche luz y el oro enojos.
Y quedarán en paz eterna unidos
los elementos, hasta aquí discordes,
antes que deje de adorar tus ojos.

Meter: iambic
El sacris
by Joaquín G. Losada

Ese es el tipo, ¡vedle! con sotana
sucia, pringante, desgarbada y rota
y que a coz de canónigo denota
ser el lugarteniente del curiana
El latín eclesiástico profana,
no sabe en canto llano ni una nota,
mas chilla, vocifera y alborota,
y a fuerza de pulmones el pan gana.
Limpiar los ornamentos es su oficio,
es lechuza de aceite de ofrendante,
y, al parecer no tiene ningún vicio.
Y suele haber un cura tan galante
que le da, como premio a su servicio,
por esposa algún ama interesante.

Meter: polymetric
Der Kuckuk und die Lerche
by Friedrich von Hagedorn

Den Kuckuk fragt die Lerche:
Wie kömmt es, sage mir,
Daß die gereisten Störche
Nicht schlauer sind, als wir?
Sie sollen uns beweisen,
Erwidert er, und lacht,
Daß nicht das viele Reisen
Die Dummen klüger macht.

Meter: iambic
El primer hijo
by Juan Antonio Cavestany

En rosa de magnífica opulencia
el capullo de ayer se ha convertido
¡Tan niña y madre ya ! Dios ha
                     querido
partir en dos mitades tu existencia
Yo te he visto nacer, y en tu presencia
hoy me siento turbado y conmovido;
¿por qué la que en mis brazos he
                     tenido
veneración me inspira y reverencia?
¡Ah! Porque emblemas del amor sagrado
del sacrificio que con él se aduna,
de un bien perfecto, puro, inmaculado,
sólo dos nos ofrece la fortuna:
primero, el Hombre Dios crucificado;
después, una mujer junto a una cuna!

Meter: iambic
- CXII -
by Fcode Borja

Lauso no con estoica fantasía,
el frágil hipo popular desdeño;
ni a la humana ambición miró con ceño
falso con la común hipocresía.
Que a sí naturaleza sabia, cría
nutre, y prosigue su mortal empeño;
conozco bien, que esta vigilia es sueño,
y el amor de Raquel, se cobra en Lía.
Por lo cual el vigor de los engaños,
con que alimentan otros sus intentos,
es luz que me descubre desengaños;
y aparta de los vanos pensamientos,
que compran con afanes de los años,
premios, que aun no los gozan los momentos.

Meter: polymetric
JAN HUS.
by Augustin Eugen Mužík

Když nastalo jitro, otevřen
byl žalář a bystřiny světla
v to chmurné vězení vpustil den,
že cela jak růžemi zkvetla.
A paprslek jeden padl v kout,
a po slámě ztuchlé dál běžel,
až dotkl se těžkých, rezavých pout,
v něž ukován, mistr Jan ležel.
To byla jitřní, svatá zář
to oheň byl boží, tak stkvělý,
i vzplála bledá vězňova tvář
a rty se mu modlitbou zchvěly.
„To světlo jde z východu ke mně sem,
to pozdrav je dálné mé vlasti –
v tom ohni zřím vroucím roznětem
se srdce přátel mých třásti.
To českého lidu vzpomínky jsou,
jež naposled letí sem ke mně –
ten posílá celou mi duši svou –
ó žehnána budiž má země!“
A dlouho zřel mistr k východu
a kyne tam v daleko rukou –
i pije sílu a svobodu
a nadšení, jež zhrdá mukou.
Již čekají vojáci – drsný kat
tam za městem hranici staví –
a z dalného okolí v spěšný chvat –
to sbíhají lidu se davy.
Je zemdlené nohy nesou sem,
jdou zkřiveni, s ohnutým vazem,
jak život je věčným spial břemenem
a desátky, hladem i mrazem.
Jim lehla na šíje otroctví tíž,
rod po rodu do prachu kloní,
teď s otepí dříví spěchají blíž
až pod nimi skráně pot roní.
Již hranice roste ze selských dřev
je hora to, trůn lidské bědy.
A z dáli se ozývá velebný zpěv –
to Husova píseň naposledy...
Ten volný a vroucí a vážný hlas –
se nese jitřní kol tiší,
to poslední mroucího, vřelý je vzkaz,
ó, v Čechách – tam jistě jej slyší! –
Jan kráčí, vidí vůkol ten dav,
to chromců a slepců jsou řady,
a bledých nemocných tisíce hlav,
jež čekají od noci tady.
Neb jediná v lidu tom jde zvěst,
kdo uzdraven být chce, ať spěchá
sem, dříví v hranici velkou snést,
jež spálí kletého Čecha.
Bůh učiní zázrak veliký:
jak požár hranici zchvátí,
hned zahojen neduh je všeliký,
a zdraví a síla se vrátí.
Dav roste a tlačí se blíž a blíž...
Jan svatou píseň si pěje,
dav trne a mlčky sklání se níž,
jím posvátná hrůza jen chvěje.
A náhle dav kleká před Janem,
jak divem kouzelným jatý...
A Jan jej žehná v nadšení svém
jak pastýř a prorok svatý!
Teď k hranici samé přistoup již
a vidí – maličké dítě
to vleče velké otepi tíž
a hledí prodrat se hbitě
Leč marno úsilí děcka i kvil,
„Má matička nemocna leží!...“
Dav jako zeď mistra obstoupil,
pláč dítěte proniká stěží...
„Jsem sirotek, matku nemocnou mám!“
jak zaslechl hlásek ten dětský,
Jan uchopil otep, nesl ji sám,
s ní prošel davy ty všecky.
Sám vrhl ji na svou hranici
a s úsměvem k dítěti praví:
„Jdi, zjasni očka svá plačící –
tvá matička nabyla zdraví.“
Jan pěje a vážně vystoupá výš –
kat přistoupil, hranici nítí.
Jan vidí, nebes jak slavná říš
tu mohutným plamenem svítí.
Tam k východu hledí, k východu,
kde Čechy sní za horskou hrází – –
zří světlo tam, pravdu, svobodu,
a slunce obrovské vzchází!...

Meter: amphibrachic
708
by Josef Vlastimil Kamarýt

V ďábelské kdo stojí službě,
náleží k pekelné družbě.

Meter: dactylic
Cörperliche und geistige Grösse.
by Barthold Heinrich Brockes

In des Himmels tiefen Ferne
Seh ich Millionen Sterne,
Und bewundre Zahl und Schein,
Auch die ungeheure Grösse
Dieser herrlichen Gefässe,
Welche nicht zu messen seyn.
Ich erstaunt’ ob ihrer Schaar!
Wie ich nun mit ihnen mich
Und mein Cörperchen verglich;
So verschwand ich ganz und gar.
Ach! fiel mir darüber ein:
Kann ein Wesen, das so klein,
Denn so übermühtig seyn?
A. Jmmer bringst du solche Dinge,
Jmmer machst du so geringe,
Was doch so unschätzbar ist.
Ist der Mensch denn etwan, bloß
Seines Cörpers halben, groß?
Nein. Sein unumschränkter Geist
Ist, der unsre Grösse weist.
B. Mit recht aufgeblas'nem Muhte
Thust du dich, auf deinen Geist,
Jmmer etwas Rechts zu gute,
Der sich unumschränkt fast heißt.
Aber hör! der Gottheit Wesen,
Das du dir, vermessentlich,
Oft, zum Vorwurf, selbst erlesen,
Muß, bey deinem Geiste, sich,
Ohne Zweifel, grösser zeigen,
Als die Cörper aller Welt
Deinen Cörper übersteigen.
Doch bleibt bey dir fest gestellt:
Von dir werde GOtt sich fassen,
Und Sein Raht begreifen lassen.

Meter: trochaic
OSUDY PROROKŮ čili KDYBY SE BYL HUS VRÁTIL Z KOSTNICE
by Josef Svatopluk Machar

Byl by, čím nebyl nikdy dřív:
břich tučný, prelát veselý,
půl Macchiavell, půl Tartuffe
a zemřel pěkně v posteli.
Pak nebylo by válek všech,
jež proslavily zemi tu,
a svár by nebyl v našich dnech
o význam oněch Husitů.
A nám by zmizel jeden hnus,
vždyť naši taškářové zlí
to drahé svaté jmeno „Hus“
by nadarmo brát nemohli.

Meter: iambic
Cuando con disimulo...
by Manuel Justo de Rubalcava

Cuando con disimulo y con engaños
del mérito amoroso me desnudas,
entonces con mayor fuerza me ayudas
a ofrecerte mis días y mis años
Cuando arrostro a las penas y los daños,
y aun contra las saetas más agudas,
el amor que te tengo tú lo dudas,
y sábenlo, Roselia, los extraños.
Todos dicen que te amo, y que delira
mi fino corazón, pues es constante
el amor que te tengo reiterado
Tan sólo para ti digo mentira,
¿y es posible, Roselia, que tu amante
logre no ser creído, siendo amado?

Meter: polymetric
Kaum hat sich die Abendsonne über den Fluß verloren
by Max Dauthendey

Kaum hat sich die Abendsonne über den Fluß verloren,
Rufen die Schwalben hell in alle Fenster, alle Ohren,
Als jagen sie die Sorgen fort, die letzen Tagesgespenster.
Frei überm Häuserrauch, übern verbrannten rötlichen Himmel,
Tummelt sich leidenschaftlich der Schwalben pfeifend Gewimmel,
Wie ein Gedankengefecht die äußersten Höhen durchschweifend.
Dann erst zieht verklärt ein die glänzende Abendstille,
Wie des fortziehenden Tages letzter aufleuchtender Wille,
Damit die Mädchen unter den Türen das Nahen des Geliebten spüren.

Meter: iambic
MORIR HABEMOS
by Manuel Bernabé

¡Día de evocaciones tristes y religiosas
en que las almas vagan por los parques desiertos,
en que a las soledades de los seres ya muertos
se asocia la divina lágrima de las cosas!
¡Mano, deja en sus tallos las olímpicas rosas
y corta siemprevivas de los silentes huertos!
¡ Que la tarde recoja en sus fulgores yertos
la piadosa elegía de las madres y esposas!
Es hora de rezar, es hora de plañir,
es hora de pensar que habernos de morir.
; Oh, la piedad cristiana que por los muertos llora!
Y tú, corazón mío, vierte un río de llanto,
que aquel amor sublime a quien quisiste tanto,
al pie de los cipreses eternamente mora.

Meter: polymetric
98.
by Friedrich von Logau

Was die Jugend hat erfreut,
Hat das Alter offt bereut;
Lust und Leid, die sind getreut.

Meter: trochaic
Olle Kamellen
by Kurt Tucholsky

Vor der Front ein junger Bengel.
Er moniert die Fehler, die Schlappheit, die Mängel.
Im Gliede lauter alte Leute.
 . . . Schlechter Laune der Leutnant heute . . .
»das kann ich der Kompanie erklären:
Ich werde euch Kerls das Strammstehen schon lehren!
Nehmen Sie die Knochen zusammen, Sie Schwein!«
Und das soll alles vergessen sein?
Drin im Kasino ist großer Trubel.
Gläserklingen. Hurragejubel.
Sieben Gänge, dreierlei Weine.
Der Posten draußen hat kalte Beine.
Er denkt an Muttern, an zu Haus;
die Kinder, schreibt sie, sehn elend aus.
Drin sind sie lustig und krähen und schrein –
Und das soll alles vergessen sein?
Und das sei alles vergeben, vergessen?
Die Tritte nach unten? der Diebstahl am Essen?
Bei Gott! das sind keine alten Kamellen!
Es wimmelt noch heute von solchen Gesellen!
Eingedrillter Kadaverrespekt –
wie tief der noch heut in den Köpfen steckt!
Er riß uns in jenen Krieg hinein –
Und das soll alles vergessen sein?
Nicht vergessen. Wir wollen das ändern.
Ein freies Land unter freien Ländern
sei Deutschland – mit freien Bewohnern drin,
ohne den knechtischen Dienersinn.
Wir wollen nicht Rache an Offizieren.
Wir wollen den deutschen Sinn reformieren.
Sei ein freier Deutscher – Bruder, schlag ein!
Und dann soll alles vergessen sein!

Meter: iambic
KONFESE MUSIKÁLNÍ.
by Josef Svatopluk Machar

Nic naplat – jsem už zaostalý,
za gustem doby klopýtám,
a hodno-li co při mně chvály,
snad přímost, s níž se k tomu znám.
Tak vyznám, ač vím, že těch pár jmen
jsou rudým suknem krocanu:
mám Verdiho rád, Manon, Carmen,
a Dvořáka jak Smetanu.

Meter: iambic
148.
by Friedrich von Logau

Wann du wärest nicht ein Mensch, lieber, wozu wärstu tüchtig?
Nur zur Sau, die ist durchauß, als zum fressen, sonsten nichtig.

Meter: polymetric
A Olimpia cantando
by Juan Bautista Arriaza

Guarda, Olimpia, esa boca seductora,
que dulcemente canta y dulce ríe,
para aquel orgulloso que se engríe
de que ninguna gracia le enamora.
El ejemplo de un alma que te adora,
por mas que de tus ojos se desvíe,
hará que el más soberbio desconfíe
de no rendirse a la fatal cantora.
Yo el suave olor que de tus labios parte,
y aun el tacto evité de tus vestidos,
y los ojos cerré por no mirarte;
pero al sonar tu voz en mis oídos,
Olimpia, vi que para no adorarte,
es menester quedarse sin sentidos.

Meter: polymetric
Básníci rond.
by Jaroslav Vrchlický

Psát rondeau, to je krásná věc,
jak psal je Charles z Orleanu;
je slavíka si chytit v klec
a v květný kalich nebes mannu
psát rondeau.
Voiture v boj i na obranu
pro dívčí smích a ruměnec
v ně spjal svých citů karavanu.
Ó kouzlo formy, zvoň mi přec,
chci také, v chválu tich i hanu,
za nimi, „opozděný žnec“,
psát rondeau.

Meter: iambic
De Los hermanos amantes y piedad por fuerza – Jornada primera - Margarita
by Fernando de Zarate

De vos me aparto, honor, en tal mudanza,
alegre de mi mal, mi infamia siento,
de qué me servirá tener contento,
si más ha de perder quien más alcanza.
Quíteme amor el bien de la esperanza,
que si van mis desdichas en aumento,
por fuerza ha de dejarle a mi
                        tormento
la memoria por ser lo que más cansa.
Viviendo la memoria ha de matarme;
quitarme la esperanza es darme muerte;
(leño en mar proceloso voy, y vengo).
Pero quiero en mis males consolarme,
tengo esperanza, ¿no? Pues de qué suerte
me ha de quitar amor lo que no tengo.

Meter: polymetric
Čtenářce románu.
by František Serafínský Procházka

Nic nerdi se, že stihl jsem tě
od konce knihu tvoji číst.
Byl nudný počátek, smím tušit –
proč na poslední saháš list.
Rek mladý, krásný, sympatický
tvou ihned zajal zvědavost,
pak jeho milé láska vřelá
a zkoušená ta její ctnost.
Než zápasy a trýzně obou
i sudby různé oběti
tě zajímati zcela počnou,
jich konec hledíš zvěděti.
Pak spokojena šťastným smírem
tou dlouhou cestou k němu jdeš
a v kapitole nejsmutnější
si šťastný konec vzpomeneš.
Však nevzpomeneš sobě, drahá,
že tebe též si zvolil kdos,
bys do románu živobytí
svůj neznámý si nesla los.
Zda autor bude shovívavý,
jak s rekyní svou naloží
a mezi samé vonné růže
zda cestu její položí?
Zda bez effektů volným tokem
řad sváže šťastných kapitol
a z terminů svých vyloučí-li,
co zve se zoufalství a bol?
Toť otázek je příliš mnoho,
a odpověď jich daleka,
neb list, jejž bys tu obrátila,
má milá, na tě nečeká.
Však jista buď, že slovo jedno
vždy v knize té se nalezne,
neb což ten autor dokázal by
bez lásky slova vítězné?
To jedno už, zda v oné chvíli
se prst mu s péra v konci smekne,
neb v dosaženém zrovna cíli
smrť suše „konfiskabl“ řekne.

Meter: iambic
A su amada
by Miguel de Barrios

En el coro de amor con voz sirena
corazones atraes, vidas encantas,
Nise divina, con dulzuras tantas,
que reduces a gloria lo que es pena.
Suspendida no canta Filomena,
la suavidad oyendo con que cantas,
y a las métricas voces que levantas,
el céfiro en los árboles no suena.
El arroyo entre flores detenido
al dulce quiebro de tu dulce lira,
queda en florido tálamo dormido.
Pues si como tu luz, tu canto admira
a quien falta razón, vida y sentido,
¿qué hará con alma quien por ti suspira?

Meter: anapestic
- 23 -
by Lope de Vega

Dos serafines, celestial porfía,
con dulces voces alternando el canto,
eternamente están diciendo, Santo
al Jehová, que cuanto vive cría.
Y el Paraninfo del alegre día
del celo gloria, del infierno espanto,
que fue Dios hombre por amaros tanto,
está diciendo siempre Ave María.
Trocando de la vida las congojas,
nuevo Ildefonso, ya por los tesoros,
favores de la madre de su padre.
A ayudar a Gabriel fue el Pare Rojas
porque cantasen dos a dos a coros
glorias al Hijo, y Aves a la Madre.

Meter: iambic
Za jitra.
by Václav Antonín Crha

Kdo rád má jitro veselé,
putuj vstříc slunci v máji;
v lese je jako v kostele,
větříček dříme v háji
a slavík ještě ve snu dlí,
nežli se potok pomodlí
ranní zpěv o svém ráji.
Celý svět velká síně jest,
jež krásy své a zboží
co božské cti a slávy zvěst
před zrak tvůj porozloží:
a violka i sněženka
a les i jasná jitřenka
jsou svědky lásky Boží.
A jako píseň milosti
jde srdcem tiché znění
a po vší duši rozhostí
se zbožné rozechvění,
a čím se srdce rozplývá,
a čím duch mile okřívá,
zní v zvučném rozepění.
Tu náhle v houští ozve se
písnička usedavá,
zpěv slavíka to po lese
a vůkol vše již vstává:
a východ v zlaté záplavě
souhlasí v boží oslavě:
„Buď Bohu čest a sláva!“

Meter: iambic
2245.
by Nikolaus Ludwig von Zinzendorf

Selig sind die friede machen, denn sie werden Gottes kinder genennet werden. Matth. 5, 9.
Denens angepaßt, daß ihr herz umfaßt, was sie liebt und haßt.

Meter: polymetric
AD'HALMAR
by Rubén Darío

Como Píndaro tiende, hacia el viento que sopla,
la vela de su nave, que es una carabela
de Cortés, por audaz, y de Constantinopla,
de París y de la India. Su palabra que vuela
sutilmente, recuerda la más cálida copla
de España. Su ascendencia un gran misterio vela.
¡Quién sabe cuál caballo dominó su manopla!
¡Quién sabe los encantos que su sonrisa anhela!
Encaneció muy joven; vivió su hora intensa,
ebrio de hallar su vida, por tan humana, inmensa;
y, adolescente, supo de las iras del Mar.
Por eso, cuando muera, dirá la Fama: "¡Nunca
fue una vida tan bella, a pesar de ser trunca,
como ésta del gran nómada, Don Augusto d'Halmar!"

Meter: polymetric
Aus eben demselben,
 Als ihm die Floris gerathen, der Phillis
 seine liebe zu entdecken.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ach, Floris! meine lieb' ist noch ein junges kind.
Wie? soll das arme ding schon mutter sprechen können?
Du sprichst: Sie solle sich der Phillis sclavin nennen,
Und sagen: daß ihr glantz der Venus abgewinnt.
Sie soll der augen nacht, den schnee der zarten brust,
Der wangen lilgen-feld, bis zu der sonne führen,
Den anmuth-vollen mund mit frischen rosen zieren,
Und ruffen: Phillis ist das paradieß der lust.
Doch meine liebe schwimmt noch in den ersten thränen,
Wer kan ein windel-kind so zeitlich abgewehnen?
Nein, Schöne Freundin! nein, dein vorschlag geht nicht an.
Ich weiß wohl, daß ein kind von anderthalben tagen
Noch ach und thränen muß in mund und augen tragen;
Nicht aber, daß es lacht und worte machen kan.

Meter: iambic
Sinceridad
by Lino Gutiérrez Alea

Mírame sin temor, así, de frente;
irradie en tus adentros tu mirada,
que he de ser a tus ojos, mi adorada,
como un lago tranquilo y transparente.
Mis pasiones, domadas rudamente,
mi pensamiento, mi ilusión dorada,
flora te brindarán, rica y variada,
del alma en lo profundo y de la mente.
Que el resplandor de tu mirada alumbre
un remanso apacible: mi optimismo,
y un escollo fatal: mi pesadumbre
Y nada en mi interior, nada en
                  mí mismo
haya que al escrutarme no vislumbre:
ni un bajo, ni un recodo, ni un abismo

Meter: polymetric
- LXIV - A la muerte de un caballero
by Luis de Ulloa y Pereira

No yace, resplandece en la muralla
tu sangre ilustre, joven generoso,
la fama, del lucero lastimoso
ignora los ejemplos o los calla.
No cabe en la piedad, sin agrandalla,
presumir, que su esfuerzo valeroso
eligió par triunfo más glorioso,
que no fuese dichosa la batalla.
Y sino fue elección, premio sería,
en que la providencia te asegura
trofeo más altivo que viviendo.
Despreció a la fortuna tu osadía,
matar, y no morir, fuera ventura,
y fue todo valor, matar muriendo.

Meter: iambic
- CLXXII -
by Fernando de Herrera

No espero más de Faetón luciente
ni de la blanca Cintia noche o día;
discurra Iperión por otra vía,
y Properina ocupe el Oriente;
porque los dulces rayos de la frente
que el cielo de la Estrella ilustran mía,
son mi Apolo y mi Delia, cierta guía
en la oscura tiniebla y luz presente.
En tanta gloria ofende mi flaqueza;
que tolerar no puedo en ella atento,
cual águila, el ardor de su belleza.
Dichoso yo sí, como el gran deseo
de cegar en la causa del tormento,
Argos fuera tal vez, después Fineo.

Meter: iambic