PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Al fuerte que en empezó a fabricar en la playa de Valencia, año 1644 y no se prosiguió, quedándose en los cimientos sólo
by Martín Juan Barceló

Este, que ves en medio de la Playa,
padrastro, que no bien llegó a cimiento,
de Piratas creyó ser escarmiento,
y aun la espuma del mar, no tiene a raya.
Sus cristales sobre él, soberbio
                     explaya
impelido del uno, y otro viento,
y mal seguro en su primer asiento,
a más ruina en sí, vemos se ensaya
Nada es, nada fue, y su infeliz hado
le miente en su temor, mal defendido
con verse en el olvido sepultado.
Como si algo le hubiera permitido,
quien nada que perder le ha reservado,
negándole el consuelo de haber sido.

Meter: polymetric
¡Oh, tardes adorables!
by Federico Bermúdez y Ortega

¡Oh, tardes adorables de
                  aquel lejano estío!
¡Oh, siesta de mi sueño sobre su pecho en flor!
Venid rasgando brumas y
                  sombras de mi olvido
a orar cabe el sepulcro de aquel perdido amor
Orad en el divino lenguaje
                  del silencio
por todos los ensueños de
                  aquella casta edad,
doliente margarita que
                  aquellos blancos dedos
acaso no recuerdan que deshojaron, ya...
¡Oh, tardes adorables de
                  aquel lejano estío!
Volar de blancos besos en alas del idilio,
arrullos de las almas bajo
                  el sereno azul...
Quiméricas visiones de mi
                  universo efímero,
¡traed a los oscuros rincones
                  de mi olvido
blancas reminiscencias de aromas y de luz!

Meter: anapestic
Azul en azul
by Carlos Valverde López

Si mi barco tuviera compañera
para bogar estela con estela,
azul en el azul, vela con vela
podría cruzar la mar la mar entera
Mi viejo galeón paciente espera
abordar a estribor tu carabela
y, en eterna derrota paralela,
ser gaviotas del alba marinera
Pero mi barco en soledad navega,
borda rizos de espuma y caracolas
en las aguas azules y despliega
su pabellón desnudo entre las olas
No cede en su tesón no se doblega
será tu malecón tu rompeolas.

Meter: anapestic
Soneto amoroso
by Quevedo

Siete años de pastor Jacob servía
al padre de Raquel, serrana bella;
mas no servía a él, servía a ella,
que a ella sólo en premio pretendía.
Los días en memoria de aquel día
pasaban contentándose con vella;
mas Labán, cauteloso en lugar de ella,
ingrato a su lealtad, le diera a Lía.
Viendo el triste pastor, que con engaños
le quitan a Raquel, y el bien que espera
por tiempo, amor, y fe le merecía.
Volvió a servir de nuevo otros siete años,
y mil sirviera más, sino tuviera
para tan largo amor tan corta vida.

Meter: iambic
Dice que su amor no tiene parte alguna terrestre
by Quevedo

Por ser mayor el cerco de oro ardiente
del sol que el globo opaco de la tierra,
y menor que éste el que a la luna cierra
las tres caras que muestra diferente,
ya la vemos menguante, ya creciente,
ya en la sombra el eclipse nos la entierra;
mas a los seis planetas no hace guerra,
ni estrella fija sus injurias siente.
La llama de mi amor que está clavada
en el alto cenit del firmamento,
ni mengua en sombras ni se ve eclipsada.
Las manchas de la tierra no las siento:
que no alcanza su noche a la sagrada
región donde mi fe tiene su asiento.

Meter: iambic
Homenaje
by Francisco Sisto Piedra

Un cofre es tu violín de musicales
joyas que se derraman a torrentes,
como aquellos tesoros sorprendentes
de los antiguos cuentos orientales
Se oyen en sus armónicos raudales,
aleteos de pájaros nacientes,
risas de ondinas en serenas fuentes
y trinos de canarios y turpiales.
Al poder de tu magia transformado,
se agiganta mi numen desmayado,
subo a las cumbres del excelso Pindo,
y en esta hermosa fiesta de las almas
las copas de esmeralda de mis palmas
de estrellas lleno ¡y por tus glorias brindo!

Meter: polymetric
NAŠE POHOSTINSTVÍ (3)
by Jan Neruda

„Host do domu, bůh do domu.“
Ach neříkej to nikomu!
My máme, čert naši vem vlohu,
v svém domě už dosti těch „bohů“!

Meter: polymetric
- 1134 - Acto II, DON JUAN
by Lope de Vega

Ingrato dueño mío, aunque pretendas
matarme con rigores y desdenes,
y sin oír las partes me condenes,
quiero que mi verdad y amor entiendas.
Mas no es razón que sin razón me ofendas,
y pues en otros gustos te entretienes,
y de mi honor mayores prendas tienes,
triunfa también de esas humildes prendas.
Cesen, por vida mía, los enojos;
que príncipes conmigo son quimera,
sueño del gusto, engaño de los ojos.
Y cuando como piensas los rindiera,
¿qué pierdes en tenerlos por despojos,
pues a tus pies con ellos me pusiera?

Meter: iambic
- IX -
by Diego Hurtado de Mendoza

En cierto hospedaje do posaba
Amor, vino a posar también la Muerte;
o fuese por descuido o mala suerte,
al madrugar Amor, como lo usaba,
toma de Muerte el arco y el aljaba
(y no es mucho, si es ciego, que no acierte);
Muerte recuerda al fin, tampoco advierte
que eran de Amor las armas que llevaba.
Sucedió de este error que, Amor pensando
enamorar mancebos libertados
y Muerte enterrar viejos procurando,
vemos morir los mozos malogrados,
y los molestos viejos que, arrastrando,
se van tras el vivir enamorados.

Meter: iambic
Procitlý svět.
by Adolf Heyduk

Svět procitl, by vzkříšení své slavil,
a sluncem zlíbán, květný Zimy sen
na oknech horských chat se v perly tavil
a vlahou fialkám kles’ na lupen.
Tou roztavenou zimních květů třásní
zpod lupene se zrodil první květ,
až vůní vzdechne útlý jeho ret,
pak bude všecka země skvostnou básní.

Meter: iambic
TESTAMENT
by Josef Svatopluk Machar

Felčara nevolejte – – nepomůže – –
Ta rána byla dobrá – – čertův chlapík – –
Jen hlavu opřete mi, bych moh srovnat
poslední věci – – Koně mého vezmi,
leutnante, na památku – – a buď hodný
k zvířecí duši – – Rotmistře, ty podrž
mou šavli – – skvrn je plna – – nečisti jich,
ty ctí jsou její – – Kněze nechci vidět – –
je také pozdě – – a ne zrovna třeba – –
Císařský hejtman má své místo v nebi – –
vždyť jistě tisíc – – dva tisíce možná – –
pikhartů českých římskému jsem vrátil
religionu – – také peklu poslal – –
jak třeba časem – – na hrudi mám váček,
v něm dolarů pár – – počkejte – – ty dejte
páterům na mše – – ne za moji duši – –
ta kapitalie má, řek jsem, v nebi – –
však za pikharta – – Jednou – roky tomu –
jsem s otcem Ignatiem vrazil do vsi – –
a vyslýchali credo jsme – – nu, takto
jsme hnali bludné stádo k studni spásy – –
V stavení jednom seděl starý pikhart – –
byl zapeklitý – – na knihu dal ruce – –
na písmo jejich – – Vzdoroval a vrtěl
svou starou lebkou – – Na dvoře měl lípu –
tam pověsit jsem dal tu bludnou duši – –
A jak ho vedli – – podíval se na mne:
Jsi mordýř, pane hejtmane – – a jednou – –
v hodině smrti – – vzpomeneš si na mě – –
– – A vzpomínám si – – takové měl oči
jak chrpy vybledlé – – a mord to nebyl – –
vždyť pater Ignatius sám stál při tom – –
Však pro jistotu – – tolary ty dejte,
ať mše se čtou za pikhartskou tu duši –
až k nebi půjdu – – aby bestie ta
z plamenů pekel na mě nezírala
očima těma – – konec – – Ano – proto –

Meter: iambic
- CIII - A la muerte de nuestro señor Felipe III
by Joseph de Litala y Castelvi

Mustia a los soplos de Aquilón severo,
desgreñada la pompa floreciente,
sin Alma el campo, sorda la corriente
del limpio Tajo, y el cristal Ibero.
La Hesperia yace, porque el golpe fiero,
de Borcal cuchilla tronchó ardiente,
aquel Clavel Real, que el Alma siente,
y llorará del Tibre el gran Clavero.
Ven Austro pues, Fabonio regalado,
botón purpúreo de las formas bellas,
delicia del Abril, vida del prado.
Pisa sus campos, sus jardines huella
que a tu aliento fecundo, y animado
cada hoja será, fragante Estrella.

Meter: iambic
74. An Filenen
by Paul Fleming

Itzt, itzt bereu' ich erst, was ich verbrochen habe.
Dein wolgemeinter Rat, Filena, tauret mich.
Ich schlug es in den Wind, wie sehr du mühtest dich,
daß ich doch solte nicht so scheiden von dir abe.
Eia, da hab ich's nun, wormit ich mich so labe!
Der Kummer stellt sich ein, der Mangel findet sich,
es geht an Furcht und Not. Da steh' ich Armer, ich
und bin bei Leben auch schon halb in meinem Grabe.
Verzeih mir, teurer Schatz, daß ich dich so verletzt.
Ich selbsten habe mich in größtes Leid gesetzt.
Und weil es ist an dem, daß ich mich nur muß letzen
mit dir durch diesen Brief, so bitt' ich, edler Schein,
laß mir diß hauen tief an einen hohen Stein:
»der eh starb, als er starb, der ließ ihm dieses setzen.«

Meter: iambic
Ostýchavá.
by Alois Škampa

Vlas plavý má jak lvice
a jako dítě smích,
líc uzardělou krví,
a pod sametem brvy
civí modré zřítelnice
a lazur nebe v nich!
Dlaň její tak je sněžná,
zjev nožek útlý tak,
kdo chvilku dlel s ní pouze
rád přisvědčí mi v touze,
žeť jako kvítek něžná,
a skromná jako pták!
A jedna z toho všeho
je divnou jen mi věc:
že rok už málem blaze
tu květe v naší Praze
u vděku jara svého –
a nemá hocha přec!

Meter: iambic
- 1233 - Acto III, LEANDRO
by Lope de Vega

¿Qué monstruo, tiene Libia, por su ardiente
arena, ni que fiera el campo Albano?
¿Qué peste con rigor tan inhumano,
se lleva las tres partes de la gente?
¿Qué rayo abrasa el aire transparente?
¿Qué Hircana tigre al cazador tirano
sigue hasta el mar, qué sierpe, qué el villano
rústico pie sobre la concha siente?
¿Qué furia tanto con la guerra injuria
la paz del mundo, que sin ellas fuera
libre de todo mal de tanta injuria?
Que una mujer airada es monstruo, es fiera,
es peste, es rayo, es tigre, es sierpe, es furia,
y muere bien, como vengada muera.

Meter: iambic
- XLIII - A la negación de san Pedro
by Joseph de Litala y Castelvi

Lloras Pedro después de arrepentido,
y amas negando aquello que has amado,
o te venció el temor de tu cuidado,
o tu Maestro no es, el que has seguido.
Negar su Magisterio esclarecido
no es posible, si el Gallo ha pregonado,
que habiéndole tres veces tú negado
quiso acordarte entonces lo ofendido.
Dos arroyos de lágrimas formaste
luego que tanto yerro conociste,
y a su Cruz esta gloria anticipaste.
Y pues que con dolor te arrepentiste
Gran Campeón, su sangre fue el engaste,
que en tu piedra labró cuanto quisiste.

Meter: polymetric
232. Na paničku mladou.
by Matěj Josef Sychra

Vímť jak jest ti milý muž tvůj starý.
S chutíbys mu přinest dala – máry.

Meter: trochaic
JANEK.
by Josef Kalus

„Jiný, Janku,
namlouvá si tvoji Marijanku:
braň se, nestůj jako snop,
nepij!“ – „Dost je jiných rob!“
„Není, Janku,
dívky hezčí nad tvou Marijanku:
hni se, nestůj jako snop,
nepij!“ – „Ještě dost je rob!“
„V tanci, Janku,
jiný objímá tvou Marijanku:
dupni, vzkřikni, rvačku strop!“
Zpit pad pod stůl jako snop.

Meter: trochaic
1L: Der Glaub das Meer kan machen trucken /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Der Glaub das Meer kan machen trucken /
macht müglich die Vnmüglichkeit.
die stählern' kan in güldne Zeit
des Glaubens Wunderkunst verrucken /
vom Abgrund zu den Sternen zucken.
durch Streit er höchste Ruh bereitt /
durch Hölen-gang zum Himmel leitt /
macht daß das Elend muß beglücken.
Ach unaussprechlichs Seelen-Wunder /
auf Erden einigs Himmlisch Ding?
Vernunfft geht / wann du aufgehst / unter.
Mit deinen Flügeln ich mich schwing
in die geheimen Gottes weißen /
und will sie öffnen / ihn zu preißen.

Meter: iambic
1L: Du brochst mi bet den Barg tohöch,
by Klaus Groth

Du brochst mi bet den Barg tohöch,
De Sünn de sack hendal:
Do säst du sachen, dat war Tid,
Un wennst di mit enmal.
Do stunn ik dar un seeg opt Holt
Grön inne Abendsünn,
Denn seeg ik langs den smallen Weg,
Dar gungst du ruhi hin.
Do weerst du weg, doch weer de Thorn
Noch smuck un blank to sehn;
Ik gung de anner Sid hendal:
Dar weer ik ganz alleen. –
Nös heff ik öfter Afsched nam' –
Gott weet, wa mennimal!
Min Hart dat is dar baben blębn,
Süht vun den Barg hendal.

Meter: iambic
1L: Sind es Herbstesfarben schon,
by Otto Roquette

Sind es Herbstesfarben schon,
Die im Laub erglühten?
Ach, wie ist die Zeit entflohn,
Seit die Reben blühten!
Sommerzeit wie schienst du lang,
Da das Herz voll Hoffen!
Nun du scheidest, fragt es bang,
Was ihm eingetroffen?
Wilder Vögel Wanderzug
Prüfet schon in Schaaren
Seiner Schwingen jungen Flug,
Ueber's Meer zu fahren.
Wer da bleibt im engen Thal,
Mit der Welt im Streite,
Möchte schwingen auch einmal
Flügel in die Weite!
Doch bevor der Traube Last
Folgt den Blätterhüllen,
Kann sich, was ein Wunsch erfaßt
Noch vielleicht erfüllen!
Herz, es sei genug verzagt!
Eh der Herbst vergangen
Wirst du, wie dein Hoffen sagt,
Noch ein Glück empfangen.

Meter: trochaic
Po dokončení parafrásí romancera o Cidu.
by Jaroslav Vrchlický

To lidé byli!
Ti v skutku žili!
To byla práce, vzlet a vzruch!
To byla cti žízeň
a lásky zlá trýzeň
a za vším ideal – či Bůh.
Jak my jsme chabí,
neteční, slabí,
jak sevření jsme v jeden kruh!
Ti byli tak velcí,
jak my jsme mělcí –
Čím splatíme svůj velký dluh?
Dluh k duchu dědů,
my z malých středu
žijící v stádě jepic, much,
stíny jen stínů,
neschopní k činu,
my děti nadějí a tuch?
Bez víry, lásky,
čtem o nich zkazky
jíti za nimi, je každý hluch,
náš hasne plamen,
poměrů kámen
v tříšť drtí v ráz náš křehký pluh.
Žijete přeci,
mstitelé, reci,
váš žár snad zcela neutuch’;
shnilou snad krví
ideal prvý
vzplá vnukům pozdním – nový Bůh!

Meter: iambic
RACKOVÉ.
by Adolf Červinka

Bílými křídly mávají z výše,
z daleka slyšet jejich křik,
pozdravy nesou ze vzdušné říše,
sraženi v jeden pevný šik.
Podjarní večer sklání se k zemi,
touha se chvěje v poupatech,
západ už hýří barvami všemi,
v zemi se ozval temný vzdech...
Od moře, které tříští se v skály,
v příboji vln a bílých pěn,
jak by už smělé Naděje vály,
tušením vzduch je naplněn...
V plachty je chytám bloudící lodi,
které se říká život můj,
v bažinách mělkých loď má se brodí,
ostřeji, jarní vichře, duj!

Meter: polymetric
Diplomatie im Alltagsleben
by Friederike Kempner

Höret, was das Neueste ist:
Ob man trinket oder ißt,
Ob man gehet oder stehet,
Ob im Wagen, auf dem Ritt,
Die Spekulation geht mit,
Und ein Jeder denkt daran,
Ob er sich was nützen kann.
Also übt man den Verstand
Und wird Selbstsucht-Spekulant.
Das ist Wahrheit, urgemein.
Schämt euch doch, ein Mensch zu sein.

Meter: trochaic
Der große Mann
by Gottfried August Bürger

Es ist ein Ding, das mich verdreußt,
Wenn Schwindel oder Schmeichelgeist
Gemeines Maß für großes preist.
Du, Geist der Wahrheit, sag' es an:
Wer ist, wer ist ein großer Mann?
Der Ruhmverschwendung Acht und Bann!
Der, dem die Gottheit Sinn beschert,
Der Größe, Bild, Verhalt und Wert,
Und aller Wesen Kraft ihm lehrt;
Des weit umfassender Verstand,
Wie einen Ball mit hohler Hand
Ein ganzes Weltsystem umspannt;
Der weiß, was Großes hie und da,
Zu allen Zeiten, fern und nah,
Und wo, und wann, und wie geschah;
Der Mann, der die Natur vertraut,
Gleichwie ein Bräutigam die Braut,
An allen Reizen nackend schaut;
Und warm an ihres Busens Glut,
Vermögen stets und Heldenmut
Und Lieb' und Leben saugend, ruht;
Und nun, was je ein Erdenmann
Für Menschenheil gekonnt und kann,
Wofern er will, desgleichen kann;
Dabei in seiner Zeit und Welt,
Wo sein Beruf ihn hingestellt,
Durch That der Kunst die Wage hält:
Der ist ein Mann, und der ist groß!
Doch ringt sich aus der Menschheit Schoß
Jahrhundertelang kaum Einer los.

Meter: iambic
Belleza fría
by Jerónimo Sanz

Eres hermosa, Laura, eres modelo
de las madonas del pintor de Urbino
con tu cuello nevado, alabastrino
y con tus ojos del color del cielo
De un nuevo Praxiteles el anhelo
colmaría tu rostro peregrino,
y tu conjunto sin igual, divino,
por suyo lo reclama el patrio suelo
Pero admiro tu cándida belleza
como admiro una estatua, una pintura,
inanimada, fría, sin ternura.
Y perdona te diga en mi tristeza,
que tu hermosura pertenece solo
al tropical Edén, tu pecho al polo.

Meter: iambic
- XLI -
by Franciscode Aldana

Clara fuente de luz, nuevo y hermoso,
rico de luminarias, patrio cielo;
casa de la verdad, sin sombra o velo;
de inteligencias ledo, alma reposo;
¡oh, cómo allá te estás cuerpo glorioso,
tan lejos del mortal, caduco velo,
casi un Argos divino, alzado a vuelo,
de nuestro humano error, libre y piadoso!
¡Oh, patria amada!, a ti suspira y llora
esta, en su cárcel, alma peregrina,
llevada errando de uno en otro instante.
Esa cierta beldad que me enamora
suerte y razón me otorgue tan benina
que, do sube el amor, llegue el amante.

Meter: iambic
«pia, caritatevole, amorosissima».
 (Auf dem campo santo.)
by Friedrich Nietzsche

O Mädchen, das dem Lamme
             Das zarte Fellchen kraut,
             Dem Beides, Licht und Flamme,
             Aus beiden Augen schaut,
         Du lieblich Ding zum Scherzen,
         Du Liebling weit und nah,
             So fromm, so mild von Herzen,
             Was riss so früh die Kette?
         Wer hat dein Herz betrübt?
         Und liebtest du, wer hätte
             Dich nicht genug geliebt? —
             Du schweigst — doch sind die Thränen
             Den milden Augen nah: —
         Du schwiegst — und starbst vor Sehnen,

Meter: iambic
En una estatua del rey Filipo III, esculpida por insigne artífice toscano. (Pedro Taca. Carrara 80 - Florencia. 1640)
by Juan de Jauregui

Lisipo, a solas, el trasunto vero
pudo esculpir del macedonio Marte,
do, reguladas fuerzas y arte,
fue el escultor igual a su guerrero.
Pues tú que agora juntas, Marte ibero,
al mundo antiguo tu segunda parte,
bien debe, quien intenta figurarte,
sobrar la industria del buril primero.
Mas como de Alejandro el soberano
reino te aumenta el cielo, gran Filipo,
así te da escultor que al suyo eccede.
Ya ves docta labor en tosca mano,
que , oscureciendo el arte de Lisipo,
tu espíritu infundir al mármol puede.

Meter: iambic
I Have a Rendezvous With Life
by Countee Cullen

I have a rendezvous with Life,
In days I hope will come,
Ere youth has sped, and strength of mind,
Ere voices sweet grow dumb.
I have a rendezvous with Life,
When Spring's first heralds hum.
Sure some would cry it's better far
To crown their days with sleep
Than face the road, the wind and rain,
To heed the calling deep.
Though wet nor blow nor space I fear,
Yet fear I deeply, too,
Lest Death should meet and claim me ere
I keep Life's rendezvous.

Meter: polymetric
18 ...., už jsem pro Vás
by Jan Evangelista Nečas

...., už jsem pro Vás
napsal veršů mnoho;
celou duši rád bych vložil
ještě do jednoho,
do verše, jenž nese pro Vás
jemnocitná slova,
do zoře, jež novým ránem
nebe zlatí znova!

Meter: trochaic
DAR
by Božena Benešová

Teď možno konečně bez hrůzy těžkých pout
ve chvíli předjitřní již všechen zvážit žal,
jenž srdce drásat chtěl ve příštích hodinách.
Dar velké bolesti je z darů nejvyšších,
jež může smrtelným kdy osud poskytnout,
a na mně neskrblil a mi ho nyní dal.
Co jindy hamižně strach měřil po kapkách,
jsem douškem směla pít, znám zítřek svůj a vím,
nad hořkým kalichem jak vyjasnil se hled.
Teď možno vzpřímeně vstříc kráčet novým dnům,
jeť silný, tak kdo pil, prostý a laskavý,
neb nezná bázně již ni nejistoty jha.
Co včera děsilo jak jisker blízký let,
dnes vzlétá vysoko a lehce k oblakům
a vlídně hvězdnými tam září pozdravy,
jichž svitem prostouplá je budoucnosti mha.

Meter: polymetric
V lese.
by František Táborský

Kraj podřimoval ještě v lehké mlze.
Na svěžích travinách se leskly slze,
jak v oku zřítelnice jas.
A bylo ticho. Dlouhou alejí
jdu v les, jenž tone v lesku krůpějí,
v tom slyším zvuk jak dětský hlas:
Jako by děvčátko ukryto v bučí
na hocha kývalo: „Pojď do náručí!“
volá to s větví a směje se s buku:
 Kuku!
A vzešlo slunce. Paprsk jeho smělý
vlít’ na nebe, kde červánky se rděly
jak ve snu šťastném dívčí líc.
Kol němý les. Vysokých jedlí stín
pruhoval černě spící země klín,
jen větvím paprsk dral se vstříc.
Chrámové šero. V dumných větvích skrytě
rozepjal pavouk svůdné svoje sítě
a v slunném číhal úsvitu.
Roj komárů se hemžil ve spěchu,
modravý slimák lezl po mechu,
a mlčel les, jen v úkrytu –
Jako by děvčátko ukryto v bučí
na hocha kývalo: „Pojď do náručí!“
volá to s větví a směje se s buku:
 Kuku!
Hlubokou roklí pod skalnatou strání
potůček horský hrčel bez přestání,
s kamenů bujně skákal dál.
A nad ním buků snubné vzepnutí
tvořilo vzletné chrámu klenutí,
kde vítr na varhany hrál.
Les modlil se – klekání znělo z vísky –
či píseň vil? Potok se usmál blízký,
jak vymrštil se lesklý pstruh.
Teď větev praskla – tu roj letí vos
a bzučí tichem. Slyš, teď zapěl kos
tak sladko, až se zachvěl vzduch.
Jako by děvčátko ukryto v bučí
na hocha kývalo: „Pojď do náručí!“
volá to s větví a směje se s buku:
 Kuku!
V tom les se otřás’. Z tmavé doubraviny
aj, letem pádí jelen přes houštiny,
šíj mocné kryjí parohy.
Zem duní, slyš – blesk – rána – ozvěna –
a ticho zas, zem krví zbrocena
a na ní jelen ubohý.
Zalkalo děvčátko, nepřišel milý,
divoký pytlák jen po lese střílí,
poplašil zezulku, zahnal ji s bučí –
ticho je po horách, koruny mlčí.
Ne však v mém srdci. To stesk němý svírá,
neklid v něm pytlačí, chmura v něm hýrá,
a ono jasu chce, jásotu k němu –
veškerý klid ten kol nestačí jemu.
Pozvolna, zvolna tam hor těchto krása,
svěžest a síla se vdírá a jásá,
a nebe s oblaky hebko se tiskne –
čekám jen, čekám jen, kdy že si výskne.

Meter: polymetric
Obsequio de boda
by Martín Goygoechea Menéndez

La secular pobreza que asedia
                  a los poetas
hace que sólo ofrezca un ramo
                  de violetas
a vuestra grácil novia, pues en cuestión de amores
una epopeya ha sido siempre un ramo de flores
Vuestra novia es graciosa y muy dulce y muy bella;
lo galante sería ofrendarle una estrella
o un cordero blanco con grandes moñas rosas,
o sobre una azucena un par de mariposas.
Y en su defecto, fuera un
                  obsequio cumplido
dos tórtolas albísimas sobre el plumón de un nido,
mas, como enviaros eso no puedo, por mis penas,
aunque haya mariposas, estrellas y azucenas,
luciendo una sonrisa, va el ramo de violetas
como la pobre ofrenda que usamos los poetas.

Meter: anapestic
Dozvuk z léta.
by J. Aren

Čas ten prch’ jak ve pohádce,
prchl jako luzné snění,
kdy jsme k sobě na zahrádce
sedávali přituleni.
Vše se nám tak zdálo krásným,
purpur růže, jásot ptačí,
nebe se hvězd třpytem jasným –
ach, jak málo k štěstí stačí.
Přišla zima, sněžné kvítí
místo růží keře zdobí,
diamanty vše se třpytí
nad tichými léta hroby.
Ve kterém as uzavřeno
dlí to naše krátké štěstí? –
Zda zas slunkem ozářeno
s jarem znova počne kvésti?

Meter: trochaic
Begräbniß und Kirchhof
by Adolf Glaßbrenner

Ein Gelächter, ein Jauchzen! Es lockt mich hinaus,
Was seh' ich? Ein Leichenbegängniß!
»er hat's überstanden,« so rufen sie aus,
»das traurige Daseinsverhängniß!
Der Sklav, der den Kerker des Lebens verließ,
Geht ein nun in's ewige Lustparadies,
Juchhe! wo die Engel, die holden,
Uns von unten bis oben vergolden!
Wo die Häuser aus funkelndem Edelgestein;
Wo gebraten die Vögel 'rumfliegen;
Wo in Strömen von köstlichem, feurigem Wein
Weißzuckerne Schwäne sich wiegen;
Wo die seligen Sultane all von Konfekt,
Und das selige Volk sie beliebig beleckt;
Wo die Mufti's uns waschen, und Nixen
Und Feeen die Stiefel uns wichsen!
Wo als adlige Ritter man wieder begrüßt
Unsere klügsten, plebegischsten Töffel;
Wo man Alles, die Luft selbst, die freie, genießt
Höchst vornehm mit silbernem Löffel!
Wo man Nektar
Und Perlen, die köstlichsten, schwitzt, wenn man läuft;
Wo man Arien singt, wenn man prustet,
Und Volkshymnen reimt, wenn man hustet!
Wo die Dirne Moral uns den Becher kredenzt,
Kein Genuß von der Lust'gen bedroht ist;
Wo den ewigen Lenz man durchfaullenzt,
Und die Arbeit das einz'ge Verbot ist!
Wo zwei Magen man, also in einem stets hat
Appetit, wenn man just in dem anderen satt;
Wo der einzige Doctor der Schankwirth,
Und Keiner der Seligen krank wird!«
Das war's, was vom Jubelgeschrei ich verstand. –
Auf dem Kirchhof begruben die Leiche
Viel Mufti's und machten dabei allerhand
Narrethei'n und possierliche Streiche.
Sie heulten und blafften, umtanzten das Grab,
Ueberhopsten's und warfen Kartoffeln hinab,
Und sammelten dann auf 'nem Teller
Sich Scudi's ein, Groschen und Heller.
Und zum Schlusse verlief die Beerdigungsschaar
Sich, den lachenden Erben noch bringend
Ein Hoch, ganz wie sie gekommen war,
Aufjauchzend, lärmend und singend.
Ich aber, ich ging durch den friedlichen Hain –
Beleuchtet von wunderbar magischem Schein –
Und las, was da meldeten Tafel und Stein
Von den Ruhenden allen, den Lieben,
Und hab', was davon mir geblieben
Im Ged-enkbuch, hier niedergeschrieben.

Meter: polymetric