PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Erlkönig
by Johann Wolfgang Goethe

Wer reitet so spät durch Nacht und Wind?
Es ist der Vater mit seinem Kind;
Er hat den Knaben wohl in dem Arm,
Er faßt ihn sicher, er hält ihn warm.
»mein Sohn, was birgst du so bang dein Gesicht?«
»siehst, Vater, du den Erlkönig nicht?
Den Erlenkönig mit Kron und Schweif?«
»mein Sohn, es ist ein Nebelstreif.«
»du liebes Kind, komm, geh mit mir!
Gar schöne Spiele spiel ich mit dir;
Manch bunte Blumen sind an dem Strand;
Meine Mutter hat manch gülden Gewand.«
»mein Vater, mein Vater, und hörest du nicht,
Was Erlenkönig mir leise verspricht?«
»sei ruhig, bleibe ruhig, mein Kind;
In dürren Blättern säuselt der Wind.«
»willst, feiner Knabe, du mit mir gehn?
Meine Töchter sollen dich warten schön;
Meine Töchter führen den nächtlichen Reihn
Und wiegen und tanzen und singen dich ein.«
»mein Vater, mein Vater, und siehst du nicht dort
Erlkönigs Töchter am düstern Ort?«
»mein Sohn, mein Sohn, ich seh es genau:
Es scheinen die alten Weiden so grau.«
»ich liebe dich, mich reizt deine schöne Gestalt;
Und bist du nicht willig, so brauch ich Gewalt.«
»mein Vater, mein Vater, jetzt faßt er mich an!
Erlkönig hat mir ein Leids getan!«
Dem Vater grauset's, er reitet geschwind,
Er hält in Armen das ächzende Kind,
Erreicht den Hof mit Mühe und Not;
In seinen Armen das Kind war tot.

Meter: iambic
7.
by Friedrich von Logau

Seel ist ein Gefangner; Leib ist ein Gefängnüß;
Wer den Leib verzärtelt, gibt der Seele Drängnüß.

Meter: trochaic
HYENY.
by Jan Evangelista Nečas

Kdo se to tam po bojišti
plíží, plazí nocí šerou?!
Pátrá se snad po zraněných? –
Co tam chtějí? Co tam berou?
Postavy jen lidské mají,
lidského v nich pranic není!
Jejich polem – pole hrůzy –
jejich sklizeň – loupežení!
Chvatem berou, schovávají,
pokud na to kapsy stačí,
prsty jejich po kořisti
zostřují se v drápy dračí.
Zhovadilci smích si tropí
ze vzdechů a cizí muky,
položivým odtínají
s prstem zlatý prsten z ruky!
Není divu! Ani vítěz
nedbá, co je v shodě s právy,
supím spárem chytá kořist
na krvavém „poli slávy“!

Meter: trochaic
- - A la muerte del doctor Narbona
by Lope de Vega

Nació en tu misma patria, o gran Narbona,
el envidioso que causó tu muerte,
porque el aliento, que la envidia vierte,
todo espejo de letras inficiona.
Mas si gloriosa y bárbara blasona
de que pudo matarte, y no vencerte,
la fama de tu gloria nos advierte
que con mayor aplauso te corona.
Pero ya que quitarme emprende en vano
la pluma de oro, que a inmortal memoria
eterna consagró tu docta mano.
No te quitó del escribir la gloria,
con que fuiste Salustio Toledano,
y el mejor Español en breve historia.

Meter: polymetric
Abschied vom Garten.
by Barthold Heinrich Brockes

Mein GOtt! du hast auf dieser Welt
Mir so viel herrliches geschencket,
Daß, wenn mein Geist es überdencket,
Es aller Gaben sich so gar nicht würdig hält.
Es lallet mein gerührter Sinn
Voll Danck und Andacht: HErr! ich bin
Nicht würdig der Barmhertzigkeit,
Nicht würdig aller Treu und Güte,
Die du an mir erzeigt die gantze Lebens-Zeit!
So sprach ich jüngst, mit frölichem gemüthe,
Als ich in meinem Garten ging,
Und dessen Schmuck und Lag’ an zu betrachten fing.
Daß alles hier so lieblich grünet,
Daß alles uns zur Anmuth dienet,
Davor muß ich, HErr! dir allein
In froher Demuth danckbar seyn.
Daß du mir alles wollen gönnen,
Zumahlen des Verstandes Kraft,
Daß ich es zierlich ordnen können,
Und so viel Witz und Wissenschaft,
Es so gefällig einzurichten,
Davor erfordern meine Pflichten,
In froher Ehrfurcht, dir allein
Zu Ehren, froh und fromm zu seyn.
Herr, von aller dieser Schönheit, von der Farben
Von dem schönen Licht und Schatten,
Von der Blätter-eichen Gänge Länge, Meng’
Die, in frölichem Verband, alle hier sich lieblich gatten,
Ja wodurch, in Pracht und Ordnung, alles sich
So, daß nicht leicht sonder Anmuth es ein frembdes
Bin ich billig gantz erstaunt: sonderlich wenn ich
Und, woher es eigentlich seinen Ursprung hat? be-
Du selber hast dieß schöne Stück der Welt,
Das allen, die es sehn, gefällt,
Durch meine Hand, o GOtt, gezieret.
Weswegen auch nur dir allein,
Natur so wol, als Kunst und Wissenschaften dein,
Als die uns blos von dir geschencket seyn)
Lob, Ehre, Preis und Danck gebühret.
Muß ich nun gleich den schönen Ort,
Nach deinen Führungen, hinfort,
Und zwar auf lange Zeit, verlassen;
So such’ ich mich mit diesem Trost hiebey,
Daß es, wills GOtt, doch nicht vor immer sey;
In dem Verlust zu fassen.
Wie leicht läßt es der Schöpfer doch geschehn,
Daß ich ihn frölich wieder sehn,
Und sein aufs neu geniessen kann.
Ich fleh ihn auch, wenn es sein Gnaden-Wille,
Darum hiemit, in Demuth, an.
Will GOtt es aber nicht; wohlan,
So halt ich ihm, nach meinen Pflichten stille,
Da GOttes Wahl auch billig meine Wahl,
Und seh’ des Gartens Pracht, mit seiner Anmuth Fülle,
Gelassen denn hiemit zum letztenmahl.
Mir fällt jedoch hiebey ein Wunsch in Schwachheit ein,
Den, wo er dir misfällt, du gnädig wirst verzeih’n;
Es preßt die Eigen-Liebe mir
Den Seufzer aus: Ach, HErr! gefiel es dir,
Daß, wenigstens, doch dieser Garten hier
Bey meinem künftigen Geschlechte,
Vergnügt und wol gebraucht, verbleiben mögte!

Meter: iambic
Zvonek
by Antonín Klášterský

Za vlídné noci, večera sklonku,
který mne ovál svým chladem,
slyšel jsem z okna tichý hlas zvonku
tkvícího v poupěti mladém:
Dosti už spánku v kolébce stmělé,
spánku a klidu a snění,
chci se už rozvít plně a cele
kalich svůj nořit v zář denní!
Do záře, ruchu, vzduchu a jasu,
kde to vše zní a se nítí! –
Jak když duch mladý, nedočkav času,
vrhá se v rozkoš a žití.
Druhý den ráno rozvil se zcela,
padal žár úpalným hnětem,
odpůldne bouře divoká hřměla
nad malým užaslým květem.
A kdy vše stichlo v stínech a tmavu,
hvězdné kdy zaplálo nebe,
zvonek ten mladý sklonil svou hlavu –
rád se zas uzamknul v sebe.

Meter: polymetric
Los lagos
by José Santos Chocano

Copia el lago en sus vidrios palpitantes
cuanto se asoma en su contorno vago,
como si fuera el voluptuoso halago
de una coquetería de gigantes
Llega un río cual sarta de diamantes;
y, por virtud de milagroso mago,
en el fondo del bosque, deja un lago
como un collar de chispas relumbrantes.
Al ver el lago, entonces, se dijera
que la larga serpiente que antes era
se ha ensortijado entre la selva hosca;
porque así son, en la montaña andina,
el río una serpiente que camina
y el lago una serpiente que se enrosca

Meter: polymetric
Als ein Frauenzimmer mit ihrem Tänzer im Tanze fiel
by Sidonia Hedwig Zäunemann

Wird sonst ein Jungferbild durch List zum Fall gebracht;
So scheuet man zu jederzeit
Das Licht, und Gegenwart der Menschen:
Man suchet Nacht und Einsamkeit;
Du aber schämst dich nicht beym Tanz und Springen,
Limenen öffentlich zum Fall zu bringen.

Meter: iambic
listí
by Stanislav Kostka Neumann

moje drahé listí, červené a žluté,
oranžové.
mrholení čistí večer z mlhy kruté
cesty snové.
moje listí drahé, listopade tichý,
zpíváš krokům.
jako slzy nahé kanou staré hříchy
k novým bokům.
drahé listí naše, krvavé a zlaté,
hříčko zmaru.
pupeny už plaše, na všech větvích jaté,
tmou zří k jaru.

Meter: trochaic
La institución
by Joaquín Arcadio Pagaza

Lleno de amor, negado a las querellas
del aura y aves y fontana pura,
tramonta Febo y a la noche obscura
borrar permite sus fecundas huellas
Pero al enviar sus últimas centellas
aquese vuelo aviva su ternura;
y cambiando ingenioso de figura
de nuevo encarna en mil y mil estrellas
¡Ah, Sol de Sol! Tu mística paloma
te aprisionó llegada tu partida,
con sus arrullos y preciado aroma;
y por dejarla en saciedad cumplida
tomaste, al trasponer el agria loma,
en mil panes y mil eterna vida

Meter: iambic
The Mushroom is the Elf of Plants - (1350)
by Emily Dickinson

The Mushroom is the Elf of Plants -
At Evening, it is not
At Morning, in a Truffled Hut
It stop opon a Spot

As if it tarried always
And yet it’s whole Career
Is shorter than a Snake’s Delay -
And fleeter than a Tare -

’Tis Vegetation’s Juggler -
The Germ of Alibi -
Doth like a Bubble antedate
And like a Bubble, hie -

I feel as if the Grass was pleased
To have it intermit -
This surreptitious Scion
Of Summer’s circumspect.

Had Nature any supple Face
Or could she one contemn -
Had Nature an Apostate -
That Mushroom - it is Him!

Meter: iambic
- CXXXI -
by Fernando de Herrera

Canso la vida en esperar un día
de fingido placer, huyen los años
y nacen de ellos mil sabrosos daños
que esfuerzan el error de mi porfía.
Los pasos por do voy a mi alegría
tan desusados son y tan extraños
que al fin van a acabarse en mis engaños
y de ellos vuelvo a comenzar la vía.
Descubro en el principio otra esperanza
si no mayor, igual a la pasada
y en el mismo deseo persevero;
mas luego torno a la común mudanza
de la suerte en mi daño conjurada,
y esperando contino desespero.

Meter: polymetric
KLIDNÉ SRDCE.
by Antonín Sova

Žeraví podzim ve žloutnoucích tónech lesa,
klid slunce chladný důvěry má smích.
Mé srdce pevné dnes je, věří, nepoklesá,
necítím o nic bázně v prsou svých.
Když staletí jsi život miloval, tož z žití
tě nikdo nevyrval a nevyrve.
Tak citliv jsi, že každou ránu srdce cítí,
tak hrdý jsi, neb chceš jak dříve: své.
Jde s tebou ticho světnic, v plenkách na kolébce
kde dítě dříme, slunce plodonosný šíp.
A kolébavka, kterou nad ním matka šepce,
jest žití budoucího nejkrásnější slib.
Vsím, městům svým a potokům a lukám, hájům
já slyším zevšad písně svého mládí pět,
a lásku k dřevním památkám a užším krajům
mluviti echy zvyků dávných let.

Meter: iambic
Jeseň.
by Jaroslav Vrchlický

Jeseň mrzutá jest bába stará,
jde k nám v loktuši par šedivých,
bajkou jsou jí upomínky jara
a jak přežilý zní její smích!
Bylo to, ach, bylo!
co se sladce snilo,
když se první skřivan k nebi zdvih’!
Nemá slunce, však má číši vína,
ráda zavdá si, spíť slunce v něm,
dobře ví, že upomínka líná,
letí zpátky v mládí motýlem.
Bylo to, ach bylo!
vše, proč srdce bilo,
škoda, že to bylo – sladkým snem!
A přec vítej, dobrá bábo stará,
nějak bylo, nějak bude již,
dokud svěží krev nám v žilách hárá,
dokud tvoje krouží plná číš!
Bylo to, ach, bylo!
Bábou jsi dnes, vílo,
ale srdce, srdce tíhne výš!

Meter: trochaic
- XXXIII - A la muerte de don Gabriel Manrique
by Diego Ximenez Ayllon

Joven gentil ilustre y valeroso
al ejercicio de armas inclinado
el cuerpo de virtud y acero armado
siguiendo al de Alba en Frisa belicoso.
Un puente conquistando peligroso
que el Conde de Nassao con gran cuidado
y su potente ejército ajuntado
se puso a defender muy orgulloso.
La espada en mano el corazón muy fuerte
herejes y traidores constriñendo
por conseguir dichosa y buena suerte.
Acá y allá el caballo arremetiendo
herido fue y murió su honrosa muerte
su nombre quedó en fama engrandeciendo.

Meter: iambic
De su comedia Celos, amor y venganza
by Luis Vélez de Guevara

Amargas quejas forma dulcemente
celoso el Ruiseñor, de enamorado,
y la Tórtola viuda el desagrado
cristal enturbia de la clara fuente
El mudo pez a la veloz corriente,
sale de amor desde su escollo helado,
y el más robusto toro, no domado,
brama de amor, y sus pasiones siente;
abraza el tronco la amorosa yedra
con las, que aun el tiempo no desata;
y todo al fin amando, vive, y crece,
y Nise sola, como helada piedra,
bella a mis ojos y a mi amor ingrata,
al paso que la adoro me aborrece.

Meter: iambic
To vím, že umíš čarovat
by Gustav Dörfl

To vím, že umíš čarovat
a pět, můj hrade stařičký;
květ jarní tvoříš ze sněhu
a báje tvé – jsou písničky.
Však nevím ještě, zda bys chtěl
mně cosi k vůli učinit –
ó pokyň noci, kouzelnou
by rozepředla tvoji nit.
Pak udělej z nás pohádku
a do ní věčné jaro dej;
to dovedeš – vždyťs poeta
a přitom také čaroděj.

Meter: iambic
La fiesta de Venus – II
by Vicente Wenceslao Querolt

Sunium extiende la azulada
                     sombra
de su alto promontorio sobre
                     el lecho
de las calladas ondas, y en la
                        cumbre
blanco se eleva de Minerva el templo,
donde Platón meditabundo
                     entabla
coloquios con las musas del silencio.
De allí descubre los pasmados
                     ojos
todo el golfo del África, y
                     los senos
de sus risueñas costas, y el
                        enjambre
de sus pequeñas islas que, en
                     el terso
cristal, parecen cual bandada
                     de aves
fugitivas del África, que el
                     sueño
detuvo allí una noche, y que a otros climas,
tornando el alba, emprenderán su vuelo.

Meter: iambic
Trpící dívce.
by Antonín Koukl

Ó neplač, dívko! Slza jedovatá
je škůdcem Tvojích vnad;
mladosti úsměv sluší,
on pohne srdcem, duší.
Leč máš-li bolesť snad –
trp! Osud zmůže trpělivosť svatá.
Ty slzíš přece? – Dovol, drahé robě,
bych strážcem byl Tvých vnad,
bych slzu v oku tkvící,
jež krásných hyzdí lící
jak růži bledý had,
s těch očí rychle, rychle slíbal Tobě!

Meter: iambic
A n  S elimenen.
by Christian Friedrich Hunold

So wolt ihr mich getreue Sinnen quälen/
Und stellt mir stets ein Englisch Bildniß für?
Ihr küsset zwar die Schönste meiner Seelen/
Allein mich reist des Schicksals Macht von ihr:
Ach küsset sie und martert mich dabey/
Ihr seyd getreu.
Ihr seyd getreu der schönen Selimenen/
Die meine Brust vor ihre Göttin hält.
Ach muß ich mich nach dir vergeblich sehnen!
Verbanst du mich noch endlich aus der Welt?
So thu es nur/ du bist mein ander ich/
Verbanne mich.
Verbanne mich auch zu den wilden Mohren/
Ja heiß mich gar in öde Wüsten gehn:
Ich habe mich als Sclave dir verschworen/
Und bins bereit gehorsamst auszustehn.
Doch siehe nur bey meinen Elend an/
Was Gnade kan.

Meter: iambic
ViI.  Gedenckt an Loths Weib.  Luc. 17. v. 32.
 Bauhusij. Obscœnam Gomorrhæ hyemem.
by Andreas Gryphius

Eh' als der ernste Gott mit Blitz vnd Schwefel regen
Mit Fewer/ Bech vnd Sturm hat Sodom vmbgekehrt
Eh’ Erd vnd Himmel kracht vor seines eyfers Schwerdt/
Eh’ als er Zeboim lies in die Asche legen;
Eh’ als die heisse Lufft erklang von donnerschlägen;
Eh’ er auff
Eh’ als
Muß Loth mit Weib vnd Kind von dannen sich bewegen.
In dem der brandt entsteht/ vnd sein bestürtzt Gemahl
Mit vmbgekehrten Aug erblickt wie von dem strahl/
Mit loh' vnd lichter glut die Häuser sind gekrönet;
Fühlt sie das threnen Saltz auß jhren Augen rinnt/
Vnd sie/ sie selbst wird Saltz/ Ja ehr sie sich besinnt/
Ohn sinn vnd witz; so wird jhr vorwitz außgesöhnet.

Meter: iambic
318.  Wie man inn Himmel sieht.
by Angelus Silesius

Man darf kein Ferngesicht inn Himmel einzusehen/
Kehr dich nur von der Welt/ und schau: so wirds ge-
schehen.

Meter: iambic
XXIII.
by Jaroslav Vrchlický

Ať je vedro v poušti, ať je chlad,
Omar v posled klidně půjde spat,
jedno ví: Nad hlavou Orion
a láska u jeho že bdí vždy vrat.

Meter: trochaic
ZDROJ POESIE.
by Josef Kuchař

Nač vyčítati básníkům
jich písní stesk a trudy –
klít číši, místo rozkoší
že útrap mok v ní rudý?!
Kdo chtěl by kamenovat cit,
že z ňader krví plyne,
kdo týrat srdce výčitkou,
že trápí se a hyne?!
Svou ptáče radost vyzpívá
i žal na stinné sněti –
jen lidské srdce zmučené
to nesmělo by pěti?!
Na výši ducha závratné
tam vichří, hřmí a blýská,
však srdce to radš vzpomíná
a tiše pozastýská.
Je v srdci poesie zdroj
a jeho hloub je bezdná –
v ní vášní, bolů chmurné dno
i jasná výše hvězdná.
Kdo vidíš jenom z chmury dna
kříž muk a útrap čníti,
viz též, jak na něj hvězdná výš
až dolů ke dnu svítí.
Hleď, z božství toho polibku
ve všelidskou tvář Krista,
jak vchází v duši klid a smír,
zář věčné krásy čistá!

Meter: iambic
ŽIVOT.
by Tereza Dubrovská

Na bílé cestě šla jsem z jara,
ve květech byly jabloně,
a jejich šedá hlava stará
se chvěla v bílé zácloně.
O polednách se vítr zvedl –
šel po rybníce z vodních řas,
do květných stromů šumně sedl
a vonné lístky na zem střás’...
A na večer, když slunce zašlo –
pad’ poslední květ do rosy:
Tam vadnoucí ho dítě našlo
a s jeho lístky hrálo si...

Meter: iambic
A Murcia
by Antonio Arnao

A ti, bella ciudad, reina de amores
adormecida en la feraz llanura,
que al pintarte en la linfa del Segura
brillas en trono de apiñadas flores;
a ti, cuyo vergel de mil primores
fecunda el sol que envidia tu hermosura,
porque te dan hechizo y galanura
brisas, aves, perfumes y colores;
a ti, mi patria, la de Abril constante,
la que infunde en el alma gozo eterno
bajo su cielo azul siempre radiante;
a ti dirijo mi saludo tierno,
y, temiendo morir de ti distante,
al pensar que te miro, me prosterno.

Meter: polymetric
Ah! wherefore with infection should he live (Sonnet 67)
by William Shakespeare

Ah! wherefore with infection should he live,
And with his presence grace impiety,
That sin by him advantage should achieve
And lace itself with his society?
Why should false painting imitate his cheek
And steel dead seeing of his living hue?
Why should poor beauty indirectly seek
Roses of shadow, since his rose is true?
Why should he live, now Nature bankrupt is,
Beggar’d of blood to blush through lively veins?
For she hath no exchequer now but his,
And, proud of many, lives upon his gains.
    O, him she stores, to show what wealth she dad
    In days long since, before these last so bad.

Meter: iambic
63. Der reiche Freier
by Gotthold Ephraim Lessing

Ein Bettler ging auf Freiersfüßen,
Und sprach zu einer Magd, die er nach Wunsche fand:
Nimm mich! Sie fragt: worauf? »Auf diese dürre Hand:
Die soll uns wohl ernähren müssen!«
Die Magd besann sich kurz, und gab ihm ihre Hand.

Meter: iambic
148. Na N.
by Matěj Josef Sychra

Snad jsy ve škole byl milý brachu!
V právních věcech u Piláta.
Přiřkneš tomu, kdo dal zlata
Aneb nahnalli ti hodně strachu.

Meter: trochaic
Vor der sixtinischen Madonna
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Reinster Schönheit rein Empfangen:
und die Freude ein Verlangen,

Meter: trochaic
- XII -
by Bernardino de Rebolledo

Ya de nuestra amistad el yugo leve
que un tiempo tu cerviz obedecía,
del todo cargará sobre la mía
pues ella a sustentarle no se atreve.
A la inconstancia este temor se debe
que tan a mi pesar me desconfía,
la fe que ayer milagros ofrecía
hoy es tibia, mañana será leve.
No del todo a Deidad tan venerable
faltes, asiste a lo exterior siquiera,
y en lo que a tu opinión debes repara.
Que si yo restaurártela pudiera
a sólo defenderte de mudable
todo lo que no es serlo aventurara.

Meter: iambic
TY PROSTÉ VĚCI...
by Karel Toman

Ty prosté věci všedních tichých dní
už srostly se mnou: křivá pěšina
a živý plot a potok, nebe proměnlivé
a stromy podle vody.
Mé kroky často měsíc provázel
v zrcadle vody, často v spleti křů
pták uštěpačný smál se smutkům samotáře
i těch, kdož nešli sami.
Tam čtyři roky matky chodily
i sestry, milenky, však truchlivě,
jak po cestě se chodí, která neomylně
jde k márnici a k hrobům.
Mé srdce bylo s nimi. Mlčelo.
Dnes potkávám je, úsměv tesklivý
jim tváří mihne se a jarní naděj v očích
a smíření a pevnost.
Ty prosté věci všedních tichých dní
už srostly se mnou. Křivá pěšina
jak zázrakem se odvrátila od hřbitova
do polí, v život, k lásce.

Meter: iambic
35. Zabloudilo lidstvo na pustinu,
by František Sušil

Zabloudilo lidstvo na pustinu,
Plahočí se po ní bez víry,
A se dává na zlé na hýry
Z viny v hlubší upadajíc vinu.
Anjel jde, chce vésť je k Hospodinu,
Tu se vzdor jich zvedá ze škýry,
Hřezne dál, ač vráží na štíry,
Chce míť slávu samostatných činů.
Leč kdy růže na krách ledu skvetla?
Zda zrá žito bez slunečna světla?
Bez vzduchu-liž lípa vyrostá?
Bez víry – všeť marná pakosta.
Víra jen jest pravým slunkem duchů,
Víra cnostem skýtá hojnost vzduchu.

Meter: trochaic
1L: Weest, wu de Weg to de Mähltunn geiht,
by John Brinckman

Weest, wu de Weg to de Mähltunn geiht,
to sonn vull Tunn? Hak du man drist
vör Däu un Dag' bet in de Nacht,
bet Stirn an Stirn sick baben wist.
Kik di nich üm un bliw nich stahn,
hak du din Fohr man vörwartsch frisch –
nahst führst dat Kurn du in din Schün,
dreggt Moder Mählgrütt uppen Disch.
Weest, wu de Weg tüm Daler is?
De geiht hart achter't Penningstück,
un wen nich up'n Penning süht,
kriggt nie keen Dalers in sin Fick.
Wu geiht de Weg to Sünndagsrauh?
Man ümmer nah de Warkeldag',
de Warkstäd dörch un't Ackerfeld –
denn is för'n Sünndag gor keen Frag.
Sünnabens is he nich wid af;
kik eens, wat deckt dor Moder to?
Dat is 'n frisch Stück Ossenfleesch –
un Ris un Plummen sünd dat jo.
Weest, wu de Weg to Armot geiht?
Kik du man hen nah jeden Krog,
gah nich vörbi, dor's 'n goden Sluck
un ok Scharwenzelkorten nog.
Een Sack hängt in den letzten Krog,
nimm mit em nah den letzten Sluck,
wenn't wider geiht. Oll Vagelbunt,
wat lett de Bädelsack di smuck!
Un kümmst du wu een'n Born vörbi,
denn mak dor holl du man din Hand
un drink, so väl du kannst un magst,
du drinkst di doch nich to Verstand.
Wu geiht de recht Weg hen to Ihr
un sonn schön ruhig Öller denn?
Grad ut, grad to, holl man din Mat,
din Schülligkeit do – denn kümmst hen!
Un kümmst du, wu de Weg sick krüzt,
un weest nich recht, ob hül ob hott,
denn holl man still un frag din Hart,
dat spreckt ok platt, denn gah mit Gott!
Wu geiht nah'n Kirchhoff hen de Weg?
Dat so wat een noch fragen kann!
Gah, wu du wist, du geihst nich üm,
dor kümmt toletz een jeder an.
Man dor is noch väl bi vermakt;
glöw du min'n Rat, glöw du min Wurt:
In Gottsfurcht gah du jo din Strat,
sonn Graff hett noch 'ne Achterpurt!

Meter: iambic
1L: Dein Feuer und dein Geist, galant- und muntres Weib,
by Johann Christian Günther

Dein Feuer und dein Geist, galant- und muntres Weib,
Sind Kennern rechter Kunst ein süßer Zeitvertreib
Und haben neulich erst ein Meisterstück erwiesen,
Das zwar den Fürsten ehrt, doch dich selbst mehr gepriesen.
So fahre munter fort und las der Misgunst Schreyn
Dein nettes Lautenspiel nur immerhin entweihn;
Der Nachruhm ist ein Schaz, den hohe Seelen finden
Und kluge Dichter stets um ihren Lorbeer winden.
Ich, den zum Theil der Neid, zum Theil auch Schwachheitsschuld
Ins Labyrinth gebracht, geh jezo mit Gedult,
Wohin die Schickung winckt, und will mit Sehn und Schweigen
Dem Glücke, das mich äft, ein starck Gemüthe zeigen.
Ich sehe so vorlängst, was man nicht ändern kan,
Wie alles in der Welt mit gleichen Augen an,
Da Leute beßrer Kunst und von weit reichern Gaben
Vor diesem noch wohl mehr als ich gelidten haben.
Daß mancher unsrer Zeit so groß als altklug scheint
Und, weil ihm alles geht, aus tollem Wahne meint,
Es könn' ein jeder Mensch sein eigen Glücke machen,
Darüber muß ich so als wie die Warheit lachen.
Die Polsche Barbarey hat mich ganz fremden Gast
Mit eußerlicher Gunst ein Vierthel Jahr umfast
Und will mich durch das Joch verliebter Poßen zwingen,
Den unruhvollen Stand bald an das Ziel zu bringen.
Gott weis, wie lang es währt. Löscht meiner Eltern Haus,
Wohin ich jezo geh, des Feuers Ursprung aus,
So hof ich hier noch Trost, wo nicht, so soll mein Leben
In weit entfernter Luft nach beßrem Glücke streben.
Von dir, gelehrte Frau, verlang ich weiter nichts
Als nur noch diesen Strahl des holden Gnadenlichts,
Die Fehler junger Zeit mit Großmuth zu ertragen
Und meiner Musenschaar bisweilen Trost zu sagen.

Meter: iambic
[warum gibst deine Werke du endlich nicht heraus?]
by Franz Grillparzer

»warum gibst deine Werke du endlich nicht heraus?«
Mein Freund, bei schlechtem Wetter hält man sich gern zu Haus.

Meter: iambic
Marta y María
by Clemente Althaus

De Jesús en servicio, todo el día
pena la activa diligente Marta;
mas, absorta escuchándola, María
de sus divinos pies nunca se aparta
Dice Marta al Señor: «¿Bien no sería
que entrambas el trabajo se reparta?»
Jesús responde: «En complacencia
                     mía
mucho es tu afán, tu diligencia es harta:
tu respetuosa actividad me agrada;
pero cesa importuna de quejarte
de la que yace ante mis pies postrada:
Magdalena eligió la mejor parte,
la cual por nadie le será quitada,
y nada habrá que de su bien la aparte»

Meter: polymetric