PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Modlitba.
by Svatopluk Čech

Ó Ty, jenž řídíš člověčenstva dráhy,
moc dáváš národům, jim neseš zmar
a rukou všemohoucí držíš váhy,
v nichž kolísá se vojů skon i zdar:
až hrozná bouře rozhodnutí třeskne,
kde padne los i mému národu,
buď tam, kde ocel spravedlivá bleskne
za plemen uhnětených svobodu,
buď tam, ó Pane,
kde proti křivdě právo svaté stane!
Až národ plný zpupnosti a zloby,
jenž loupí jiným volnosť, vlasť a řeč,
a nad valnými zbitých plemen hroby
i na druhé svůj tasí kletý meč,
až léčkou zisku, postrachem i lestí
ku praporům svým připne světa půl,
by druhou podrobil své kruté pěsti
a pak i pomocníkům pouta skul –
Tam nebuď, Pane,
tam nechať hněv tvůj bleskem pomsty vzplane!
Až druhý lid, jenž sotva z jarma šije
sám vypjav, jiné poutá v okovy,
je tupí, vraždí, z jejich bídy tyje
a k jejich nářkům smích má surový,
až národ ten, – jenž cizí silou straší,
sám trpaslík, – v boj vyzve onu moc,
jež nocí, dnem zlé svědomí mu plaší,
jsouc jeho rabům hvězdou v žalu noc –
Tam nebuď, Pane,
tam nechať metla Tvého trestu vzplane!
Až budou ústy chvástavými lháti,
že za osvětu, volnosť pádí v seč,
i jméno Tvé za clonu křivdy rváti –
Ty přehluš hromem pokryteckou řeč!
Nechť přestrojí se za rytíře ducha,
za vojsko světla proti barbaru:
hlas pravdy, práva dojde tvého ucha
přes licoměrných zbojců fanfaru –
Svým bleskem, Pane,
spal třásně liché, lží a klamem tkané!
Buď tam, kde škůdcům hrabivým se brání
rod ubohý, jenž snášel věky žal,
a život, jazyk, svobodu si chrání,
ty statky drahé, jež z Tvých rukou vzal,
kde o svůj úděl světový se hlásí,
o štěstí své a slávu budoucí,
buď tam, kde bídným vzchází hvězda spásy –
Ó vyslyš vlídně prosbu horoucí:
Buď tam, ó Pane,
kde slza lidu ztýraného kane!

Meter: iambic
Na Anežku.
by Josef Košín z Radostova

Krásná dívka spanilejší
bývá, když je uslzena;
ty’s však mnohem ošklivější,
kdykoliv jsi ubrečena.

Meter: trochaic
PREVEZ, PREVEZ...
by Jan Vrba

Prevez, prevez, prevozníčku – zpívala jsi mi,
rety mé se tiše chvěly v rytmu se Tvými. –
Slunce v dálce zapadalo, vítr listím třás’; –
převozníček, moje milá, nepřeveze nás...
Převez’ by nás, děti zlaté, v dálku za sítí,
ale noc je temná, pustá – měsíc nesvítí;
převez’ by nás na druhý břeh v tichou samotu,
ale prý tam stejně teskno, stejná bída, jako tu...

Meter: trochaic
XLVII. Dí převor k bohu na modlitbách:
by Vítězslav Hálek

Dí převor k bohu na modlitbách:
„Kam sáhají mé kláštery,
tak přírodu již zkrotili jsme,
že ručím za své pátery.
A žeť i sen jich jako křišťál:
až noc jim v sny jej rozvlní,
ó dej, co jim se bude zdáti,
ať zejtra se to vyplní.“
A dal to bůh. Tu zejtra ráno
mnich žádný nechce od cely,
máť každý ze sna ráj i Evu
a s Evou sladké pocely.
Tu v klášteře hned jako v nebi,
kde mnich, tam vidět anděla,
jen převor má jich celý harem,
tak růžových a do běla.
Jde k mnichům, každý: „Mea culpa!“
že líbal, zapřít nemoha,
však převor dává rozhřešení:
„Sny pocházejí od boha.“

Meter: iambic
[du nahmst mir sie]
by Friederike Kempner

Du nahmst mir sie
Und meine Seele mit,
Verhallet ist ihr Schritt,
Vergessen nie.
Du nahmst sie mir
Zerstörende Natur,
Doch ihren Körper nur,
Ihr Geist steht über dir.
Genommen ist der Grund,
Auf dem ich stand,
Nie Heilung fand
Die Stelle blutig, wund.

Meter: iambic
Chiron
by Friedrich Hölderlin

Wo bist du, Nachdenkliches! das immer muß
Zur Seite gehn, zu Zeiten, wo bist du, Licht?
Wohl ist das Herz wach, doch mir zürnt, mich
Hemmt die erstaunende Nacht nun immer
Sonst nämlich folgt ich Kräutern des Walds und lauscht
Ein weiches Wild am Hügel; und nie umsonst.
Nie täuschten, auch nicht einmal deine
Vögel; denn allzubereit fast kamst du,
So Füllen oder Garten dir labend ward,
Ratschlagend, Herzens wegen; wo bist du, Licht?
Das Herz ist wieder wach, doch herzlos
Zieht die gewaltige Nacht mich immer.
Ich wars wohl. Und von Krokus und Thymian
Und Korn gab mir die Erde den ersten Strauß.
Und bei der Sterne Kühle lernt ich,
Aber das Nennbare nur. Und bei mir
Das wilde Feld entzaubernd, das traurge, zog
Der Halbgott, Zevs Knecht, ein, der gerade Mann;
Nun sitz ich still allein, von einer
Stunde zur anderen, und Gestalten
Aus frischer Erd und Wolken der Liebe schafft,
Weil Gift ist zwischen uns, mein Gedanke nun;
Und ferne lausch ich hin, ob nicht ein
Freundlicher Retter vielleicht mir komme.
Dann hör ich oft den Wagen des Donnerers
Am Mittag, wenn er naht, der bekannteste,
Wenn ihm das Haus bebt und der Boden
Reiniget sich, und die Qual Echo wird.
Den Retter hör ich dann in der Nacht, ich hör
Ihn tötend, den Befreier, und drunten voll
Von üppgem Kraut, als in Gesichten,
Schau ich die Erd, ein gewaltig Feuer;
Die Tage aber wechseln, wenn einer dann
Zusiehet denen, lieblich und bös, ein Schmerz,
Wenn einer zweigestalt ist, und es
Kennet kein einziger nicht das Beste;
Das aber ist der Stachel des Gottes; nie
Kann einer lieben göttliches Unrecht sonst.
Einheimisch aber ist der Gott dann
Angesichts da, und die Erd ist anders.
Tag! Tag! Nun wieder atmet ihr recht; nun trinkt,
Ihr meiner Bäche Weiden! ein Augenlicht,
Und rechte Stapfen gehn, und als ein
Herrscher, mit Sporen, und bei dir selber
Örtlich, Irrstern des Tages, erscheinest du,
Du auch, o Erde, friedliche Wieg, und du,
Haus meiner Väter, die unstädtisch
Sind, in den Wolken des Wilds, gegangen.
Nimm nun ein Roß, und harnische dich und nimm
Den leichten Speer, o Knabe! Die Wahrsagung
Zerreißt nicht, und umsonst nicht wartet,
Bis sie erscheinet, Herakles Rückkehr.

Meter: iambic
Las aves
by José Santos Chocano

¡Cuántas aves que anidan sin recelo
en un árbol, que luego es cruz o nave,
tienden por fuerza misteriosa y grave,
como el árbol también, al mar o al cielo!
El ave es ambición que huye del suelo
y es alerta estentóreo o trino suave,
que el canto más glorioso es el del ave
y la línea más pura es la del vuelo
¡No importa -ya que el sol rasga las brumas-
que el mar persiga al bien y el buitre altivo
a la paloma, hecho un Satán con plumas,
que, mientras alas tengan y garganta,
serán las aves el emblema vivo
de todo lo que vuela y lo que canta!

Meter: iambic
De Palabras y plumas
by Tirso de Molina

¡Ah pelota del mundo, que no encierra
sino aire vil que se deshace luego!
¡De favor me das cartas, cuando llego
ofendida de un rey que me destierra!
Quien fe a palabras da, ¡qué de ello yerra!
Prueba tu amor el mar cuando me anego,
tu cobardía saca a plaza el fuego,
y hasta el favor me niegas de la tierra.
Tres elementos, bárbaro, han mostrado
que eres cobarde, ingrato y avariento;
en el cuarto tu amor sólo has cifrado.
¡Qué a mi costa, villano, experimento
que en palabras y plumas me has pagado!
Mas quien de ellas fió, que cobre en viento.

Meter: polymetric
A LA SEÑORITA JOSEFA DUBÓN
by Rubén Darío

Bella es la rosa blanca, guarnecida
de temblador rocío transparente,
cuando sonríe en el lejano Oriente
el alba pura derramando vida,
y bella la violeta, estremecida
al beso de la espuma del torrente,
que salpica de aljófar reluciente
la ribera, de flores revestida;
pero más bella tú, tierna y donosa,
sagaz y dulce, tímida y discreta,
porque Dios, con su mano portentosa,
al formarte, juntó en unión completa
a la hermosura de una blanca rosa
el pudor de una cándida violeta.

Meter: polymetric
- IX -
by Francisco de Medrano

Soberano Señor, cuyo semblante
tal vez nos representa a Marte crudo
con el estoque vengador desnudo
y la túnica estrecha de diamante,
tal nos pone pacífico delante
preso el cabello con curioso nudo
de lauro, y con un libro por escudo,
no menos sabio a Apolo que elegante.
Honra ahora las letras, y con ellas,
émulo de tu padre y de sus leyes,
da a la paz el dominio de tu tierra,
de tu abuelo después sigue las huellas,
pues igualmente es propio de los reyes
amar la paz y ejercitar la guerra.

Meter: polymetric
Bion de Smirna
by Ignacio Montes de Oca y Obregón

No temen las Piérides hermosas
las áureas flechas del traidor Cupido;
antes adoran al rapaz de Gnido,
y sus pisadas siguen obsequiosas
Del poeta se alejan desdeñosas
en cuyo seno Amor no encuentra nido;
mas si alguien canta, de su arpón herido,
al vate todas cercan presurosas.
Víctima yo de su venganza ruda,
si a dioses canto o ínclitos varones,
se pega al paladar mi lengua muda.
Mas si a Lícida infiel, o al
                  niño ciego
emprendo celebrar, en mis canciones,
¡cuánta dulzura entonces! ¡Cuánto fuego!

Meter: iambic
SVATÁ ZEMĚ.
by Josef Václav Sládek

NEBYLO proň slunce záře,
nebylo proň ptáků pění,
ani stromů šelestění,
nebyl květ a zeleň jaře,
ani úsměv lidské tváře.
Věčně také v světa lůně
spasení se nenarodí
pro toho, kdo stín jak chodí
mezi stíny bez výsluně,
pro toho, jenž srdcem stůně.
Sprchnul, paprsk záře zlaté
jako v žalář padá mříží:
„Odlehčím já vaší tíži,
okovy vám budou sňaté,
dám vám poklid v zemi svaté.“
Roztálo mu slovy těmi
srdce, z jara led jak jihne
s poledne, když vítr tíhne
a jak ptáče s perutěmi
vyšel poutník k Svaté zemi.
Přešel doly, přešel hory,
přejel i to moře dálné,
neoddechnul v poušti palné,
dokud Jordán v svitu zory
neovlažil ret mu chorý.
V Getsemanu hlavu níží,
na Golgatě slzy roní,
k svatému se hrobu kloní,
k svatému se modlí kříži,
ale v srdci balvan tíží.
Přešel zase pouště lemy,
proplul moře poutník chorý,
přešel doly, přešel hory,
pták s chromými perutěmi
do rodné se vrací zemi.
Komu jste to otvírali?
„Já to, poutník z Palestiny –
Jordán smývá hříšných viny,
ale já se vracím z dáli,
abyste mne pochovali.“
Sprchnul paprsk záře zlaté
na hrob jarních větví mříží:
„Odlehčím já vaší tíži,
okovy vám budou sňaté: –
v zemi siré, – v zemi svaté!“

Meter: trochaic
- 947 - Acto III, SILVIA
by Lope de Vega

Vete seguro, que te rasgue el sayo,
Fileno, por asirte, y detenerte,
que ya, ni me desmayo para verte,
ni menos de no verte me desmayo.
Pasó tu verde Primavera en Mayo,
y vino el Sol, que pudo deshacerte,
cuando es cometa amor, no es amor fuerte,
que amor para ser fuerte, ha de ser rayo.
Rayo es ahora el que me abrasa y arde,
ni merece el favor, quien no le siente;
perdida la ocasión, llorasla tarde.
Que el bien que la mujer rinde presente,
no se ha de dilatar porque es cobarde,
y de cuanto promete se arrepiente.

Meter: iambic
BALADA O MRTVÉM DRUHU
by Antonín Sova

Mně zdálo se: Můj mrtvý druh
za noci přišel, šept’ mi v sluch.
Zrak zahořel jak za živa.
Knír plavý, gesta bláznivá.
Unylý láskou, zamyšlen
tou délkou, již má noc i den,
samotou hrobů zastrašen,
cos šeptal na omluvu svou:
že velké srdce pod hrudou
tak směšně malou uložil
a v mysterie hrobu skryl.
Pak děl: Rci, druhu rozmilý,
zda nezoufá? zda nešílí?
Skryl jsem se smutkům, radostem,
polibkům té, již čekal jsem.
A v pohaslý já zřel mu zrak:
Zapomeň... Ona nejinak...
Nešílí... Znáš ten její smích?
Už přehlušil pláč soků tvých.

Meter: iambic
PO PODZIMKOVÉ BOUŘI
by Vojtěch Martínek

Jen před hodinou běsi podzimkoví
se vztekali, ty síly zločinné.
A teď zas země vlídné světlo loví
a vzepjala se v kráse nevinné.
Světelná síť, co hoří ve větvoví,
i kolem hlavy se mi ovine.
(To pavučiny – ironicky poví
teď šprýmař vysvětlení laciné.)
Ať přeludy – ať třebas pavučiny!
Však večer ten – tak ztichlý po vichřici –
mně hovoří – a věty konejšící
jsou zvuky přátelské, jež plaší stíny:
„Ne doušky velké, ale přece ber.“
I v duši mé je smírný podvečer.

Meter: iambic
XIX. Vy chcete, abych píseň zazpíval?
by Adolf Heyduk

Vy chcete, abych píseň zazpíval?
Ach těžké, těžké jest to počínání!
půjčte mně k písni vašich oček pal
a rtíků vašich jemné usmívání;
půjčte mi růže s vašich milých lící
a hebkosť vašich ramen i váš vlas,
neb musím vám to, roztomilá, říci,
že dobrá píseň těch musí mít kras:
Musí být dítko čtveračivé, hravé,
musí mít vlásky pěkně kadeřavé,
a křídélka jak srdce vaše malé,
a musí smát se, plakat nenadále,
musí být černooká jako vy jste,
musí být přítulná a touhy čisté,
musí být poupě růže plnolisté,
musí mít jemnosť svou a trny jisté,
musí být zkrátka zcela jako vy jste.

Meter: iambic
Wunsch.
by Barthold Heinrich Brockes

Jetzt seh ich, mit gerührten Blicken,
Ein frisch und fast lebendig Grün,
Der Erde-Flächen überziehen.
Ich höre gleichsam mit Entzücken,
Der neuen Vögel Harmonien,
Bemüht, die Menschen zu erqvicken.
Man siehet, wo die Blumen blühn,
Und fast in buntem Feuer glühn,
Die Beeten recht in güldnen Stücken,
Mit Ranckenwerck, worin Carmin,
Sammt Purpur und Ultramarin,
Den holden Schmuck der Kräuter schmücken,
Ja, scheint nicht öfters ein Rubin,
Durch das Smaragden-gleiche Grün,
Uns gleichsam Strahlen zuzuschicken?
Ach daß mein Geist, wenn oft in ihn
Sich die Betrachtungen bemühn
Des Frühlings Schönheit abzudrücken,
Oft von des Schöpfers Werck, ein reiner Spiegel schien!

Meter: iambic
Stoßgebet
by Johann Wolfgang Goethe

Vor Werthers Leiden,
Mehr noch vor seinen Freuden
Bewahr uns, lieber Herre Gott!

Meter: iambic
Vlastenecká.
by František Chládek

Spojujme se – dokázáno,
spojená co zmůže síla;
zázračně jí tvořit dáno
velkolepá, slavná díla.
Jen když síla sílu nese,
lze docílit zlatou spásu,
nepodlehnem ve zápasu
s cizozemci.
Milujme se, vzdělejme se,
spojujme se, nedejme se,
přičiňme se, vyviňme se,
bratři, spojujme se!

Meter: trochaic
123.  Geduld hat jhr warumb.
by Angelus Silesius

Ein Christ trägt mit Geduld sein Leyden/ Creutz un̄ Pein/
Damit er ewig mag bey seinem

Meter: iambic
PÍSEŇ
by Antonín Sova

Počkáme, drahá, k zítřejšímu ránu,
než růže rozpučí.
Mne k ďáblu zatím, tebe modlit k Pánu
se osud smutný naučí.
To bývá však, že ten, jejž prosíváme,
se věčně neozve,
jen mlčením, jehož se obáváme,
nás v mrtvé ticho zve.
Tak nedoprosivše se spásy naší,
my v posled zhřešíme.
Hřích bude možná nad modlitbu krasší.
Vykoupí?... Nevíme.

Meter: iambic
53.
by Friedrich von Logau

Was hilfft es einen Dieb, der morgen hencken sol,
Ob er mit Speiß und Tranck versorgt ist heute wol?
Den Sünder hilfft es nicht, den Hölle sol verschlingen,
Wenn er gleich in der Welt lebt stets bey guten Dingen.

Meter: iambic
- VI -
by Juan de Almeida

Tenéis, señora Aldonza, tres treinta años,
tres cabellos no más, y un solo diente;
los pechos, de cigarra propiamente,
en que hay telas de arañas y de araños.
En vuestras sayas, tocas y otros paños
no hay tantas rugas como en vuestra frente;
la boca es desgarrada, y tan valiente,
que dos puertos de mar no son tamaños.
En cantar parecéis mosquito o rana;
la zanca es de boñiga o de finado;
la cresta es de lechuza a la mañana.
Oléis como a pescado remojado;
de cabra es vuestra espalda, tan galana
como de pato flaco bien pelado.
Este es vuestro traslado,
de todo cuanto oís no os falta cosa.
Decid: ¿Qué os falta para ser hermosa?

Meter: polymetric
Sonnets from the Portuguese 22: When our two souls stand up erect and strong
by Elizabeth Barrett Browning

When our two souls stand up erect and strong,
Face to face, silent, drawing nigh and nigher,
Until the lengthening wings break into fire
At either curvéd point, — what bitter wrong
Can the earth do to us, that we should not long
Be here contented ? Think. In mounting higher,
The angels would press on us, and aspire
To drop some golden orb of perfect song
Into our deep, dear silence. Let us stay
Rather on earth, Belovèd, — where the unfit
Contrarious moods of men recoil away
And isolate pure spirits, and permit
A place to stand and love in for a day,
With darkness and the death-hour rounding it.

Meter: iambic
1L: Wird es ewig nimmer tagen?
by Franz Grillparzer

Wird es ewig nimmer tagen?
Dämmert ewig mir kein Licht?
Niemand achtet meiner Klagen,
Er, der Mächtge, hört sie nicht.
Gott! nur einen Tropfen Wahrheit
Schenk mir aus dem ewgen Quell,
Und mein Geist, erfüllt mit Klarheit,
Sieht der Dinge Wesen hell!
Uns umhüllt mit dunklem Schleier
Wahn und Trug mit tiefer Nacht,
Dann erst blickt das Auge freier,
Wenn es jenseits neu erwacht.
Sende, Vater, wenn die Träne
Deines Kinds dich doch erweicht,
Einen deiner höhern Söhne,
Der mir Lebensbalsam reicht,
Der mich durch das Leben leite,
Frei von Irrtum und von Wahn,
Freundlich helfend vor mir schreite
Auf der Wahrheit Dornenbahn!
Also rief von Horebs Spitze
Durch die weite Wildnis hin
Zu des Allgewaltgen Sitze
Einst der weise Nureddin,
Der in dunkeln Felsenschlünden
Unter Fasten und Gebet
Lebte, um das zu ergründen,
Was des Menschen Aug entgeht.
Sieh! da tönen Himmelslieder,
Und mit Geisteswehen wallt
Aus den Wolken hehr hernieder
Eine göttliche Gestalt.
Glänzend, gleich dem Morgenrote,
Und mit freundlichem Gesicht,
Senket sich der Himmelsbote,
Tritt zu Nureddin und spricht:
»wisse, daß um euch zu lehren
Mich die weise Allmacht schuf,
Und aus höhern Himmelssphären
Steig ich nun auf deinen Ruf.«
»gott erhörte meine Bitte«,
Rufet Nureddin, »er heißt
Aus der Himmelsbrüder Mitte
Niedersteigen einen Geist,
Reich mir denn vom Baum des Lebens
Die so seltne, edle Frucht,
Die der Weise stets vergebens
Hier in diesen Tälern sucht,
Schenke mir den Stein der Weisen«,
Sowie Nureddin dies ruft,
Schwingt der Geist in weiten Kreisen
Sich mit Zürnen in die Luft.
Und aus hohen Wolken schallet
Geisterstimme in sein Ohr:
»wurm, der dort im Kote wallet«,
Rufts von oben, »blöder Tor,
Um den Menschen zu beglücken,
Gab die Gottheit ihm Verstand,
Doch in seines Geistes Blicken
Fesselt ihn ein festes Band.
Was in seines Wirkens Kreise
Er bedarf, doch soviel nur,
Gab ihm der allgütge, weise
Vater jeder Kreatur,
Doch statt für die Huld zu danken,
Die der Gütige ihm beut,
Überspringt er kühn die Schranken
Seiner schwachen Endlichkeit.
Manches kann er nicht verstehen,
Was Gott weise ihm verhehlt;
Da schafft kindisch aus Ideen
Er sich eine eigne Welt,
Er verkörpert seine Träume
Und ein Bild der Fantasie
Suchet er durch ferne Räume,
Sucht und findet es doch nie.
Drum laß ab von eitlem Streben!
An des Lebens Rand, am Grab,
Erst in einem bessern Leben
Fällt das Band der Augen ab!«

Meter: trochaic
1L: Das süße Tun, das wir die Liebe nennen,
by Paul Fleming

Das süße Tun, das wir die Liebe nennen,
den freien Dienst, den wundenlosen Streit,
den besten Schmack, die Zuckerung der Zeit,
den lieben Tod, das angenehme Brennen,
und was wir sonst noch Bessers können kennen:
das leset hier, ihr Haß der Einsamkeit,
ihr edles Paar, die ihr gesonnen seid
zu gehen ein, was auch kein Tod kan trennen!
Glück zu! Glück zu! schreit meine Poesie,
wie schlecht sie ist. Zwar was ihr leset hie,
das ist nur Schrift und bloßes Wörterscherzen;
doch soll sie auch sein eine Zeigerin,
daß ich bereit euch aufzuwarten bin.
Den höchsten Wundsch, den trag' ich noch im Herzen.
E.E. Gn. Gn.
 gehorsamber

Meter: iambic
24
by Adelbert von Chamisso

Früh fanden die Gäste
Zum Feste sich ein,
Und reichlich gereicht ward
Den Riesen der Trank.
Thor aß einen Ochsen,
Er aß acht Lachse,
Zusammen was Süßres
Sonst gab für die Frauen;
Er trank wohl des Metes
Drei Maße allein.

Meter: polymetric
- LXXXVII - A la capilla de Paulo V en Santa María la Mayor
by Juan de Tassis y Peralta

Esta máquina y pompa, cuya alteza
fue con tan justo celo fabricada,
que en ella se nos muestra declarada
la piedad de su sueño y la grandeza;
donde el discurso incrédulo tropieza,
y la misma verdad, como asombrada,
el crédito suspende, y por soñada
tiene la admiración y la riqueza.
Aplauso es bien debido al mausoleo
cuyo sujeto, prodigioso en arte,
más eleva el juicio que los ojos;
pero de inmortal obra y de un deseo,
sólo viene a quedar humilde parte
para depositar tales despojos.

Meter: polymetric
64
by William Shakespeare

Sah ich der Alten stolze Wunderpracht
Durch Wütrichshand der Zeit gestürzt verwittern,
Der Erde hohe Türme gleichgemacht,
Unsterblich Erz vor Menschenwut erzittern:
Sah ich die gierige See am Königreich
Der Meeresküsten überflutend zehren,
Die Feste dann, an Wasserschätzen reich,
Fülle mit Raub, und Raub mit Fülle mehren:
Wenn ich dies Wandelleben übersah,
Ja Leben selbst zum Untergang getrieben,
Kam unter Trümmern mir dies Grübeln nah:
Einst kommt auch Zeit und fordert deinen Lieben. –
Solch ein Gedank' ist wie ein Tod; er treibt
Zum Weinen, daß du hast, was dir nicht bleibt.

Meter: iambic
6. Vesele si zpívá
by Jan Šrámek

Vesele si zpívá
vlašťovička v letu,
když se opět vrací
ku známému světu.
Ku známému světu
v staré hnízdo milé,
uvidí svou matku,
svoje družky čilé.
Kýž jsem vlašťovičkou,
ku vlasti bych spěšil,
s rodnými se bratry
v rodném kraji těšil.
Vesele bych lítal,
sladké písně zpíval,
když-bych v lásky loktech
věrné matky dlíval.
Ale v cizém kraji
těžko pozapěti,
když se má mdlé srdce
v smutku utápěti.

Meter: trochaic
Aquella suave y dulce...
by Fernando Maristany

Aquella suave y dulce madrugada
tan llena de clemencia y de piedad
para calmar la angustia y la ansiedad,
quiere sea por siempre celebrada
Sólo ella, cuando amena y esmaltada
irradió, dando al mundo claridad,
vio cual se separó una voluntad
de do no volverá a verse apartada
Sólo ella vio los llantos, suyo y mío,
que de unos y otros ojos derivados
juntándose formaron vasto río
Y escuchó unos acentos apenados
que podían tornar el fuego frío
y dar paz a los pobres condenados

Meter: polymetric
XV. Bouř venku. Duše moje sní.
by Jaroslav Vrchlický

Bouř venku. Duše moje sní.
Jak blázna smích to venku zní,
to šašek Learův králi zpívá.
Král zamyšlen se v mračna dívá.
„Hřmi, bouře, v kvilu stálém
i já též býval králem!“
To hrdé slovo, hořký vtip,
to v sdranou duši ostrý šíp.
Ach, leta moje, mladá leta!
Dnes hadů víc se v ňadrech splétá,
jak spokojit se s málem! –
Když též jsem býval králem?
Kam hlavu dám? Mám sotva vích,
mne osud Learův rovněž stih’,
svou vlastní zrazen poesií,
já soucit hledám, Kordelii...
Zdrán útoky a žalem –
a přec jsem býval králem!
Jak stíny všecko odchází,
mé vidiny i obrazy,
mé myšlenky, bubliny zlaté,
ach, k čemu, komu do snů hráte?
Co bouř dne s blesků palem? –
I já též býval králem!
Vše odbyto, kde kyne mír?
Jsem schvácen jak ten starý Lear,
mně rovněž do snů šašek zpívá –
má ironie za mnou mstivá.
Ach, co s tím všedním kalem?
Nechť zdrán, jsem dosud králem!

Meter: iambic
MLADÝM STARCŮM.
by Ferdinand Tomek

Vy všichni, kteří ve měst vlnobití
se potácíte zmámeni a zpiti,
vy, jejichž duše dávno otrávena,
jimž vrchem krásy v krčmě nahá žena,
vy, kteří věřit přestali jste v lidi,
jichž oko všude bestie jen vidí,
vy, kteří zkoumáte kal drobnohledem,
lid očkujete názorů svých jedem,
vy, jimž se časně v čele vrásky množí, –
sem pojďte, za mnou do přírody boží!
Zde poslouchejte řeč tu tajůplnou,
jíž v řece dravé mluví vlna s vlnou,
vrb řady na břehu, jež stáří křiví,
a v jejich listech větřík dovádivý.
Dál následujte nivami mne těmi,
kde zlaté klasy shýbají se k zemi,
luk zelení své pokochejte zraky,
sluch písní skřivana, jenž míří v mraky.
A posléz ve svatyni lesní tmavou
teď pojďte za mnou s obnaženou hlavou,
kde krok váš tlumí hebounkým se mechem;
tu poslouchejte s utajeným dechem,
jak hymnus lásky šumí korunami.
A nepohne-li ani toto vámi,
v poušť prchněte! Smrt, jež tam číhá všude,
též s vámi snad mít slitování bude...

Meter: iambic
El único día del paraíso – VIII
by Gaspar Núñez de Arce

La tarde empieza a declinar
                     Con paso
medroso y torpe, la infeliz
                        pareja
de aquel lugar de perdición se aleja,
dirigiendo su rumbo hacia el ocaso
El tímido pudor ante el fracaso
de la ventura humana, huye y los deja,
y con rígida piel de blanca oveja
cubren su cuerpo macilento y laso
Cada vez es más áspero el camino:
difusa franja de matices rojos
arrebola el celaje vespertino
Avanzan, y al través de los
                        abrojos
con susto ven, del animal
                        dañino
que está en acecho, relucir los ojos

Meter: iambic
STROMY V PODJESENI.
by Xaver Dvořák

Vy buďte pozdraveny,
tak holé a tak bez listí,
vy nade všechno šťastné,
hle, hořím závistí!
Vši sílu – jarní mízu –
jste do krůpěje vyžily,
v svých květech výskajíce,
jste marnotratně hýřily.
A podzim jedovatý,
otrávený jak blín,
ten sbírá zvětralé jen květy,
pár žlutých listů v klín...
Tak vyžít oheň mládí
a rozjiskřených vášní žeh,
se spíti rozkošemi,
jež urychlují dech.
Pak zemi čekající
to tělo hodit, vyschlý brak,
a ztratit se jak mlha,
zvednutá sluncem nad oblak.

Meter: iambic
A una ratonera ramada...
by Juan de Salinas

La puerta levadiza, que al pasaje
te concedió suspensa libre ingreso,
llamada al centro de su mismo peso,
te intima con estruendo el carcelaje.
Apenas puesto en arma el homenaje,
diste el asalto al cauteloso queso,
incauto ratoncillo, cuando preso
muerdes la red con tímido coraje.
Fue tu glorioso antojo el instrumento
de tu prisión. ¡Oh cuántos racionales
te imitan con malogro de la vida!
Mayor recato nos enseña el viento,
pues jamás atraviesa los umbrales
sin ver primero franca la salida.

Meter: iambic