PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
I. SONET.
by Jaroslav Vrchlický

Bych smělost měl, jaké mám vůle plání,
a mohl s vámi mluviti kdes v skrytu,
jak láska ve stálém mne týrá citu,
já nesnášel bych tolik běd a lkání.
Jak list se třese při každičkém vání,
tak já se chvím ve vašich očí svitu,
má všecka síla mizí bez soucitu
mou žhoucí slast mi berouc, ó má paní!
Tu utíkám se k Lásce, pánu svému,
by mluvil za mne u vás s horlivostí
o něze, z vás jež proudí srdci mému.
Vás, paní, za to prosím v zdvořilosti,
bez hněvu slyšte jej a věřte všemu,
on pravdu řekne vám, jen v počestnosti
jak váš jsem, k čemu síly nemám dosti.

Meter: iambic
PARA UNA CUBANA
by Rubén Darío

Poesía dulce y mística,
busca a la blanca cubana
que se asomó a la ventana
como una visión artística.
Misteriosa y cabalística,
puede dar celos a Diana,
con su faz de porcelana
de una blancura eucarística.
Llena de un prestigio asiático,
roja, en el rostro enigmático,
su boca púrpura finge
y al sonreírse vi en ella
el resplandor de una estrella
que fuese alma de una esfinge.

Meter: dactylic
Llanto mudo
by Demetrio Fábrega

En la altiva y vetusta catedral de Toledo,
en la puerta que se abre por el lado de Oriente,
he visto un cariátide que, al decir de la gente,
de un hereje famoso era vivo remedo.
Cuando la lluvia cae por entre
                  el fino enredo
de los frisos que adornan esa mole imponente,
una gota resbala sobre la faz doliente
y, al llegar a los ojos, se detiene con miedo
El sol, al levantarse en su marcha gloriosa,
en la muerta pupila, como lágrima viva,
hace brillar la gota que rodó silenciosa.
Y es así como ha siglos, sepultada entre yedra,
la cariátide aquella, que del mundo se esquiva,
viene llorando a solas con sus ojos de piedra.

Meter: anapestic
Jitro.
by Rudolf Richard Hofmeister

První paprsk, první zora
padá shora
ve tmy neproniklý šlář.
Po horách i po údolu
gloriolu
roznítila slunce zář.
Zástup noční tmy se ztrácí,
v hloub se kácí,
vítězně vzplál světla kruh!
Tisíc předtuch duší plane,
v srdce kane
nová naděj, nový ruch!

Meter: trochaic
Na Agatona.
by Josef Košín z Radostova

Tolik tklivě zpěv tvůj nikdy nezavzníval
jako tehdy, když ti osud milou vzal;
kdyby ti ji ale za ženu byl dal,
kdo ví, kterak bys byl potom asi zpíval.

Meter: trochaic
90.
by Friedrich von Logau

Es darff nicht, was da Mars noch stifften wird für Jammer,
Am Himmel Lingus sehn; er seh in seine Kammer.

Meter: iambic
Der Geist und der Buchstabe
by Friedrich Schiller

Lange kann man mit Marken, mit Rechenpfennigen zahlen,
Endlich, es hilft nichts, ihr Herrn, muß man den Beutel doch ziehn.

Meter: polymetric
Soneto
by Cervantes

De la Virgen sin par, santa y bendita
(digo, de sus loores), justamente
haces el rico, sin igual presente
al sin par cristiana Margarita.
Dándole, quedas rico, y queda escrita
tu fama en hojas de metal luciente,
que, a despecho y pesar del diligente
tiempo, será en sus fines infinita:
¡felice en el sujeto que escogiste,
dichoso en la ocasión que te dio el cielo
de dar a Virgen el virgíneo canto;
venturoso también porque hiciste
que den las musas del hispano suelo
admiración al griego, al turco espanto.

Meter: polymetric
Fabel .
by Barthold Heinrich Brockes

Es stund ein starker Pfahl, auch eine schlanke Weyde
An einem breiten Fluß, der sich im Herbst ergossen.
Sie waren folglich alle beyde
Vom ausgetretnen Strom beflossen.
Nun fing der strenge Nord ergrimmt an, zu regieren,
Und durch den scharfen Hauch das Wasser zuzufrieren.
Von scharfen Schollen schwall die Strudel-reiche Fluth,
Und zeigt in Wirbeln, Schaum und Brausen, ihre Wuth,
Das Treib-Eis häufte sich, und preßt, im strengen Gange,
Was ihm entgegen stund, die Weyde beugte sich
Vor dem für sie zu starken Drange.
Indessen, daß der Pfahl nicht um ein Haar breit wich,
Und durch sich selbst gesteift, noch Kraft noch Muth verlieret.
Allein des Eises Macht ward größer, und der Pfahl
Wurd auf einmal
Heraus gerissen, weggeführet.
Die Weide fühlte zwar auch an der Rinde Wunden:
Allein, sie hub so gut, als wie zuvor,
Nachdem das Eis vorbey, das Haupt empor,
Vom Pfahl indessen ward die Stelle nicht gefunden.
Du bist, geliebtes Vaterland, wie wir in alten Schriften lesen,
Bey nicht so allgemeinem Sturm gar oft ein Weydenbaum
So sey denn auch vor diesesmal,
Da mehr, als je, die Winde stürmen,
Und keine Stützen dich beschirmen,
Wie groß dein Recht auch, doch kein Pfahl.

Meter: iambic
- 146 - Describe el poeta su Juana en forma de sirena, sin valerse de la fábula de Ulises
by Lope de Vega

De dulces seguidillas perseguidos,
lavando Juana en la ribera amena,
del río, que entre lazos de verbena
verdes construye a los gazapos nidos.
De Ulises quise hacer mis dos sentidos,
pero estaba tan bella de Sirena,
que viendo y escuchando hasta la arena,
los vi anegados, y lloré perdidos.
Allí el deseo y el amor iguales,
linces del agua en círculos sutiles
buscaban bienes, aumentando males.
Yo con los ojos como dos candiles,
verdad, dije, mi ardor, dulces cristales,
pues que tenéis allá sus dos marfiles.

Meter: iambic
76.
by Friedrich von Logau

Wer Unrecht billich hält, ob Unrecht er nicht thut,
So thut er doch nicht recht, daß böses er heist gut.

Meter: iambic
KUS PRAKTICKÉ POETIKY.
by Jaroslav Vrchlický

To jedno říci ti hodlám
na umění zdlouhavé dráze,
netančit na provaze,
a nikdy nesloužit modlám.
Co chce kdo, neptat se ani,
jít rovně dál za svým cílem,
stát celý za svým dílem
přes pokřik slávy i lání.
Jen v duši vlastní vždy hledět,
co roste tam, plane a pučí,
je pravé, ať svět hlučí,
jak pavouk v síti své sedět.
Stát třeba se samotářem,
ves soucit zamítnout s díkem,
být chladným, nevlídníkem,
však nebýt na sobě lhářem.
Co můžeš, plnou dát hrstí,
ničeho nečekat, chtíti,
a v sled se spokojiti
s mohyly zapadlé prstí.

Meter: dactylic
24.
by Dranmor, (Schmid, Ludwig Ferdinand)

Ich klage nicht. – Zwar ist mein Lebensbuch,
Gleich andern, kein vergoldetes gewesen;
Auf mancher Seite ist das Wort zu lesen:
Ach, soviel Arbeit um ein Leichentuch!
Nicht jene Ruhe, die Horaz besungen,
Genügt mir ganz – mit ländlichen Idyllen
Vermag ich meine Sehnsucht nicht zu stillen:
Doch ein gerechtes Urteil ist errungen.
Wenn Leidenschaften, wütende Despoten,
Mir einst das Herz zerfleischt, in jungen Jahren,
Sein heißes Pochen hat Ersatz geboten
Für jener Zeiten Leiden und Gefahren.
Wenn statt des Friedens, den ich stets erfleht,
Gedanken mich erfüllten, kaum zu zügeln,
Die Liebe hat mit ihren Engelsflügeln
Mir immer neue Hoffnung zugeweht.
O fern von hier, verloren in der Wildnis,
Sah ich manch süßes, manch geliebtes Bildnis,
Sah holder Augen Glanz herüberleuchten
In Nächte, halb durchträumte, halb durchweinte,
Und fühlte Thränen, treu' und gutgemeinte,
Die fieberhafte Stirne mir befeuchten.
So kann ich das Verlorne nun verschmerzen
Und mich in das, was unabwendbar, schicken
Und an Erinnerungen mich erquicken
Mit Todeshymnen im Poetenherzen.

Meter: iambic
Dej mi ruku.
by Adolf Heyduk

Mlhy se nesou nad hvozdem,
na jedle perle věsí,
kos odmlčel se za drozdem
s hovornou ptačí směsí;
list padá s buků,
vlas padá se sivých skrání –
v jeseni smutno je v stráni –
ženo má, podej mi ruku!
Srdci je třeba opory,
píseň se z něho ztrácí,
jako ty z kypré obory
mlhami zastření ptáci,
nikde juž zvuku –
líce mi chladem zvlhá,
ke mně též blíží se mlha –
chvěju se – podej mi ruku!

Meter: iambic
1L: Wenn ich ihn manchmal sah,
by Ada Christen

Wenn ich ihn manchmal sah,
Hab' ich gezittert, gebangt;
Und dennoch wieder hab' ich
Nur ihn zu sehen verlangt.
Und wenn er im Vorbeigehen
Nur leicht mein Kleid berührt,
Hab' ich noch lang darüber
Mit den Blumen diskurirt.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco de Figueroa

Como me viese amor desnudo y tierno,
temblando el triste va buscando un día
donde escaparse de la nieve fría
y el hielo mitigar del recio invierno.
Mas como vido el resplandor eterno
que de la hermosa Fili allí se vía,
lumbre debe de haber aquí decía;
y entrando, busca a su dolor gobierno.
Tocó en el seno el niño y dióle enojos,
que estaba frío más que nieve el seno,
y el corazón, que es piedra, mal le trata,
huyó del corazón, fuese a los ojos,
y como vio lugar tan dulce y bueno,
allí quiso vivir, y de allí mata.

Meter: iambic
Mi casa
by Julio Flores Roa

En medio de los árboles mi casa,
bajo el denso ramaje florecido,
aparece a los ojos del que pasa
como un fragante y delicioso nido.
Y hay razón: el amigo o el curioso
que a visitarme van de cuando en
                     cuando
hallan de mi mansión en el reposo
fresco pan, agua pura y lecho blando
Cinco avecillas plena la garganta
de las más inefables melodías,
allí reposan bajo el ala santa
Mientras para acrecer sus alegrías,
el padre -un viejo ruiseñor- les
                     canta
una canción de amor todos los días

Meter: polymetric
Perdido ando , señora, entre la gente
by Bernardo de Balbuena

Perdido ando, señora, entre la gente
sin vos, sin mí, sin ser, sin Dios, sin vida;
sin vos porque de mí no sois servida,
sin mí porque sin vos no estoy presente;
sin ser porque del ser estando ausente
no hay cosa que del ser no me despida;
sin Dios porque mi alma a Dios
                     olvida
por contemplar en vos continuamente;
sin vida porque ausente de su alma
nadie vive, y si ya no estoy difunto
es en fe de esperar vuestra venida;
¡oh, bellos ojos, luz preciosa y alma,
vuelve a mirarme, volveréisme al punto
a vos, a mí, mi ser, mi Dios, mi vida!

Meter: iambic
TUŠENÍ.
by František Taufer

Milostná ukolébavka dnes srdce neuspává.
Vydechl večer, nemocný jak dýchá.
Krok odcházejících se ztratil v hloubi ticha,
jen krátký poryv větru odpověď ti dává.
Do listí spadlého i touhy dne jsou sváty,
čas, smrti milenec, ni lásce vzejít nedá.
Před osvětleným oknem němá postava se zvedá,
a slova melancholická si šumí kolovraty.
Jak nit by předly bílé na rubáše
a věděly, kdos’ oknem že se dívá,
přadleny chvějí se, proud slov jim v jedno splývá
a slovo Smrt zní neslyšně a plaše.
Šum vřeten, zesílený v urychlení,
jest jako píseň, Smrtí samou hraná,
a tlukot srdce štvaného je rána a zas’ rána...
Dnes v truchlou vzpomínku se kdosi živý změní.
A luny tvář, jež nad lesy již vstává,
jen vodám černým vtiskne políbení.
Ve vodopádech slyšet’ hrany hlaholení.
Vždy poryv větru stejnou odpověď ti dává.

Meter: iambic
Zeugen der Wahrheit
by Friedrich Schiller

Vier Franzosen nenn ich euch erst, sie sahen den Irrtum
Mehr oder weniger ein, aber der Irrtum bestand.

Meter: polymetric
37. Sladké poupě tmavooké,
by Josef Kuchař

Sladké poupě tmavooké,
není tě tu, není,
a já tobě řekou pošlu
srdce pozdravení.
„Oj, ty řeko bystrotoká,
oj, vy šumné vlny,
zvučným stříbrem dívce neste
pozdrav touhyplný.“
Sladké poupě tmavooké,
není tě tu, není,
a já tobě vánkem pošlu
duše políbení.
„Oj, ty vánku, vonný vánku,
duj, kam děvče spělo,
zlíbej rty jí malinové
a to bílé čelo.“

Meter: trochaic
Die Klage ohne Trost.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Wo seyd ihr, meine Lieben?
Euch ruft mein Wehgesang.
Euch ruft des Herzens Sehnen
Mit ungestümen Drang.
Wo seyd ihr, meine Trauten?
Wie täuscht ihr mich so sehr?
Die ihr mich feurig liebtet,
Liebt ihr mich itzt nicht mehr?
Ich steh' auf stickelm Felsen,
Und schaue rings umher.
Der Sturmwind schwingt die Flügel,
Und geisselt Luft und Meer.
Ich schwärme durch die Klippen,
Durch struppiges Gesträuch,
Durch dichtverwachsne Schründe,
Und suche rastlos euch!
Der Eichwald heult entblättert;
Erstorben starrt die Au.
Um öde Stoppeln sauset
Der Herbstwind, feucht und rauh.
Warum so traurend, Aue?
Warum so jammernd, Hayn?
Seyd ihr, wie ich, verlassen?
Seyd ihr, wie ich, allein?
Allein bin ich. In fremdem,
In ödem Land' allein.
Die lange Dämmrung lichtet
Kein Stern — kein Mondenschein.
Die heisse Wange fächelt
Kein lispelnd Abendkühl,
Noch schmelzt des Spätroths Blässe
Das Herz in Ruhgefühl.
Wie starrt die öde Wildniss,
Umbrüllt vom düstern Belt.
Es kommt kein freundlicher Wandrer,
Der um den Hals mir fällt.
Ich rufe durch die Forste,
Durch Berg' und Thal — und laut
Ruft mir das Echo Antwort,
Doch keines Menschen Laut.
Es gaukeln Luftgebilde
Um mich im Fackelschein
Gluthrother Meteore,
Und spotten tückisch mein.
Ergrimmter tobt die Windsbraut,
Erzürnter thürmt die Fluth.
Der Feste Pfeiler beben
Des Orkans wilder Wuth.
Mag rasen Sturm; mag prasseln
Die Windsbraut donnerlaut!
Mir klingt ihr wildes Kreischen
Wie Morgengruss der Braut.
Mag mondhoch schwellend wogen
Der alte Ocean!
Mich spricht sein dumpfes Grollen,
Wie Flötenwirbel an.
Was frommt mir Frühlingsmilde
Und laues Westgeweh?
Sie wiegen den Verlassnen
Nur in noch heissres Weh!
Was frommt mir Lerchenwirbel
Und Nachtigallenschlag?
Der öden Brust entächzet
Nur desto lautres Ach.
Fahrt wohl! fahrt wohl, ihr Trauten!
Mir winken Nacht und Ruh.
Bald drückt die müden Wimper
Der letzte Freund mir zu.
Fahrt wohl! Im Ring der Steine
Ergrünt ein Mahl! Hier wird
Mein Schatten euch umschauern,
Wenn ihr das Mahl umirrt!

Meter: iambic
IN MEMORIAM. (I.)
by Bohdan Kaminský

Taková bolest, palčivá a náhlá,
mně k srdci sáhla
a v lítosti a hoři
verš Máchův se mi ze vzpomínek noří:
tam vidím červánky, jak na západě rudnou,
stín vidím poutníka, jak nohu šine bludnou
a zvolna zachází za obzor daleký,
jde, zapadá a mizí...
Hle, zašel na věky...
A vzpomínám si v bolu,
jak často o tom spolu
jsme mluvili, – poeta velký, ryzí
to místo z „Máje“ vždy’s tak míval rád
a vzpomněl kolikrát
poutníka onoho, jenž zachází
v to prázdno smutné, chudé,
v tmu nekonečnou, bez hrází –
a po němž teskno v srdci čtoucích zbude...
A sám teď chápu stěží,
co v smutku hlavu kloním,
že, drahý, sám teď poutníkem jsi oním,
jenž mizí těm, jimž milý, drahý jest,
a kráčí do tmy, která před ním leží,
na konci lidských cest.

Meter: iambic
Modlitba básníkova.
by Josef Uhlíř

Ty’s byl při mně, když jsem uveden
Z temna nežití byl v jasný den;
Ty’s měl o mne láskyplnou péči,
I když přestali mě svíjet v táč,
Ačkoliv jsem ku Tvé chvalořeči,
Slabé dítko, neměl – nežli pláč.
Ty’s byl při mně, když jsem v chvatu let
Dorůstaje počal znáti svět;
Ty’s mi prál, že lásku za mzdu ctnosti,
Na hřích pak že hněv a metlu máš;
A v té době já již s pobožností
Modlíval se k Tobě – Otčenáš.
Ty jsi ve mně! Tvé to nadchnutí,
Ježto cítím v struny dotknutí.
A nech zpívám pravdu, ctnost či krásu,
Vím, že trůj to Tvého Božství zjev,
A již v tom své duše zírám spásu,
K Tvé že slávě ladím vlastní zpěv.
Budiž při mně! až mi prošlý čas
Bude hlásat umíráčka hlas;
Až ten tichý anjel se mi zjeví,
Jenž mě sprostí světa pohrom všech,
A můj pláč i modlitba i zpěvy
Rozplynou se v jeden mroucí dech.

Meter: trochaic
Achtes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

Er redte weiter fort, da mir Thalia winckte
Mich fragte, was dann mich von diesen Reden dünckte?
„seynd diese nicht „, sprach sie, auch einer Ehre werth?
530”Hast du den Innbegriff des Vortrags wohl gehört?
Ich sezte kurz darauf: mich schmerzt ihr armes Zimmer,
Und finsters Ruh-Gemach; auf dieses denck’ ich immer.

Meter: iambic
So, now I have confess'd that he is thine (Sonnet 134)
by William Shakespeare

So, now I have confess’d that he is thine,
And I myself am mortgaged to thy will,
Myself I’ll forfeit, so that other mine
Thou wilt restore, to be my comfort still:
But thou wilt not, nor he will not be free,
For thou art covetous and he is kind;
He learn’d but surety-like to write for me
Under that bond that him as fast doth bind,
The statute of thy beauty thou wilt take,
Thou usurer, that put’st forth all to use
And sue a friend came debtor for my sake;
So him I lost through my unkind abuse.
    Him have I lost; thou hast both him and me:
    He pays the whole, and yet am I not free.

Meter: iambic
El granjero
by Julio Herrera y Reissig

Isaac, Mago en la siembra, gracias al recio puño,
intuye de la geórgica progenie, línea a línea:
ama a la remolacha, buena
                  porque es sanguínea
al apio vil y al torpe alcornoque gascuño
Respetan por inocuo todos, su refunfuño:
el melón insinuante y la poma virgínea,
el perejil humilde y la uva apolínea
y el ajo, maldiciente canalla del terruño.
En el gesto ermitaño de la
                  barba, su risa
desciende como un óleo de consejo y de misa
El puede, aunque reumático, sustentar una mole;
San Isidro y las hadas miman su blanco lecho
Y el sudor que adereza el buen
                  pan de la prole
condecora diamantes de honradez en su pecho

Meter: anapestic
- XXVIII - A un poema de San Bruno
by Trillo y Figueroa

Aun la alta cumbre de la envidia sea
pequeño afán al vuelo de tu pluma,
¡Oh docto Bruno! cuya ardiente suma
de acentos no apagada el tiempo vea.
El canto heroico de tu santa idea
del sagrado Genil la blanca espuma
comunique a ambos mares, y aun presuma
luciente hacerlo en cuanto el sol rodea.
Tu nombre al santo cuya vida cantas,
de hoy más iguale (bien que reverente);
que bien podrá, pues te acrecientas gloria.
Y este culto trofeo que levantas
a su fama, en la tuya se acreciente
aun más allá de la mayor memoria.

Meter: iambic
Pokoj.
by Vojtěch Nejedlý

Lítá vojna se skončila,
Lenka horlivě prosyla
Vojsko k domovu jdoucý:
„Kde jest, řekněte lidičky!
Ženich ztrápené dívčičky,
Kde jest milenec vroucý?“
„Tvého milého neznáme,
Tvého milého nemáme!“
Vojsko veselé praví.
„Ach! snad mládence zabili,
Zem co zůřivě skropili
Krví, mužové draví!“
Děvče srdečně běduje,
Tváři růžové zběluje,
Slzýc pro hocha svého.
„Věrná neděs se dušinko!
My jsme živého, dívčinko!
Hocha viděli tvého!“
Panna třese se radostí,
Konec pláče a starostí,
Znova slunce mi svítí.
Vidouc praporce lítati,
Slyšíc zdaleka zpívati,
Házý po cestě kvítí.
V pláni spatřuje milence,
Y hned laskavé panence
Srdce zbouřené skáče;
Jako strážného anděla
Vítá zdravého manžela,
Láskou trne a pláče.
O můj! stále jsem vzdychala,
V nocy pro tebe nespala,
Ve dne trnula strachem;
Meče blýskavé břinčely,
Vůkol hlavy mi fičely
Koule zvětřené prachem.
V ouzku pro ctného mládence
Pamět zemřela milence,
Hrůzou rozum se zplašil,
Cenu ztratily poklady,
V poušť se změnily zahrady,
Slavík písněmi strašil.
Mám tě! ráje mi vykvetou,
S hor se zahrady vypletou,
Z bahen zámky a města;
Růže srdce své rozvine,
Na nás vábivě pokyne,
Kvítím obroste cesta.
Skočte do kola lidičky!
Písně zpívejte dívčičky!
Zbuď se k radosti světe!
Pokoj přivedl mi milého
Z vojny krvavé zdravého,
Nebe všudy mi kvete.
Takto mluvilo děvčátko
Jako růžové poupátko
S srdcem milému věrným.
K svému hochu se vinulo,
V sladké rozkoši plynulo,
Očkem jiskřilo černým.
Tys má! pravil a poskočil,
Jako holub se přitočil
Mladík k panence věrné,
Zlaté nastaly radosti,
Prchly šedivé starosti,
Bídy pomřely černé.

Meter: dactylic
1L: Geschäftig sein ist gut, viel besser aber beten;
by Angelus Silesius

Geschäftig sein ist gut, viel besser aber beten;
Noch besser: Stumm und still vor Gott, den Herren, treten.

Meter: iambic
Vědomí.
by Adolf Heyduk

Stará česká sláva
statečně si vedla,
než jí cizotina
na povaly sedla,
na povaly sedla,
porušila lože,
od té doby zle je,
Bože, milý Bože!
Na dvorku i v sadě
bujné růže byly,
nepřátelé všecko
lestně vyhubili;
vsadili tam pomstu,
ona také kvete –
hrozné jsou to květy,
hrozné, třistaleté!
Všude zkrvácena
naše rodná chatka:
podstěnky i střecha,
okénka i vrátka;
i ten růvek prostý
zloba rozmetala,
kam ubohá matka
děti pochovala!
Porubaná slávo,
jenom nežalosti,
z prachu, z Boží vůle,
budou zase kosti,
z kostí trupy budou,
trupy budou tělem,
až vědomí české
vstane Spasitelem!

Meter: trochaic
- XIV -
by Juan de Tassis y Peralta

Vencido ya de tanta indiferencia
de pesares, señora, en esta tierra,
para escribir los que mi alma encierra,
sin tenerla de vos tomé licencia;
Francia me recibió con pestilencia;
como madrastra, España me destierra;
en Flandes vi lo que llamamos guerra,
pareciome menor que la de ausencia.
Este de mi cambio fue el progreso,
y aún peor lo esperé de mi partida;
lo demás os dirán lágrimas tristes.
El caso acreditó cualquier exceso,
y Amor me obliga a que siquiera os pida
que no olvidéis la muerte que me distes.

Meter: polymetric
- XXXI -
by Lopez de Mendoza

Forçó la fortaleza de Golías
con los tres nombres justos con el nombre
del que se quiso por nos facer hombre
e de infinito mortal e Mexías,
el pastor, cuyo carmen todos días
la sancta Esposa non çessa cantando,
e durará tan lexos fasta cuando
será victoria a Enoch e a Helías.
Pues vos, los reyes, los emperadores,
cuantos el santo crisma resçebistes,
¿sentides, por ventura, los clamores
que de Bisançio por letras oístes?
Enxiemplo sean a tantos señores
las gestas de Sión, si las leístes.

Meter: polymetric
Der kleine Vogelfänger
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Wart', Vöglein, wart'! Jetzt bist du mein,
Jetzt hab' ich dich gefangen,
In einem Käfig sollst du jetzt
An meinem Fenster hangen!
»ach, lieber Bube, sag' mir doch,
Was hab' ich denn begangen,
Daß du mich armes Vögelein,
Daß du mich hast gefangen?« –
Ich bin der Herr, du bist der Knecht:
Die Thiere, die da leben,
Die sind dem Menschen allzumal
Und mir auch untergeben.
»das, lieber Bube, glaub' ich nicht,
Das sollst du mir beweisen!« –
Schweig' still, schweig' still! sonst brat' ich dich
Und werde dich verspeisen! –
Der Knabe rannte schnell nach Haus,
Da fiel er von der Stiegen.
Das Vöglein flog zum Haus hinaus
Und ließ das Büblein liegen.

Meter: iambic
- 21 - Soneto por navidad
by Lope de Vega

Juana, para sufrir tu amado brío
ya no hay defensa en Bártulo ni en Baldo;
Juana, ¿qué olla te vertí, qué caldo,
que tratas como a perro el amor mío?
Juana, si tus estampas sigo al río,
cargas de piedras el honesto enfaldo;
Juana, anteanoche te pedí aguinaldo,
y me llamaste licenciado frío.
Cruel naturaleza en nieve pura
la fábrica exterior del cuerpo informa,
alma tan criminal, áspera y dura:
que mal el cuerpo al alma se conforma,
pues fue de tan hermosa arquitectura
la materia cristal, bronce la forma.

Meter: iambic
NÁLADA SVÁTEČNÍ.
by Karel Babánek

Zřím okny v ticho neděle –
sníh v město pad, na stráních leží,
již stichly zvuky ztemnělé
na zasněžené chrámu věži;
a v oknech záři slunce skvít
zřím v barvách jich, ve chrám jak padá,
zas náladou se svátku spít
chci v duši moji, jež se vkrádá.
Jdou na mši sněhu ve třpytu,
po ztezkách zapadlých jdou v řadě,
po silnici, již zalitu
zřím jasem slunečnim – jdou všade.
V ten nestopen já jejich cit,
(jejž zapoměl jsem dávno svatý)
přec náladou se svátku spít
chci, city dávnými zas vzňatý.

Meter: iambic