PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Legenda.
by Jaroslav Vrchlický

Když Pán Ježíš s Petrem chodil
po tom hříšném světě,
v zimě ve sněhu se brodil,
sloupy prachu v letě.
K sedlákovi jednou přišel;
o nocleh jej prosil,
sedlák zaklel, jak to slyšel:
„Ký čert sem vás nosil!
Hajdy na mlat! časně z rána
vás tam aspoň zbudí.“
Petr šel za stopou Pána;
byli oba chudí.
Petr leh’ na pravou stranu.
V šeru přišli mlatci:
– „Dej tam tomu hodnou ránu,
ať juž má se k práci!“
A juž notná rána padá,
Petr ihned skočí,
ohledává sobě záda,
v spaní mne si oči.
Chytrák myslí: „To jde z tuha!“
ze slámy se zvedá,
„padne-li teď rána druhá,
padni na souseda.“
Na levou si lehne stranu.
– „Zkus to s druhým přece,“
hromuje kdos a juž ránu
dostal Petr v plece.
Vstane zas a myslí: „Věru
divný mrav zde mají,
trochu dál si lehnu, v šeru
snad mne nepoznají.“
V tom zas hromovým kdos hlasem
– „Tamhle leží třetí!
snad ten hne se!“ a týmž časem
nová rána letí.
Stará pověst, skoro k smíchu,
od dětství ji známe,
ale vím, že každý v tichu
s Petrem soucit máme.
Ať se jak chce světa osud
semele a zvrátí,
Petra osud máme posud,
do nás vždy se mlátí!

Meter: trochaic
Auf seinen Geburts-Tag
by Andreas Gryphius

Wenn ich die Zeiten überlege
Wenn ich des Höchsten Gunst erwege
Die in der Zeit er mir erweist
So sinck ich ehrerbietig nieder
Und opffre Danck- und Freuden-Lieder
Dem/ der Lufft/ Erd/ und Himmel preist.
Er hat mich frisch und unverletzet
Aus Mutterleib ins Licht versetzet;
Ins Licht/ das mit hochheiterm Schein
Durch seine Kirche strahlt und brennet/
Er hat mich vor sein Kind erkennet/
Und schrieb ins Lebens-Buch mich ein.
Er hat/ als alles mir entsuncken/
Als ich in Ach und Angst ertruncken/
Geboten Hülff und treue Hand.
Als ich um Freund und Eltern kommen.
Hat Er mich in die Schoß genommen:
Er gab mir selbst sein Hertz zu Pfand.
Daß ich auf so viel glatten Wegen
Umringt mit Blitz und Donnerschlägen
Noch unversehrt geh nach dem Ziel
Dem Zweck und Ende meiner Reise
Danck ich nur Ihm/ der Straß und Weise
Selbst zeigt und selbst mich führen wil.
Hier bin ich Herr! beut deinem Knechte
Dein ewig starck und treue Rechte
Mir schwindelt auf der steilen Bahn.
Wo du nicht hältest ists geschehen
O du mein Leitstern laß dich sehen/
Sonst leider ists um mich gethan!
Du wirst mich ja durch Feind und Schrecken
Wo Furcht auf Furchten sich erwecken/
Wo keine Wehmuth ist zu groß/
Wenn ich diß Elend überstanden
Entfreit von Kercker Ach und Banden
Heimführen in dein Ehren-Schloß.

Meter: iambic
1L: Was Freude werden wir in Zion einst besitzen?
by Christiana Mariana von Ziegler

Was Freude werden wir in Zion einst besitzen?
Daselbst wird keine Noth auf unsre Scheitel blitzen,
Der Kummer-Faden wird so dann gerissen seyn,
Der Auserwehlten Schaar weiß nichts von Schmertz und Pein.
Bedenckt es, Sterblichen, was ist das Rund der Erden?
Ein grosses Hospital, ein Zeughauß der Beschwerden,
Ein Paradieß, das zwar schön in die Augen fällt,
Das aber auch zugleich viel Schlangen in sich hält.
Dort aber wohnet man in sichern Friedens-Häusern,
Statt Dörnern tragen wir uns nur mit Palmen-Reisern,
Kein Joch beschwert den Halß, die Steine fallen ab,
Aus diesen haut man uns im Sterben unser Grab.
Da kan der morsche Leib still und geruhig schlafen,
Und unsre Seele kommt in den gewünschten Hafen,
Die auf dem wilden Meer der Erden, mit Verdruß,
Bey Stürmen hin und her beständig kreutzen muß.
Wer wolte wohl daher der Welt den Vorzug gönnen.
Da wir in stoltzer Ruh dereinst dort leben können.
Flieht, blinde Menschen, doch den Tand der Eitelkeit,
Die Freude dauret nur auf eine kurtze Zeit.
Wer sich im Zauber-Glaß der Welt so sehr bespiegelt,
Dem wird in Salem einst so Thür als Thor verriegelt.
Vergafft euch nicht so sehr im Scharlach dieser Welt,
Weil selbiger doch nicht beständig Farbe hält.
Wen heut das Glücke küst, dem wirfft es morgen nieder,
Der ihm im Schoose saß, singt jetzo Klage-Lieder;
Wer früh sich starck befind, der liegt offt Abends kranck,
Ihr hofft auf Fried und Ruh, und findet Streit und Zanck.
Der heute Freundschafft macht, will morgen wieder brechen,
Und sich durch Spott und Hohn an uns gewaltig rächen.
Die Heucheley der Welt und Falschheit ist zu groß,
Auch in der Freundlichkeit fühlt man offt Joabs Stoß.
Wohl euch! die ihr der Welt den Scheide-Brief bald gebet,
Und nicht den Schnecken gleich an Kedars Hütten klebet,
Der Tausch gereut euch nicht, den ihr beglückt gethan,
Ihr trefft in Sion dort was unvergänglichs an.

Meter: iambic
So are you to my thoughts as food to life (Sonnet 75)
by William Shakespeare

So are you to my thoughts as food to life,
Or as sweet-seasoned showers are to the ground;
And for the peace of you I hold such strife
As ’twixt a miser and his wealth is found;
Now proud as an enjoyer and anon
Doubting the filching age will steal his treasure,
Now counting best to be with you alone,
Then better’d that the world may see my pleasure;
Sometime all full with feasting on your sight
And by and by clean starved for a look;
Possessing or pursuing no delight,
Save what is had or must from you be took.
    Thus do I pine and surfeit day by day,
    Or gluttoning on all, or all away.

Meter: iambic
XXIX. NA STAROU NOTU.
by Petr Křička

Je to chůze po tom světě,
kam se nohy šinou!
Když nás, brachu, milá nechá,
kde vzít honem jinou?
Ej, to bylo živobytí,
bylo sakramentské...
Co si našinec má počít
bez té ručky ženské?
Kam jen sáhnu, na prst prachu,
podlaha – jak bota.
Límec! Velký Bože, límec!
Kam se propad’, slota?
Z košile mi lokty lezou...
Ech, co bych dál mluvil!...
Na okně pár drzých vrabců
hnízdo si mně uvil!!!
Co já s nimi? Inu v troubě,
v troubě sedím zkrátka.
A jak vidím, smím se těšit
ještě na vrabčátka!...
Abych po špičkách teď chodil,
dveřmi bál se vrznout!
Což si troufnu okno zavřít?...
No, a já mám zmrznout?
Je to někdy, kamaráde,
po tom světě jízda!
Ale vidíš... Čtyři mladé
vyvedl jsem z hnízda...

Meter: trochaic
1L: Der Löwe saß auf seinem Thron von Knochen
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Der Löwe saß auf seinem Thron von Knochen
Und sann auf Sklaverey und Tod.
Ein Igel kam ihm in den Weg gekrochen;
Ha! Wurm! so brüllte der Despot,
Und hielt ihn zwischen seinen Klauen,
Mit einem Schluck verschling ich dich!
Der Igel sprach: verschlingen kannst du mich:
Allein du kannst mich nicht verdauen.

Meter: iambic
BRATŘI PLUJÍ Z DÁLI
by František Serafínský Procházka

Po modrých vlnách bratři plují z dáli –
tu satyr utichá,
kdy v srdcích ohně plápolavé vzplály.
Syn k matce pospíchá.
Ni dravý oceán jak lovec v léči
Vás v pouti neděsí,
ni vichor zlý a bouří nebezpečí,
jež letí nebesy.
Žas hruď nám jímá – těžko, těžko chápat
té lásky velikost,
jež přes oceán v dálný, šerý západ
si klene pevný most.
My slábi jsme, my sotva pochopíme
té Vaší touhy žár.
Ne činy – slovy jen tu zápasíme,
to nejradš přes pohár.
Však nadšení, jež chvilku vznese křísíc
vše srdce upiatá,
Vám za to pomník vztyčí za sto tisíc,
dá zápis ze zlata.
A vlast? – Než znova svobodná zem cizí
Vás k srdci přivine,
Vám na cestu dá důvěru svou ryzí,
že ve Vás nezhyne.

Meter: iambic
„Kristus na poušti.“
by Otakar Červinka

Zpívejte chválu tvůrci světů!
Kdo obsáhnul kdy Jeho moc?
Outlému vdechá žití květu,
On kyne – a v myšlenky letu
nesčetné světy shltí noc.
Hleď, kdy se temno noci sklání,
kdy anděl sstoupá níž a níže,
jenž pouty lásky duše víže,
tu v srdci sladké rozhárání
zvěstuje tobě: On že blíže!
Kdy nesčíslných světů plane
a jasná slunce tamo hoří,
tu duše veškeré se koří
a jasná perla s očí skane,
neb On to jest, jenž světy tvoří.
Kolkolem temno, temno, temno jest –
Jest ticho – větérek jen duje –
on šepce tobě svatou lásky zvěst,
on tobě tiše vypravuje:
Spi sladce, sladce, kolem tebe jest.
Kde jmeno jeho? veliké to jmeno?
Viz na nebesích jasným písmem psané –
jak přetajemně s hůry v duši plane –
Jen s úctou, láskou budiž vysloveno.
Zpívejte chválu tvůrci světů!
Kdo obsáhnul kdy jeho moc?
Outlému vdechá žití květu,
On kyne a v myšlenky letu
nesčetné světy shltí noc.

Meter: iambic
Die Umarmung .
by Gottfried August Bürger

Wie um ihren Stab die Rebe
Brünstig ihre Ranke strikt,
Wie der Epheu sein Gewebe
An der Ulme Busen drükt;
Wie ein Taubenpaar sich schnäbelt,
Und auf ausgeforschtem Nest,
Von der Liebe Rausch umnebelt,
Haschen sich und würgen läst:
Dürft’ ich so dich rund umfangen!
Dürftest du, Geliebte, mich! —
Dürften so zusammenhangen
Unsre Lippen ewiglich! —
Dann, von keines Fürsten Male,
Nicht von seines Gartens Frucht,
Noch des Rebengottes Schaale,
Würde dann mein Gaum versucht.
Sterben wolt’ ich im Genusse,
Wie ihn deine Lippe beut,
Sterben in dem langen Kusse
Wollustvoller Trunkenheit. —
Kom, o kom und las uns sterben!
Mir entlodert schon der Geist.
Fluch vermachet sey dem Erben,
Der uns von einander reist!
Unter Myrten, wo wir fallen,
Bleib’ uns Eine Gruft bevor!
Unsre Seelen aber wallen
In vereintem Hauch’ empor;
In die seligen Gefilde,
Voller Wolgeruch und Pracht,
Denen stete Frühlingsmilde
Vom entwölkten Himmel lacht;
Wo die Bäume schöner blühen,
Wo die Quellen, wo der Wind,
Und der Vögel Melodieen
Lieblicher und reiner sind;
Wo das Auge des Betrübten
Seine Thränen ausgeweint,
Und Geliebte mit Geliebten
Ewig das Geschik vereint;
Wo nun Phaon, vol Bedauren,
Seiner Sapho sich erbarmt;
Wo Petrarka ruhig Lauren
An der reinsten Quell’ umarmt;
Und auf rundumschirmten Wiesen,
Nicht von Argwohn mehr gestört,
Glüklicher bei Heloisen
Abälard die Liebe lehrt. —
O des Himmels voller Freuden,
Den ich da schon offen sah! —
Kom! Von hinnen las uns scheiden!
Eia! wären wir schon da!

Meter: trochaic
Auf Se. Churfürstl. Durchl. zu Brandenburg Glorw. Andencken Friedrich Wilhelm den Großen
by Christian Friedrich Hunold

Der Brennen ächter Fürst/ der als das Schwerdt gezückt/
Mit zweyen Cronen kriegt/ und dennoch drey gebückt
Er sitzt mit oben an auf aller Helden Throne/
In seinen Thaten groß/ doch grösser in dem Sohne.

Meter: iambic
- XVIII - A Cintia, que mirando unos lienzos, le llevo la atención aquel en que estaba pintada la ruina de Troya
by Agustin de Salazar y Torres

Cintia, ¿qué miras? ¿El engaño griego
que atrevida mintió bárbara mano?
¡Qué luego te llevase lo inhumano!
¡Qué la ruina te inclinase luego!
Mejore estragos el vendado ciego,
aumentando violencias al tirano,
y de tu vista al rayo soberano
arda el Asia otra vez en mejor fuego.
Mas si de ver incendios sólo trata,
y engañas, Cintia hermosa, tu despecho,
no mires, no, de Troya los despojos.
Vuelve a mi fe, donde verás, ingrata,
las cenizas que aun arden en mi pecho,
los engaños que aun viven en tus ojos.

Meter: polymetric
1L: Die Schrifft, die ist ein Brieff von Gottes ernstem Willen,
by Friedrich von Logau

Die Schrifft, die ist ein Brieff von Gottes ernstem Willen,
Geschrieben an die Welt, denselben zu ervöllen;
Wie daß er liegen bleibt, und niemand an ihn nimmt?
Weil seinen Titul er nach Willen nicht bekümmt.

Meter: iambic
DĚLNÍK
by Antonín Sova

Byl z práce propuštěn, neb zdál se přebytečný;
šel skorem lhostejně, – však ženy své se bál,
před ním se otevřel teď život málo vděčný.
Šel smutnou ulicí, jíž zápach dehtu vál.
A zapad’ v hospůdku... Svit plynu třesoucí se
od klenby navlhlé den celý padal zpět;
svou čapku přitisknuv ku svojí hlavě lysé,
v kout jeden setmělý tam lhostejně si sed’.
V čas, co ty ve klubech vykládáš politiku,
neb doma po práci své ruce skládáš v klín,
on s tajným vztekem svým tu seděl podle zvyku,
svůj tabák žvýkal jen, ssál výpar lihovin.
On přišel z otroctví u skřípajících strojů,
on, smutný filosof šel v krčmě přemítat,
neb chtěl se vymluvit a syt všech marných bojů
chtěl změřit práci svou i zisk svůj i svůj hlad.
Sem bylo lépe jít než k jizlivé své ženě,
jež s děckem u prsu se choulí u kamen;
ten žlutý její prs on viděl schnouti denně
a její chorobu, jež vzrůstá den co den.
Jak včera stejně tam se šedá kočka válí
v odpadcích zelenin a slámy zpuchřelé,
tam stěny vlhky jsou a hlíny zápach stálý,
a žena s výčitkou zří vstříc a ztupěle.
To vše jej mučilo a bouřilo mu v hlavě,
on pěstě na stole, se díval po stěnách;
čas dlouhý ubíhal... Hodiny bily právě,
jich echo dunivé se chvělo v přestávkách.
Tu melancholický, nad dubový stůl schýlen
se vzchopil najednou a na stůl udeří,
řve cosi plačtivě, jak byl by polo šílen,
cos mluví k divákům, sedícím u dveří.
Však oči opuchlé a ruce popraskané,
vše fraškou zdařenou se zdá být příchozím.
„Tak co? Vás zničili? Ó, zlí jsou lidé pane“,
kdos počne popouzet, však brzy pije s ním.
Že lokty z rukávů mu zřít jsou ušpiněné
a čapka děravá, kdos řekne: „příteli,
ba modu pozdvih’ jste tím k výši netušené“,
a sborem: „hahaha“ zní smích v kout přitmělý.
Leč on je přátelský k banální této vřavě,
a když se vymluví, zas půjde cestou svou.
On jistě poslední pak vstane namáhavě
a s písní jakousi kams noční zmizí tmou.
Ba on je takový; dnes trýzněn, zpit a bídný,
dnes, mzdy si neváže, ni svojí rodiny,
dnes, prací přetížen a na oko zas klidný
nečítá minuty ni trapné hodiny.
Leč dlouho lhostejný, když neví si již rady,
on stejně ztýraný si někdy najde lid,
a chce-li, ráz na ráz vystaví barikády,
a krví zrosený chléb si dá vynutit!

Meter: polymetric
Roma en ruinas
by Cristóbal de Mesa

Teatro, Capitolio, Coliseo,
columnas, arcos, mármoles, medallas,
valijas, capiteles y quincallas,
do vencieron las obras al deseo;
templo, carros triunfales, gran
                     trofeo
de reino, de victorias, de batallas,
colosos, epitafios, antiguallas
de los sepulcros que desiertos veo;
pirámides, pinturas, termas, baños,
reliquias y ruinas de la pompa
del edificio de la antigua Roma
Si puede tanto el curso de los años,
podrá ser que también el tiempo
                     rompa
mi mal, pues toda cosa acaba y doma

Meter: iambic
Naděje.
by Irma Geisslová

Léto prchá! Srdce bolí,
dojata jsem hluboce,
jen ta naděj’ těší trochu,
že zas budou Vánoce.
Přijde švarný Šediváček,
hojnost darů v náruči,
loutku, čiču, kravku – straku
– ovšem která nebučí.
Šicí stroj bych chtěla míti,
vždyť mám šíti na panny,
přinese ho Šediváček,
od Ježíška poslaný?

Meter: trochaic
91.
by Friedrich Rückert

Geprägtes Silber zwar dient auf dem Markt zu Preisen,
Doch es zu prägen dient ein Prägestock von Eisen.

Meter: iambic
Capón que quiere agradar damas
by Quevedo

¿De qué sirve, capón, enamoraros
y en las justas de amor entremeteros
con rocín que en afrenta ha de poneros
y al primer apretón ha de faltaros?
¿Quién la necia será que quiera amaros
pues no ha de sacar fruto de quereros,
y quién querrá comer los huevos hueros,
pues los frescos y llenos no van caros?
¿Y quién tendrá tan ruin entendimiento
que por un seco olivo consumido
trueque mirtos floridos que hay sin cuentos?
¿Y cómo puede ser que haya prendido
en bragueta que está llena de viento
el encendido fuego de Cupido?

Meter: polymetric
ZPOVĚĎ
by Emanuel Lešehrad

V tvých očích shlížím se,
v nich vidím lásku svou,
v nich vidím lásku svou,
jak klečí před tebou.
Mou vroucnou zpověď slyš,
jsi pro mne osudem,
zda jednou pochopíš,
že navždy tvou jen jsem?
I kdybys zradil mne
a na mne zapomněl,
v mém srdci budeš žít,
jak když jsi rád mne měl...

Meter: iambic
Zaváto.
by Josef Kuchař

V moje smutné, tiché snění
a běd žití v chmurný tem
Bůh mi dal kdys hlavu zlatou,
s mojí sladkým retem spjatou, –
lásky sen sní pod sněhem.
Za tím štěstím plavovlasým
marně zněl mé duše sten,
a keř prvých poupat celý,
jež mi v srdci rozpučely,
svadl – na vždy zasněžen.
Po časech, již v parnu leta,
žití mého sdraný kmen
vzpučel v bílou, něžnou snítku
modrookých dětských kvítků; –
každý z nich již zasněžen.
Sotva kdy víc kol mé skráně,
vichřicím jež padla v plen,
na mých cestách bludných štěstí
zlatým křídlem zašelestí; –
vždyť kol mne svět zasněžen.
Jako zlaté oči strážné
s nebe v šťastný lidský sen
na sta hvězdných světel blýská;
jenom mně se v světě stýská: –
celý věk můj zasněžen.

Meter: trochaic
- CX -
by Fernando de Herrera

Subo con tan gran peso quebrantado
por esta alta, empinada, aguda sierra,
que aun no llego a la cumbre cuando yerra
el pie y trabuco al fondo despeñado.
Del golpe y de la carga maltratado,
me alzo a pena y a mi antigua guerra
vuelvo ¿mas qué me vale? Que la tierra
misma me falta al curso acostumbrado.
Pero aunque en el peligro desfallezco
no desamparo el paso, que antes torno
mil veces a cansarme en este engaño.
Crece el temor y en la porfía crezco,
y sin cesar, cual rueda vuelve en torno,
así revuelvo a despeñarme al daño.

Meter: iambic
176.  Beständig muß man seyn.
by Angelus Silesius

Verstockt ist halb verlohrn: doch wer im gutten kan
Ein Stok und Eysen seyn/ steht auf deß Lebens bahn.

Meter: iambic
1L: Mit ächterm Ruhm, als unbesiegte Sieger
by Jakob Michael Reinhold Lenz

Mit ächterm Ruhm, als unbesiegte Sieger
Nur groß an Glück, am Herzen wild als Tiger,
Durch Härt und Wuth und unerhörtes Schlachten
Zu haschen trachten;
Mit ächterm Ruhm, als mancher Filz bezahlet,
Der mit des Reimers feiler Demuth prahlet,
Dem Strohmann gleich, den man mit Lappen decket
Und Kinder schröcket;
Mit ächterm Ruhme wird der Mann belohnet,
In welchem Tugend bey der Weißheit wohnet,
Der Menschheit Lehrer, der, was er sie lehret,
Selbst übt und ehret:
Des richtig Auge nie ein Schimmer blendte,
Der nie die Thorheit kriechend Weißheit nennte,
Der oft die Maske die wir scheuen müssen
Ihr abgerissen.
Da lag der Orden und des Hofes Waare,
Und Kriegeszeichen, Turban und Tiare,
Der Priestermantel, Schleyer, Kutten, Decken,
Die sie verstecken
Und sie stand nackend. Abscheu und Gelächter
Ward ihr zu Theile. Aber die Verächter
Des schlechten Kittels und berauchter Hütten
Samt ihren Sitten
Sahn staunend dort, sie, die den Glanz der Thronen
Verschmähet, dort die hohe Weißheit wohnen,
Die an Verstand und Herzen ungekränket,
Dort lebt und denket.
Schon vielen Augen hat er Licht gegeben,
Einfalt im Denken und Natur im Leben
Der Weißheit Schülern, die er unterwiesen,
Mit Ernst gepriesen:
Mit reiner Lust ihr Leben angefüllet,
Weil sie den Durst nach Weißheit, den er stillet,
Doch nimmer löschet, glücklicher als Fürsten,
Zeitlebens dürsten:
Den Tod mit Rosen und Jesmin gezieret,
Voll neuer Reitze ihnen zugeführet,
Daß sie den Retter aus des Lebens Schlingen,
Vertraut umfiengen.
Stets wollen wir durch Weißheit Ihn erheben,
Ihn unsern Lehrer, wie er lehrte, leben
Und andre lehren: unsre Kinder sollen
Auch also wollen.
Ihr Söhne Frankreichs! schmäht denn unser Norden,
Fragt ob Genies je hier erzeuget worden:
Wenn Kant noch lebet, werdt ihr diese Fragen
Nicht wieder wagen.

Meter: iambic
Der Philosoph und der Schwärmer
by Friedrich Schiller

Jener steht auf der Erde, doch schauet das Auge zum Himmel,
Dieser, die Augen im Kot, recket die Beine hinauf.

Meter: polymetric
10.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Meine farb dem feuer gleicht/ ohne bein bin ich gemachet/
Werde wie der höchste fürst von soldaten wohl bewachet/
Ich hab frieden in den händen/ und kan machen krieg der welt/
Weil man mich fürs allerbeste/ wie auch für das schlimste hält.

Meter: trochaic
Las castillas
by José de Maturana

Son hermanas de amor, van de la mano
por la estepa del fondo levantino,
llevando en polvoriento pergamino
las memorias del mundo castellano
Son dos hidalgas de un orgullo
                     anciano
que, en los inermes yunques del destino,
firmes, batieron con afán contino
la vieja cruz del abolengo hispano
¿Viven de ensueños? ¿Cantan añoranzas?
¿No hay un verde racimo de esperanzas
que allá en sus viñas desoladas brote?
¡Tal vez la voz del porvenir les grite,
cuando en bien de otros fueros
                     resucite
con otra adarga olímpica el Quijote!

Meter: iambic
Neděste se.
by Ladislav Quis

Vlasti moje, tys loď, bouřlivé moře kol,
k nebi vlna tě teď, nyní zas metá v dol.
Hrůza schvátila plavce,
srdce zoufalý svírá bol.
„Pane, pomozi nám! – Toneme! Zda-li víš? –
Moře shltit chce nás! – Toneme! A ty spíš? –
Pane, zbuď se již, přispěj!
Moře, zbouřené moře ztiš!“ –
„„Proč se děsíte vln? – Malá jest víra vám!
Zdali moře to s vás, s vámi-li pluju sám? –
Moře vůlí mou sklesne,
nesouc k přístavu lodi vám.““

Meter: polymetric
Soneto
by Antonio o Alfonso (El Viejo) Hernández

Hermosas ninfas que en la fértil Moya,
donde Flora le dio nombre a su estancia,
gozáis de la frescura y la fragancia
que a tan discretos ánimos apoya;
aquí donde el amor pesca sin boya
y nunca sale de ella sin ganancia,
y pudiera el autor sin arrogancia
decir por lo pasado, «Aquí fue Troya»;
De aquellas verdes hojas que en rehenes
cogió aquél que de Dafne ya carece,
componiendo guirnalda variada,
ceñiréis de Silvestre ambas sienes;
pues con sus versos honra y engrandece
de vuestra amenidad la patria amada

Meter: iambic
ZPĚV ZAHRANIČNĚ POLITICKÝ
by František Gellner

Jsou mnozí lidé hrbatí,
že je tak musím nazvati,
a z dopuštění pána boha
jsou muži též, jimž schází noha.
Však když se člověk vydaří,
pak může sloužit císaři.
Já též jsem nosil kvér a tele
na rozdrcení nepřítele,
a jak se sluší na muže,
od České Lípy do Chrudimi
jsem kalhotami erárními
vymetl všecky kaluže.
Manévry čtyři prodělal jsem,
vyznamenání nedostal jsem.
Leckdo se táže s udivením,
co na těch věcech tolik cením,
neboť jsou jednotlivci dneska
z Čech, družné Moravy a Slezska,
již prodali by za housku
své příslušenství k Rakousku.
Ó krajani, pryč s vlastizradou
a klobouk dolů před armádou!
Ať žijou koule, bodáky,
ať žije naše stará láska
a spojenectví s Prušáky!
My chceme se co Češi věrní,
v boj jdouce jako na výlet,
pod prapory, kde orli černí,
dát rozsekat a rozstřílet!
Italiáni šilhajíce
k Francii myslí na zradu,
však za ně v kraji půlměsíce
skvělou jsme našli náhradu,
neb ve způsobu věřitele
jsme bohatší zas o přítele,
spolehnout možno na něho.
Ne, krajani, už nejsme sami!
Ať žije sultán! Allah s námi,
kdo proti nám, bůh smete ho!

Meter: iambic
Exvotos...
by Margarita del Valle

Alma que marchas disipando enojos:
igual que una mañana del estío,
deja verme en las niñas de tus ojos
como si fuera en el cristal de un río.
Quiero mirarme en ti A mis antojos
mirarte atravesar algún plantío
La tarde luce sus pendones rojos
y quiero unir tu pensamiento al mío.
Sé fresca como el agua cristalina
que vine de la olímpica montaña
y se arrastra, como una Mesalina
que desciende a la paz de la cabaña,
bajo la dulce tarde zafirina
que en su precioso líquido se baña

Meter: iambic
Ein Weizenfeld
by Friedrich Hebbel

Weil es die Aehre verschmäht, sich mit der Farbe zu zieren,
Hat die Natur ihr den Mohn dicht an die Seite gestellt;
Jener hat sie die Kraft vertraut, den Menschen zu nähren,
Diesem verlieh sie den Reiz, welcher sein Auge erfreut.
Jene frage drum nicht: wo sprießen dir nützliche Körner?
Oder dieser: wo trägst du den erquicklichen Schmuck?
Wenn die Eine uns fehlte, so könnten wir freilich nicht leben,
Aber wir mögten es nicht, wäre der And're nicht da!

Meter: polymetric