PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
“Yet, even ’mid merry boyhood’s tricks and scapes”
by Frederick Goddard Tuckerman

from Sonnets, Second Series

XXX

Yet, even ‘mid merry boyhood’s tricks and scapes,
Early my heart a deeper lesson learnt;
Wandering alone by many a mile burnt
Black woodside, that but the snow-flake decks and drapes.
And I have stood beneath Canadian sky,
In utter solitudes, where the cricket’s cry
Appals the heart, and fear takes visible shapes;
And on Long Island’s void and isolate capes
Heard the sea break like iron bars: and still,
In all, I seemed to hear the same deep dirge;
Borne in the wind, the insect’s tiny trill,
And crash and jangle of the shaking surge;
And knew not what they meant,—prophetic woe?
Dim bodings, wherefore? Now, indeed, I know!

Meter: iambic
Al haber quitado los cuellos y las calzas atacadas, y ver esgrimir por entretenimiento
by Quevedo

Rey que desencarcelas los gaznates,
rey que sacas los muslos de tudescos,
rey que resucitaste los greguescos,
lisonja al Cid, merced a los combates;
rey sin chinelas, rey sin acicates,
rey sin ahogo, rey de miembros frescos,
rey en campaña fuera de grutescos,
que postas corres, que favonios bates;
miente quien se quejare por la gola,
pues son cabezas las que fueron coles,
y hombre mortal el bulto tabaola.
No quieres ver en calzas de españoles
cuchilladas, por verlas con la sola:
humos quieres que tengan, no arreboles.

Meter: polymetric
HIMNO A LA PRENSA – I
by Zoilo J. Hilario

Loada seas mil veces, oh Prensa
que de lenguas de papel te vales
a fin de publicar hechos reales
y representar lo que el pueblo piensa!
Tu labor cultural, eximia e intensa,
que es un despliegue de esfuerzos mentales,
despierta sobre asuntos nacionales
una opinión viril, potente y extensa.
Prensa: eres útilísimo elemento
que das alas al escrito pensamiento
para que se propague velozmente;
y con tu informativo verbo impreso
pareces en la senda del Progreso
antorcha orientadora y refulgente.

Meter: iambic
La Plaza de Madrid, cuando nueva, envidia la ventura que cuando vieja había tenido
by Quevedo

Mientras que fui tabiques y desvanes,
desigual en cimiento y azotea,
tela fina en lacayos fue librea:
ya no me puedo hartar de tafetanes.
Hoy, hermosa, me faltan los galanes,
y el silbo bien bebido me torea;
yo tuve la ventura de la fea,
como la pronostican los refranes.
Tan sola siempre, tan a pie me hallo,
que, vueltos en andrajos los rejones,
tengo el fuego de Troya, no el caballo.
Los bravos son mis altos y escalones;
no los toros, pues tengo, y no los callo,
más hombres en terrados que en balcones.

Meter: iambic
«Pulcherrima dea»
by Manuel José Othón

Del mar de Chipre en la rosada orilla,
blonda, a través de transparente bruma,
aparece flotando entre la espuma
de Citeres la virgen sin mancilla
Es blanca la color de su mejilla
como del cisne de Estrimón la pluma,
viste el fulgor de la Belleza suma
y de las Gracias la expresión sencilla.
Extático el Olimpo adora en ella
y se siente feliz De polo a polo
un himno Pan enamorado entona.
Toca en la playa la gentil doncella,
y a su palacio de marfil Apolo
la lleva y ciñe con triunfal corona.

Meter: polymetric
- XLVI - Al sol porque salió estando con una dama y le fue forzoso dejarla
by Gongora

Ya besando unas manos cristalinas,
ya anudándome a un liso y blanco cuello;
ya esparciendo por él aquel cabello,
que Amor sacó entre el oro de sus minas;
ya bebiendo en aquellas perlas finas
palabras dulces mil sin merecello,
ya cogiendo de cada labio bello
purpúreas rosas sin temor de espinas,
estaba, oh claro sol, envidioso,
cuando tu luz, hiriéndome los ojos,
mató mi gloria y acabó mi suerte.
Si el cielo ya no es menos poderoso,
porque no den los tuyos más enojos,
rayo, como a tu hijo, te den muerte.

Meter: iambic
Proömion
by Johann Wolfgang Goethe

Im Namen dessen, der Sich selbst erschuf!
Von Ewigkeit in schaffendem Beruf;
In Seinem Namen, der den Glauben schafft,
Vertrauen, Liebe, Tätigkeit und Kraft;
In Jenes Namen, der, so oft genannt,
Dem Wesen nach blieb immer unbekannt:
So weit das Ohr, so weit das Auge reicht,
Du findest nur Bekanntes, das Ihm gleicht,
Und deines Geistes höchster Feuerflug
Hat schon am Gleichnis, hat am Bild genug;
Es zieht dich an, es reißt dich heiter fort,
Und wo du wandelst, schmückt sich Weg und Ort;
Du zählst nicht mehr, berechnest keine Zeit,
Und jeder Schritt ist Unermeßlichkeit.
Was wär ein Gott, der nur von außen stieße,
Im Kreis das All am Finger laufen ließe!
Ihm ziemt's, die Welt im Innern zu bewegen,
Natur in Sich, Sich in Natur zu hegen,
So daß, was in Ihm lebt und webt und ist,
Nie Seine Kraft, nie Seinen Geist vermißt.
Im Innern ist ein Universum auch;
Daher der Völker löblicher Gebrauch,
Daß jeglicher das Beste, was er kennt,
Er Gott, ja seinen Gott benennt,
Ihm Himmel und Erden übergibt,
Ihn fürchtet und wo möglich liebt.

Meter: iambic
VICHŘICE. (IV.)
by Ludvík Lošťák

O Lásko, květe člověčenstva,
o Lásko, jasný světe jasných hvězd,
Tys nebem citů blažených,
neb duše Láskou teprv duší jest.
O Lásko velebná, já kořím se Tvé Kráse!
Tys mnohé zničila, a mnohé vedlas k spáse;
Tys vonná jako jarní slunné ráno,
Tys všeho počátek, a všechno Tebou vykonáno!
Tvým oltářem jest přátelství a zpěvy;
Tvým rájem blaženým jest úsměv mladé děvy.
O Tobě člověk sní, a ptactvo písně pěje,
Tys bouřný oceán, jenž hvězdami i zemí chvěje!
A všechno tvorstvo, jemuž v nitru srdce bije,
jen pro Tebe a Tebou věčně žije...
Tys harmonie harmonií všech,
neb v paláci i v chaty zachvíváš se zdech.
A nebýt Tebe, Lásko živodatná,
co člověku by byla lidská duše platna?
Tys duší jedinou – Tys duší Všehomíra,
neb v Lásce člověk rodí se, a Láskou – neumírá ! –

Meter: iambic
K NÁVRATU ČESKÝCH LEGIÍ.
by František Kvapil

Vás písní slavil jsem, než vítězný
boj váš byl skončen. Nad vlastí než zoře
volnosti vzplála. Gigant železný
než ve prach krvavou vryl pěsť. A hoře,
to odvěké, jež k smrti hruď nám tisklo,
než v radost šílenou výš k nebi trýsklo!
Já věřil tehdy... A teď, kdy již skutkem
sen věků stal se, kdy vás vítat jdeme,
vás, tvůrce velkých dějů – rty jsou němé – –
Neb jak vás vítat! Jásáním, či – smutkem?
Vás, o nichž každá zvěsť nám rosou byla
muk našich v žáru! K nimž jak k zázraku
horečných duší spěla touha zpilá!
Vás zdravíme dnes – slzou ve zraku...
Vítězi! Z reků všech vy nejpřednější,
vítejte! Vizte všecku bídu zdejší...
Neb u nás – není, o čem jste vy snili
v dalekých pláních... Kam že se nám děla
pohádka štěstí? Den ač vzešel bílý,
drak – upír saje dál zas krev nám z těla...
Drak – zloba lidská. A žel, z vlastní půdy!
Zbujněla, rozrostla se kolkol všudy!
Vy mníte, jitra svit že spásou všem?
Že vytoužený máj k nám slétl s nebe?
Hřích s křivdou ovládly dnes naši zem,
jich lačný jícen naši sílu střebe!
Kol patřte: Zemský ráj to na pohled!
Tak plný kouzla, jak jste vždy jej zřeli,
jak snil se vám, když v shluku strastí, běd
jste písní toužnou se oň rozpomněli,
když třeskly pušky, děla hřměla v dál...
Hle, vizte – čím ten zlatý ráj se stal!
V něm bezcit s neřestí se párem vodí,
ten chlebem lichvaří, ten prací zas –
bohatý lán dav tvrdých srdcí rodí,
v nichž dávno paprsk svědomí již zhas,
vše před modlou jen zlata shýbá šíji –
zisk žene stádo podlé k zkáze všech!
Ve vřavě zlotřilců čím bědných vzdech?
Šlechetných nářky marně v nebe bijí...
Jsou smutny dnes a temny naše nivy,
kde téměř psancem již, kdo spravedlivý!
A šalba, lest i závist zdvihly dračí
své hlavy steré – zotročit jak dřív
chtí Matku naši Vlast, jež hledá v pláči
volnosti zlaté rouno, věků div,
jejž vaše krev, váš znoj nám vydobyly,
a k němuž vztáhnout páž – zde není síly!
Vítejte! Síla ta jest v ruce vaší?
Vy zdraví jste – nám duše churaví!
Trestejte, zlo kde v srdcích bujně raší,
nedbejte křiku, klamů záplavy!
Cíl velký, nový zde vás čeká právě!
Boj těžký – jak byl ten, v němž jste se bili
v sibiřských stepích, slunné na Piavě
i v krásné Champagni – a zvítězili.
Zas zvítězíte! Plni víry svaté
potřete hydru zloby, klam i lež –
volnosti rouno vrátíte nám zlaté!
V to věříme – s tím vítáme vás též!
A šik váš rekovný až vítěz stane
u toho cíle, kterým zdar i čest,
bez smutku zrak všech radostí k vám vzplane,
pak dílo vaše též – finitum est!

Meter: iambic
Magyar-Isten.*)
by Vincenc Furch

Maďar-Isten není náš Bůh –
Maďar jemu staví chrám –
Bysme ctili Boha jeho,
Pyšný Maďar káže nám.
Bůh maďarský je duch pýchy,
Je zapírající duch –
Ale naším Hospodinem
Jeden jediný je Bůh!
Maďar-Isten je Bůh lichý,
Miluje jen Maďara –
O zdar jiných tvorů lidských
Pramálo se jen stará.
Maďar nechť se jemu klaní,
Nechť ho volá k pomoci,
Nechť ho nejvyšší kněz Košuth
Zaklíná o půlnoci.
Ale náš Bůh je Bůh pravdy,
Velký všemohoucí pán –
Jenž má na výsosti hvězdné
Věkožizný jasný stán.
Náš Bůh je Bůh milostivý,
Živitel všech národů,
Jenž nedělá mezi lidstvem
Rozdíl podle původu.
Náš Bůh je Bůh spravedlivý,
Pevně v něho doufáme,
Ejhle oběť jemu živou
Tělem, krví chystáme.
Maďarský Bůh klesne, jakož
Klesli pýchy duchové –
Jakož klesli Bohem Jedním
Vši ostatní bohové.

Meter: trochaic
- CLXXXVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Luz del fuego feliz, cuyas centellas
hacen con su esplendor ilustre el suelo,
logra en su eterna esfera el alto vuelo,
pues gloria es tuya cuanto exhalan ellas.
Arderán con tu ejemplo, en honor de ellas,
Fe, Esperanza y Amor con igual celo,
donde al pie que descalzo admira el cielo
de conturno le sirven las estrellas.
La tersa cruz del fulminante acero
que el claro protector vibró de Hesperia
en castigo del bárbaro africano,
consorcio hará con el cordón severo
que al rigor penitente dio materia,
sangre que hoy fertiliza el reino hispano.

Meter: polymetric
A un almendro plantado junto a un moral
by Anastasio Pantaleón de Ribera

Tú que en la pompa ya de flores vana,
perdiste, o planta, la sazón madura,
donde tu juventud te quitó dura
cuanto verdor te aceleró temprana.
Si en la inclemencia de los Cierzos cana
no te avisó del daño en hermosura,
estéril tronco estés, ruina oscura,
de infame acero, de segur villana.
Próvido miedo es ley del que desea,
tenle ya tú, que prevenir las veces,
a los males ni ofende, ni embaraza.
Este antiguo Moral tu ejemplo sea,
que la injuria temiendo que padeces,
en tu mismo peligro se amenaza.

Meter: polymetric
Venus burlada
by Juan Bautista Arriaza

Vio Venus en la alfombra de esmeralda
de un prado a mi adorado bien dormido,
y engañada, creyendo ser Cupido,
alegremente le acogió en su falda.
La frente le ciñó de una guirnalda
y por hacer terrible su descuido,
puso en sus manos un arpón bruñido
y la aljaba le cuelga de la espalda.
¡Hijo!, le iba a decir, mas despertando
mi Silvia le responde con enojos,
la aljaba y el arpón de sí arrojando:
«¡Toma, madre engañosa, esos despojos,
porque me son inútiles, estando
sin ellos hechos a vencer mis ojos!»

Meter: iambic
- CXXVIII - Respuesta de Argensola
by Argensola

¿Oh sol, que dejas con mortal contento
los ojos de las águilas perdidos,
del resplandor suave detenidos,
hasta sentir la fuerza que ya siento;
vencido te presenta el pensamiento,
no sólo lo interior de los sentidos,
pues también los demás te trae rendidos,
que tienen en el alma el fundamento;
que aunque no juzgo yo por poco cuerdo,
oh sol divino, al que por gloria tiene
morir a manos de tan grande efeto,
en huir de tus rayos no la pierdo,
si a la fe y a su mérito conviene
ignorar las grandezas de su objeto.

Meter: polymetric
Sonetos burlescos – A una alcahueta
by Manuel Justo de Rubalcava

Ojos que lloran de continuo suero,
menguado peluquín, frente arrugada,
barba con la nariz contrapunteada
las que aparta por boca un sumidero.
Fó cuyo olor anuncia matadero,
persona de las moscas celebrada,
retrato de la muerte enmascarada
a quien demanda propios el carnero.
Visión de la vejez, ánima impura
condenada a camándula y muleta,
cocodrilo feroz sin dentadura,
que si merece crédito el poeta
todo lo que decanta es la figura,
cuando del diablo no, de una alcahueta.

Meter: polymetric
Sonnet 29: When, in disgrace with fortune and men’s eyes
by William Shakespeare

When, in disgrace with fortune and men’s eyes,
I all alone beweep my outcast state,
And trouble deaf heaven with my bootless cries,
And look upon myself and curse my fate,
Wishing me like to one more rich in hope,
Featured like him, like him with friends possessed,
Desiring this man’s art and that man’s scope,
With what I most enjoy contented least;
Yet in these thoughts myself almost despising,
Haply I think on thee, and then my state,
(Like to the lark at break of day arising
From sullen earth) sings hymns at heaven’s gate;
       For thy sweet love remembered such wealth brings
       That then I scorn to change my state with kings.

Meter: iambic
Na mudrce.
by Hugo Václav Wunsch

O počátku a konci světa
svou ukončte již marnou hádku;
neb hádáte-li se o konci,
tuť s rozumem jste na počátku,
však po pravdě když ženete se
jak po zvěři tam v lese honci,
když světa původ znáti chcete,
tu s rozumem jste zase v konci!

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Por la cumbre de un monte levantado,
mis temerosos pasos, triste, guío;
por norte llevo sólo mi albedrío,
y por mantenimiento, mi cuidado.
Llega la noche, y hállome engañado,
y sólo en la esperanza me confío;
llego al corriente mar de un hondo río:
ni hallo barca ni puente, ni hallo vado.
Por la ribera arriba el paso arrojo;
dame contento el agua con su ruido;
mas en verme perdido me congojo.
Hallo pisadas de otro que ha subido;
párome a verlas; pienso con enojo
si son de otro, como yo, perdido.

Meter: polymetric
Na hrobě sv. Irije.
by Augustin Eugen Mužík

Tu v písku ležím na tvém hrobě,
na tváři slzy, krev a prach,
tu v půlnoci jsem věren tobě.
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.
Ty bez lásky spíš, nenávisti,
mnou povrhuješ ve svých snách.
Kdo taje hrobu může čísti?
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.
Má litosť, moje rozželení
už pozdní je – ty dřímeš v tmách,
mé srdce zvolna v prach se mění.
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.
Je všecko, všecko tobě cizí:
smích, šílenosť, žal, vášeň, strach.
Nad tebou věčnost v hroby mizí.
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.
Tys byla paní nebe, světa,
a já tvůj otrok – jsem tvůj vrah.
Že neuschla mi ruka kletá!
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.
Do sinavých se proudu vnoří
můj trup kdes v černých roklinách.
Na čele mém tvá krev mi hoří.
Já rozlil po tvém čele nach, krve nach.

Meter: polymetric
Advent. (I.)
by Vilém Ambrož

V hustomlžné zahalen jsa chmury,
v temnotách se svíjí truchlý svět;
zmizel z lučin pestrobarvý květ,
nepadá juž lesklá rosa shůry;
zlatých klasů želí rodné zůry,
pozbyla svých plodů stromů sněť,
v hájích neuslyšíš písně zněť,
odletěly ptactva zpěvné kůry. –
Tak i lidstvo charých ve tmách tkvělo,
nevěry je slepil vešker druh,
nade duchem vladařilo tělo;
tak lid plakal rajských ztrátu slastí,
až mu s nebe seslán Člověk-Bůh,
jenž zděl cestu do nebeských vlastí.

Meter: trochaic
Nachruf
by Karl May

Wo gingst du hin? Ich weiß es leider nicht.
Du gingst und bist wahrscheinlich doch geblieben.
Obzwar die Trauer gern vom Scheiden spricht,
Der Himmel hats wohl anders vorgeschrieben.
Du hörst vielleicht mein Wort, hörst meine Fragen,
Doch ahne ich, du weißt es selbst schon kaum,
Und fühlst du es, so kannst du es nicht sagen;
Im Grabe spricht kein Schläfer mehr im Traum.
Wo gingst du hin? O wüßte ich es doch!
Ich muß ja auch denselben Weg einst gehen
Und werde in der letzten Stunde noch
Mit dieser Frage vor der Pforte stehen.
Denselben Weg? Und auch dieselbe Pforte?
Wer darf wohl sagen ja, und wer wohl nein!
Giebt es denselben Ort am selben Orte?
Und wer da kommt, tritt der auch wirklich ein?
Wo gingst du hin? Ist diese Frage klar?
Ist wohl die Trennung örtlich zu verstehen?
Wo hier der Mensch mit seiner Seele war,
Dorthin wird sie, sobald sie frei ist, gehen.
Wir waren Eins im Glauben und im Lieben;
Du trachtetest wie ich nach Gottes Licht;
So sind wir also doch vereint geblieben
Und beide glücklich; ich verlor dich nicht!

Meter: iambic
A CRISTO REY
by Zoilo J. Hilario

Bello Jesús de mis santos amores,
modelo de paciencia y de dulzura,
evoco hoy tu simpática figura
en medio de poéticos fulgores.
En parábolas llenas de hermosura
expresaste conceptos superiores
que infunden al espíritu vigores
en horas de infortunio y desventura.
Cuando me siento asaz desesperado
en esta dolorosa y triste vía
que el destino fatal me ha señalado,
bástame, para hallar nueva energía,
recordar que la cruz que Tú has cargado
era mucho más grande que la mía.

Meter: polymetric
JEŠTĚ JENOM ZA TU HORU...
by Adolf Černý

Ještě jenom za tu horu,
jejíž témě již nám kyne,
potom, moje drahá duše,
potom bude všecko jiné.
Co zde balvany se kupí,
co zde trčí skalní tesy –
budou tam jen širé nivy,
na obzoru tiché lesy.
Co zde cesta kamenitá,
na níž nohy krvácejí –
pěšina tam bude měkká
lučinami do alejí.
Těžká je nám cesta stínem,
srdce buší, dech se krátí –
opři se jen o mne, drahá,
za horou tam slunce vzplá Ti.
Za horou Ti slunce vzhoří
v naší zemi zaslíbené,
půjdeme tou zlatou plání,
hlavy k sobě nachýlené...
Opři se jen o mne, drahá,
témě hory již nám kyne –
za ní, moje drahá duše,
za ní bude všecko jiné...

Meter: trochaic
El entierro de Lila
by Julio Flores Roa

La última roa en el jarrón expira
-¿Quién vendrá a renovarla? El aire vuela
sobre la flor exánime y suspira,
en tanto que mi corazón se hiela.
Huérfano de la albura de tu mano,
y en el silencio que el la sala flota,
polvoso, en un rincón, sueña el
                     piano
sueña que tú le arrancas una nota
Mi perro Tom, agranda el dolor mío:
aúlla y viene y va de puerta en puerta;
cree que volaste y mira hacia el vacío.
Quizás te ve La alcoba está desierta
y el lecho tibio aún, mañana frío
y solo Acaban de sacarte muerta.

Meter: iambic
XVIII. Po roce.
by Josef Svatopluk Machar

Jak potkají se v bouřném čase
dvě známé vlny drahou svou –
tak setkal jsem nyní zase
s mou milou – loni provdanou.
Byl koncert; vešla s mužem šedým
a v křeslo vážně usedla,
klid zavládl jí líčkem bledým
a po sále se rozhlédla.
Hned vítaly ji přítelkyně
a známé družky z mladých let –
o sloup se opíraje líně,
jich řečem moh’ jsem rozumět.
Má milá moudře hovořila
o hudbě, dnešním programu,
o práci, kterou dokončila,
o pařížských mod seznamu,
o hospodářství, cukru, kávě –
a s takou vážnou lahodou,
jak mluví její matka právě,
když setkám se s ní náhodou.
Mně bylo, jak bych viděl růži,
jež půvabů svých pozbývá –
tak změnila se při svém muži
má milka bledá, vábivá.
Z těch zraků, ba z těch řečí pouhých,
tak po sále dech prosy vál,
že nebýt tvojich copů dlouhých –
snad bych tě býval nepoznal...

Meter: iambic
Den jeden končí, druhý začíná,
by H. Uden

Den jeden končí, druhý začíná,
ne v příměří se vnořil drsný boj,
jen v nejistoty klín a v nepokoj;
pěst znavená se v spánku zatíná,
a neklidnou je klidu hladina,
kdo klesl jsi, své rány rychle hoj
a v staré brnění se chutě stroj,
již nová tětiva se napíná.
Kdo meškat smí, kdo smí se vzpírat snad,
když nehybným je světa dávný řád,
jenž platí pro veškeré stvoření?
Již s prvním tvůrčím dechem zápas vstal,
je žitím sám a věčně bouří dál,
jen občas zbraň a heslo promění.

Meter: iambic
- 872 - Acto I, FLORELA
by Lope de Vega

Florentín engañoso, ingrato Albano,
peregrino traidor, fingido amigo,
amante desleal, cierto enemigo,
victorioso cruel, huésped villano.
Griego en mentiras y en amor troyano,
rayo en mi pecho, y en mi honor castigo,
perjuro pretensor, falso testigo,
fiera de Libia con semblante humano.
Como tigre te sigo, ingrato, espera,
no por el hijo que me llevas fiero,
más por el que me dejas arrojado.
Deseando en seguirte voy ligera,
tú cansado de mí corres ligero,
que más huye de amor el más cansado.

Meter: polymetric
1L: Mädchen, Dichter sind, die von euch lernen
by Rainer Maria Rilke

Mädchen, Dichter sind, die von euch lernen
das zu
und sie lernen leben an euch Fernen,
wie die Abende an großen Sternen
sich gewöhnen an die Ewigkeit.
Keine darf sich je dem Dichter schenken,
wenn sein Auge auch um Frauen bat;
denn er kann euch nur als Mädchen denken:
das Gefühl in euren Handgelenken
würde brechen von Brokat.
Laßt ihn einsam sein in seinem Garten,
wo er euch wie Ewige empfing
auf den Wegen, die er täglich ging,
bei den Bänken, welche schattig warten,
und im Zimmer, wo die Laute hing.
Geht!... es dunkelt. Seine Sinne suchen
eure Stimme und Gestalt nicht mehr.
Und die Wege liebt er lang und leer
und kein Weißes unter dunklen Buchen, –
und die stumme Stube liebt er sehr.
..... Eure Stimmen hört er ferne gehn
(unter Menschen, die er müde meidet)
und: sein zärtliches Gedenken leidet
im Gefühle, daß euch viele sehn.

Meter: trochaic
I. Přilítlo jaro z daleka
by Vítězslav Hálek

Přilítlo jaro z daleka
a všude plno touhy,
vše tlačilo se k slunci ven,
že snilo sen tak dlouhý.
Vylítly z hnízda pěnkavy
a drobné děti z chýše,
a pestré kvítí na lukách
přesladkou vůni dýše.
Z větví se lístek tlačí ven,
a ptáčkům z hrdla hlásky,
a v ňadrech v srdci mlaďounkém
tam klíčí poupě lásky.

Meter: iambic
A CARRASQUILLA MALLARINO
by Rubén Darío

Por olas intranquilas y por soplos amargos
iba el bajel de Grecia con rumbo a la ilusión;
Febo daba su oro para la nave Argos,
y Júpiter sabía del sueño de Jasón.
Espera infamias duras y aguarda vientos largos,
tú, que tienes por nave tu propio corazón;
que si tienes cuidados y multiplicas cargos,
a la cuenta de tu alma, lírica y dulce, son.
Y a la cuenta de tu alma te pondrán tus locuras,
tus conquistas fugaces y tus cosas impuras...
El ángel de la guarda, exacto y puro es.
Así que peques mucho o así que peques poco,
te salvarás por santo, por poeta o por loco,
y las cuentas finales te arreglarán después.

Meter: anapestic
Brzo-li již ten můj národ zbude
by František Sušil

Brzo-li již ten můj národ zbude
Bujnosti té svojí úporné,
A té baživosti úmorné,
Z nichž se jemu pochod k hrobu hude?
Pořád o to nitro jeho chudé
Usilují vášně vichorné,
Jenž ho vedrou v jámy přívorné,
Z nichž se nikdy k světlu nevybude.
A jak ještě zaměřuješ dlouho
Ty můj lide, ty má věčná touho,
V porobě té samovolné žíti?
Leč on ještě nočních stínů lakví,
Ač již krásně počalo se dníti;
Za hrad slávy dobývá si rakví.

Meter: trochaic
Esther
by Rainer Maria Rilke

Die Dienerinnen kämmten sieben Tage
die Asche ihres Grams und ihrer Plage
Neige und Niederschlag aus ihrem Haar,
und trugen es und sonnten es im Freien
und speisten es mit reinen Spezereien
noch diesen Tag und den: dann aber war
die Zeit gekommen, da sie, ungeboten,
zu keiner Frist, wie eine von den Toten
den drohend offenen Palast betrat,
um gleich, gelegt auf ihre Kammerfrauen,
am Ende ihres Weges
an dem man stirbt, wenn man ihm naht.
Er glänzte so, daß sie die Kronrubine
aufflammen fühlte, die sie an sich trug;
sie füllte sich ganz rasch mit seiner Miene
wie ein Gefäß und war schon voll genug
und floß schon über von des Königs Macht,
bevor sie noch den dritten Saal durchschritt,
der sie mit seiner Wände Malachit
grün überlief. Sie hatte nicht gedacht,
so langen Gang zu tun mit allen Steinen,
die schwerer wurden von des Königs Scheinen
und kalt von ihrer Angst. Sie ging und ging –
Und als sie endlich, fast von nahe, ihn,
aufruhend auf dem Thron von Turmalin,
sich türmen sah, so wirklich wie ein Ding:
empfing die rechte von den Dienerinnen
die Schwindende und hielt sie zu dem Sitze.
Er rührte sie mit seines Szepters Spitze:
... und sie begriff es ohne Sinne, innen.

Meter: iambic
SUCHĚ KVÍTÍ.
by Adolf Černý

Až budeš probírat se suchým kvítím
a ve Tvých prstech bude šelestit –
já jiskru ve Tvém srdci v plamen vznítím,
v něj olejem můj kanout bude cit.
Já z dálky své v ty květy, drahé dítě,
zas vleju život, vdechnu barvy nach –
a v čisté rty zas vůní políbí Tě
má láska, ukrytá v těch korunách!...

Meter: iambic