PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sláva a hanba.
by Ladislav Quis

Činu vlastní jsou dcery i sláva skvělá i hanba,
čin náš rodný je syn, dědové jeho jsme dcer;
proto se nedivme tomu, že čiperné obě ty holky,
ať nám to milo či nic, z pravidla přežijí nás.

Meter: polymetric
Don Quijote
by Aurelio Yanguas

Del sublime ideal enamorado,
constante adepto, paladín ferviente,
si, púdico, en amor fue consecuente
en nobles aventuras, esforzado.
Con los grandes, correcto, delicado;
con los chicos, magnífico, indulgente;
tan sabio en el hablar, como prudente;
tan católico viejo, como honrado.
Así aparece la inmortal figura
del hidalgo manchego de Cervantes,
cuyos hechos motejan de locura
los que no los admiran por gigantes;
y no falta algún sandio que asegura
que así los españoles fueron antes

Meter: polymetric
DOBRÁK
by František Gellner

Mé mladé časy zlé a veselé!
To bylo tenkrát... Měl jsem přítele.
Chodívali jsme spolu dva a dva
a otvírali jsme si srdce svá.
A srdce v ranních zoří požáry
zvonila o sebe jak poháry.
Krajinou nehostinnou jsem s ním šel.
Na keři růži kvést jsem uviděl.
Tu růži byl bych utrhl si rád.
Přítel mě zdržel. „Chceš ji zničit snad?“
A přítel zemřel. Když mu v rakev hřeb
zatloukali, jel jsem mu na pohřeb.
Na pohřeb šlo mu lidí tisíce.
Každý ho chválil. A já nejvíce.
Života práci lidu věnoval.
Byl dobrák. Taky zlatky půjčoval.
Prsť černá kryje tělo přítele.
Jsou jiné časy, ne tak veselé.
V dalekém kraji kdes je zahrada.
Kvete má růže nebo uvadá?
Mám v srdci plno nenávistných slov,
a někdy mě to táhne na hřbitov.
„Odházejte tu hlínu, hrobaři!
Příteli pohledět chci do tváří.“

Meter: iambic
1L: Mit hundert will Gott eins bezahln im ewgen Leben;
by Angelus Silesius

Mit hundert will Gott eins bezahln im ewgen Leben;
Wie töricht sind wir doch, daß wir nicht alls hingeben.

Meter: polymetric
by Otakar Červinka

„Slyš!“ – Přítel počal vyprávěti klidně,
jen časem zdál se hroužit v rozpomnění
a jeho hlas zněl jako písně pění.
Tvář snivou krášlil úsměv časem vlídně
a časem divný lesk se mihnul v oku.
Tak duše, opustivši život země,
se rozpomíná na minulost temně,
na slasť i žal u věčna veletoku.
„Slyš! potkav tebe před nedávnou chvílí,
já hledal ku příteli cestu v šeře,
a jak jen známé otevřel jsem dvéře,
tu chytilo mne dětí smavých dvé,
svá očka veselá v můj noříc zrak
a ručky ovinuly bělostné
a drobné kol mé šíje v lásky znak,
mně rtíky růžovými díce v sluch:
„Nuž vypravuj nám hezkou pohádku!
tu Anninčinu hezkou pohádku!“
A v minulosť se pohroužil můj duch.
Mně v oči slzy jasné vstoupily,
když zřel jsem dítek oči nevinné,
tak velké, smavé, na mne upřené.
A já vzal děti na svá kolena,
jak duhou pestrou patře do dálky
na vlastní mládí, jak by v rozkvětu
zde v těchto něžných, dětských bytostech
zas v nových tvarech – co já k poledni
se rychle chýlím svého života.
A nežli dojdou k svému poledni
ty milounké dvě dětské bytosti,
jež na kolenou nyní houpám svých
a které na mne hledí zrakem víl,
ze světa jiného v zem zbloudilých:
tu dávno dospěju již večera
a na vždy ovane mne žití noc.
A celý život byl mi pohádkou
jak svatojanské noci vzdušný sen.
Však drželo mne dětí smavých dvé,
svá očka veselá v můj noříc zrak
a vinouce své ručky bělostné
a drobné kol mé šíje v lásky znak.
I zašeptaly rtíkem lahodným:
„Nuž započni již přece pohádku!“
A před mým zrakem v dálku upřeným,
hle, táhla žití velká pohádka
jak nezbádaný, tajuplný sen,
pln dobrých víl a šotků škádlivých
a hrůzných také živobytí chvil,
kdy mátohy nás děsí, nestvůry
a vztahují svá hnusná klepeta,
své tesáky a kly a paznehty
nám vstříc a chtí nás jimi rozsápat
jak v nepojatém, horečnatém snu.

Meter: iambic
RUSKO.
by Adolf Červinka

Na širé Rusi zas hřímá,
řečištěm dravý jde proud,
na sterých hranicích dýmá
spálených okovů troud!
Poroby bledne už kletba,
volněji dýchá kol zem,
nová že vychází setba,
rovnost jež přináší všem.
Krví však zalitou rýhu
dosud je na tvářích zřít,
staletých útisků tíhu
najednou nestřese lid.
Zaseté osení zraje,
pomalu čistí se vzduch,
s paprsky příštího máje
v práci se zaleskne pluh!

Meter: dactylic
1L: Meine Schürze hat Mutter an's Fenster gehangen,
by Wilhelm Müller

Meine Schürze hat Mutter an's Fenster gehangen,
Da sind viele Bursche vorübergegangen,
Sprach Mutter: Jetzt hole dir Einen in's Haus!
Ich seufzte, ich weinte und sah nicht hinaus.
Er ist ja doch nicht mit vorübergegangen,
Auf den ich gerichtet mein heißes Verlangen.
Wer trägt ihm die Zeitung weit über das Meer
Und holt ihn zur fröhlichen Brautjagd her?
Ich möcht' an den Mast meine Schürze binden,
Ich möchte sie geben den Wogen und Winden:
Und säh' er sie wehen von fern in der Luft,
Er würd' es wohl ahnen, wohin sie ihn ruft.
Und soll dem Erwählten mein Tüchlein ich senden,
Ich trag' es zu ihm mit eigenen Händen,
Ich werf' es in's wogende Meer hinab:
Schwimm', Tüchlein, und sag' ihm, wie lieb ich ihn hab'!
Und ist er nicht über den Fluthen zu sehen,
So mußt du tiefer hinuntergehen,
Und wo er mag liegen und pflegen der Ruh',
Da breite dich über und deck' ihn mir zu.
Und ruft ihn ein Engel zum jüngsten Gerichte,
Da fühlt er das Tüchlein auf seinem Gesichte,
Und merket in seinem erwachenden Sinn,
Wie treu ich im Tod ihm gewesen bin.

Meter: amphibrachic
Im Grase
by Justinus Kerner

Wie sich's so wohl im Grase liegt
Bei Kraut und Blumendüften,
Wenn über uns ein Vogel fliegt
In goldnen Himmelslüften.
Da kann man wahrlich denken nicht,
Daß man bald liegen werde
Tief unten ohne Sang und Licht
Bei Wurzeln in der Erde.
Man denkt nur an des Himmels Schein
Und an den Vogel drinnen,
Denkt: Gott wird wohl so gnädig sein,
Daß wir das auch gewinnen.

Meter: iambic
- CXXIII -
by Fcode Borja

No alegra tanto ver la amada tierra
a la pequeña nave, combatida
del intratable mar, ni la salida
al navegante, que su tabla encierra.
No tan alegre el preso se destierra
de la dura cadena aborrecida,
como yo, por lograr en corta vida,
serena paz, tras tan pesada guerra.
Los que alabáis a amor favorecidos,
rendidme su alabanza, porque acierte
a descubrir del tiempo los secretos,
que a donde viven solos escogidos,
se estima un pecador, si se convierte,
más que noventa y nueve, aunque perfetos.

Meter: iambic
1L: Ha, die große Freiheitsstunde
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Ha, die große Freiheitsstunde
Kommt einmal, mein Freund, für dich!
Mit dem Jubel aus dem Munde
Schwebt sie! Bräutlich zeigt sie sich!
Von des Engels Hauch zerschmelzen
Schwere Fesseln, deren Last
Du, gekettet an den Felsen
Deiner Wand, getragen hast.
Ach! sie führt mit Lilienhänden
Dich vom Thränenberg herab,
Dem Gefangenen, Elenden,
Schauervoller als das Grab.
Kerkerstaub entfliegt dem Kleide,
Und der goldnen Freiheit Licht
Hängt an seinem Saum; die Freude
Röthet wieder dein Gesicht.
Weggeschwunden, o du Lieber!
Weggeschwunden ist die Nacht,
Die dir oft die Seele trüber,
Als der Nächte Schau'r gemacht.
Deine Thränen sind verflossen,
Die du oft im Kerkergrab
Vor dem Engel hingegossen,
Den dir Gott zum Schutze gab.
Keine Schlösser, keine Riegel
Rasseln mehr vor deiner Thür';
Und der Schwermuth Rabenflügel
Schattet nimmer über dir.
Nimmer steigt durchs Eisengitter
Dein Geächz': O Vater, nimm
Diesen Kelch, so schwer, so bitter,
So gefüllt mit deinem Grimm.
Deine Brüder siehst du nimmer
Schleppen ihrer Ketten Last;
Hörst nicht mehr ihr Angstgewimmer
In den Nächten ohne Rast.
Siehst nicht mehr die Weidengerte
In des Kriegers Blut getaucht;
Nimmer siehst du, wie die Erde
Von Verzweiflungszähren raucht.
Freiheit! Freiheit! hörst du tönen
Aus dem alten Eichenhain,
Wandelst bald mit Deutschlands Söhnen
Wieder an dem freien Main.
Freiheit! Gottes größter Segen!
Freiheit, ach, wann wandelst du
Mir Bestürmten auch entgegen?
Bringst mir wieder Seelenruh'?
R ..., Trauter, sieh mich weinen
Mit verhülltem Angesicht.
Geh, umarme nun die Deinen;
Aber Freund, vergiß mich nicht!
Sprich zu deinen Lieben: droben
Fault in seinem Kerkergrab
Schubart, der mir manche Proben
Seiner Lieb' und Freundschaft gab.
R ..., nicht mehr auf dieser Erde,
Einst im Himmel seh' ich dich!
O dann bleibst du mein Gefährte,
Ewig! ewig liebst du mich!
Und in Paradieseslauben,
Wo kein Menschenhenker quält,
Schweben wir, wie Zwillingstauben,
Die die Sympathie vermählt.

Meter: trochaic
MODLITBA PRO VELKÉ DĚTI.
by Jan Červenka

Andělíčku, strážce můj,
při mně stůj, mne ochraňuj.
Nevzdaluj se, zůstaň u mne,
já jsem tvůj!
Kdybych tebe ztratit měl,
raději bych zemřít chtěl...
Slyšíš? – Jak by umíráčkem
vyzváněl!

Meter: trochaic
Das andere Gespräch.
by Christian Weise

Die lufft verändert nichts/ die klugheit muß in reisen
Compaß und ruder seyn/ sie muß den anfurt weisen/
Sie muß die rechnung thun/ und welcher das vergist/
Der kömmet wieder heim wie er gewesen ist.
Es ist ein schlechtes werck sich etwas tieffer bücken/
Der alten sprache brauch mit neuen wörtern sticken/
In fremb der kleidung gehn: und wer sich in der welt
Um sonsten nichs bemüht/ verspielet zeit und geld.
Wem ist damit gedient/ und wenn man haar-klein wüste/
Wie scharff ein ander trinckt/ wie mancher seine lüste/
Mit bösem wasser löscht/ wie einer schertzt und spielt/
Wie jener springt und tantzt/ wie dieser raubt und stielt.
Es ist nur eitelkeit/ man hört von solchen dingen/
Und lernt sie endlich selbst in die gewohnheit bringen
So daß ein solcher mensch viel grösser unheil stifft
Als welcher einen brunn verderbet und vergifft.
Ein kluges kauffmans-schiff kömmt nimmermehr gefahren/
Und sucht Arabien um liederliche waaren:
Das gold wird außgesucht/ der weirauch zugericht/
Die myrrhen eingepackt: den sand begehrt man nicht.
Wolan du junges volck! weil ihr von eurem leben
Dem hohen alter sollt einmahl die zinse geben.
So reiset mit vernunfft/ und nehmet diß in acht/
Was von der klugheit kom̃t/ uñ euch zu menschen macht.

Meter: iambic
AGONIE.
by František Soldan

Své péro vzal jsem s nechutí a nudou,
vždyť co chci psát? Tak připadám si asi
jak námořník, jenž kapitánu hlásí,
že sněděno vše. Co teď jísti budou?
Ta spousta vody, jež se v dálku vlní,
to lůno bohaté tak na poklady –
co vše to jim? Jim hlavu hrůza plní,
že při tom všem přec všichni zemrou hlady.
Zem daleko, a hlad se z dálky hlásí,
a voda ponurá se válí s nudou – – –
Jak bude zítra? Jak tu pojdou asi?
A kosti jejich kde as ležet budou?

Meter: iambic
XVII.
by Karel Babánek

Byl jednou jeden mladý hoch,
ten loutnu svoji vzal,
potulný zpěvák světem šel,
by lásku vyhledal.
Svou lásku, jak ji ve snu zřel
a po ní toužíval,
pod okny toužné písně pěl,
a světem chodil dál.
A ona marně čekala
a touhou chřadla pak;
potulný zpěvák lásku svou
nespatřil nikdy však.

Meter: iambic
Na paní.
by Jan Nejedlý

Dvakráte se může z ženy své muž radovati,
Když sy bere ji a když ji vidí zakopati.

Meter: trochaic
Mondlandschaft
by Alfred Lichtenstein

Oben brennt das gelbe Mutterauge.
Überall liegt Nacht wie blaues Tuch.
Fraglos ist, daß ich jetzt Atem sauge.
Ich bin nur ein kleines Bilderbuch.
Häuser fangen Träume bunter Schläfer
Wie in Netzen in den Fenstern auf.
Autos kriechen wie Marienkäfer
Leuchtende Straßen hinauf.

Meter: trochaic
De El prado de Valencia
by Francisco Agustín Talega

Esta ciudad, que el africano doma,
cuando más espantaban sus banderas,
y vio las armas y las huestes fieras
de Júpiter, de Cristo y de Mahoma;
esta muralla que en el monte asoma,
que ya sirve de nidos en canteras,
¿acabó? Sí; mas conservó de veras,
la consagrada fe que le dio Roma
¡Ah fe, sola entre piedras sostenida,
mal guardada en humanos corazones,
adonde mereciera estar tu punto!
Guarda esos muros donde estás asida,
que acabarán tu nombre y tus blasones
en acabando yo y faltar Sagunto

Meter: polymetric
56.
by Friedrich Rückert

Wo Gutes das zu thun, als Gutes dar sich stellt,
Da thut es jeder leicht, dem so ins Aug' es fällt.
Wo aber Gutes sich zeigt unter falschem Schein,
Erkennt als Gutes es und thuts der Weis' allein.

Meter: iambic
1L: Ein Fuhrmann blieb mit seinem Wagen
by Jean de La Fontaine

Ein Fuhrmann blieb mit seinem Wagen
Voll Heu im tiefen Schlamm des schlechten Weges stecken
Und wollte fast verzagen,
Da rings kein Helfer zu entdecken.
Es war in der Bretagne Unterland
In einem Strich, der Quimper-Corentin genannt,
Und jeder weiß wohl gut,
Daß dorthin das Geschick
Nur Leute schickt, um sie in Wut
Zu bringen. Himmel, schütze uns vor dieser Reise!
Doch kommen wir auf unsern Kärrner nun zurück.
Er steht und schimpft und flucht so recht nach Fuhrmannsweise,
Verwünscht das Loch, wo er hineingeraten,
Den Wagen, seine Pferde und sich selbst sogar,
Und schließlich fleht er zu dem Gotte, dessen Taten
Berühmt sind auf dem weiten Erdenkreise.
»herkules,« ruft er, »ist es wahr,
Daß einst dein Rücken
Die ganze Himmelswölbung trug,
So wird es deinem kleinen Finger glücken,
Mich hier herauszuziehn mit einem Zug.«
Da tönt es fern vom Himmel her:
»herkules will, daß man sich selber rühre,
Dann steht er bei. Sieh hin und spüre
Dem Hemmnis nach, das dich gestört so sehr.
Entferne um die Räder doch den Lehm, der schwer
Die Speichen drückt. Zerhaue jetzt die Steine hier,
Die hindernd liegen in der Bahn.
»ja,« sprach der Mann. – »Nun gut, so helf ich weiter dir,«
Rief's droben her, »die Peitsche jetzt!« – »Die haben wir.
Ja, was ist das? Schon sind wir flott!
Gelobt sei Herkules!« – Da tönt's aus Wolkenpracht:
»du siehst, wie leicht die Pferde alles gutgemacht.«
Hilf selber dir, so hilft dir Gott.

Meter: iambic
Ve snu.
by František Cajthaml-Liberté

Co dělník ve světě
v dnešní čas platí,
zač mohou tupit jej
rozliční kati?
On platí za nulu
za vší svou práci,
k níž nádavkem život
vlastní utrácí.
On jest v své temnotě
podoben slonu,
jejž dítě zapřahá –
ve nulu onu.
Neví – snem temnoty
nebýti zpitý –
v ráz že může zahnat
své parasity.

Meter: iambic
[wenn ihr suchet die beglückte]
by Friedrich Rückert

Wenn ihr suchet die beglückte
Mutter, o nicht suchet mich!
Die der Schmerz zu Boden drückte,
Als mein schönstes Glück entwich.
Wenn ihr suchet die gebückte
Mutter, o nicht suchet mich,
Die vom Schmerze jetzt entzückte,
Seit die Freude mir erblich.
Die entzückte, die zerstückte,
Wenn ihr suchet, suchet mich!
Denn mit dem, was mich einst schmückte,
Schmücken nun die Himmel sich.

Meter: trochaic
Goldne Wiegen schwingen
by Ludwig Achim von Arnim

Goldne Wiegen schwingen
Und die Mücken singen,
Blumen sind die Wiegen,
Kindlein drinnen liegen,
Auf und nieder geht der Wind,
Geht sich warm und geht gelind.
Wie viel Kinder wiegen?
Wie viel soll ich kriegen?
Eins und zwei und dreie,
Und ich zähl' auf's neue!
Auf und nieder geht der Wind,
Und ich weine, wie ein Kind!

Meter: trochaic
Lapides torrentis illi dulces Fuerunt
by Ignacio Montes de Oca y Obregón

¡Oh dulces piedras del feliz torrente
que al alma pura del Levita Esteban
de protomártir la corona llevan
en sangre virgen al teñir su frente!
En el que me circunda, áspero ambiente
hoy del Cedrón los pastos se renuevan
Pedradas mil sobre mi cuerpo lluevan
si idéntico dulzor mi ánima siente
Si al derribarme el pedregal de hinojos,
el cielo abrir sus puertas de zafiro
a ver lanzan mis sangrientos ojos;
si a la diestra del Padre a Cristo miro,
y con mis labios, por la sangre rojos,
a mis verdugos perdonando expiro.

Meter: iambic
NOCTURNO.
by Josef Merhaut

Vy fijaly nad stolem mým
ve stínu lampy rozvité,
vy, které steskem zamlklým
v mou noční práci voníte –
Ó, květy s bolem tajemným,
vy fijaly v noc vonící,
než půjdu spat, vy dechem svým
opojte duši žíznící –
ať marnou touhou šílená
jak vy se mlčet naučí,
ať hořká pravda bez jména
ji mlčenlivou umučí –
Ve vaší vůni co jsem psal,
vše smysl mělo jediný:
že šíleně jsem miloval
královnu vaši, květiny. –
A v nocech vždy se rozdýchal
květ touhy mojí zoufalý,
jenž šlapán za dne v noc bdí dál
jako vy, noční fijaly. – –
Ó, dýchejte mi ze všech sil,
ó, fijaly, mé fijaly –
květ jediný, jenž ještě zbyl
v pout osamělou do dáli...

Meter: iambic
Die gefesselten Musen.
by Conrad Ferdinand Meyer

Es herrscht' ein König irgendwo
In Dazien oder Thrazien,
Den suchten einst die Musen heim,
Die Musen mit den Grazien.
Statt milden Nectars Rebenblut
Geruhten sie zu nippen,
Die Seele des Barbaren hing
An ihren sel'gen Lippen.
Erst sang ein jedes Himmelskind
Im Tone, der ihm eigen,
Dann schritt der ganze Chor im Tact
Und trat den blüh'nden Reigen.
Der König klatschte: „Morgen will
Ich wieder euch bestaunen.“
Die Musen schüttelten das Haupt:
„das hangt an unsern Launen.“
„an euern Launen? ...“ Der Despot
Begann zu schmähn und lästern.
„ihr Knechte,“ schrie er, „Fesseln her!“
Und fesselte die Schwestern.
Der König wacht', um Mitternacht
Vernahm er leises Schreiten,
Geflüster: „Seid ihr alle da?“
Und Schüttern zarter Saiten.
Er fuhr empor. „Den hellen Chor
Ergreift, getreue Wächter!“
Die Schergen griffen in die Luft
Und silbern klang Gelächter.
Am Morgen war der Kerker leer,
Der Reigen über die Grenze —
Drin hingen statt der Ketten schwer
Zerrißne Blumenkränze.

Meter: iambic
1L: Mußt denn um mein ewig Leben
by Christian Morgenstern

Mußt denn um mein ewig Leben
immer arme Verse spinnen?
Glaubst du Größeres zu geben,
wo so Großes zu gewinnen?
Laß die undankbaren Musen,
bin ich Mutter nicht von allen?
Besser als an ihrem Busen
wirst du dir bei mir gefallen!

Meter: trochaic
Petice pražské omladiny r. 1874 za zřízení parku.
by August Nevšímal

Milostivý magistráte!
nás sem táhne padesát,
nevíme, zda nás též znáte,
proto vám chcem něco dát.
My jsme chasa od kuráže,
k odvodu však nejdeme,
počkáme, až hejtman zkáže,
zatím jen si přejeme:
Zakládejte park už brzy,
v něm nám koutek pro hraní;
nás to pranic neomrzí,
my jsme hodní poddaní.
Tam se budem sílit, tužit,
jako páni v „Sokole“,
a až přijde čas se zmužit –
hrr! do slámy v stodole!

Meter: trochaic
NA PŘÍVOZE.
by Antonín Klášterský

Břeh písčitý je, slunce žár v něj pere,
pár vrb tu spí. Proud šumí jako s jezu;
u lávky prám je, spjatý na řetězu,
za břehem olše, duby, habry steré.
Zde přes den skřípot, hlahol v sluch se dere,
vůz rachotí tu plný po pavezu,
a řehce kůň. Pak ticho. Vůni bezu
je cítit, vše jak dýchá v noci šeré.
Srp luny blýsk’, sta hvězd se v temnu rojí.
Chlad noci vane, řeka hlasněj’ hučí,
teď slavík, slyš, vpad’ elegií svojí!
To blaho! – myslíš – Se vším ve souzvuku,
po práci padnout noci do náručí
při záři hvězd a při slavičím tluku!

Meter: iambic
- LXXVII -
by Fernando de Herrera

En noche sola voy con sombra, oscuro,
sin bien, perdido, ajeno de reposo,
con débil paso y corazón medroso,
buscando del amor lugar seguro.
Siento al lado del arco el golpe duro,
y de mayor peligro receloso,
vuelvo sujeto a mi dolor penoso,
y en mal antiguo nuevo mal procuro.
El yerto, hórrido risco despeñado,
y la montaña áspera parece
llana senda al deseo que me lleva.
Culpa no es del, que siempre va engañado;
mas la razón, que ve, ¿por qué se ofrece
al conocido error que nunca prueba?

Meter: iambic
Slunečko.
by Josef Kalus

Slunečko ty roztomilé,
rci, po kolikáté
po okolí rozsíváš
paprsky své zlaté?
Kolik jiter růžových
rozžehlo jsi asi,
kolik zlatých políček
přiodělo klasy?
Kolik ptačích hrdélek
k zpěvu roznítilo?
Ach, bez tebe, slunečko,
smutno by tu bylo!

Meter: trochaic
I. I v lásce obětí jsme egoismu.
by Jaroslav Vrchlický

I v lásce obětí jsme egoismu.
Mně nestačilo, že jsi a že dýcháš,
že svou smím zváti andělskou tvou duši,
že dopřáno mi těžkou poutí světem
se zadívat v tvé drahé, věrné oči,
tvou ruku stisknout zjevně jako přítel
a tajně jako miláček tvé duše,
a vědět, každou vteřinou a chvílí
že přes prostor i čas má duše tvojí
dlí v ustavičném božském přijímání:
To vše mi nestačilo včera večer,
a zle jsem trpěl tímto egoismem,
jenž přál si víc, či míň, jak chceš to zváti.
Však přešlo to, zas patřím v čistý azur,
kde pluje velké slunce tvojí lásky,
a usmívám se jako děcko ze sna.

Meter: iambic
1.
by Klabund

Zuerst rannte ich mit dem Kopf gegen die Wand
Und rüttelte an den Stäben.
Ich verfluchte Tod und Leben
Und steckte mit meinem feurigen Blick das ganze Gefängnis in Brand.
Das vergitterte Fenster oben war blind und klein.
Ich wusste nie, ob die Sonne schien oder Regen.
Ich hungerte und hatte tausend Mägen,
Und ich wollte so gerne mein eigener Enkel sein.
Eine Schale Suppe ist durch die Tür geschwebt.
Ich habe wie ein hungriger Menagerielöwe gebebt.
Einmal ging ein Frauenschritt auf dem Gang vorüber. Der Schritt einer Königin.
Schliesslich bin ich davon überzeugt, dass ich ein Verbrecher sei,
Und dass ich mit vollem Recht unschädlich gemacht bin.
Ich dulde es, dass ich vom Wärter verlacht bin,
Und ich fühle, dass er so etwas wie ein Cherubim mit Flammenschwert und meiner Taten Rächer sei.
Einmal wird die Tür sich öffnen und wie eine Gnade
Wird mir die edle Freiheit wieder von Gott gewährt.
Ich stürze sofort in ein erstklassiges Hotel und bade
Und gehe in die Reitschule und besteige mein Lieblingspferd.
Ich glaube, es hiess Mimi, wie das zarte Mädchen in dem bekannten Bohème-Romane,
Und ich jage durch den englischen Garten und reite durch Felder von Korn und Mohn,
Und ich rase und schwinge der Sonne rote Fahne
Und ich reite voran der himmlischen Revolution.

Meter: polymetric
Hrob Orfeův.
by Jaroslav Vrchlický

Zde v cypřiších a myrtách šero dýchá,
a v poledne, když Heliův vůz stane
v zenitu nebes, tady zefir vane
svou nejjemnější perutí a z ticha.
Sto honů dál hřmí světa vřava lichá,
zde muž se knězem, žena Musou stane
a hymny sloka jako rosa kane
na urnu, v níž spí básník, Mus všech pýcha.
I polibky tu bázlivě se snoubí
na milenců rtech, ó jak zde jsou šťastní
ve tmavém hvozdu u Libethry zřídla!
A stromy oddechnou-li sobě z hloubi,
a v nich když chvět se slyšíš ptačí křídla,
dí každý: „Mrtvý Orfeus dál básní.“

Meter: iambic
Der Maria Geburt .
by Clemens Brentano

Gleich wie die lieb Waldvögelein,
Mit ihren Stimmen groß und klein
Früh morgens lieblich singen,
Sobald anbricht die Morgenröth,
Wenns purpurfarb am Himmel steht,
In Berg und Thal sie klingen.
Also ihr Menschen kommt herbey,
Laßt hören eure Melodey,
Das Kindelein zu grüssen.
Heut fröhlig sein Geburtstag fällt,
Sankt Anna bringt es auf die Welt,
Es lasset euch geniessen.
Die Morgenröth so kühl und naß,
Die schönen Blumen, Laub und Gras
Sich alle freundlich neigen,
Weil dieses Kind mit Gütigkeit
Erquicket ihre Mattigkeit,
Sie ihren Dank so zeigen.
Also, weil wie der Morgenthau,
Heut aufgeht unsre liebe Frau
Zum Trost der armen Seelen,
In Demuth grüß sie jedermann,
Denn sie ists, die uns trösten kann
In aller Trauer Quälen.

Meter: iambic
- CIV -
by Gutierre de Cetina

Si os amo, si os he amado y si he de amaros
más que es o fue mujer ni será amada,
no me lo agradezcáis, ni os pido nada,
ni vale el ardor mío para obligaros.
Aquel que tantas partes quiso daros
cubiertas de beldad tan extremada,
a solo Aquel podéis ser obligada
que puso tanto en vos para adoraros.
No pudo yo llamarme en esto a engaño:
muy claro vi el camino de perderme,
tanto que agora me parece extraño.
Lo que vos no podéis negar deberme
es que entendí al principio el desengaño
y no quise, aunque pude, defenderme.

Meter: iambic
Apostasía
by Luz Gay

Lejos de los festines mundanales
donde el bullicio, aturde los sentidos
y arrebata la paz a los queridos
blancos y transparentes ideales;
lejos de las perfidias desleales
que del mundo en los senos carcomidos
germinan, cual microbios corrompidos
en el fondo de infectos lodazales;
entre la soledad del aislamiento,
así pretendo consumir la vida;
y que bogue mi alado pensamiento
como la nave en alta mar perdida
que se abandona a la merced del viento
y de su propia suerte se descuida

Meter: polymetric
Wiegenlied im Freien
by Ludwig Achim von Arnim

Da oben auf dem Berge,
Da rauscht der Wind,
Da sitzet Maria,
Und wieget ihr Kind,
Sie wiegt es mit ihrer schneeweißen Hand,
Dazu braucht sie kein Wiegenband.

Meter: iambic