PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXIII -
by Juan Boscan

Amor me engaña, mas quizá no hace;
quizá es engaño desconfiar yo tanto.
Quiero de mí tirar todo el espanto,
sólo pensar que es cierto lo que place.
Si el alma un poco en sí se satisface,
ahorrará gran parte del quebranto.
Ahora el bien revuelto en tanto llanto
entre mis manos todo se deshace.
Nace de aquí, por mí, un desabrimiento,
y el gusto por aquí empieza a dañarse
con enojo, después con caimiento.
Yo veo, a la sazón, que esto en mí siento,
que un muy gran bien, si deja de gozarse,
es de los males el peor tormento.

Meter: iambic
MODLI SE ZA MNE.
by Josef Václav Sládek

MODLI se za mne, děvče nevinné!
jeť vroucné modlení ti dosud přáno;
tvým srdcem pusté prázdno nepoznáno,
kde neozve se chvění jediné,
jímž duše struny vše se rozeznějí,
vše toužení se v slzu rozplyne,
jež beze slov se modlí nejvroucněji. –
Modli se za mne, děvče nevinné.
Mně nedáno již v nebe vznést se lemy:
mou duši tíží cos jak olovo
každé se věsíc zbožné na slovo,
že sotva vzletne, již se kácí k zemi.
A duše tvá, to v šeru hvězda bílá
a její prosby lesky bezstinné,
jež hvězda volně v nekonečno sílá.
Modli se za mne, děvče nevinné.
Ó, jindy též jsem perutě měl k letu
a vznášel se až k nebes temeni,
aneb co dítě slouchal v nadšení
těm krásným bájím o krásnějším světu;
a jindy též se spjaly ku modlení
na klínu matky ručky dětinné
a teď? – ó, plakal bych, leč slzí není.
Modli se za mne, děvče nevinné.
Když lid v zápalu zbožném pokleká,
bije se v prsa: „Bůh buď milostivý!“
já vzdorně stojím, – ret se v úsměv skřiví
– a srdce to jak dýka protéká.
Jsem nevěrec, – či kdo té věří báji?
V tom od klekátka cos mi pokyne;
to oči tvé se k nebi upírají. –
Modli se za mne, děvče nevinné!
A přec to bolno, kdyby zavřená
byl duch jen zář, jež shaslá, na vždy zmírá
a nebyl hvězdný svit, jenž neumírá,
ať před věky již hvězda pohřbená;
a přec to bolno tak se neshledati!
Či ty snad věříš žití na jiné? –
Ó, věř a tvá nech víra mou mi vrátí. –
Modli se za mne, děvče nevinné!

Meter: iambic
Karel Želenský.
by Josef Lukavský

Půl rybářem byl a půl professorem
a trpěliv a skromný vždycky byl,
jen to je trapno, že nedbaje norem
s Muzami dvěmi, hříšný, souložil.
Nu, možno zvát to bigamií. Skorem!
Však různé cesty mívá různý cíl.
Dnes v národě je nejšlechetnějším tvorem,
když stranu Bdělých právě založil.
Teď je mu směšno hrát knížata, krále,
oblékat purpur, žezlo s jabkem brát,
když professorský poznal majestát.
Ať hrají žáci k svého mistra chvále!
On k potokům na ryby bude spět
a tam o kusech nových přemýšlet.

Meter: iambic
III. Když luny hasne bílý pruh,
by Jaroslav Vrchlický

Když luny hasne bílý pruh,
dostává křídla lidský duch
a v křišťálný se vznese vzduch.
Ať mrtvý, živý, jedno jest.
Stejně se vznese v moře hvězd,
po stopách andělských jde cest.
Tam v dáli moře duní v břeh,
tam vítr chodí po hrobech,
tam kdosi zbaví se snů všech.
A silný láskou, vůlí svou
nad pláně, které v luně žhnou,
nad vlny, které temně vrou,
se vznese v stále větší let
ku domovu, k svým tíhne zpět
jak padající, hvězdný květ!
Kraj známý brzy pozdraví,
hor, lesů okruh modravý,
zná místa, kde se zastaví.
V té chvíli cítí u čela,
kdo spí, jak peruť anděla,
jež tichá jde a nesmělá.
Jen nakloní se zlehýnka
jak svit, jenž krad’ se z okýnka,
jak povzdech a jak vzpomínka.
A míru, klidu pln je vzduch.
Tak denně v pouť se vydá duch,
když luny hasne bílý pruh.

Meter: iambic
22.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Was nur siehet/ fieht auch mich/ da ich doch bin ohne leibe/
Wie der sonnen es gefällt/ weich ich/ wo ich bin und bleibe;
Sterbe/ wenn sie gehet auf/ lebe bey dem untergehen:
Menschen folg ich immer nach/ wo sie gehen oder stehen.
(hin/

Meter: trochaic
- 116 - A una custodia de piedras preciosas que hizo fabricar en Italia el Ilmo. Señor Cardenal Zapata
by Lope de Vega

Esta, Príncipe excelso, cifra hermosa
del templo insigne, panteón primero
del Dios León, que ahora al Dios Cordero
ofrece vuestra mano generosa.
Esta esfera del sol, que luminosa
cuando amanezca, os ha de hacer lucero,
zarza, cuyo precepto no es severo
pues con Zapata se verá gloriosa.
Esta imagen del arte, donde calla
naturaleza, y él admira en ella
darle materia en que poder formalla.
Es tan preciosa, peregrina y bella,
que sólo vos pudiste fabricalla,
y sólo Dios pudiera merecella.

Meter: iambic
JSOU V DUŠI HLUBINY...
by Bohdan Kaminský

Jsou v duši hlubiny, kam zřídka kmitne
světlejší paprsk, hluboké jak moří
dno nedostupné všem a nevyzpytné.
Jak trosky korábů se zvolna noří
s povrchu vod, do hlubin duše padá
tak mnohá naděj, ztroskotaná v hoři.
Sen mnohý ztracený i láska mladá
tak často ztroskotá se v jednu chvíli –
bouř přijde, kdy se nejméně kdo nadá.
Kdes v dálce kyne sladký přelud bílý,
zářivě v jasném nebi hvězdy planou,
břeh kyne čarovný – či zrak se mýlí?
Ó, štěstí pocit neznámý, jenž mannou
je srdci prahnoucímu, kterak z blízka
teď zář ti leje v duši rozkochanou!
Ó, štěstí, po němž věčně se ti stýská!
Tvá ruka po něm vztáhla se, leč běda,
kol temno již a dokola se blýská.
Loď zakymácí se, jak vichr zvedá
se dokola – tvůj zrak se v dálku upne:
je kolem noc a hustá mlha šedá.
Zmizely v dálku břehy nedostupné,
loď bičována neznámo, kam letí,
a divě kol ní rvou se vlny zpupné.
Kol pustá noc – za vlnou druhá, třetí
se z nekonečna v nekonečno honí
a blesky míhají se v jedné spleti...
Je ráno zas a v rythmus monotonní
zas vlny zkolébány, lehla vřava –
však lodi nevidět, ni slechu o ní.
Již dávno vůkol ztichla bouře dravá
a z moře nenavrací se loď bludná –
jen obzor v dál se tratí do mlhava.
Kdo ví, co všechno pohřbeno tam u dna!

Meter: iambic
- CLXIX - A don Felipe de África, príncipe de Fez y Marruecos
by Lope de Vega

Alta sangre real, claro Felipe,
a cuyo heroico y generoso pecho
el límite africano vino estrecho,
aunque en grandeza a Europa se anticipe,
porque el cielo ordenó que participe
de otro imperio mayor vuestro derecho
y que se ocupen en tan alto hecho
los cisnes de las fuentes de Aganipe;
tanto os estima a vos, Príncipe, solo,
que un día aventuró para ganaros
con cuatro reyes veinte mil personas,
trocando el bajo por el alto polo,
a Fez en Fe, y a vuestros montes claros
por claros cielos y por mil coronas.

Meter: iambic
- 1188 - Acto II, LAURA De La venganza piadosa
by Lope de Vega

¿Qué es aquesto? Lisardo se ha atrevido
a rendir mi opinión libre y gallarda,
y aflígeme el amor porque se tarda,
que es tirano que aflige resistido.
Síguele el corazón, y convencido,
rendido, es fuerza lo que al fin aguarda,
y aunque resista, el alma se acobarda,
y, enferma la razón, se da a partido.
Mas yo, que con mi espíritu peleo,
defiendo mi razón con mi disculpa,
y cuando ya se rinde mi entereza.
Antes quiero a las manos del deseo
morir del mal por encubrir mi culpa,
que buscar el remedio en mi flaqueza.

Meter: iambic
A Albino
by Manuel María de Arjona

Hallar piedad con llantos lastimeros
entre los hombres Arión intenta,
y le es más fácil que un delfín la sienta,
que no los despiadados marineros.
Pues rendido a sus trinos lisonjeros
Benigno el pez al joven se presenta,
y en su espalda la noble carga ostenta
que arrojaron sus necios compañeros.
¡Ay, Albino! Conócelo algún día,
ni más el plectro con gemidos vanos
intente ya domar la turba impía.
No se vencen así pechos humanos:
busquemos en los tigres compañía,
y verás que no son menos tiranos.

Meter: iambic
1L: Was ist die Seel ohn Gott? Dis, was ein Schein ohn Licht,
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Was ist die Seel ohn Gott? Dis, was ein Schein ohn Licht,
Ohn Wesen ist der Schein: auch sie, wenn Gott gebricht.

Meter: iambic
El violencello
by Amado Nervo

El violonchelo sufre más que
                  el violín; la viola
lo sabe y no lo dice cuando se lo pregunto:
se lo veda la divagación
                  del contrapunto
que su motivo o sabia complejidad inmola
El violonchelo dijo su leitmotiv, y sola
predominó en la orquesta su angustia; mas al punto
los cobres la envolvieron en
                  escándalo, y junto
a sus discretas quejas abrieron las corola
El violonchelo sufre más que
                  el pausado trío
cordal que glosa su alma (¿verdad, Rubén Darío?)
y será salvo a causa de sus penas divinas;
mas seguirá llorando su aspiración ignota,
mientras que en el
                  pentagrama de Dios no hay una nota
que por él morir quiera coronada de espinas

Meter: polymetric
DOBROU NOC!
by Jan Červenka

Ach ano, ano, tak as bylo to!
Tak před zrakem se vše mi otevírá.
Zřím zpět, jak stál bych na vrcholku hor
a pod mou nohou pláň se táhla šírá.
Ta pláň, tak smutná, to jest život můj.
Ni jeden květ, ni pták tam nezazpívá.
Jen šedá mlha pne se nade vším
a pouze v dáli trochu světla zbývá.
Oh, mladé touhy, světlo duše mé,
vy hvězdy ztracené tam za oblakem,
dnes zřím vás zas a pláči nad vámi!
Jak řady mrtvých jdete před mým zrakem.
A pláči nad vámi i nad sebou,
sám s sebou nespokojen, s nedůvěrou
ve vlastní síly, v lidi, v celý svět,
jak Hamlet sžírán pochybností sterou.
Oh, bláhový! Co hledáš, Hamlete?
Co čekáš od života, zaslepený?
Snad ještě věříš v srdce horoucí,
pro něž by srdce tvoje mělo ceny?
Jdi, snílku! Zde jen lež a přetvářku
svět udává za poctivosti minci.
Jdi! Zavři oči! K spánku polož se!
Tak je to nejlíp! – – Dobrou noc, můj princi!

Meter: iambic
375. „Nuž dospěl jsem! Chléb na vlastním chci stolu!...“
by Adolf Heyduk

„Nuž dospěl jsem! Chléb na vlastním chci stolu!...“
Na ideálů věž jsi dostoupil,
teď dbej, bys u všednost zas nespad’ dolů.

Meter: iambic
NÁPIS NA KOROUHVI
by Emanuel Lešehrad

Mne život násobí jak zrcadlová síň,
mne se vším snoubí křídel volný let,
jsem pták, jenž s klecemi se rozloučil,
a jehož domovem je květů svět

Meter: iambic
Mdlý, lásko, já se tebou k CNOSTI zvedám,
by Adolf Racek

Mdlý, lásko, já se tebou k CNOSTI zvedám,
jež pravda, čin, co vím a cítím říci,
v zrak životu zřít, lidem, nejen vědám,
v pěst sevřít skutečnost, ač milující.
O z lásky radost tvůrčí, síla prýští,
ať obřadnostem žehná, přepych světí,
ať genij muž z mlh za vidinou v příští,
či žena zpět k ní do pohádek letí.
O láska nevlastní a nenásilní,
v jas slunce hádanka jí sebe těžší
se mění, manželství co vraždí, smilní.
Tvůj, lásko, zjev mně života řád řeší.

Meter: iambic
1L: Du dünkst dich viel zu sein. Ach! wärst du über dir
by Angelus Silesius

Du dünkst dich viel zu sein. Ach! wärst du über dir
Und schautest dich dann an, du sähst ein schlechtes Tier.

Meter: iambic
La humilde reconvención
by Juan Meléndez Valdés

Dame, traidor Aminta, y jamás sea
tu cándida Amarili desdeñosa,
la guirnalda de flores olorosa
que a mis sienes ciñó la tierra Alcea.
¡Ay!, dámela, cruel; y si aún desea
tomar venganza tu pasión celosa,
he aquí de mi manada una amorosa
cordera; en torno fenecer la vea.
¡Ay!, dámela, no tardes, que el precioso
cabello ornó de la pastora mía,
muy más que el oro del Ofir luciente,
cuando cantando en ademán gracioso
y halagüeño mirar, merecí un día
ceñir con ella su serena frente.

Meter: iambic
PROLETÁŘSKÁ RODINA.
by Leo Karmín

Letos jsme si, jak se říká,
v krku trochu zdvihli,
moje žena mlátí cepem,
a já vozím cihly.
A jsme rádi, že nám pámbu
dopřál tolik štěstí –,
neboť ona hyne v prachu,
já zas v blátě, dešti.
A co se oba se svým štěstím
denně opíjíme,
naše dítko na ulici
popelí se v hlíně.
U večer, když sejdeme se
k rodinnému krbu,
ženu celé tělo bolí,
mne zas píchá v hrbu.
A tak štěstí celuje nás,
o němž vždy jsme snili –,
jen dej pámbu, abysme se
z toho nezbláznili.

Meter: trochaic
PYŠNÝ MACEK.
by Josef Václav Sládek

MACEK lezl ze vrátek,
roztrhal si kabátek,
máma mu ho vyspravila,
chodil zas jak ve svátek.
Macek, macek ušatý
kožich má až na paty,
pyšně sobě vykračuje
mezi všemi koťaty.
Macku, macku, macíčku,
vzhůru nosíš hlavičku, –
však by ty jsi jinak chodil,
kdybys neměl mamičku!

Meter: trochaic
Großfürstin Anastasia
by Ludwig Thoma

Das ist die junge Großmama,
Frau Fürstin Anastasia,
Sie war wohl chic und nett, ja, ja,
Und ist auch jetzt noch so la la,
Und wer sie sieht, und wer sie sah,
Pfeift durch die Zähne, tralala!
Sie geht, als wie zum Rendezvous,
Hat seidne Strümpf' und Stöckelschuh',
Ihr Unterröckchen macht frou-frou,
Man hört dem Rauschen gerne zu,
Und denkt: Verflucht und sieh mal du!
Ich möchte wohl und ei cou-cou!
Nun denkt euch wohl, die hübsche Fee
Kam nach Berlin ins Schloß, o jeh!
Dort trinkt man nur den dünnsten Tee,
Ist gar so rein, wie frischer Schnee,
Und seidne Röck' und Strümpf', olé,
Die mag man nicht, du Jemine!
Die Herrn vom Consistorio,
Die seufzen ouh! und stöhnen oh!
Die Fürstin ist so lebensfroh,
Als wenn sie nie die Sünde floh,
Und ihre Röcke rauschen so!
Sie sucht ihr Heil ganz anderswo.
Das näselt, flüstert ohne Ruh'
Und fromme Augen blicken, huh!
Man knöpft den Rock sich fröstelnd zu.
Die Fürstin aber denkt: nanu!
Nimmt ihre Strümpf' und Stöckelschuh',
Geht ins Hotel und macht frou-frou.

Meter: iambic
Der Schmied .
by Ludwig Uhland

Ich hör’ meinen Schatz,
Den Hammer er schwinget,
Das rauschet, das klinget,
Das dringt in die Weite,
Wie Glockengeläute,
Durch Gassen und Platz.
Am schwarzen Kamin,
Da sitzet mein Lieber,
Doch geh’ ich vorüber,
Die Bälge dann sausen,
Die Flammen aufbrausen
Und lodern um ihn.

Meter: amphibrachic
BĚLA (XXI.)
by Adolf Heyduk

Ach, co v roku zlíbilo se
nebeskému Otci:
Tomek v hrobě, Běla steskem
padla do nemoci.
Baruška jen pouhým stínem
v síni, v poli kutí,
úbytě má, doktor pravil,
že je na zhasnutí.
Zhasla také, sirotkem zas
jedna duše malá,
Běla sotva utišená
opět zaplakala.
Zplakal také Vojtěch s matkou
nad sestrou a dcerou,
po úmluvě dítko její
za vlastní si berou. –
„Nemá otce,“ děla Běla,
„nemá ani matky,
snad bychom ho nevyhnali
z vlastní nyní chatky,
matkou budu Vitoušovi,
však i Barča byla
Tomíkovi, vlastní život
pro nás nasadila;
mním-li na to, krutým vírem
lítosť srdcem víří,
bědna jsem i její smrtí,
tím se v Pánu smíří;
shledne na nás s nebes říše,
zmírní nával trudu,
dvojnásobnou Vitouškovi
nyní matkou budu.
Sprav to v městě!“ – „Spravím jistě,
v nový život plynem,
sestřencem byl Vítek posud,
nyní bude synem.“
Byl. Tak rázem Vojtěch s Bělou
uvolnili sobě,
prací buď, buď vzpomínáním
na Tomkově hrobě. –

Meter: trochaic
71.
by Friedrich Rückert

Sein eigen nennt der Mensch ein Gut uneigentlich;
Daß Gutes ist von Gott, gesteht er schweigentlich.
Du sollst, was deiner Art, was deinem Sinn kann eignen,
Wo dir's auf deiner Fahrt begegnet, dir aneignen.
Der Eigner dieser Welt das ist ein Geist, der eignet
Sich dauernd alles zu, was flüchtig sich ereignet.
Das Eigenthum ist nur ein äußerlich Geleit,
Dein rechtes Eigenthum ist Eigenthümlichkeit.
Auf diese Eigenblum' halt ohne Eigenruhm,
Und laß dir rauben nie dein eigenst Eigenthum.
Gleichfern von Eigensucht alswie von Eigenflucht,
In Eigenzucht gedeiht des Herzens Eigenfrucht.
Dis sei mein eigner Sinn, zu seyn ohn' Eigensinn;
Mein eigen bin ich nur, wenn ich dein eigen bin.
Ich bin in Lust und Schmerz liebeigen und leibeigen
Dir, welchem stets mein Herz blieb eigen und bleib' eigen!

Meter: iambic
- 0 - Jornada II, DON FERNANDO
by Lope de Vega

¡Pluguiera a Dios que sin hablar pudiera
quejarme y ser de todos entendido!
Pero si al alma van por el oído,
oye la causa de mi mal siquiera.
Fuerza es partir, que voluntad no fuera;
así lo quiso hacer quien no ha querido,
que si querido hubiera, hubiera sido,
no duro mármol, sino blanda cera.
Voy a Sevilla, porque un mismo río
las lágrimas de entrambos lleve y vuelva,
creciendo el mar que ensancha el margen frío.
Mas primero que el curso el sol resuelva,
verás el fénix de tu fuego y mío
vivir cuando la muerte le resuelva.

Meter: iambic
- 84 -
by Lope de Vega

¡O qué envidia me da, Fernando, el hombre,
que se tiene por sabio, y que no sabe,
pues no le falta un necio, que le alabe,
si tiene algún discreto, que le asombre.
El que se cree, que es rico y gentil hombre,
ya vive vida próspera y suave;
buena es la discreción, pero es muy grave,
y mata por las leyes de su nombre,
Mejor es no saber, siendo arrogante,
si el hombre, porque es sabio, desconfía,
y vive vida al necio semejante.
No digas tal, Leonido, porque el día
que afrenta su ignorancia al ignorante,
bien sabe conocer, que no sabía.

Meter: iambic
Vieja vuelta a la edad de las niñas
by Quevedo

¿Para qué nos persuades eres niña?
¿Importa que te mueras de viruelas?
Pues la falta de dientes y de muelas
boca de taita en la vejez te aliña.
Tú te cierras de edad y de campiña,
y a que están por nacer, chicota, apelas;
gorgeas con quijadas bisagüelas
y llamas metedor a la basquiña.
La boca, que fue chirlo, agora embudo,
disimula lo rancio en los antaños,
y nos vende por barbas el engrudo.
Grandilla (porque logres tus engaños),
que tienes pocos años no lo dudo,
si son los por vivir los pocos años.

Meter: polymetric
Eine Elegie
by Johann Gottfried Herder

Wo bin ich? – In Einsiedeleien
Find' ich mich!
Gespenster schatteten weg, Gedankentiefen
Brausen herab und ruhn! –
Da, wo im Mitternachtshain auf Scheidewegen
Feen wandelten,
Cypressen den Thau herunterrauschten
Auf mein entblößtes Haupt;
Um mich Gräber der Brüder, Geisterstimmen
Aus der Urne Schooß –
Hör's! sie dumpfen herauf! – St! jener Moder
Lispelt Antwort und schweigt –
Und auf sterbenden Gipfeln ew'ger Ulmen
Wandelt – hörst's? – der Sturm,
Der von sinkenden ritterlichen Trümmern
Meinen Tempel heran-
steigt, in dem Gespenster den neuen Todten
Vor dem Altar weihn.
Kaum sieht Hekate selbst durch alte Fenster
Ihren Gelübden zu,
Und vom gothisch gehörnten Thurme seufzen
Eulen halbes Ach! –
Und mein Vater vor mir! Ich schaudre, schaudernd
Wach' ich – und um mich Nacht!

Meter: polymetric
1L: Nichts Süßers ist als Gott, ein Menschenkind, zu sehn,
by Angelus Silesius

Nichts Süßers ist als Gott, ein Menschenkind, zu sehn,
Nichts Selgers, als in sich fühln die Geburt geschehn.

Meter: iambic
14. GOtt giebt daß groß’ im kleinen.
by Angelus Silesius

Nimb was der HErr dir giebt/ Er giebt daß groß im
kleinen/
In schlechten schlakken Gold/ ob wirs zwar nicht ver-
meinen.

Meter: polymetric
Šumavské motivy. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Jak peruť anděla mha letí přede mnou.
Co asi ukrývá rouškou svou tajemnou?
Nyní trhá se, dělí –
Kam vrhlo slunce své topasy perlící,
vidím luh čarovný, svěží a zářící,
v zlatě stopený celý.
Dále jdu mlhou zas a musím mysliti
na krátké blaho, jež okamžik zachytí,
na sny, přeludy mládí;
léta jdou myslí mou jak mračen vichřice,
a v strži pode mnou vzedmutá bystřice
hřímá, vzteká se, pádí...

Meter: polymetric
La Fe – I
by Leonor Muñoz

Por la empinada cuesta del camino,
como la imagen viva del pasado,
andrajoso, descalzo, mal tapado,
va marchando un anciano peregrino.
Su rostro lleva impreso del
                        destino
el sello con que marca al condenado,
y la pena continua le ha dejado
el rostro cadavérico y cetrino
La boca en una mueca contraída
expresa un doloroso no sé qué
Sus ojos van perdiendo ya la vida,
no sabe qué será n lo que fue,
y va gritando: «Es grande mi caída,
un gusano es mi igual, perdí la fe »

Meter: iambic
- XXXI -
by Juan de Tassis y Peralta

Esta guerra trabada que conmigo
trae mi sentido en accidentes varios,
supone en un sujeto dos contrarios,
pues siempre estoy temiendo lo que digo.
Así que por costumbre o por castigo,
casos no vistos son en mí ordinarios,
y en los propios intentos temerarios
se acobarda la fe con que los sigo.
Miro en varios objetos un objeto,
que aún la imaginación no se derrama
a sentir de mi suerte la miseria;
predomina la causa en el efeto
y como es interior, de interior llama,
en lo inmortal se esconde su materia.

Meter: polymetric
Dítě milé! Což jsi přeblažené!
by František Sušil

Dítě milé! Což jsi přeblažené!
Ještě v tobě všechna vášeň dřímá,
Anděl Boží u tebe stráž třímá
Ve snažnosti láskou roztoužené.
Duha lásky nad tebou se klene,
U pramene u rájského zpříma
Mannu Boží pro tě anděl snímá,
A tě krmí z báně pozlacené.
Jak jsi blahé, jak jsi přelíbezné!
Duše každá k tobě v lásce klone,
Jako včela ku květině vonné.
Větší bláhy hruď tvá nenalezne;
Proto nyní s bláhou svou se pěstuj,
Nevinnost a zbožnost lidem zvěstuj.

Meter: trochaic
MECH.
by Karel V. Rais

Ty, hochu bledý, dumavý,
marného snění nech
a nechoď jenom do lesa,
sic zavede tě mech.
Již v mechu leží – – letí duch
ve prostor daleký,
ó, kdo si s mechem začíná,
je ztracen na věky.
Mech šeptal mu to do uší,
na papír psal to jen;
mech kloudného nic nešeptá,
jen báj a klam a sen – –
On psal a psal a svět se smál:
„Už bude jak ten mech,
má sny a dumy na čele,
na tváři, na retech.”
Ten mech ho zcela zavedl – –
nuž, k čemu více slov,
z vděčnosti jenom suchý mech
mu kryje spadlý rov...

Meter: iambic
9.
by Friedrich Rückert

Mir ist, nun ich dich habe,
Als müßt' ich sterben.
Was könnt' ich, das mich labe,
Noch sonst erwerben?
Mir ist, nun ich dich habe,
Ich sei gestorben.
Mir ist zum stillen Grabe
Dein Herz erworben.

Meter: iambic
JAK V TICHÉM PŘÍBYTKU...
by Vojtěch Martínek

Jak v tichém příbytku, kde mrtvý odpočíval,
stesk velký zalehne a dlouhá léta tkví,
tak visí v našem vzduchu těžký mlhy příval
a jakés záhadné a přísné tajemství.
A dávno vynesen je mrtvý z jizby šeré,
však v koutech ještě odlesk mihotavý plá,
jak svíce svítily by, duní miserere
a v steny requií dým stoupá kadidla,
i když se sešeří, když bílé ráno vstává,
zní jizba pochmurné té hudby ozvěnou,
jak hořké zaštkání a nota usedavá
by věčně měla znít zde větou tlumenou
a nikdy neztichnout. Ret starý otec svírá,
máť šedá beze slov jen lomí rukama,
teď nevěsta svou náruč v touze nerozvírá
a vášně slova žhavá jsou teď neznáma,
dům pustne, cizí ruce na majetek sáhly
a pole nezorané hložím zarůstá,
je na vše odpovědí jenom povzdech táhlý,
mrak uleh’ na prsa a v mozek, na ústa,
a když se konečně přec rety rozhovoří,
jen v bolu o něm, mrtvém, každý rozpráví,
teď dávné jeho slovo jasněji všem hoří
a ve vzpomínkách zrak se slzou zaplaví,
a nad bolestmi všemi, jež ho v žití bily,
teď dávných po letech přec ještě zalkají,
je zdvižen, vyzlacen rys jeho každý milý,
a myslí, že přec ještě přijde potají...
...Byl mrtvý v zemi naší, dozněly už hroudy
a na hřbitově Věčna tlí on, Minulost...
Byl, jako člověk bývá, prosté o něm soudy:
měl někdy duši dobrou, jindy hříchů dost...
A zapomenout přece nikdo nedovede,
jen v stálých vzpomínkách jsou city vnořeny
a o něm, o mrtvém, se meditace přede,
ne v zemi hluboce, jsou v mlhách kořeny...
A při těch vzpomínkách a hoři prchá žití...
Tak sentimentální a ztesknělá je zem’...
A v dýmu kadidlovém můžeš zachytiti
sten dávný miserere, vážné requiem...

Meter: iambic
Soneto
by Luis Enríquez de Navarra

Hecho de amor Sagrado Mongibelo,
el pecho casto de Javier glorioso,
arde en llamas de fuego generoso,
y exhala en luces su cordial anhelo.
Rompe en el labio, el humo de su celo,
elevado a favor tan portentoso,
y con acento humilde, y fervoroso,
remite pone al celestial consuelo.
No sí a las penas, basta, les repite,
cuando las reconoce más crueles,
antes con más afectos las admite.
Su corazón, por compañeras fieles,
que aunque un, basta, sus méritos limite,
un más, le multiplica los laureles.

Meter: polymetric
Naděje.
by Jan Jindřich Marek

Sne blahý, naděje! Ti vše se koří,
Co v smutku jest, co radost požívá,
Ač mnohého jen stín tvůj kojívá,
Ač mnohý tvrze v povětří si tvoří.
Ten kdo se souží, koho žalost moří,
Tě za své outočiště jisté má;
I ačkoliv tvé klamy dobře zná,
Předc srdce jeho láskou k tobě hoří.
O šťastný – komu blahá naděje,
Když ze všech stran neštěstí naň se valí,
Svým světlem ku pomoci přispěje!
Leč běda! – komu, když se oko kalí,
Cit budoucnosti v srdce nevseje:
Jen marný blud ho, ne naděje šálí.

Meter: iambic
- XXXVI -
by Bernardino de Rebolledo

Amada soledad testigos mudos
de la tranquilidad de mis cuidados,
en estos Climas de rigor armados,
de todo afecto de ambición desnudos.
Pues de la libertad son ciegos nudos
las lucidas lisonjas de los Hados,
en mi favor los juzgo declarados
cuando se representan más sañudos.
De vuestras persuasiones instruido
que no tienen los prósperos sucesos,
en la felicidad parte ninguna.
Desestimando todos tus excesos
a la moderación sola le pido
cuanto suelo pedirle a la Fortuna.

Meter: polymetric