PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXI - Al gobernador Mondragón
by Diego Ximenez Ayllon

Monte de Drago muy temido y fuerte
donde virtud se encierra milagrosa
cuya prudencia y mano milagrosa
al enemigo hace que despierte.
Bien es que tal varón en todo acierte
pues no le falta en ser perfecta cosa
y cante de la trompa sonorosa
por singular destino y buena suerte.
Traer a la memoria lo pasado
paréceme ser cosa impertinente
pues de presente es tal vuestro servicio.
Basta que el Señor vuestro se contente
de quien siempre seréis remunerado
el quinto cielo siendo os muy propicio.

Meter: iambic
Quien libre está...
by Gaspar Gil Polo

Quien libre está no viva descuidado,
que en un instante puede estar cautivo,
y el corazón helado y más esquivo
tema de estar en llamas abrasado
Con la alma del soberbio y elevado
tan áspero es Amor y vengativo,
que quien sin él presume de estar vivo,
por él con muerte queda atormentado
Amor, que a ser cautivo me condenas,
Amor, que enciendes fuegos tan mortales,
tú que mi vida afliges y maltratas:
maldigo desde ahora tus cadenas,
tus llamas y tus flechas, con las cuales
me prendes, me consumes y me matas.

Meter: iambic
20. V tobě vidím obraz pravé Češky,
by František Sušil

V tobě vidím obraz pravé Češky,
Sličná dcero mého národa,
Ana láska tebe pobodá,
Obrat sobě úkol často těžký.
Zasluž sobě jmeno pravé kněžky,
Pěstuj umu, jížto zloplodá
Opovrhla dlouho nehoda,
Ať dál nejsme vrahům na posměšky.
Vnikej v cizé city, mysli, vášně,
Ale se v nich nikde neztracuj,
K rájům svým se vždy zas navracuj.
Sil svých nemař na zdař prostopášně,
Denně pálej Muzám oběť vonnou,
Vždy ať s láskou k snahám tvojim klonou.

Meter: trochaic
A Lesbia – II
by Gaspar Núñez de Arce

Es en vano intentarlo Cuando
                     el río
en su profundo cauce retroceda,
quizá se apiade el cielo y me
                        conceda
todo el valor que para odiarme ansío
Pugno por olvidarme, y mi albedrío
más en los lazos de tu amor se enreda;
seguir tus pasos el honor me veda
y me arrastro a tus pies, a pesar mío
Tu falaz persuasión me infunde miedo;
quiero escapar de ti, dejar de verte,
y a tus caricias engañosas cedo.
Y es tal mi desventura y
                     tal mi suerte
que, conociendo tu maldad,
                     no puedo
estimarte, ¡ay de mí!, ni aborrecerte

Meter: polymetric
Sylvestrové přání na rok 1879. (Královské Praze –)
by Rudolf Pokorný

že jí dobra hlava bystrá,
Jana Žižku za purkmistra.

Meter: trochaic
1L: Liebchen, ich rathe dir jetzt Verderbliches meinen Genüssen,
by Ernst Schulze

Liebchen, ich rathe dir jetzt Verderbliches meinen Genüssen,
Aber den eignen Gewinn achtet die Liebe ja nicht.
Achtet die Liebe Verlust, wenn nur Einem fröhlicher Vortheil
Reift, und der Andre betrübt täuschende Saaten beklagt?
Siehe, du küssest mich oft und winkst mir am Fenster und nickst mir,
Lächelst verstohlen und reichst heimlich das Händchen mir dar,
Lispelst Worte der zagenden Scham und Worte der Sehnsucht,
Worte der siegenden Lust still dem Umschlungenen zu,
Reichst ein Blümchen mir jetzt und jetzt mir des wallenden Busens
Fesselndes Band und lohnst jegliches zärtliche Lied.
Ach, nie drohn in dem Auge dir jetzt die Gewölke des Unmuths,
Spottende Launen umziehn nimmer den rosigen Mund.
Fruchtlos schwimm' ich dahin in dem ruhigen Ocean, kaum noch
Ahnet mein Herz, daß es einst rauhere Wellen gekannt.
Ach, schon ward ich verwandt mit dem Glück durch süße Gewohnheit,
Nimmer genügt, was einst selig mich machte, mir jetzt.
Theile die Gaben der Huld, o theile sie! Lust und Erwartung,
Sehnsucht, Zagen und Furcht würze mir jegliche Gunst.
Lächle mir heute mit schmachtendem Blick und küsse mich morgen,
Und ein zartes Geschenk kröne den anderen Tag:
Doch es umdüstre das folgende Licht mir des schwarzen Gewölks Nacht,
Und bang zage das Herz unter der drückenden Luft,
Zittre dem Blitze des Hohns, der herabfährt aus der Umhüllung,
Nach dem erquickenden Lenz sehn' es von neuem sich hin.
Schlau ja sah ich dich sonst und gewandt, stets war ich dein Schüler.
Listige, zürnest du nicht, daß ich zum Lehrer gereift?
Schutzlos schlummert der ruhige Geist in der Wiege des Zutrauns;
Trauest du meinem Wort, Liebchen, so traue mir nicht!

Meter: polymetric
Couplet für die Bier-Abteilung
by Kurt Tucholsky

In den berliner Straßen
da siehst du heut, mein Kind,
wie über alle Maßen
besetzt die Autos sind.
Der Chef mit Prokuristen,
Agenten und Juristen –
sie quetschen sich zwecks Billigkeit
eng aneinander an:
Acht Mann in einem Auto –
ein Auto und acht Mann.
Emilie, süßes Töpfchen
der Suppe meiner Lust:
ich lege gern mein Köpfchen
an deine linke Brust.
Du schwörst, ich sei alleine.
Ich glaub es gern, du Kleine!
Denn kämen alle, die du liebst:
dann rückten da heran
acht Mann in einem Auto –
ein Auto und acht Mann!
Wenn diese Republike
den Zimt so weitermacht,
wird eines Tags sie stike
von hinten umgebracht.
Herrn Geßlers Reichsgardisten
erziehn dann Monarchisten.
Man wird ein bißchen schreiben . . .
Die meisten werden bleiben.
Der Rest, der fährt zum Tor hinaus
mit Schwarz-Rot-Gold voran.
Es wird die Herrn begleiten:
Ein Leutnant und zehn Mann –!

Meter: iambic
429. Kdo v duše chorobě lék v krčmě hledá,
by Adolf Heyduk

Kdo v duše chorobě lék v krčmě hledá,
ne přírody všech matky na ňadrech,
ten Sisyfem, jenž marně břímě zvedá. –

Meter: iambic
Modern Love: III
by George Meredith

This was the woman; what now of the man?
But pass him. If he comes beneath a heel,
He shall be crushed until he cannot feel,
Or, being callous, haply till he can.
But he is nothing:—nothing? Only mark
The rich light striking out from her on him!
Ha! what a sense it is when her eyes swim
Across the man she singles, leaving dark
All else! Lord God, who mad’st the thing so fair,
See that I am drawn to her even now!
It cannot be such harm on her cool brow
To put a kiss? Yet if meet him there!
But she is mine! Ah, no! I know too well
I claim a star whose light is overcast:
I claim a phantom-woman in the Past.
The hour has struck, though I heard not the bell!

Meter: iambic
Hymne
by Friedrich von Matthisson

Herr! es verkündigt dich der Wandelsterne Gang,
Durch alle Himmel tönt seraphischer Gesang,
Die ganze Schöpfung schwebt in ewgen Harmonieen,
So weit sich Welten drehn und Sonnenheere glühen!
Dein Tempel, die Natur, ist deiner Herrlichkeit
Und deiner Güte voll! des Frühlings Blumenkleid,
Des Sommers Aehrenmeer, des Herbstes Traubenhügel,
Des Winters Silberhöh'n sind deiner Allmacht Spiegel!
Was bin ich, Herr, vor dir? Seit gestern leb' ich kaum,
Und doch trennt von der Gruft mich nur ein kleiner Raum;
Nur Traum und Dämmrung bleibt im Erdenthal mein Wissen,
Mein Leben fleucht dahin umringt von Finsternissen!
O du, den oft zu Gott der Andacht Flügel trug,
Empor, empor, mein Geist, mit kühnem Adlerflug!
Die Ewigkeit ist dein, zum lichten Engelleben,
O sing ihm ewig Dank! wird dich der Herr erheben!
Drum weih' ich dir allein, o Gott, der Harfe Klang!
Dich preise früh und spät mein betender Gesang,
Bis dies Gewand von Staub des Todes Hand zertrümmert,
Und dir, o Quell des Lichts, mein Geist entgegenschimmert!

Meter: iambic
Sonetos negros
by José Asunción Silva

Tiene instantes de intensas amarguras
la sed de idolatrar que el hombre agita,
del supremo Señor la faz bendita
ya no ríe del cielo en las alturas
Qué poco logras, Fe, cuando aseguras
término a su ansiedad, que es infinita
y otra vida después do resucita
y halla un mundo mejor, horas más puras!
Sin columna de luz que en el desierto
guíe su paso a punto conocido,
continua el cruel peregrinaje,
para encontrar en el futuro incierto
las soledades hondas del olvido
tras las fatigas del penos viaje

Meter: polymetric
[du bist allein gekommen]
by Friedrich Rückert

Du bist allein gekommen,
O Wunder,
Wo hast du denn gelassen
Den Bruder?
Ihr kamet sonst vereinigt
Herunter,
Gesellschaft mir zu leisten
Im Schlummer. –
Ich sag' es dir, mein Vater,
Mein Guter,
Warum nur kommt dein einer
Besucher,
Und wo der andre weilet
Jetzunder.
Als wir die goldnen Flügel
Der Schulter
Anlegten, um zu schweben
Herunter,
Sprach zu mir im Entschweben
Der Bruder:
Ja Schwester, geh zum Vater,
Dort ruht er;
Ich geh zu der, die dort ruht,
Der Mutter,
Die auch will sein getröstet
Im Kummer.
Die guten Eltern trennet
Der Kummer,
Sie schlafen nicht zusammen
Den Schlummer.
Sonst wären ihre beiden
Besucher
Vereinigt, mit der Schwester
Der Bruder.

Meter: polymetric
JALTA.
by Josef Svatopluk Machar

Ach, Jalto, Jalto! Barvy tvoje luzné
v mé duši mění na tony se různé
a splétají se, krouží, tančí, vijí
v tak harmonicky sladké melodii!
A šťastné chvilky, dávno zapomněné,
jež v žití měl jsem, vstaly oživené,
já cítím zase jejich vůni svěží,
a bouřně krev má žilami zas běží.
A cítím křídla – vzlétám do azuru
nad lesklé střechy tvé, nad vrchy vzhůru,
však pohled dolů – padám k tobě střelou
a objímám tě, sladká Jalto, celou!
To stálo u mne Štěstí... Vím, že byly
v mých očích slze... Také vím, v té chvíli
že zapomněl jsem všecky svazky žití,
ba ani svého necítil jsem bytí.
Jen jako ve snách kýv jsem izvoščíku,
a když tak trůnil přede mnou na kozlíku,
já miloval jej, a tak chtělo se mi
zpříjemnit život mu v té luzné zemi.
I říkal jsem mu roztomilá slova
i koně jeho chválil zas a znova
a nadšen byl jsem zvonků jejich hlasem
a „holoubci“ je tituloval časem.
Ach, štěstí naivní a hloupé bývá...
Však u nohou mých je ta Jalta snivá,
ach, Jalta, Jalta, barev harmonie,
div světa, zázrak, který duši zpije!
Tak leží v klíně hor... A od hřebene
se ku hřebenům skvoucí nebe klene
a modré, jak je spatříš jenom tuto,
a za strop Jalty té je vyříznuto.
A nehmotny, jak obraz nadechnutý
v zelených vlnách zpola zavinuty
pestří se vily, kupole se vzdýmá,
a delikátních cypřiší sbor dřímá.
Po bocích hor sní chaty Tatařínů
a ztrácejí se v temnomodrém stínu
sosnových lesů – s druhé strany moře
jak pohádka se modrá po prostoře – –
Eh, slova, slova... Marny všecky řeči.
Mé vlastní verše dnes mě nepřesvědčí,
že nezpil tehdy přelud duši moji,
že vskutku tam má sladká Jalta stojí!

Meter: iambic
1L: Du bist mein Schaf;
by Paul Scheerbart

Du bist mein Schaf;
Ich bin dir niemals böse.
Und er ist baff;
Er schaut ins Weltgekröse.
Du bist mein Schaf,
Erlöse ihn, erlöse
Auch mich von dem Getöse
Der auferstandnen Jugendzeit;
Sie steht vor mir im Leichenkleid.

Meter: iambic
Píseň o divokém máku.
by Růžena Jesenská

Ó noci dlouhé, opuštěné,
ó tůně tmavé, hluboké,
ó slzy, vryté do kamene,
ó hvězdy, hvězdy vysoké,
ó cesty, v dálku naznačené,
kde hoří máky divoké!
Já neviděna půjdu tiše
na ústech s věčným polibkem –
a jako v moře hluboké
když padne smutná hvězda s výše,
tam zapustím své Srdce v zem,
kde hoří máky divoké.
Tak Ono kvetlo, krev svou dalo
tak Ono tvou se číší stalo,
když slunce hořce zapadalo,
jak máky žhavé, divoké.
A vzroste v snění bezejmenné
tvé věčné lampy rudý svit,
jak strašné bylo, zapomene,
ach tebe, tebe – opustit.
Ó hvězdy, hvězdy vysoké,
ó slzy vryté do kamene,
ó máky žhavé, divoké!

Meter: iambic
- CCXXXIX - A don Pedro de Sosa
by Gutierre de Cetina

Señor, si vuestro andar continuo errando
por provincias remotas muy extrañas,
si atravesar la mar, bosques, montañas,
nuevas costumbres y hábitos mirando,
pudiesen el ardor ir mitigando
que os convierte en ceniza las entrañas,
si los males de amor, iras y sañas,
pudiesen aliviarse caminando,
no sólo sería poco un tal camino,
mas cuando Alcide anduvo en su conquista
debéis andar para hallar un medio.
Pero, pues tanto bien niega el destino,
tornad, señor, a ver la amada vista,
que donde nace el mal nace el remedio.

Meter: polymetric
El Papaloapan
by Joaquín Arcadio Pagaza

Escucho aún tu plácida quejumbre,
gigante río ¡Límpida guirnalda
tu sien orne y del médano la falda
ciñas con aparente mansedumbre!
Del sol hermoso la divina lumbre
retrátase en tu linfa de esmeralda
y en ti se vea tinta de oro y gualda
del Citlatépetl la nevada cumbre
De tus riberas el papayo rico
la poma ostente en nido de verdura
del tordo herida por el rojo pico
y mézclanse tus palmas en la altura
blandamente agitando el abanico
que al dulce Tlacotalpan da frescura

Meter: iambic
42. An die Ruhm-begierge Chloe
by Christian Wernicke

Willst du, dass ich dich rühmen soll,
So deute meine Meinung woll;
Und denck' in dem ich rühm', auf keine

Meter: iambic
- XX -
by Lope de Vega

Si culpa el concebir, nacer tormento,
guerra vivir, la muerte fin humano,
si después de hombre tierra y vil gusano,
y después de gusano polvo y viento;
si viento nada, y nada el fundamento,
flor la hermosura, la ambición tirano,
la fama y gloria pensamiento vano,
y vano, en cuanto piensa, el pensamiento;
quien anda en este mar para anegarse,
¿de qué sirve en quimeras consumirse,
ni pensar otra cosa que salvarse?
¿De qué sirve estimarse y preferirse,
buscar memoria, habiendo de olvidarse,
y edificar, habiendo de partirse?

Meter: iambic
- XLVIII -
by Gutierre de Cetina

Mientra, por alegrarme, el sol mostraba
la divina beldad que en sí tenía,
de pura envidia de la gloria mía
nube enojosa, oscura, lo celaba.
Céfiro que a mirar atento estaba
aquel bien que la nube en sí escondía,
de enamorado, por mirar, la abría,
mas luego, de celoso, la cerraba.
El Amor, que mirando estaba el juego,
vencedor a la fin quiso mostrarse,
encendido quizá de un mismo fuego;
y a fuerza de saetas alargarse
hizo la nube que me tenía ciego,
o por cegarme más o por holgarse.

Meter: iambic
Na děti.
by Josef Košín z Radostova

Ó kterak, děti, plesáte,
když první sníh se mihne;
však rovnou měrou jásáte,
kdy z jara zase jihne.

Meter: dactylic
A una mariposa
by José de Espronceda

Vuela, gentil mariposilla; ondea
cual átomo de luz entre las flores;
imagen fiel de cándidos amores
que en sueños de candor la virgen crea
La flor enamorada te desea,
el céfiro viste tus colores
y esparce abril para tu aliento olores
y en tu imagen la fuente se recrea.
Huelga, mariposilla, y suave
perfume buscas entre flores puras,
ya la flor te diré que mejor sabe
Manantial de suavísimas dulzuras
los labios son de mi Bernarda bella;
un beso en ellos por su amante sella

Meter: iambic
- CLXXVII -
by Gutierre de Cetina

Tiéneme en duda Amor, por más tormento,
si será o no será lo que deseo;
del sí casi ningún camino veo,
del no dejo engañarme el pensamiento;
del sí le viene esfuerzo al sufrimiento,
del no mayor terneza en lo que creo;
con el sí me regalo y me recreo
cuando del no me asombra el sentimiento.
Mi cuidado, que más tal duda piensa,
dice que un cierto no, no me conviene,
y del incierto sí se desagrada.
Y el alma que entre el sí y el no suspensa
dudando vive, por mejor lo tiene
que el peligro de ser desengañada.

Meter: iambic
1L: Wenn der Weißdorn blüht –
by Hermann Conradi

Wenn der Weißdorn blüht –
Wenn der Weißdorn blüht,
Wird's mir so helle im Gemüt! ...
Flugs fließt mein Blut,
Und es sprießt mein Mut,
Als wäre die Welt mein eigen!
Wenn der Weißdorn blüht,
Wenn der Weißdorn blüht
Und die leuchtenden Büsche sich neigen:
Dann die Brust mir schwillt,
Und die ungestillt
Im winterlich schweren Schweigen:
Die
Und die ganze Welt ist mein Vaterhaus,
Soweit die Auen lenzen ...
Wenn der Weißdorn blüht –
Wenn der Weißdorn blüht
Und die Mägdlein mit Veilchen sich kränzen,
Dann kennt mein Schwärmen kein Grenzen ...
Dann kennt mein Schwärmen kein Grenzen ...

Meter: polymetric
Frühlingsgedanken 1746.
by Barthold Heinrich Brockes

Wohin ich meine Blicke kehre,
Blüht alles itzo, dem zur Ehre,
Der, uns zur Lust, die schöne Welt
Erschuf, regieret und erhält.
Der, damit wir das, was so schön,
Genießen möchten, und es sehn;
Das wunderbare Sonnenlicht,
Und das beträchtliche Gesicht,
Dabey uns eine Kraft geschenket,
Die, wenn sie recht gedenket, denket:
Daß alles, was so schön vorhanden,
Nicht sey von ungefähr entstanden:
Nein, sie begreift, durch sichre Schlüsse;
Ein ordnungsvoll unendlich Ein,
Ein weis’ und liebreich Wesen, müsse
So vieler Wunder Urstand seyn.
Auf diesen Urstand aller Dinge,
Von dem, was ist, sein Seyn empfinge,
Will ich die beste Kraft, das Denken,
Bey meiner Lust, beständig lenken,
Jhm meine frohe Seele weihn,
Jhm meine Lust zum Opfer schenken,
Jhn preisen, und ihm dankbar seyn.

Meter: iambic
Poručíku
by Antonín Klášterský

Již nevídám vás, poručíku,
v kavárnách sedat u oken
a s cigaretou podle zvyku
tam prozívati boží den.
Ni šavlí břinkat na ulici
a knír si kroutit – Sacrebleu! –
a potkáte-li krasavici,
sklo v oko vrážet osláblé.
I úsměšek vám zmizel s retů,
když táhne kolem dělný lid,
a netleskáte v kabaretu,
když zpěvák chce nás urazit.
Co, poručíku, je to s vámi?
Jste nemocen snad? Rcete mi,
jste vy to? Nebo zrak mne mámí?
Dějí se divy na zemi?
Vždyť nechvátí vás už ni kašel,
mrav, česky mluvit, nutí-li,
ba kličky jste a čárky našel,
jež z jména se vám ztratily.
I s uniformy sprchlo zlato
vám hvězd a šňůrek – pravý div,
leč ve vašich čtu očích za to,
co nečet jsem tam nikdy dřív:
Že poznal jste v té válce děsné,
kde tryskala krev potokem,
co je to, když tak člověk klesne,
že bratr je mu otrokem.
Že syn jste zase svojí matky,
a mluva, jíž vás učila,
má opět pro vás půvab sladký,
a ta tam nechuť zpozdilá.
Že pohrdě se lehko zvyká,
kde svoboda nic neváží,
leč teď že může Republika
spát klidně – že jste na stráži!
Ach, poručíku, odpusťte mi,
že setník jste, zřím teprve –
vás oslovit dřív přede všemi,
byl byste zrudl do krve.
A já – nu, víte – k čemu lhaní?
dnes vše to odnes doby cval –
bych dřív k vám nebyl přistoup ani,
ne, ruky byl bych nepodal.
Leč dnes, už pro ten slib váš skvělý,
jež zrak vám plní zářící,
si můžem, o to stojíte-li,
upřímně stisknout pravici.

Meter: iambic
- XLV -
by Hernandode Acunya

Mientras de parte en parte se abrasaba
y en vivas llamas la gran Roma ardía,
al alto cielo el gran clamor subía
del pueblo todo, que su mal lloraba;
sólo en parte Nerón cantando estaba
do el clamor miserable escarnecía,
y el incendio mayor más alegría,
y el mayor llanto más placer le daba.
Así, de en medio el alma donde estáis,
veis, señora, mi fuego y toda en llanto
la turba de mis tristes pensamientos;
y tanto más de verlo os alegráis,
cuanto más ardo y por vos lloro, y cuanto
me llegan más al cabo mis tormentos.

Meter: iambic
1L: Wenn mir's oft wie kalter Wahnsinn
by Ada Christen

Wenn mir's oft wie kalter Wahnsinn
Durch das öde Denken rinnt,
Wenn die Seele, Hilfe suchend,
Das Unmögliche ersinnt;
Wenn aus abgrundtiefen Schmerzen
Sie empor zum Himmel schreit:
Fühl ich ganz und voll den Fluch erst,
Der da heißt »

Meter: trochaic
- XXXIII - Sobre las palabras que dijo Jesús en la Cruz. Juan 19
by Quevedo

Mujer llama a su madre cuando expira,
porque el nombre de madre regalado
no la añada un puñal, viendo clavado
a su Hijo, y de Dios, por quien suspira.
Crucificado en sus tormentos, mira
su Primo, a quien llamó siempre «el Amado»,
y el nombre de su Madre, que ha guardado,
se le dice con voz que el Cielo admira.
Eva, siendo mujer que no había sido
madre, su muerte ocasionó en pecado,
y en el árbol al leño a que está asido.
Y porque la mujer ha restaurado
lo que sólo mujer había perdido,
mujer la llama, y Madre la ha prestado.

Meter: polymetric
2. Einer Verlassenen
by Gottfried Keller

Wir haben deinen tiefen Gram vernommen
Und sind in deinen Garten still gekommen,
Wir stimmen unsre Saiten mit Bedacht,
Erwartend lauscht die laue Maiennacht.
Zu deines Ungetreuen Reu und Leide,
Zu deiner Nachbarinnen bitterm Neide,
Zu deiner Mutter Stolz und stiller Lust,
So wollen singen wir aus voller Brust!
Zünd an dein Licht, daß unser Lied dich ehre
Und vor dem Sternenzelt dein Leid verkläre!
Noch gibt's manch Auge, das in Treuen blitzt,
Manch Herz, das noch an rechter Stelle sitzt!
Wohl selig sind, die in der Liebe leiden,
Und ihrer Augen teure Perlen kleiden
Die weißen Wangen mehr als Morgentau
Die Lilienkelche auf der Sommerau.
Die Liebe, die um Liebe ward betrogen,
Glänzt hoch und herrlich gleich dem Regenbogen;
Zu seinen Füßen, die in Blumen stehn,
Da liegen goldne Schüsseln ungesehn.

Meter: iambic
De Quien no cae no se levanta
by Tirso de Molina

Virgen divina: si mi vida exenta
de mi casa me saca en que habéis sido
huéspeda mía un año que he cogido
rosas de aquel jardín que el bien aumenta,
ya que me parto por huir mi afrenta,
puesto que cuenta no me hayáis pedido,
tomadla, no digáis que me despido
haciendo sin la huéspeda la cuenta.
Cuentas os debo de hoy, que no he rezado;
pero, Señora, aún no es pasado el día,
mas no queréis que os pague en este trance.
Mal viene la oración con el pecado;
huir es lo mejor, Virgen María,
mas temo vuestro alcance no me alcance.

Meter: iambic
Květy a láska.
by Jaroslav Vrchlický

Nejdřív kaštan, po něm hlohy kvetou.
Srdce zvlní nejdřív tajný vzdech,
než rty chví se lásky sladkou větou,
nejdřív kaštan, po něm hlohy kvetou,
akacie než v stín větví pletou
vonné květy bílých ve hroznech.
Nejdřív kaštan, po něm hlohy kvetou,
srdce zvlní nejdřív tajný vzdech.
Akaciím v sled jdou teprv růže,
které v keřích svítí v plamenech,
kde rty k rtům lnou, ňadra k ňadrům úže.
Akaciím v sled jdou teprv růže;
studu dívky a rozpaku muže
kos a slavík zpívá na posměch.
Akaciím v sled jdou teprv růže,
které v keřích svítí v plamenech.
Naposled pak astry pestrokvěté
budou chvět se smutně na hrobech!
Chudé květy, větrům v plen tam jdete
naposled, vy astry plnokvěté;
upomínky, nežli čas vás smete,
zvoňte v písních, vykvetejte v snech,
naposled než astry plnokvěté
budou chvět se smutně na hrobech!
Srdce! které znáš ten román lásky,
pokud můžeš, hleď jen milovat! –
Bez rozpaku, bázně, bez otázky!
Srdce, které znáš ten román lásky,
dřív než přijdou šediny a vrásky,
v květech vidíš lásky symbol plát.
Srdce! které znáš ten román lásky,
pokud můžeš, hleď jen milovat!

Meter: trochaic
KRISTUS.
by Karel Babánek

Dnes na svět kdyby přišel zas,
pak jistě v krátké chvíli
zas „ukřižuj“ by volali,
a na kříž by ho vbili.

Meter: iambic
76. An Baltien
by Paul Fleming

Darf, edle
weil dieser kleine Brief sehr weit zu reisen hat,
da List zu Felde liegt mit Neide früh' und spat,
da Vorwitz und Betrug den schmalen Paß berennen,
so wirst du aus der Hand doch meinen Namen kennen,
die du wie deine kennst. Sie, meines Herzens Rat
und stumme Rednerin, bezeugt dirs in der Tat,
wie ich von deiner Brunst nicht lasse nach zu brennen.
Bist, du, wie ich, gesinnt, so bleibst du unverwandt,
behältst mir deine Gunst, bis daß ich deine Hand,
die zarte, dermaleins hinwieder werde küßen.
Itzt muß ich weiter fort. Doch solst du, meine Zier,
noch dieses wahre Wort von mir zu letzte wißen,
je weiter ich mich mach', je näher kömst du mir.

Meter: iambic
- 6 -
by Lope de Vega

Para lucir misericordias tuyas
parece que nací, señor del cielo,
indigno soy de tu piadoso celo,
temblando estoy que en tu furor me arguyas.
Pero cuando me venzas y concluyas,
volviendo al polvo de mi patrio suelo,
y desatado del corpóreo velo,
mi fin a su principio restituyas.
¿Qué utilidad, qué gloria se te sigue?
Hombre nací, tu imagen es el hombre,
de bárbaro pincel dejé borrarme.
Mas cuando a renovar amor te obligue,
será mayor grandeza de tu nombre,
que te deba dos veces fabricarme.

Meter: iambic
Das Göttliche
by Friedrich Schiller

Wäre sie unverwelklich, die Schönheit, ihr könnte nichts gleichen,
Nichts, wo die Göttliche blüht, weiß ich der Göttlichen gleich.
Ein Unendliches ahndet, ein Höchstes erschafft die Vernunft sich,
In der schönen Gestalt lebt es dem Herzen, dem Blick.

Meter: anapestic
Frühlingsandacht.
by N. N.

Des Frühlings Stürme durchbrausen das Land …
Meine Seele durchlodert der Sehnsucht Brand.
Es treibt mich hinaus in der Einsamkeit Dom,
Ich kühle die Gluth in der Winde Strom.
Versunken liegt die Erinnerung weit:
Mich grüßt die Sonne der Ewigkeit.
Die Bäche rauschen mir liebend zu,
Die Vögel singen: sei glücklich auch du.
Die Bäume neigen sich zum Willkomm’,
Süße Andacht erfüllt mich: Ich bin fromm.
Tiefheiliger Schauer mich durchweht:
Es weiht mich der Schöpfung Majestät.
Ich sauge den Odem der Gottheit ein,
Eins bin ich mit dem allewigen Sein.

Meter: iambic