PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXXIX - A que ninguno sabe
by Antonio Enriquez Gomez

Sé que no sé (bien sé) y no sería
poca ciencia saber este argumento,
que no es corto caudal de entendimiento
profesar esta ciencia cada día.
No puede haber mayor sabiduría
que tener de no sé conocimiento,
ni hay lógico mejor que un sentimiento
inclinado a moral filosofía.
Obrara en acto es ente conocido,
argumentar sin él es platicado,
uno es real argumento, otro lo ha sido.
Y para ser un docto laureado,
más vale obrar los actos entendido
que ser con letras desigual letrado.

Meter: iambic
1L: Wie ein Kranker, den das Fieber
by Wilhelm Busch

Wie ein Kranker, den das Fieber
Heiß gemacht und aufgeregt,
Sich herüber und hinüber
Auf die andre Seite legt –
So die Welt. Vor Haß und Hader
Hat sie niemals noch geruht.
Immerfort durch jede Ader
Tobt das alte Sünderblut.

Meter: trochaic
- 939 - Acto I, AMINTAS
by Lope de Vega

Para cortar a Clori los cabellos,
solícita la tierra pretendía
saber del cielo en que lugar quería
poner sus lazos para honrarse de ellos.
El sol decía que a sus rayos bellos
se debe el oro, pues le engendra y cría,
y por tener dos soles, dijo el día
que el cielo dividiese el sol con ellos.
Amor, de su belleza pretendiente,
los pidió para el arco extraña historia;
mas dijo Venus por honrar el suelo:
Cielo por cielo, estén sobre su frente;
pues hay almas que aspiran a su gloria,
y tenga sol la tierra como el cielo.

Meter: iambic
Ramírez Pagan, Diego ¿24? - Después de 62 Soneto de penitencia
by Diego Ramírez Pagan

El cuerpo está de vicios abrevado,
en el profundo el paso detenido,
las aguas de mis culpas han crecido
y hasta el alma mía se han entrado.
Si a pie pruebo a salir, no hallo vado,
si a vuelo, se han las alas derretido,
y queda en mi deshonra mi apellido,
como de Ícaro el golfo señalado.
Si quiero bracear soy ignorante
en el nadar, y pues a todo falto
bonanza de los tristes que navegan.
Tu mano poderosa de lo alto
envíala señor, y en un instante
me libra de estas aguas que me anegan.

Meter: iambic
- 714 - Acto II, CLARA De Angélica en el Catay
by Lope de Vega

Parte, dulce sirena, en mis oídos,
seguro de que Amor me lleva atada
al árbol de la nave que, cargada
de fe, lleva a tu puerto mis sentidos.
Buen viento, pensamientos bien nacidos,
que ya se ve la tierra deseada
de laureles y olivas coronada,
si los celajes son celos fingidos.
Alborótese el mar en perseguirme,
que a sus peñascos mi paciencia excede,
para que Amor el premio me confirme.
Todo se mude; la fortuna ruede;
que quien tiene la fe por árbol firme,
ni se puede anegar ni olvidar puede.

Meter: polymetric
TUCHA.
by Eliška Krásnohorská

Noc jako stříbro! Její lesk
div nezvoní!
Kam děl se dolin stín a stesk?
Vše zjasnilo se, ztichlo,
kde se vánek vyroní,
jest jak by štěstí dýchlo.
Noc prozářila jezer klín
až do hlubin –
A máš-li v srdci černý stín,
ta noc – ta v záři svojí
jak jasnokřídlý cherubín
hle – po boku ti stojí.
Jsou chvíle – maně přiletí
jak andělé!
Znáš útěšné jich objetí?
Ty pláčeš? Hle – co rosy
se míhá v nivě zachvělé...
Věř, pláče s tebou kdosi!

Meter: iambic
Lieder .
by Joseph von Eichendorff

Frisch eilt der helle Strom hinunter.
Drauf zieh'n viel bunte Schifflein munter,
Und Strom und Schiff und bunte Scheine,
Sie fragen alle: was ich weine?
Mir ist so wohl, mir ist so weh,
Wie ich den Frühling fahren seh'.

Meter: iambic
Siebendes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

„nun sagt! wann ihr allein so viel gewircket habt,
„warum ist dieses Heer mit solchem Ruhm begabt?
„was nüzt die Reiterey, das Fuß-Volck, diese Helden,
„stahl, Pulver, Bley, Metall und was davon zu melden?

Meter: iambic
Kouzelnice.
by Adolf Heyduk

Vždy, vždy jsi byla kouzelnicí,
i já byl tebou jat a zmámen;
květ ráje skvostný kvet’ ti v líci
a zlatá křídla rostla z ramen.
Oj, kouzelnicí byla’s vezdy
a líbeznější nad Venuši,
v žár vznítila’s mých ňader hvězdy
a rtem svým vypila’s mi duši.
Oj, vždy jsi kouzelnicí byla,
mě do pekla jsi včarovala,
bys jako zmije pak se svila
v hruď jinou, jež tvé lásky ždála.
Jsi kouzelnicí; což ti schází,
pych s nádherou jsou tvými hosty,
tvůj úsměv dukáty ti razí,
sten rozkoše ti kuje stkvosty.
A já se toulám šerem chvoje,
kam zahnaly mě tvoje oči,
jed v duši, v lebce vosů roje,
a v srdci hrůzy mlýn se točí.

Meter: iambic
- I - Correspondencias entre amar o aborrecer
by Juana Ines de La Cruz

Feliciano me adora y le aborrezco;
Lisardo me aborrece y yo le adoro;
por quien no me apetece ingrato, lloro,
y al que me llora tierno no apetezco.
A quien más me desdora, el alma ofrezco;
a quien me ofrece víctimas, desdoro;
desprecio al que enriquece mi decoro,
y al que le hace desprecios, enriquezco.
Si con mi ofensa al uno reconvengo,
me reconviene el otro a mí ofendido;
y a padecer de todos modos vengo,
pues ambos atormentan mi sentido:
aqueste con pedir lo que no tengo,
y aquél con no tener lo que le pido.

Meter: polymetric
1L: Wer es kann und wem's genügt,
by Cäsar Flaischlen

Wer es kann und wem's genügt,
daß er sich mit dem bescheidet,
ehrsam, biedermannvergnügt,
drauf der Alltag ihn vereidet ...
Wem genügt, was er so kann,
schlecht und recht, wie eben jeder
mit der Zeit sich anübt, sei's ...
sei's mit Pinsel oder Feder ...
Der verträgt sich freilich stets
musterhaft mit allen Tanten,
weiß von guten Leuten nur,
nur von guten Musikanten.
»ruhe!« rät er »Ruhe, Freund!
Vorsicht, soll das Boot nicht kentern!
unser Kurs war gut bis jetzt,
und wozu, was gut ist, ändern!?
Was auch soll dein trotzig-toll
Strom- und Sturm-entgegen-Segeln?!
lerne lieber endlich Skat
oder komm, eins mit zu kegeln!«
Und der Mann hat ja so recht:
laß dein Mehr-als-andre-Wollen
und begnüge dich damit,
den gebahnten Weg zu trollen.
Dichte, was die Leute freut,
laß dein In-die-Tiefe-Graben!
male, wie du, brauchst du Geld,
wünschen wirst, gemalt zu haben!
Weise denkt, wer also denkt:
voll stets hat er seine Kiepe!
und das ist ja doch der Zweck ...
was die Nachwelt meint, ist – piepe!

Meter: trochaic
68.
by Friedrich Rückert

Die Ueberliefrung ist ein umgekehrter Fluß,
Der, wie er weiter fließt, sich weiter theilen muß.
Nicht Flüsse rinnen hier in einen Strom zusammen,
Die aus viel Bächen und aus noch mehr Quellen stammen;
Das Ganze war Ein Quell, der ward ein Doppelbach,
Aus welchem Flüss' und Ström' entstanden hundertfach.
Der Meister jeder Schul' und seiner Schüler Schwarm
Reißt von dem Mittelleib sich los als Seitenarm.
Der Arm wird selbst ein Leib, der sich in Glieder spaltet,
Ein Stamm, der sich in Ast und Zweig und Blatt entfaltet.
Ein Stromgeäder, das, wie es sich kraus verschlingt,
Nicht kennt den Mittelpunkt, aus dem, zu dem es dringt.
Das wirre Stromgeflecht, wer schlingt es ein als Meer,
Und stellt im tiefen Sinn des Urquells Einheit her?
Denn wie's vom Herzen kommt, zum Herzen ist sein Streben;
Und daß der Blutlauf kreist, das ist des Leibes Leben.

Meter: iambic
Vzpomínka.
by Bohdan Kaminský

Ty chvíle znáš, kdy z nenadání
vzpomínka k tobě přiletí
a obraz dávno zapomněný
se duší maně kmitne ti...
Dnes vrátil jsem se zase domů,
a oborou teď jak jdu sám,
Bůh ví, proč najednou v té chvíli
si na své dětství vzpomínám.
A Bůh ví, proč v to dětství zašlé
jsem vzpomínkou se plachou vnes’, –
kraj lesa vidím, chudá pole
a chudou, v horách skrytou ves.
Tam v prostřed návsi škola stojí,
já chodil tam za mladých let,
a v mysli mé ten obraz její
s tou řadou slunečnic se zveď.
Ze staré školy kantor starý
i metlou někdy trestal rád, –
ó starý brachu, z celé duše
tě pozdravuji nastokrát!
Ty starý brachu, vidím tebe,
jak po otci jsi housle měl, –
ach, ty tvé staré, dumné písně,
kdo rád by na ně nevzpomněl!
Já vidím tě, tvou starou hlavu,
ten vlídný pohled očí tvých,
když zděděné jsi housle brával
do rukou těch se třesoucích.
A divno, po těch dlouhých letech
mně zdá se, že tvůj slyším hlas
i zvuk těch houslí dávno zmlklých,
i zvuk těch houslí slyším zas.
Ty o lásce jsi zpíval, brachu,
ty o lásce, tak starý hoch, –
což já jsem o tom vědět mohl,
což já jsem o tom tušit moh’!
Ty zpíval jsi o milování
a bolně znělo zpěvem tvým,
že netrvá, ach, do skonání...
Já teprv dnes ti rozumím.

Meter: iambic
Der Traum.
by Annette von Droste-Hülshoff

Jüngst hab' ich dich gesehn im Traum,
So lieblich saßest du behütet,
In einer Laube grünem Raum,
Von duftendem Jasmin umblüthet,
Durch Zweige fiel das goldne Licht,
Aus Vogelkehlen ward gesungen,
Du saßest da, wie ein Gedicht
Von einem Blumenkranz umschlungen.
Und deine liebe Rechte trug
Das Antlitz mit so edlen Sitten,
Im Sand das aufgeschlagne Buch
Schien von dem Schooße dir geglitten;
Dich lehnend an den frischen Haag
Hauchtest du flüsternd leise Küsse,
Im Auge eine Thräne lag
Wie Thau im Kelche der Narzisse.
Dich anzuschaun war meine Lust,
Zu lauschen deiner Züge Regen,
Und dennoch hätt' ich gern gewußt,
Was dich so innig mocht' bewegen?
Da bogst du sacht hinab den Zweig,
Strichst lächelnd an der Spitzenhaube,
An deine Schulter huscht' ich gleich,
Sah einen Baum in schlichtem Laube:
Und auf dem Baume saß ein Fink,
Der schleppte dürres Moos und Reisig,
„schau her, schau wieder!“ zirpt' er flink
Und förderte am Nestchen fleißig;
Er sah so keck und fröhlich aus,
Als trüg er des Flamingo Kleider,
So sorglich hüpft er um sein Haus,
Als fürcht' er bösen Blick und Neider.
Und wenn ein Reischen er gelegt,
Dann rief er alle Welt zu Zeugen,
Als müsse was der Garten hegt,
Blum' und Gesträuch sich vor ihm neigen;
Um deine Lippe flog ein Zug,
Wie ich ihn oft an ihr gesehen,
Und meinen Namen ließ im Flug
Sie über ihre Spalte gehen.
Schon hob ich meine Hand hinauf
Mit leisem Schlage dich zu strafen,
Allein da wacht ich plötzlich auf
Und bin nicht wieder eingeschlafen;
Nur deiner hab' ich fortgedacht,
Säh dich so gern am grünen Haage,
Mich dünkt, so lieb wie in der Nacht
Sah ich dich noch an keinem Tage.
Im Eise schlummern Blum' und Zweig,
Dezemberwinde schneidend wehen,
Der Garten steht im Wolkenreich,
Wo tausend schönre Gärten stehen;
So golden ist kein Sonnenschein,
Daß er wie der erträumte blinke;
Doch du, bist du nicht wirklich mein?
Und bin ich nicht dein dummer Finke?

Meter: iambic
Na starém hřbitově.
by Karel Rožek

Sem, v kout věčného spánku, zbloudila má noha.
Kol nízká, oprýskalá zeď, jež rozpadá jak hroby,
a kříže rezavé a na nich obraz Boha,
a sochy kamenné, jež s bohy pozvolna se drobí.
Žár dne v zem prahne a kosti pohozené bělí,
a mrtvá fadesa své údy klade v hřbitov líně.
Slz vyplakaných zde, však vyschlých, Smutek želí.
Vše zapoměno. Konec bolu, ctnosti jako vině.
Lhostejnost na hrobech a lhostejnost v nich o všecko se dělí!

Meter: iambic
Ayer
by Mariano Miguel de Val

Haciendo de mi alma señor a mi albedrío,
sin aguardar la calma del monstruo soberano,
mi instinto aventurero me lanzó al océano,
timonel y remero de mi débil navío.
Atrás dejé los dones del fácil señorío,
los pálidos blasones de mi orgullo lejano,
la espléndidas dicha del porvenir temprano
todo por la divina ilusión de ser mío.
Confiado en mi suerte, bogué sin rumbo y solo,
aunque inexperto, fuerte, por mi fe y esperanza,
pues para mí todo era azul de polo a polo.
Y en mi triunfal carrera, de luz y de alegría,
o en los duros rigores de la peor andanza,
siempre ósculos y flores brotó mi poesía.

Meter: anapestic
Der angeschossene Kukuk .
by Clemens Brentano

Ich hör' eine wunderliche Stimm:
Kukuk!
Von Fern im Echo ich vernimm:
Kukuk!
So oft ich diese Stimm anhör,
Macht mirs allmal noch Freude mehr:
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Den Vogel muß ich treffen an,
Kukuk!
Weil er so lieblich singen kann,
Kukuk!
Sollt ich den Wald auf alle Seit
Und auch die Büsche auslaufen heut,
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Was schau ich dort im grünen Gras?
Kukuk!
Ist es ein Fuchs oder ists ein Has?
Kukuk!
Ich weiß nicht soll ich schießen drein,
Oder soll ichs noch lassen seyn?
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Ich bin zwar ein gut Jägersmann,
Kukuk!
Und traue mich doch nicht heran,
Kukuk!
So ein gar junges schönes Thier
Hab ich noch nicht getroffen hier.
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Weil nun das Schießen Jägers Brauch,
Kukuk!
So will ich endlich schießen auch,
Kukuk!
Mein Büchsen die sind schon geladen,
Daß dirs nicht mög am Leben schaden,
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Nun liegst du Vogel getroffen hier,
Kukuk!
Komm immerfort in mein Revier,
Kukuk!
So oft ich dich im Wald erblick,
So schieß ich dich im Augenblick.
Kukuk! Kukuk! Kukuk!
Der Vogel hat mich recht erfreut,
Kukuk!
Ums Pulver ist mirs gar nicht leid,
Kukuk!
Wenn ich ihn nur vermerken thue,
So schrey ich'm den Namen zu:
Kukuk! Kukuk! Kukuk!

Meter: polymetric
I. NEZNÁMOU ŘEČÍ.
by Jaroslav Vrchlický

Neznámou řečí, vím to, zpěv můj zní ti,
však oka tvého svit mi dobře známý,
tak v šero lesů mezi ruinami
na severu v mé vlasti měsíc svítí.
Ó nech mne na tvých plných ňadrech sníti!
Jest sladko plout nad vášní hlubinami,
když víme, že jest lásky anděl s námi,
jenž v srázném pádu na křídlo nás chytí.
Nechť klesneme! Tvých očí ve azuru
můj duch si zdřimne zatím na tvé hrudi,
jak snící kondor na křídlech své touhy,
až láskou naší pohnut Bůh se vzbudí,
své hvězdy strhá a z nich řetěz dlouhý
si uplete a vytáhne nás vzhůru!

Meter: iambic
ViII .
 Die Achte und Letzte Abthei-
 lung.
by Philipp von Zesen

Was bringen wir unserer Schwester vor sachen?
Denn unsere Schwester ist zährtlich und klein/
Die Brüste nach keine beliebung uns machen/
Sie geben nicht Wein/
Was wollen wir machen und reden mit jhr?
Wann Sie sich ins künfftige giebet herfür?

Meter: amphibrachic
Probuzení. (II.)
by Karel Babánek

Doškové střechy chaloupek,
okénka nízká.
Vesnička bílá v stromoví
srdci tak blízká.
Kaplánka. Srdce vznícené.
Tolik v něm lásky je skryto.
Odešly duše vzrušené.
Líto je, líto.
Odešly. Smutno v zemi je.
Na horách blýská.
Úzko je. Tmí se. Bože můj!
Stýská se, stýská.

Meter: iambic
POMNÍK.
by Antonín Klášterský

Až umru, pomník s palem trofejemi
mi nestavte, jak slavné krášlí hroby;
já budu spáti dole hluch a němý,
ach, jistě dobře i bez této zdoby.
Však nejde-li už jinak v naší zemi,
kde slavnosti je třeba každé doby,
ten kámen jenom k hrobu nakupte mi,
jímž házeli jste po mně plni zloby!

Meter: iambic
The Tables Turned
by William Wordsworth

Up! up! my Friend, and quit your books;
Or surely you'll grow double:
Up! up! my Friend, and clear your looks;
Why all this toil and trouble?

The sun above the mountain's head,
A freshening lustre mellow
Through all the long green fields has spread,
His first sweet evening yellow.

Books! 'tis a dull and endless strife:
Come, hear the woodland linnet,
How sweet his music! on my life,
There's more of wisdom in it.

And hark! how blithe the throstle sings!
He, too, is no mean preacher:
Come forth into the light of things,
Let Nature be your teacher.

She has a world of ready wealth,
Our minds and hearts to bless—
Spontaneous wisdom breathed by health,
Truth breathed by cheerfulness.

One impulse from a vernal wood
May teach you more of man,
Of moral evil and of good,
Than all the sages can.

Sweet is the lore which Nature brings;
Our meddling intellect
Mis-shapes the beauteous forms of things:—
We murder to dissect.

Enough of Science and of Art;
Close up those barren leaves;
Come forth, and bring with you a heart
That watches and receives.

Meter: iambic
- 127 - A la Casa de Austria en El Escorial
by Lope de Vega

Dos glorias satisfacen al pobrete
que al Escorial va a ver, Cristiano o Moro,
de Luqueto es la gloria de su coro,
y la del Refitorio es de Luquete.
A Rómulo Italiano en un templete
ostenta allí el pincel en campo de oro,
y el Rómulo que aquí vino de toro,
a pechos de una loba está el banquete.
O gran Felipe, la que no es profana,
de las glorias bien lleva la victoria;
pero yo tomaré de mejor gana.
Séase eterna, o sea transitoria,
el que me mandes dar una sotana,
loba Romuela, y llévate la gloria.

Meter: polymetric
Lamento
by Martín de Roa

De tan injusta culpa es justa pena,
y de tal deuda merecida paga,
a quien herir se deja, mortal llaga,
y a quien se entró en la cárcel, la cadena.
¿Qué fruto espera a quien sembró en la arena?
¿Qué bienes quien de tanto mal se paga?
Qué luz, quien de su sol la luz apaga?
¿Qué puerto, quien su nave al mar barrena?
Mas, ay, que en mis razones me condeno,
pues sigo tan a ciegas tal derrota,
y favor pido a quien mi mal no duda.
Yo soy el que camino tan sin freno,
herido, preso, ciego, en nave rota,
a vistas de quien puede y no me ayuda.

Meter: iambic
67.
by Friedrich von Logau

Schwerlich theten so viel Schaden, die in Fesseln sind gefangen,
Als die offt auff Stülen sitzen und mit göldnen Ketten prangen.

Meter: trochaic
La Fe – II
by Leonor Muñoz

La escena cambia; una mezquina pieza;
en un jergón tres niños dormitando,
y una bujía que se va apagando
en luz envuelve a una mujer que reza
De pronto, por la puerta, la
                        cabeza
aparece de un hombre que va entrando,
y míseras porciones va dejando
de peces y de pan sobre la mesa.
-«¿Es todo lo que el cielo nos envía?»,
pregunta la mujer que antes oraba
Y él le contesta con fervor profundo:
«Demos gracias a Dios por
                     este día
que me dio pan, aunque la mar bramaba,
y me devuelve al seno de este mundo »

Meter: iambic
O Nance.
by Martin Chodounský

Jak má Nanka stará býti,
Žádáš vědět mocý?
Musýmliž ven spravdou jíti?
Vedne dvadcet, čtyřidcet má vnocy.

Meter: trochaic
20.
by Emanuel Geibel

Nur sachte, kritisches Geschlecht!
Es dünkt dein Spruch uns sehr erläßlich;
Du urteilst über Schön und Häßlich
Und weißt nicht mehr, was gut und schlecht.

Meter: iambic
- LXXII - De Los empeños de una casa Acto I - Ana
by Juana Ines de La Cruz

Si de Carlos la garra y bizarría
pudo por sí mover a mi cuidado,
¿cómo parecerá, siendo envidiado,
lo que sólo por sí bien parecía?
Si sin triunfo rendirle pretendía,
sabiendo que ya vive enamorado,
¿qué victoria será verle apartado
de quien antes por suyo le tenía?
Pues perdone don Juan, que aunque yo quiera
pagar su amor, que a olvido ya condeno,
¿cómo podré si ya en mi pena fiera
introducen los celos su veneno?
Que es Carlos más galán; y aunque no fuera,
tiene de más galán el ser ajeno.

Meter: polymetric
Co zmůže slza.
by Jan Evangelista Nečas

Že chtěl pošlapati práva lidu,
prchnouť musil za nočního klidu,
Koriolán před hrozící smrtí.
Vzbouřil Volsky. Mocí jejích zdrtí
rodný Řím svůj, pod nímž s vojskem stojí.
Prosby Římanův ho neodzbrojí,
zatvrdloť mu srdce jako skála.
Matka s ním si promluviti přála.
Neprosila řečí úpěnlivou,
ale oka velkou slzou tklivou,
slovem, které vyznívalo sladce:
Koriolán odpověděl matce:
„Ustoupím a umru! Řím ať žije
za tvou slzu, matko Veturie!“

Meter: trochaic
- IX -
by Bocangel y Unzueta

Lloro, Filis, mas es sin apariencia,
que sé dolerme, mas quejarme ignoro;
lloro hacia el corazón: sepa que lloro
el dolor, pero no la diligencia.
Aunque es agua no opone resistencia
al fuego que encerré como tesoro;
que no llorara yo si mi decoro
aumento no le diera sin violencia.
Sale el fuego del pecho y vuelve al pecho
cual reloj que, en hilando las arenas,
las mismas otra vez en sí recibe.
Porque faltaran al amor sospecho,
ya penas contra mí, y así apercibe
que en mí, como en reloj, vivan las penas.

Meter: iambic
SLOKY SENTIMENTÁLNÍ
by Božena Benešová

Do jizby zavál chlad, a smutně potměly
tvé oči znavené již přítmím říjnovým;
tu na pohled, jejž chtěly kdys a neměly,
mé touhy vzpomněly si znova steskem zlým.
Pak dlouho chodila jsem sama jesení
po zbledlých lučinách, kde hebké ocúny
se klaní radostně v hedvábném čeření,
ač duje seveřák a svit je neslunný.
Kde smírem večerním krev bledne červánků,
a odpočinku dech tak sladce táhne z lích,
jež nerušeně snít teď mohou ve spánku
o květech nevzešlých i květech zničených.
Do nesplněných tuh a přání nádhery
se zhalil naposled tam sen můj o štěstí,
co srdce hýčkaly jej ztichlé údery,
a píseň uspala dožité bolesti.

Meter: polymetric
Eigentliche Ehre des Schöpfers.
by Barthold Heinrich Brockes

Unmöglich kann ich mich entlegen,
Zu unsers grossen Schöpfers Ehr’,
Von seiner Ehre noch was mehr,
Als biß dahero, zu erwegen.
Zu GOttes Ehr’ ist jedermann,
Wie uns Vernunft und Schrift berichtet,
So viel man immer weiß und kann,
Nach aller Möglichkeit verpflichtet.
Allein, bedencket man es recht,
So scheint das menschliche Geschlecht,
Durch ein
Und, blos aus Eigennutz getrieben,
Statt Ehre, die nur GOtt gebühret,
Nur in der That sich selbst zu lieben.
Man glaubt, daß man den Schöpfer ehrt,
Wenn man ihm danckt, daß er uns nährt,
Wenn man oft eine Predigt hört,
Wenn wir, aus brünstigem Verlangen,
Die Seeligkeit dort zu empfangen,
Und etwan, hier auf dieser Welt,
Beqvemlichkeiten, Ehr’ und Geld,
Mit öfters wiederhohltem Beten,
Vor ihn, zur Früh-und Mittags-Zeit,
Bald mit, bald sonder Andacht, treten.

Meter: iambic
ČERNOKVĚT.
by Irma Geisslová

Drkotavě vítr tančí v roští,
zemi luna halí do rubáše,
tužby divoké v mé planou duši,
a v mém srdci radost satanáše.
A má duše – to je hlubné peklo,
oměj, lilek obrůstají stěny,
v blínu dříme saň a já jí tahám
černé perly z krvavé úst pěny.

Meter: trochaic
EN CASA DEL DOCTOR LUIS H. DEBAYLE TOAST
by Rubén Darío

Esta casa de gracia y de gloria me augura,
en tan dulces momentos, que son de Epifanía,
como el amanecer de un encantado día
que iniciase las horas de una dicha futura.
Aquí un verbo ha brotado que anima y que perdura,
aquí se ha consagrado a la eterna Armonía
por las rosas de idea que han dado al alma mía,
en sus pétalos frescos, la fragancia más pura.
Suaves reminiscencias de los primeros años
me brindaron consuelos en países extraños,
y hoy se, por el Destino prodigioso y fatal,
que si es amarga y dulce la sal de que habla el Dante,
no hay miel tan deleitosa, tan firme y tan fragante
como la miel divina de la tierra natal.
Y para Casimira
el oro de la lira.
y las flores de lis
que junten la fragancia
de Nicaragua y Francia
por su adorado Luis.

Meter: anapestic
Die
  wahre Frömmigkeit .
by Johann Justus Ebeling

Von Herzen allen Schein verfluchen,
Und
Den Nächsten lieben jederzeit;
In Demuht und Gelassenheit,
Des Schöpfers Ordnung Wink und Willen
Mit wahrer Lieb und Lust erfüllen
Und leiden was er auferlegt:
Wer diese Eigenschaften hegt,
Der kan mit recht ein Frommer heissen
Und wer sich dabei wird befleissen
Das Herz von Dingen dieser Welt,
Und was dem Höchsten misgefällt,
Wie sichs gebühret, abzuziehen;
Der wird durch redliches Bemühen
In seiner Kraft durch ihn bestehn,
Und in das Himmelreich eingehn.

Meter: iambic
- - Libro V, ERGASTO
by Lope de Vega

Engendra al Hijo el Padre sempiterno,
contemplando en sí mismo su hermosura,
una noticia suya, una figura
de su sustancia, un Dios, un Verbo eterno.
Procede de los dos un amor tierno
de agrandarse y de ver su inmensa altura,
un Espíritu Santo, una luz pura,
un Dios, una sustancia, un ser coeterno.
¡O enigma, o mar, o sol resplandeciente,
que tiene al hombre mudo, al Ángel ciego,
cielo, donde la fe sirve de polo!
Un Dios y tres personas finalmente
como el sol, en quien hay cuerpo, luz, fuego,
y es sólo un sol, figura de Dios solo.

Meter: polymetric
Sv. Kateřina Sienská. I.
by Sigismund Bouška

Viz, choti můj, tu vonnou kytici
jsem uvila ti, nachem zářící.
A jaký za ni žádáš sobě dar?
Chci Tvojich růží vůni a jich žár.
Zde jednu rudou v tvoji pravou dlaň,
a stejnou levá měj, mé lásky daň,
a pravá noha květem nebes plaň,
a v levé kalich mojí růže vstaň,
tvůj ozdob bok a oviň tvoji skráň!
O Ježíši, mně’s divné růže dal,
jsou bez vůně a cítím jenom pal.
Ty růže nikdy nerodila zem,
a kdo je má, jest mojím obrazem
A jejich barva? Srdce mého krev.
A jejich vůně? Oheň v nitru cév.

Meter: iambic
1L: Der goldnen Sonne Schöpferstrahl
by Johann Gottfried Seume

Der goldnen Sonne Schöpferstrahl
Belebet wieder Berg und Thal,
Und ihre neue Wärme schafft
Der Erde wieder Jugendkraft.
Laut pocht das Herz, hoch wallt das Blut;
Frey fliegt der Blick, kühn steigt der Muth;
Der Geist schwingt sich mit Seraphsfuß
Von Lunens Horn zum Sirius.
Gott, dessen Hauch die Räume füllt,
Daß Leben durch das Weltall quillt,
Durch den der Sterne Jubel schwebt,
Und die Ephemeride lebt:
Ich jauchze dir, ich jauchze dir;
Dein Odem wehet über mir:
Du hörest, Vater, meinen Dank
Durch deiner Sphären Lobgesang.

Meter: iambic