PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXV -
by Lope de Zarate

Quien ama y a su Amor no está presente,
mal podrá tolerar tan triste vida,
mal; porque siendo tan mortal la herida
la muerte alivia, y el dolor se siente.
Si ausentarse es morir, forzosamente
ausentándome he sido mi homicida;
pues quien no morirá que se despida,
si nadie vive con el alma ausente.
Muere la vida a manos de la ausencia
de muerte natural, y el sentimiento
se sustenta de amante inteligencia.
Y no puede morir, porque el tormento
en la parte mortal hace asistencia,
la vida sí, que no está en su elemento.

Meter: polymetric
- XXIV -
by Juan de Arguijo

Del vencedor huyendo, a Lesbos deja
Pompeyo, roto en la farsalia guerra;
con su esposa se embarca, y a la tierra
que inunda el Nilo, por su mal se aleja.
Que el hado riguroso que le aqueja,
y al extranjero reino le destierra,
en la seguridad que busca encierra
el fin que dio a Cornelia eterna queja.
Fiera tormenta en el buscado puerto
el gran Pompeyo halla en vez de abrigo
¿Quién las mudanzas de la suerte ignora?
¿Quién no recelará el suceso incierto,
si da la muerte el obligado amigo,
si el enemigo vencedor le llora?

Meter: iambic
El amor de don Juan
by Emilio Lascano Tegui

Mi amor es como el agua; de las formas no sabe,
mi amor es como arcilla, a toda mano blanda,
mi amor es un bohemio que en el mundo no cabe,
mi amor es un judío muy pálido, que anda.
Por todos los caminos mi dolor voy sembrando,
me empeño en dar quimeras como un doncel de ensueño,
y en este devaneo yo sé, pues voy llorando,
que pierdo el polvo de oro de que me supe dueño.
Siempre el lance del fauno,
                  siempre el amor que pasa
llevando las cenizas, animando la brasa
y haciendo, alma, el camino de rosas doloroso
¿Dónde estará la amada, esa paloma herida?
¿Dónde estará el albergue de esta noche florida,
amor que tienes canas y no tienes reposo?

Meter: polymetric
PÍSEŇ BEZE SLOV.
by Josef Merhaut

Když přicházíte, píseň ta jde s Vámi,
do vzduchu z dálky blíž a blíž se chvíc –
tak jemná, jak by vítr klávesami
jen hnul – nic víc.
Slov není v ní; jen harmonie hravá
mi v duši splývá z jejích sladkých slok,
a takt k té písni nevyřčené dává
Váš měkký krok –
Co dí ta hudba? Proč se narodila? –
Vím jen, že jest – a neptám se nic dál.
Vím jen, že divně tak jste krásná byla,
když jsem ji poslouchal.
Jakým ji textem možno podložiti?
Zní k Vaší chvále, němý zvonů kov – –
A přec je román celý, celé žití
v té písni beze slov!

Meter: iambic
To Mr. [S.T.] C[oleridge]
by Anna Lætitia Barbauld

Midway the hill of science, after steep
And rugged paths that tire the unpractised feet,
A grove extends; in tangled mazes wrought,
And filled with strange enchantment: dubious shapes
Flit through dim glades, and lure the eager foot
Of youthful ardour to eternal chase.
Dreams hang on every leaf: unearthly forms
Glide through the gloom; and mystic visions swim
Before the cheated sense. Athwart the mists,
Far into vacant space, huge shadows stretch
And seem realities; while things of life,
Obvious to sight and touch, all glowing round,
Fade to the hue of shadows. Scruples here,
With filmy net, most like the autumnal webs
Of floating gossamer, arrest the foot
Of generous enterprise; and palsy hope
And fair ambition with the chilling touch
Of sickly hesitation and blank fear.
Nor seldom Indolence these lawns among
Fixes her turf-built seat; and wears the garb
Of deep philosophy, and museful sits
In dreamy twilight of the vacant mind,
Soothed by the whispering shade; for soothing soft
The shades; and vistas lengthening into air,
With moonbeam rainbows tinted. Here each mind
Of finer mould, acute and delicate,
In its high progress to eternal truth
Rests for a space, in fairy bowers entranced;
And loves the softened light and tender gloom;
And, pampered with most unsubstantial food,
Looks down indignant on the grosser world,
And matter’s cumbrous shapings. Youth beloved
Of science — of the Muse beloved, — not here,
Not in the maze of metaphysic lore,
Build thou thy place of resting! Lightly tread
The dangerous ground, on noble aims intent;
And be this Circe of the studious cell
Enjoyed, but still subservient. Active scenes
Shall soon with healthful spirit brace thy mind;
And fair exertion, for bright fame sustained,
For friends, for country, chase each spleen-fed fog
That blots the wide creation —
Now heaven conduct thee with a parent’s love!

Meter: iambic
Wegebahner
by Karl Henckell

Keinem Höhenmahner
Winkt des Tages Huld,
Jedem Wegebahner
Bleibt die Zeit in Schuld.

Meter: trochaic
50.  Die Schädelstädt.
by Angelus Silesius

Ist diß die Schädelstadt? wie kombt es dann daß hier
Die
Und da der Lebensbaum? der Brunn mit den vier Flüssen?
Es ist das Paradiß: doch sey es was es wil:
Bey mir gilt diese städt unds Paradiß gleich viel.

Meter: iambic
Ein Engel
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ich kann ein Engel werden,
wenn ich gestorben bin.
Dann jagt wohl mit Wolkenpferden,
die wir nicht sehn auf Erden,
meine Kraft durchs Luftmeer hin.
Meine Flügel sind wohl die Stürme,
der Blitzstrahl wohl mein Pfad.
Ich weiß es nicht, ich leuchte nur;
mich treibt ein Geist zur Tat,
der braucht wohl meine Kraft.
Ich leuchte in tausend Gestalten,
vielleicht wo die Sonne loht,
vielleicht wo Sterne erkalten,
die bleich noch Nachtwache halten,
vielleicht im Morgenrot.
Da darf ich überall wirken,
und bin doch vor dem Geist,
der mich und all die andern Engel
zu Seinem Werk hinreißt,
nur ein kleiner Held.

Meter: iambic
VI. To vše je marné, snaha lichá,
by Vítězslav Hálek

To vše je marné, snaha lichá,
co zákonů těch nešetří,
jimiž se poupě stává kvítkem
a ptáče pánem v povětří.
To jest ta nedorčená věta
té Sisyfovy pověsti:
vyvalte rozpor až tam na vrch,
a svalí se, vám v neštěstí.
To zapírejte si, jak chcete:
co s přírodou je v neshodě,
má smrti znak již na svém čele
a kletbu ve svém průvodě.
Tu žádný nepomůže úskok:
dokud vše chcete po zpátku,
vpřed ani o krok nedojdete
a ve všem jste jen v počátku.
Ten list již napsán písmem písma
do samých světa základů,
a co již i těm kvítkům svato,
vám nesmí býti v závadu.

Meter: iambic
AD LIBITUM.
by František Serafínský Procházka

Když doba otěhotní ideami,
to jednou za lidský je věk,
kometa slavná vzejde nad horami,
a narodí se pánbíček.
Vše ruchem kolkolem se počne rojit
a jinou má hned podobu,
chtíc idea se vtělit, musí projít
skrz pánbíčkovu útrobu.
Jsou řadou postaveny oltáříky,
a dýmy vzhůru stoupají,
tlum vyznavačů s ohnutými dříky
se lokty strká potají.
Neb švanda bude, jíž se říká jemně
boj názorů a řešení,
a v dálkách z oné požehnané země
zní přitlumené střílení...

Meter: iambic
NESMRTELNÉ MILENCE
by František Zavřel

Život – boj se škorpiony,
které nutno pobíjet,
ty, můj květe sladký, vonný
na jich jed jsi protijed.
Když se dotýkám tvých nohou
jak Antaeus opojen,
co ti škorpioni zmohou,
tebou-li jsem ozbrojen?
Syčící ti škorpioni
arci domýšliví jsou,
neboť, nutno uznat, oni
pražských stok jsou okrasou.
Nadšeně mi k boji kynou
se svým vůdcem mamutím
a pak, zasyčevše, hynou
pod mým jedním šlápnutím.

Meter: trochaic
ULEKANÁ NÁNA.
by Josef Václav Sládek

SPADLA moucha do komína,
to vám byla rána!
v kamnech právě topit chtěla
ulekaná Nána.
Jak tu ránu uslyšela,
vzkřikla: „Už je amen!“
Kde se vzala, tu se vzala,
muška lezla z kamen.
,To jsem ráda,’ řekla Nána,
,že jsem neutekla!’ –
„To jsem ráda,“ – řekla muška,
„že’s mne neupekla!“

Meter: trochaic
A FRANCISCA
by Rubén Darío

Francisca, tú has venido
en la hora segura;
la mañana es obscura
y está caliente el nido.
Tú tienes el sentido
de la palabra pura,
y tu alma te asegura
el amante marido.
Un marido y amante
que, terrible y constante,
será contigo dos.
Y que fuera contigo,
como amante y amigo,
al infierno o a Dios.

Meter: polymetric
Sonnet XCI [I can in groups these mimic flowers compose]
by Charlotte Smith

Reflections on Some Drawings of Plants

I can in groups these mimic flowers compose,
  These bells and golden eyes, embathed in dew;
Catch the soft blush that warms the early Rose,
  Or the pale Iris cloud with veins of blue;
Copy the scallop’d leaves, and downy stems,
  And bid the pencil’s varied shades arrest
Spring’s humid buds, and Summer’s musky gems:
  But, save the portrait on my bleeding breast,
I have no semblance of that form adored,
  That form, expressive of a soul divine,
  So early blighted, and while life is mine,
With fond regret, and ceaseless grief deplored—
  That grief, my angel! with too faithful art
  Enshrines thy image in thy Mother’s heart.

Meter: iambic
(Se zlatým řetízkem.)
by Emanuel Züngel

Řetěz dnes Ti, drahá, dám
ke dni Tvého narození,
kéž by nerozlučným nám
svazkem byl on u spojení.
Když se o Tvé hrdlo pak
běloskvoucí on ovíjí,
chtěl bych mile, něžně tak
objímati já Tvou šiji.
Vezmi jej a soukromé
vyplň přání, zač Tě prosím:
nos to zlaté pouto mé,
jak já Tvoje pouta nosím.

Meter: trochaic
Sonnet 91: On the fleet streams, the Sun, that late arose
by Anna Seward

On the fleet streams, the Sun, that late arose,
   In amber radiance plays; the tall young grass
   No foot hath bruised; clear morning, as I pass,
   Breathes the pure gale, that on the blossom blows;
And, as with gold yon green hill’s summit glows,
   The lake inlays the vale with molten glass:
   Now is the year’s soft youth, yet one, alas!
   Cheers not as it was wont; impending woes
Weigh on my heart; the joys, that once were mine,
   Spring leads not back; and those that yet remain
   Fade while she blooms. Each hour more lovely shine
Her crystal beams, and feed her floral train,
   But oh with pale, and warring fires, decline
   Those eyes, whose light my filial hopes sustain.

Meter: iambic
Nachklänge .
by Joseph von Eichendorff

Ich weiß nicht, was ich so thöricht bin!
Wolken im Herbstwind jagen,
Die Vögel zieh'n über die Wälder hin,
Das klang wie in Frühlingstagen.

Meter: iambic
HORA ATHOS. (II. STÍN VELKOSTI.)
by František Leubner

Den zapadá; až k Lemnu stíny hází
– viz – gigant Athos! Tobě do podoby
tu horu stesám v sochu věčné zdoby,
ať hlavu v mrak a patu do vod sází!
V dlaň pravou město tul zdí skalnou hrází,
vzdor buranům a moři kalné zloby,
dlaň levá lij proud řeky! Byly doby,
mys Peršanu byl kletbou hor tu srázy;
však Alexandru z lidu ruky dělné
dvou světů vítězství tvých údů tvarem
hlas pomník tento k slávě nesmrtelné!
Ó bohův úděle, jak rvu se o tě,
jda v stínu Achilla! Ji nechci darem
jen z rukou cizích v pouze mrtvé hmotě.

Meter: iambic
NEŽ SLUNCE ZAPADLO.
by František Serafínský Procházka

Již toulkou znaven do trávy jsem klesl.
Stín dlouhý, večerní se krajem nesl
od kmenů kol a sahal do daleka,
kde za olšemi jezem hřměla řeka.
Pláň přede mnou, ji paprsk ještě zlatí.
Tam oráče zřím, který doorati
svůj úhor chtěje pracně pluhem smýkal,
že od rádla trysk tvrdé hroudy stříkal.
Ó vidění! – Stín jeho obrovitý
měl hlavu na horách a na jich štíty
svou fresku kreslil pohyblivou stále.
Stín podobal se kráčející skále,
tak velký, nezemdlený tíhou díla
a hřímal do prostoru: Já jsem síla!
Pluh jeho vyšší trůnů všech a věží
jak triumfálný vůz před obrem běží,
vše jímá v sebe, polí pruh i lesa,
a řece přes bedra jak mostem klesá:
tak staří obrové as chodívali,
kdy s hydrami a bohy v spor se dali. –
Hra slunce zhasla, stín se zalil temnem
a zmizel v rozprášení mlhy jemném.
Co zbylo z oráče, jenž na své voly křičí?
Tam na obzoru jenom skvrnka trpasličí.

Meter: iambic
III. JAKO DUKÁT.
by František Táborský

Jsme prý malí, slyším soudit,
vážně měřit, vzdechy loudit,
ba i fňukat.
A já radš mám než měch niklů,
než těch niklů kolik pytlů
malý dukát.
Je tak malý, přehezký,
do kapsy jde u vesty,
dá se udát;
dobré zlato, smíchem září,
ale také něco váží –
inu, dukát.
Když nás míň, buď každý, bratři,
když ne za pět, aspoň za tři,
náhradu dát.
Sladké sestry, bratři zlatí,
každý z nás ať něco platí,
jak ten dukát.
Pak i samozvanců drábi
na dveře nám budou rádi
dvorně ťukat,
budeme-li do kventlíka,
celá naše republika,
jako dukát.
Ba i malá písnička má
všem chce býti radost samá,
řada fugat.
Pár jen řádků, bez námahy,
veselých, však dobré váhy,
jako dukát.

Meter: trochaic
Touha, život, srdce.
by Josef Kalus

Touha – to je vítr,
život – vody vír,
srdce – mezi nima
pampelišky pýr.
Vítr nese k výši
nedostupných hvězd,
vodní vír rve ke dnu,
kde jen bahno jest.
Srdce, co ti kyne?
Zhouba tam i tu:
ve hlubinách zhyneš,
klesneš s blankytu.
Šílená je touha,
život divoký –
za hrobem klid najdeš
věčný, hluboký!

Meter: trochaic
VEČER.
by Vladimír Frída

Šli jsme v zkvetlých alejích,
opálové bylo nebe,
ptáci stichli ve větvích
a mé srdce majíc Tebe.
S jitrem zmizí ptáci v ráz,
kde se slunce v hory skrývá –
srdce – pusté hnízdo zas –
svoji bolest nevyzpívá.

Meter: trochaic
The Sleigh-Bells
by Susanna Moodie

’Tis merry to hear, at evening time,
By the blazing hearth the sleigh-bells chime;
To know the bounding steeds bring near
The loved one to our bosoms dear.
Ah, lightly we spring the fire to raise,
Till the rafters glow with the ruddy blaze;
Those merry sleigh-bells, our hearts keep time
Responsive to their fairy chime.
Ding-dong, ding-dong, o’er vale and hill,
Their welcome notes are trembling still.

’Tis he, and blithely the gay bells sound,
As his sleigh glides over the frozen ground;
Hark! He has pass’d the dark pine wood,
He crosses now the ice-bound flood,
And hails the light at the open door
That tells his toilsome journey’s o’er.
The merry sleigh-bells! My fond heart swells
And trobs to hear the welcome bells;
Ding-dong, ding-dong, o’er ice and snow,
A voice of gladness, on they go.

Our hut is small, and rude our cheer,
But love has spread the banquet here;
And childhood springs to be caress’d
By our beloved and welcome guest.
With a smiling brow his tale he tells,
The urchins ring the merry sleigh-bells;
The merry sleigh-bells, with shout and song
They drag the noisy string along;
Ding-dong, ding-dong, the father’s come
The gay bells ring his welcome home.

From the cedar swamp the gaunt wolves howl,
From the oak loud whoops the felon owl;
The snow-storm sweeps in thunder past,
The forest creaks beneath the blast;
No more I list, with boding fear,
The sleigh-bells distant chime to hear.
The merry sleigh-bells with soothing power
Shed gladness on the evening hour.
Ding-dong, ding-dong, what rapture swells
The music of those joyous bells!

Meter: iambic
23.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Nihm hin die Deck, auch nicht, Gott ist dir nah und weit,
Du hast, suchst du es recht, das ewge in der Zeit.

Meter: iambic
Inkognito .
by Clemens Brentano

Es kamen drey Diebe aus Morgenland,
Die geben sich für drey Grafen aus,
Sie kamen vor der Frau Wirthin Haus:
„frau Wirthin hat sie es diese Gewalt,
„daß sie über Nacht drey Grafen b'halt?“
„wenn ich es diese Gewalt nicht hätt,
„was wär mir denn die Wirthschaft nutze?“
Der erste that die Pferde in Stall,
Der andere schwenkt das Futter hinein,
Der dritte trat zur Küche hinein,
Und küßte der Frau Wirthin ihr Mädlein,
Oder ist es ihr getreues Töchterlein?
Es ist mein getreues Töchterlein,
Es soll euch zapfen Bier und Wein.
Der erste sprach: Das Mägdlein ist mein,
Ich hab ihm gegeben ein Ringelein!
Der andere sprach: Das Mädchen ist mein,
Ich hab ihm gegeben ein Glas voll Wein.
Der dritte sprach: Das Mädchen wär werth,
Daß wir es theilten mit unserem Schwerdt.
Sie gaben der Frau Wirthin einen süßen Getrank,
Daß sie vom Stuhl ins Bette hinsank.
Das Mägdlein greift der Mutter wohl an den Mund:
Ach Mutter leb jetzt noch eine Stund!
Es greift der Mutter wohl an die Brust:
Ach Gott wenn das mein Vater wußt!
Es greift der Mutter wohl an die Händ:
Ach Mutter du bist am letzten End!
Es greift der Mutter wohl an die Füß:
Ach Mutter was ist der Schlaf so süß.
Sie legten es auf einen viereckten Tisch
Und theilten es wie ein Wasserfisch,
Und wo ein Tröpfchen Blut hinsprang,
Da saß ein Engel ein Jahr und sang.
Und wo der Mörder das Schwerdt hinlegt,
Da saß ein Rabe ein Jahr und kräht.

Meter: iambic
Neomylný důkaz.
by Ladislav Quis

Na které byl oko Žižka slep?
Na levé, to druhé bylo zdravé;
neb když není historie klep,
viděl tatík vždycky jen to pravé.

Meter: trochaic
Blatenský dekret.
by August Nevšímal

Pánové učenci,
něco vám povím:
že vás jdu potěšit
nálezem novým:
„Co jste kdy obětí
pro vědu dali,
krásného myslili,
slavného psali:
nic vám to nebude,
zcela nic platné –
když já to neuznám,
purkmistr v Blatné!“

Meter: polymetric
- CIX - A una dama cortesana
by Gongora

¿Las no piadosas martas ya te pones,
guerra de nuestras bolsas, paz de Judas,
puta con más mudanza y más mudas
que un saltarelo, o que cien mil halcones?
Martas gallegas son, no te me entones,
primas de esparto por lo peliagudas,
y ganadas al fin con las ayudas
que te han echado cuatro o seis figones.
Delanteras forraste con cuidado
de la húmeda siempre delantera
que lluvias españolas han mojado;
aunque la Italia siempre en gran manera
que la trasera no hayas aforrado
habiéndolas ganado la trasera.

Meter: polymetric
Paisaje espiritual
by Julián del Casal

Perdió mi corazón el entusiasmo
al penetrar en la mudanza liza,
cual la chispa al caer en la ceniza
pierde el ardor en fugitivo espasmo
Sumergido en estúpido marasmo
mi pensamiento atónito agoniza
o, al revivir, mis fuerzas paraliza
mostrándome en la acción un vil sarcasmo
Y aunque no endulcen mi infernal tormento
ni la Pasión, ni el Arte, ni la Ciencia,
soporto los ultrajes de la suerte,
porque en mi alma desolada siento
el hastío glacial de la existencia
y el horror infinito de la muerte

Meter: iambic
[wer einsam kam zu trüber Höhe]
by Friederike Kempner

Wer einsam kam zu trüber Höhe,
Oft unverstanden angegafft,
Dem rauschet jedes Lüftchen Wehe
Und jedes Blättchen: halte Kraft.
Ja Kraft soll dem die Gottheit geben,
Wer selbstlos nur das Gute will,
Mit seinem Herzblut, seinem Leben,
Und sich verblutet einsam still.

Meter: iambic
1L: Nun singt, von Andacht hoch durchglüht,
by Max von Schenkendorf

Nun singt, von Andacht hoch durchglüht,
Der Freiheit Lobgesang!
Im Himmel und auf Erden klang
Noch nie ein schönres Lied.
Denn Freiheit war das Meisterwort,
Als Gott die Geister schuf;
O Freiheit unser Stern und Hort,
Wir hörten auch den Ruf.
Da brach hervor zu Gotteslust
Was lang im Finstern schlief,
Der Keim der Freiheit, welcher tief
Entsproß in Menschenbrust.
In tausend Aesten brach es aus,
Das junge zarte Reis,
Ein reicher voller Blütenstrauß
Zu Gottes Ehr' und Preis.
Sei hochgepriesen, goldne Zeit,
O freie Hirtenwelt!
Der strengen Männer Busen schwellt
Nach dir ein stiller Neid.
Doch Schöneres wird nie gesehn,
Als wenn ein holdes Kind
Emporschaut nach den ew'gen Höhn,
Wenn sich der Mensch besinnt.
Er fühlt sich Meister jedes Dings
Und kennet sein Geschlecht,
Er bildet sich ein heilig Recht
Und blicket rechts und links.
Was ihn als Ahnung fern umschwebt,
Was schaute die Vernunft,
Der Schöpfertrieb, der in ihm lebt,
Stellt's dar in Haus und Zunft.
So schaut man im Gesetz verklärt
Vollkommner Freiheit Bild;
Sie hat auch unser Herz erfüllt,
Ein Kleinod hoch und werth.
Drum achten wir im blut'gen Bann
Das fluchbeladne Haupt,
Den Feind, den Räuber, den Tyrann,
Der uns die Freiheit raubt.
Die alte Kunde schwebt herab
In wunderbarem Glanz;
Wir opfern diesen Eichenkranz
Dir, o Spartanergrab;
Wir kennen deinen schönen Brauch,
Geliebtes Griechenland,
Und halten unter Myrthen auch
Am blanken Stahl die Hand.
Der Name Brutus, der geweiht
In Roma's Schicksal klingt,
Mit dem die Freiheit kommt und sinkt,
Ist uns ein theurer Eid.
Tyrannenmörder, seid gegrüßt,
Ihr Priester für das Recht,
Ihr Helden, eurem Staub entsprießt
Ein herrliches Geschlecht.
Wir kennen auch den wackern Tell
Und seines Bogens Kraft,
Wir preisen seine Wissenschaft
Vor jedem Waidgesell:
Freiwillig hat die Jägerschaar
Der Preußen in der Schlacht
Ihr Blut auf heil'gem Sühnaltar
Zum Opfer dargebracht.
Noch einen Namen nennt man hier,
Ein heil'ges Losungswort,
Der scheucht allein schon Feinde fort,
Der Deutschen Stolz und Zier,
O Hermann, Hermann werde wach,
Wir haben's wohl gemeint,
Die Pleiße wie der Rodenbach
Sah fallen Deutschlands Feind.
Da schien das junge Himmelslicht
Herab auf rothen Grund.
Auf rother Erde schloß den Bund
Das heimliche Gericht.
So soll uns ewig heißen roth
Dein Boden, theures Land,
Wo man mit Schwert und Henkerstod
Den welschen Feind verbannt.
Und wie im alten Testament
Der fromme Pineas
Entbrennt in Eifer und in Haß,
Wie Maccabäus brennt,
Wie Flammen, d'rein der Sturmwind blies,
Erheben wir das Schwert,
Ein Cherub vor dem Paradies
Stehn wir vor unserm Herd!
Wie wir nun jetzt verschlungen stehn
Nach einem heil'gen Brauch,
Mag der geweihte Becher auch
Durch unsre Reihen gehn.
Das ist ein vaterländ'scher Wein,
Und Jeder, welcher trinkt,
Schwört, seiner Väter werth zu sein,
Bis er voll Wunden sinkt!

Meter: iambic
Jabberwocky
by Lewis Carroll

’Twas brillig, and the slithy toves
      Did gyre and gimble in the wabe:
All mimsy were the borogoves,
      And the mome raths outgrabe.

“Beware the Jabberwock, my son!
      The jaws that bite, the claws that catch!
Beware the Jubjub bird, and shun
      The frumious Bandersnatch!”

He took his vorpal sword in hand;
      Long time the manxome foe he sought—
So rested he by the Tumtum tree
      And stood awhile in thought.

And, as in uffish thought he stood,
      The Jabberwock, with eyes of flame,
Came whiffling through the tulgey wood,
      And burbled as it came!

One, two! One, two! And through and through
      The vorpal blade went snicker-snack!
He left it dead, and with its head
      He went galumphing back.

“And hast thou slain the Jabberwock?
      Come to my arms, my beamish boy!
O frabjous day! Callooh! Callay!”
      He chortled in his joy.

’Twas brillig, and the slithy toves
      Did gyre and gimble in the wabe:
All mimsy were the borogoves,
      And the mome raths outgrabe.

Meter: iambic
Describe la vida miserable de los palacios, y las costumbres de los poderosos que en ellos favorecen
by Quevedo

Para entrar en palacio las afrentas,
¡oh Licionio!, son grandes, y mayores
las que dentro conservan los favores
y las dichas mentidas y violentas.
Los puestos en que juzgas que te aumentas
menos gustos producen que temores,
y vendido al desdén de los señores,
pocas horas de vida y de paz cuentas.
No te queda deudor de beneficio
quien te comunicare cosa honesta;
y sólo alcanzarás puesto y oficio
de quien su iniquidad te manifiesta;
a quien, cuando quisieres, de algún vicio
pudieres acusarle sin respuesta.

Meter: anapestic
MY SPOLU ŠLI.
by Josef Václav Sládek

My spolu šli – den stměl se k soumraku;
Tys děla: Nevidím dnes hvězdu žádnou –
Já děl: „Tam dvě se stměly v oblaku!“
Já cítil v tvé mou chvít se ruku chladnou.
Tys děla: „Řekni, co to vzpomínat? –
jak je to, dvě když hvězdy spolu spadnou?
těm spolu as je dobře usínat!“–
a slza skrápla na tu ruku chladnou.

Meter: iambic
Tirsanders Christenthum.
by Barthold Heinrich Brockes

Man strebt für sich nicht nach der Tugend, und ist
vergnügt mit ihrem Schein;
Vom Nächsten aber fodert man, er soll vollkommen red-
lich seyn.

Meter: iambic
Sonetos – I
by Melchor Palau y Català

Mantos de luz tendiendo por los mares,
guías la nave al suspirado puerto;
por ti abandona el líquido desierto
y regresa el marino a sus hogares.
Mas ¡qué miro! millares y millares
de hermosas aves a tus pies han muerto;
atrájolas tu foco en vuelo incierto;
ya no verán los patrios palomares
¡Oh faro colosal! tus vivas
                        luces
son de la Libertad fúlgido emblema;
al que bien te comprende, le
                        conduces
al puerto ansiado de la paz suprema;
al que mal te conoce, le seduces,
y en ti las alas mísero se quema.

Meter: iambic
¡Siempre solo!
by Antonio Plaza

Si de la clara aurora diamantina
se dibujan los célicos albores,
los pájaros del viento moradores
al éter mandan su canción divina
Y si el sol orgulloso se reclina
sobre un lecho radiante de colores,
llenas de amor las carminadas flores
entreabren su corola purpurina.
Todos tienen un ser que los comprenda,
yo al vicio y la virtud indiferente
aislado cruzo la maldita senda,
cual se arrastra en las rocas la serpiente;
mas tengo un alma de vivir cansada
que ni al cielo ni al mundo pide nada.

Meter: iambic
DVĚ SLOKY.
by Josef Václav Sládek

V dlaň jabloňových květů na souvrati,
jak srazila je v noci bouře náhlá,
a zvadly,
jsem nasbíral za mládí svého jitra,
tak plných rosy, čerstvé vůně ranní.
Teď jinovatky bílé květy padly
mi do ruky se stromu mého nitra,
kde dech se nehnul, rosa nezavláhla;
a jak tak mrazí na té duté dlani,
je vítr chvátí.

Meter: iambic