PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sonetos – - III -
by Fabio

En fin, el fin del fin es ya llegado
en donde he visto el fin que amor ordena,
y a todo han dado el fin sino a mi pena,
que a fin sin fin me tiene condenado;
principio tuvo el fin no comenzado,
que de fin que poseo me enajena;
buscando voy el fin que me condena
a fin dudoso y lleno de cuidado
Sin comenzar el triste fin poseo,
y no hallo remedio al fin precito;
tal es el fin que amor me significa
mas como no preceda a lo infinito
el fin que tal dolor me multiplica,
espero de dar fin a mis deseos

Meter: iambic
1L: »der Tag ist heiß! – die Piazetta leer! –
by Ada Christen

»der Tag ist heiß! – die Piazetta leer! –
Ich kann vergeblich heut' der Fremden harren,
Und auch kein Liebespaar will einsam fahren.
Der Tag ist heiß! – Eh! – ist das Leben schwer!«
So stöhnte Beppo, als ich flüchtig frug,
Wie sein entrüstet Angesicht zu deuten.
»madonna glaubt nur nicht den Schifferleuten,
Die haben Geld! – die haben Brod genug,«
So zischte mir ein Judenbube zu
Und wühlte grimmig in den krausen Locken,
Doch schwieg er plötzlich und entsprang erschrocken,
Denn Beppo hört' ihn und er knirschte:
Und rasch heraus er beide Taschen kehrt,
Schnippt mit den Fingern und beginnt zu fluchen:
»der Teufel selber kann heut' bei mir suchen,
Nicht einen Cent ist dieser Tag mir werth!« ...

Meter: iambic
La Molienda en días de esclavitud
by Francisco Sisto Piedra

Raudo y sonoro los espacios hiende
del ronco pito el imperioso acento,
y al chasquido del látigo sangriento
la humilde tribu su faena emprende
El húmedo bagazo se desprende
del conductor pautado al giro lento,
y el pobre siervo a su labor atento
por el ancho batey al sol lo extiende
Entre las férreas mazas comprimida
cruje la caña; la gigante torre
como humeante volcán se ostenta erguida,
dulce guarapo en los canales corre,
y en su oleada de miel no logra
                  al cabo
endulzar la amargura del esclavo

Meter: polymetric
Uber zwey Spiegel.
by Hans Assmann von Abschatz

Ich kan dir nichts als Glaß/ mein Kind/ für dißmahl schen-
cken/
Doch hab ich auch dabey mein sonderlich Bedencken.
Das weiße Silber ist ein Bild der reinen Treue/
Die sich bey mir und dir von Jahr zu Jahr verneue.
Betrügt zu Zeiten gleich ein glattes Spiegel-Eiß/
Genung/ daß unser Sinn von keiner Falschheit weiß.
Ein Spiegel ist das He
Was sein vertrautes Hertz in Lieb und Treue meynet.
Ein Spiegel fängt durch Kunst von andern Licht und Flam-
men/
Dein Auge knüpfft mein Hertz/ das deine meins zusammen.
Dergleichen Sinnen Bild sind Spiegel gleicher Art.
Gott halte sie und uns noch lange Zeit gepaart.

Meter: iambic
- 1 - OVEJA De La pastoral de Jacinto
by Lope de Vega

Soberano Pastor y Juez inmenso,
poderoso Señor, de mí ofendido,
perdóname el delito cometido,
y mi llanto en tu altar sirva de incienso.
Mi ingratitud y mi ignorancia pienso,
y a tus divinos pies postro rendido:
la filiación arrepentido pido
y el perdón tuyo con dolor inmenso.
En la ciega prisión de mis errores
he vivido, Señor; mas ya mis rejas
y su puertas rompí, y a ti me ofrezco:
llamando siempre están los pecadores.
Una, aunque indigna, soy de tus ovejas;
no me juzgues, Señor, como merezco.

Meter: polymetric
Kleines Volk
by Heinrich Heine

In einem Pißpott kam er geschwommen,
Hochzeitlich geputzt, hinab den Rhein.
Und als er nach Rotterdam gekommen,
Da sprach er: »Juffräuken, willst du mich frein?
Ich führe dich, geliebte Schöne,
Nach meinem Schloß, ins Brautgemach;
Die Wände sind eitel Hobelspäne,
Aus Häckerling besteht das Dach.
Da ist es so puppenniedlich und nette,
Da lebst du wie eine Königin!
Die Schale der Walnuß ist unser Bette,
Von Spinnweb sind die Laken drin.
Ameiseneier, gebraten in Butter,
Essen wir täglich, auch Würmchengemüs',
Und später erb ich von meiner Frau Mutter
Drei Nonnenfürzchen, die schmecken so süß.
Ich habe Speck, ich habe Schwarten,
Ich habe Fingerhüte voll Wein,
Auch wächst eine Rübe in meinem Garten,
Du wirst wahrhaftig glücklich sein!«
Das war ein Locken und ein Werben!
Wohl seufzte die Braut: »Ach Gott! ach Gott!«
Sie war wehmütig, wie zum Sterben –
Doch endlich stieg sie hinab in den Pott.
Sind Christenleute oder Mäuse
Die Helden des Lieds? Ich weiß es nicht mehr.
Im Beverland hört ich die schnurrige Weise,
Es sind nun dreißig Jahre her.

Meter: iambic
1L: Ich bin! – es schalle laut in die Höh! ich bin!
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Ich bin! – es schalle laut in die Höh! ich bin!
Ich bin! – es schalle laut in die Tief'! – O Sein,
Du Born, aus welchem, Zwillingsquellen,
Ewiges Leben und Wonne strömen;
Zwar Staub, und Sturm, und himmelverbergender
Gewölke Schemen trüben ihn oft, doch oft
Trübt unsern Blick der Feigheit Thräne,
Trübet im Borne das Bild des Himmels!
Gescholten sei im Namen des Herrn, du Dunst
Des Abgrunds, Kleinmut! Hebe dich! – Nahet euch,
Des Himmels Kinder, Lieb' und Glaube,
Stimmet die Seele des Erdensohnes.
Du Glaube, dessen Lampe wie Mondenschein
Die Nacht erhellet! Liebe, Gespielin du
Der hohen Weisheit, welche Sonnen
Säte, und Odem den Geistern einblies!
O kommt und bleibet! daß sich mit Schwanensang
Mein Geist erhebe, wenn ihm die Hüll' entsinkt!
Wenn – o der Wonne, die des Menschen
Harret! der immer vergeßnen Wonne!
Uneingedenk der Zukunft frohlockt der Mensch
Als Thor, und jammert wieder uneingedenk!
Es staunen Engel! unsre Toten
Schauen herab mit der Liebe Wehmut;
Vermögen nicht den nimmergestorbenen
Das Rätsel Mensch zu lösen! wiewohl auch sie
So neulich Rätsel, hofften, zagten,
Sterblich und ewig, und Staub und Geister!

Meter: iambic
232.  HErr dein Wille geschehe.
by Angelus Silesius

Das Wort das GOtt von dir am allerliebsten hört/
Ist wann du hertzlich sprichst: Sein Wille sey geehrt.

Meter: iambic
Soneto
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Augusta musa, divinal poesía;
si te ensalzaron liras inmortales
y tú mereces cantos celestiales,
¿cómo mi humilde voz te cantaría?
Yo adoro tu dulzura y tu armonía,
la luz de tus divinos ideales,
y amo el fuego que guardan tus vestales,
llama del genio que a la gloria guía.
Mas si piadosa tú, cuanto eres bella,
también aceptas los humildes dones,
yo seguiré tu luminosa huella.
Toma mi lira de apagados sones,
y a un beso tuyo brotarán en ella
inspiradas, dulcísimas canciones

Meter: iambic
VYCHÁZKA DO HOR.
by Emanuel Lešehrad

Krajina hornatá... Černavé bory...
černavá jezera... údolí klidná
se stříbrem bystřin... A hory a hory...
Sem tam se mihne dědinka vlídná.
Zvuk zvonců kravek... Bič zapráskal kdesi...
Silnicí v jedlích pár volků vůz vleče...
Kos hvízdá... Slyš!... Voní a šumí kol lesy.
Na stráni trávu děvčátko seče...
Vzduch jasný a vlažný a plný mdlých vůní.
Nade mnou hory a pode mnou chýše...
Jdu... Kouřím svůj doutník... stezkou nad tůní
a srdce mé zpívá ve hvozdech tiše...

Meter: dactylic
94.
by Friedrich Rückert

Nicht nur erkennen, wie gering du seist, mußt du;
Du mußt zufrieden auch und freudig seyn dazu.

Meter: iambic
- XLIX - Sonetos satíricos y burlescos
by Diego Hurtado de Mendoza

Cuando las gentes van todas buscando
cómo tener placer y alegres días,
haciendo unos con otros alegrías,
sin jamás otra cosa estar pensando;
entonces ando yo imaginando
todas las penas y congojas mías,
revuelto el corazón en fantasías,
lágrimas dolorosas derramando;
visitando las tristes sepulturas,
interrogando almas infernales,
y ellas responden por claras figuras;
que no tienen consuelo allá en sus males
sino sólo en sentir mis desventuras
a quien ningunas pueden ser iguales.

Meter: polymetric
Das beste Wildbret
by Hermann Löns

Nun aber will ich ziehen
Hinaus zum grünen Wald,
Ein Wildbret zu erjagen
Von edeler Gestalt.
Es hat nicht lange Hörner
Und auch kein stolz Geweih,
Es frißt nicht Gras noch Blätter
Und tritt kein Holz entzwei.
Es ist nicht Hirsch, noch Hase,
Und auch kein wildes Schwein,
Und ist mir doch viel lieber
Als eins von diesen drein.
Ich fang's mit keinem Netze,
Ich fang's mit keinem Hund,
Ich schieß es nicht mit Hagel,
Noch mit der Kugel rund.
Denn was ich geh zu jagen,
Das ist ein schlankes Reh,
Und wenn ich es erlege,
Das tut ihm gar nicht weh.

Meter: iambic
Lednová neděle v jasu a v záři –
by H. Uden

Lednová neděle v jasu a v záři –
korso je nabito, jak by se v sletu
včeličky sesedly na jednom květu;
vidět je na lidech, že se jim daří,
loudavou procházkou berou se staří,
úsměv se kolébá na svadlém retu,
pyšně, jak chtěli by vzdorovat světu,
útokem ženou se mladí a jaří.
Široké klobouky, kohoutí chvosty
švarně se sklánějí k ohnivým očím,
k havraním kučerám, které jsou prosty,
k peřestým fáborům, s ňader jež vlají –
veselo, živo je, kam se jen stočím,
jarněji, tepleji než u nás v máji.

Meter: dactylic
21.
by Ernst Moritz Arndt

O wie sehr tut mich verlangen
Nach den süßen Himmelsauen,
Wo die Tage selig prangen,
Wo die Nächte Wonne tauen,
Wo die Unschuld und die Freude
Stehn als Himmelswache beide!
O wie sehr tu' ich mich sehnen
Nach den süßen Paradiesen,
Nie benetzt von Trauertränen
Wie die kalten Erdenwiesen!
Himmelsrosen, Himmelsnelken
Blühen dort, die nie verwelken.
O die schönen Reigentänze,
Welche selige Engel schwingen!
O die immergrünen Kränze,
Die der Frommen Stirn umschlingen!
Land der Sehnsucht, Land der Frommen,
O wann werd' ich zu dir kommen!
Ach! die Erde ist ein Schwanken
Auf und ab von Ruh' zum Streite,
Himmel wollen die Gedanken,
Doch die Sünde stellt auf Beute:
Drinnen lechzet Sternenliebe,
Draußen locken Erdentriebe.
O du süßer Himmelsfrieden,
Komm mit deiner Engelmilde!
Führe doch den Streitesmüden
Wieder auf die Lustgefilde,
Wo wir wie die Kinder spielten
Und nur Lust und Unschuld fühlten.
Komm, du süßer Friede! kehre
Mit den Kinderfreuden wieder!
Stiller Engel, komm und lehre
Mir die alte Unschuld wieder,
Daß ich schon auf diesen Auen
Kann das Leben Gottes schauen.

Meter: trochaic
Roh hlásného.
by Karel Dostál-Lutinov

Vstávej můj lide,
zanech pokoje!
Andělé boží
troubí do boje!

Meter: polymetric
V SOUMRAKU
by Viktor Dyk

Tady jsme. Dobrá. Stromy se tu šeří.
Při chůzi noha často sveze se.
Noc bývá dnem... těm pouze, kteří věří.
Nám hříšným lidem smutno po lese.
Balvany v řece bizarně se choulí.
Na refrain jakýs myslím daleký:
Mí drazí, ano, trochu vzpomenou-li?
– To chladný vítr vane od řeky.
A po tmě náhle oživují stromy.
Ne, nemáš strach, však přece teskno ti.
Nějaký stesk: stesk prudký, podvědomý,
bouří ti v srdci. Co jej ukrotí?
Kdos jde jak přízrak zvláštní, fantastický.
–- „Pochválen Ježíš.“ Řku: „Až na věky!“
Jediný tvor, oh, jediný tvor lidský!
– To chladný vítr vane od řeky.
Tož tedy sám... a buďte bohu díky.
Od hluku všeho už mi bylo mdlo.
Tak dlouho měl jsem se strašidly styky,
až změnil jsem se sám pak v strašidlo.
Nad vrchy měsíc zaleskl se bílý...
sám... zachvěl jsem se náhle bezděky...
A zbylo dost ti na samotu síly?
– To chladný vítr vane od řeky.

Meter: iambic
- XLIII - Al Serenísimo Señor don Juan de Austria
by Bocangel y Unzueta

Este, que a voz en grito (¡o Bulequino!)
aclamas de Juan de Austria, en prominente
ciudad augusta: Joven altamente
(si humanidad con todos) es divino.
Maborte le ciñó de acero fino
su victoriosa espada omnipotente,
dígalo Flandes; dígalo elocuente,
Parténope lo diga, y Barcino.
Hoy (vestido la paz, y glorioso)
árbitro le miramos sin segundo
de la Justicia para los acasos.
O Buluquino tú, que por el mundo
vas observando lo maravilloso:
pues ya no hay más que ver, no des más pasos.

Meter: polymetric
- LIII -
by Bocangel y Unzueta

Róguete, oh Lisi, que tu edad florida
gozases antes de esta edad helada;
despreciaste mi aviso, y, entregada,
te miro al daño tarde arrepentida.
En la vejez, que llega no entendida,
dos daños sientes: que en la edad pasada
no gozaste beldad desengañada,
ni gozas hoy la forma pretendida.
Cuando el remedio fue posible, el daño
ignoró tu ambición; agora ignoras
remedio al daño tarde conocido.
Mas, en memoria del pasado engaño,
te miraré, gozando en estas horas,
si lo que quiero, no, lo que he querido.

Meter: iambic
- XIII - Soneto a Martín de Olivas (Soneto acróstico, con el nombre de Martín de Olivas)
by Juana Ines de La Cruz

Máquinas primas de su ingenio agudo
A Arquímedes, artífice famoso,
Raro nombre dieron de ingenioso;
¡Tanto el afán y tanto el arte pudo!
Invención rara, que en el mármol rudo
No sin arte grabó, maravilloso,
De su mano, su nombre prodigioso,
Entretejido en flores el escudo.
¡Oh! Así permita el Cielo que se entregue
Lince tal mi atención en imitarte,
I en el mar de la ciencia así se anegue
Vajel, que -al discurrir por alcanzarte-
Alcance que el que a ver la hechura llegue,
Sepa tu nombre del primor del Arte.

Meter: iambic
ROKOKO.
by Jan Opolský

Très amusant je konec boje,“
děl jeden ze čtyr, špoule ret.
Mdlé bylo světlo předpokoje,
kde čtyři hráli kvodlibet.
„A vzácný takt, s nímž povždy hráte,
jak souhráče si nakloní!“
Tak pletli páté přes deváté
ti čtyři staří patroni.
I bylo šero. Šero bylo...
Jich mluva hebka nadmíru...
Pár prstů v sále udeřilo
na bílé zuby klavíru.

Meter: iambic
A un héroe
by Julián del Casal

Como galeón de izadas banderolas
que arrastra de la mar por los
                     eriales
su vientre hinchado de oro y de corales,
con rumbo hacia las playas españolas,
y, al arrojar en áncora en las
                     olas
del puerto ansiado, ve plagas mortales
despoblar los vetustos arrabales,
vacío el muelle y las orillas solas;
así, al tornar de costas extranjeras,
cargado de magnánimas quimeras,
a enardecer tus compañeros bravos,
hallas sólo que luchan sin decoro
espíritus famélicos de oro
imperando entre míseros esclavos

Meter: iambic
Aconseja a un amigo que estaba en buena posesión de nobleza, no trate de calificarse, porque no le descubran lo que no se sabe
by Quevedo

Solar y ejecutoria de tu abuelo
es la ignorada antigüedad sin dolo;
no escudriñes al Tiempo el protocolo,
ni corras al silencio antiguo el velo.
Estudia en el osar de este mozuelo,
descaminado escándalo del polo:
para probar que descendió de Apolo,
probó, cayendo, descender del cielo.
No revuelvas los huesos sepultados;
que hallarás más gusanos que blasones,
en testigo de nuevo examinados.
Que de multiplicar informaciones,
puedes temer multiplicar quemados,
y con las mismas pruebas, Faetones.

Meter: polymetric
- CXC -
by Gutierre de Cetina

No me engañaréis más, vana esperanza,
mi desengaño ya cerró la puerta,
y esa falsa salud que os trae cubierta,
con el sueño se ira, como es su usanza.
Solía desear una mudanza,
hacer muy gran caudal de cosa incierta,
y agora el desear no se concierta
con mudar, que consiste en confianza.
Ya sé, falsa, quién sois; quitaos el velo;
no me engañarán más vuestras blanduras;
vivir podéis de hoy más con otro dueño.
¡Ay dura ley de Amor! Permite el cielo
que el cabo de tan grandes desventuras
sea mostrarme el bien durmiendo, en sueño.

Meter: iambic
- XXIV - A lo propio con aquellas palabras del mismo Judas: quid vultis mihi dare, et ego eum tradam vobis?
by Quevedo

No, alma, no, ni la conciencia fíes
del que te ofrece a Cristo si le vende;
quien te pide interés, por él pretende
que del Señor que compres te desvíes.
Para que tus tesoros, Fabio, guíes
a Cristo, que tu bien sólo pretende,
dásele al pobre, en quien desnudo atiende
que por su mano humilde se le envíes.
Darle por lo que dan es mercancía.
Judas dice: «¿Qué quieres darme?» Cristo
dice: «Quiere y tendrás la gloria mía».
No todo beso es paz, como lo has visto;
y advierte que en la propia compañía
de Jesús hay discípulo malquisto.

Meter: iambic
PRO DOMO
by Adolf Heyduk

Mne pomluvit jste chtěli ven a ven,
tož s těla strhli košili i gatě.
Kdo vhod vám, napořád byl bez vad, jen
když v moderním vám vstříc šel šatě.
Leč nevím, nevím, bude-li v tom shoda,
až přijde jiný čas a jiná móda,
a chtít až bude člověk touhou jatý
znát tělo přírodní spíš nežli šaty!

Meter: iambic
- CIV -
by Fcode Borja

No quiero ya tomarme cuenta estrecha,
ni ver si de este mal la causa he sido;
pues ya en mis desventuras han salido
cierta la pena, y falsa la sospecha.
Mas no queda la causa satisfecha,
aunque me ve inocente, y ofendido,
pues cuando entre esperanzas nace olvido,
de sus forzosas armas se aprovecha.
Mas el que consintió tan gran locura,
sin querer atajar mi muerte, y luto,
fiando su remedio a la mudanza.
Bien es, que a la razón poco segura,
en la tormenta nieguen el tributo
los que ella gobernaba en la bonanza.

Meter: iambic
NA PODZIMNÍM SLUNCI
by Stanislav Kostka Neumann

Obelstěn sluncem, vzešlým opožděně
nad dohořívajícím požárem,
jejž podzim zažehl, jak zbité štěně
nějaké rány léčit krásným dnem
se vleku na výsluní mezi lesy
a k pařezu dím: Odpočineme si.
Sám věru nevím, oč tu vlastně běží,
proč duch i tělo zmalátněly tak,
proč bolest v nitru nevrle se ježí
a smutek plíží se jak polem svlak,
jenž stonky obepíná, dusí květy
a jehož zbytky vždy jsou nevyplety.
Sám věru nevím, kterou zlatým jitrem
teď léčím ránu. Stero proniká
střel otrávených otupělým nitrem.
Jeť žalostný dnes osud básníka
ve vlastech, kterým k prostitutek smíchu
jsou mladá srdce zpívající v tichu.
Snad muž, snad žena, dav snad, země celá,
oh, což já vím, kdo nejvíc poranil!
Se stráně, která včera dohořela,
se třesu běláskem, jenž v říjen zbyl,
a klamným sluncem dávám obelstíti
den jeden svůj pro anemické kvítí.

Meter: iambic
- XCI -
by Lope de Vega

No me quejara yo de larga ausencia
sí como todos dicen fuera muerte;
mas pues la siento, y es dolor tan fuerte,
quejarme puedo sin pedir licencia.
En nada del morir tiene apariencia,
que si el sueño es su imagen, y divierte
la vida del dolor, tal es mi suerte
que aun durmiendo no he visto su presencia.
Con más razón la llamarán locura,
efecto de la causa y accidente,
si el no dormir es el mayor testigo.
Oh ausencia peligrosa y mal segura,
valiente con rendidos, que un ausente
en fin vuelve la espalda a su enemigo.

Meter: iambic
An den Schlaf
by Adolf Friedrich von Schack

Müd' ist mein Auge; doch noch immer lärmen
Vor meinem Ohre wüste Lebensklänge;
Noch immer seh' ich bunte Bilder schwärmen,
Gleich Wolken, die in farbigem Gepränge
Das Abendrot, das schimmernde, umwallen;
Wann flieht das rastlos flutende Gedränge?
Wann wird die laute Wirklichkeit verhallen?
Was säumst du, liebstes von den Zwillingskindern
Der heil'gen Nacht? Mit deinen Silberschwingen
Umfächle mich, der Stirne Glut zu lindern!
Komm, deine Wiegenlieder mir zu singen,
Süß, wie die Mutter einst sie sang dem Sohne,
Und mir im goldnen Kelch die Flut zu bringen,
Die traumreich quillt aus dem geweihten Mohne!
O aus der Fülle ihres Zauberschoßes
Gab dir die Nacht die besten ihrer Schätze!
Dein, wunderbar Knabe, ist ein großes
Endloses Land voll weicher Ruheplätze,
Voll sanfter Hügelschwellungen und Auen,
Zu denen durch die grünen Blätternetze
Die Mondenstrahlen dämmernd niedertauen.
Ja, Villen hast du neben blauen Seen
Und Gärten, wo an schattenreichen Gängen
In laub'gen Nischen Marmorbilder stehen,
Wo goldne Früchte von den Aesten hängen,
Und Duft und Sang und plätschernde Kaskaden,
Die weithin ihre Silbertropfen sprengen,
Die Liebenden zu Sommerträumen laden.
O, dein sind goldne Dome, Kuppeldächer
Und Felsenburgen über blüh'nden Thalen,
Und festgeschmückte, luftige Gemächer,
Wo nie die Lust in funkelnden Pokalen
Versiegt im Kreis der Damen und der Ritter,
Und noch das Minnelied der Provençalen
Sich schaukelt auf der wohlgestimmten Zither.
Was preis' ich noch? Die waldbekränzten Schluchten,
Durchklungen vom Gesang der Nachtigallen?
Die frischen Halden an den Meeresbuchten,
Die sanft dem Wogenschlage wiederhallen?
Die Grotten, die, durchrauscht von Murmelbächen,
An Tropfstein und an hangenden Krystallen
Den Tagesstrahl zu ew'gem Zwielicht brechen?
Das all ist dein und mehr – endlose Minen,
Von Geistern überwachte Wunderhorte,
An Demant reich und funkelnden Rubinen,
Im Erdenschacht – – doch schwach sind meine Worte,
Die Wimper sinkt, die grellen Strahlen bleichen;
Dank, schöner Knabe! Offen steht die Pforte,
Schon geh' ich ein zu deinen Wonnereichen.

Meter: iambic
1L: Frau Spinne spinnt im Sonnenschein
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Frau Spinne spinnt im Sonnenschein
Und singt dazu ein Liedelein:
Di da didallala.
Sie spinnt so zart, sie spinnt so fein,
Und denkt: Wer will mein Meister sein?
Di da didallala.
Da hangt ihr Häuslein blank und rein,
Frau Spinne setzt sich mitten drein.
Di da didallala.
»nun sitz' ich hier so ganz allein –
Hat keiner Lust, mein Gast zu sein?«
Di da didallala.
Gleich kommt ein lustig Mückelein:
»sei mir willkommen, Schwesterlein!«
Di da didallala.
Frau Spinn' umarmt's und spinnt es ein,
Nichts hilft dem Mückelein sein Schrei'n.
Di da didallala.
Und sie verschmaust es klimperklein
Und singt dazu ein Liedelein:
Di da didallala.

Meter: iambic
VĚČNĚ LIDSKĚ
by Marie Calma

A věčně hledat, mást se, lidské je;
dlít za přepážkou předsudků a lží,
nevěřit v zítřek, když se sešeří,
a malomocnost stlát v dnů příhody;
v smutku se brodit, radost z náhody
jen poznávat, na prahu chrámů stát
jak ten, kdo vejít chce a nevěří.
A věčně nosit v sobě k sobě žal
za zhudlaření nejkrásnějších chvil,
za to, čím chtěl jsi být a čím jsi byl,
když vstříc jsi šel a když jsi unikal.
Za všechnu marnost, o kterou ses přel
v záchvatech pýchy s lidmi, s osudem,
když skutečnost ti byla přeludem
a přelud tím, pro co bys rád byl mřel.
A v sobě nosit peklo proher svých,
malátnost nesplnění, lásek zvrat
v pocity nenávisti, kdy se vkrad
na rty, jež líbaly, proradný smích.
V očistci zdánlivého klidu pak
s tygřicí resignace v kleci spát
a čekat, věčně čekat, v ráně zrak,
až do srdce se zatne její dráp.

Meter: iambic
Al nunca bastantemente alabado ingenio del doctor
by Aurelia Antonia de Medrano

Si viendo (o huésped) este monumento
en mil veneraciones, no le admiras,
y entre mares copiosos, no suspiras,
o te falta atención, o sentimiento
Es alma de esta Urna aquel Portento
que aun vida supo dar a heladas Piras,
a cuya dulce voz las nueve Liras
cedieron (elevándose) su acento
Siete lustros (apenas) si se advierte
permitírnosle quiso avara mano,
cuando a lustrosa Esfera le divierte,
que como dio recelos de tal suerte
de fiera en vida Montalbán, humano
el desengaño le buscó en su Muerte

Meter: iambic
MOŠNA JUBILANT.
by František Serafínský Procházka

Neštrajkoval, nenaříkal,
všecko hrál, co pánbůh dal,
nikdy nikam neutíkal,
přes hranice nešilhal,
netřel klik a nedbal strýčků,
nešplhal se po žebříčku,
a tak slavím v každém směru
jubileum charakteru,
a to je mi bez řeči
jubileum největší.

Meter: trochaic
Těm, kteří zradili. (I.)
by Viktor Dyk

I děvka prodajná bez studu, bez hrdosti
má v zašlu skrytý kout.
A tváří v tvář potupné přítomnosti
si může časem vzpomenout.
A v hanbě své, jež cestou na ni stříká
a po půvabu půvab rve,
jediné slůvko z přešlých snů si říká,
snů z doby mladistvé...
A slůvko činí přítomným, co bylo,
a nepřítomným to, co jest.
To slůvko kal jakoby očistilo,
vrátilo hanbě čest.
A dívka prodajná, jež kde komu se dává
a nemá vlastně už co dát,
„Já milovala,“ sobě předříkává.
„Já milovala jedenkrát!“
Toť okamžik, kdy minulost se vrací
a mluví náhle mlčící.
Pak přijde večer. Svěsí křídla ptáci,
a holka zas jde ulicí...

Meter: iambic
Diálogo de galán y dama desdeñosa
by Quevedo

Hace tu rostro herejes mis despojos.
No es mi rostro Calvino ni Lutero.
Tus ojos matan todo el mundo entero.
Eso es llamar dotores a mis ojos.
Cruel, ¿por qué me das tantos enojos?
¿Requiebras al verdugo, majadero?
¿Qué quieres más de un hombre? Más dinero,
y el oro en bolsa y no en cabellos rojos.
Toma mi alma. ¿Soy yo la otra vida?
Tu vista hiere. ¿Es vista puntiaguda?
Róbame el pecho. Más valdrá una tienda.
¿Por qué conmigo siempre fuiste cruda?
Porque no me está bien el ser cocida.
Muérome, pues. Pues mándame tu hacienda.

Meter: iambic
45.
by Friedrich von Logau

Wil der mein Buch nicht lieben,
Der beßres hat geschrieben,
Wil der mein Buch vernichten,
Der mehres kunte tichten,
So laß ichs so geschehen.
Doch wird man auch wol sehen,
Daß mancher etwas ärgers
Geschrieben, mancher kärgers.

Meter: iambic
Paní M. L.
by Josef Svatopluk Machar

Oharka mi hučí pod okny,
proto také mám as živé sny.
Na dnešek jste Vy tu byla v něm:
vešla jste s tím drahým úsměvem
(jenž mne chytil před dvaceti lety)
v sál, kde hráli. V pasu Vašem květy,
v očích vítězící síla mládí.
Cítil jsem, že budem se mít rádi...
jako tenkrát... Zde mi zmizel sen.
Řeka šumí. Smutek sžírající
otravuje mi teď celý den –
roztrhejte tuhle pohlednici!

Meter: trochaic