PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Der Geiger siedle und der Pfeifer blase,
by Anastasius Grün

Der Geiger siedle und der Pfeifer blase,
Zum Hochlandsreih'n euch Mägdlein aufzufrischen,
Daß die Gestalten sich, hinschwebend, mischen,
Wie Gold- und Silberfischlein in dem Glase!
Gleicht ihr nicht selbst den Fischlein in der Vase?
So was vom Nixenhaften, Meeresfrischen,
Ein Zug der Sippe läßt sich nicht verwischen;
Die Meerfei, traun, ist eure holde Base.
Mir sei's kein Wunder, wenn die Budenwände
Mit Einem Schlag als blanke Wogen steigen!
Die Spielleut' stört es nicht, und nicht den Reigen:
Auf Muscheln blasen sie das Stück zu Ende,
Ihr tanzt zu End' im Meerschloß von Kristallen,
Und geht dann ruhn zum Lusthain der Korallen.

Meter: iambic
PRAVDA. (VIII.)
by Svatopluk Čech

Výš domem stoupají. Tu v nočním šeře
jas chodbou svitl; rozlétly se dvéře
a pyšná komnata se jeví oku,
kde na stole ve vase skvostné strmí
směs květů vzácných prostřed jemných krmí
a třpytných sklenek zámořského moku.
Sbor hostí vybraných se baví v kole –
víc vkusné nádhery tu nežli dole!
Tu služka k vyfintěné paní šeptá,
jež zašustila v chodbu: „Pekař reptá,
chléb nechce čekat – “ Zlobu v tichém hlase,
si dupla paní: „Bídák! Co té chátře
již výdělku jsme dali!“ V dolním patře
lhou vznešenosť a bohatství ti zase.

Meter: iambic
Dědova pohádka
by Antonín Klášterský

Tísní se děti na matku:
„Ó, povídej dnes nám
nějakou krásnou pohádku!“
– „Ne, vždyť jen smutné znám.“
„A což pak naše babička,
co jinde zůstává,
ta nezná?“ – „Vaše babička
je tuze churavá.“
„A dědeček je za mořem,
leč až se vrátí zpět,
ten jistě krásnou pohádku
nám bude vyprávět.“
Tu paní se jen usmála,
než úsměv ten hned zhas.
A dále – rok zas bezmála –
se sunul krutý čas.
Až jednou z rána, v ulici
jak zřely děti ven,
prapory všude vlající
zářily v zimní den.
Na tvářích chodců úsměv, ples,
zpěv jarým proudem tek.
„Ó, víte-li pak, děti, dnes
se vrátí dědeček.“
A zvony zněly, jásot, křik
a hudba, rány děl,
to ve vlast volnou Masaryk
president přijížděl.
A když se s všemi pozdravil,
tak jasným hlasem řek:
„Náš národ trpěl, žluč jen pil,
teď však je nový věk.
Jsme svobodni, náš skončen bol,
nuž, všichni do práce,
a všecko bude kolem kol
jak v krásné pohádce!“
Tu paní dítě povznáší,
na prsa tiskne svá:
„To, slyšíš, dítě? nejkrašší
pohádka dědova!“

Meter: iambic
ZA STAROU LÁSKOU (33)
by Bohdan Kaminský

Ach, to je dávno už tak dávno tomu,
co měl tu žábu velmi, velmi rád...
To na prázdniny přišel jednou domů,
(měl v ochotnickém představení hrát) –
tam Stáza líbila se nejednomu,
až on ji vyprovázel jedenkrát,
až, Bože milý, to je dávno, kdysi,
když při měsíci lásku vyznali si...

Meter: iambic
- I -
by Argensola

Mírame con piedad; y arda el cometa,
Filis, que ahora pálido nos mira;
que a quien tus ojos muestra amor sin ira,
¿cuál término fatal no le respeta?
Y absorto (que es lo más) en la secreta
felicidad que aquel favor le inspira,
ni de amenaza superior se admira,
ni en dudosos prodigios la interpreta.
De estos bienes, elévame al segundo;
que al primero no aspiro, aunque me libre
de la alta indignación que arma el portento.
Su infausta luz contra los cetros vibre,
y como deje en paz mi arrobamiento,
vierta discordia y descomponga el mundo.

Meter: polymetric
Volviendo a Filis sus elogios
by Vicente García de la Huerta

Vuelven a tu poder, Filis divina,
prendas a quienes dio ser y existencia
el gozo, el desconsuelo y al impaciencia,
conceptos del amor que me domina.
Dichosas ellas, pues que las destina
a hacer cerca de ti su residencia
la suerte grata, cuando su violencia
con la más dura ausencia me conmina
¡Con cuánto desconsuelo lucha el
                     alma
vencida de un recelo que la embiste,
y contra quien en vano el juicio lidia!
¡Mas cómo yo podré esperar la palma,
cuando he llegado a término tan triste
que a mis mismos papeles tengo envidia!

Meter: iambic
13.
by Friedrich von Bodenstedt

Wer nie verließ der Vorsicht enge Kreise
Und selbst aus seiner Jugend Tagen
Nichts zu bereu'n hat, zu beklagen:
Der war nie töricht – aber auch nie weise.

Meter: iambic
JAKO TA HLADINA.
by František Hais

Rozpukla nad vodou leknínů poupata,
hladinu zastřela rubášem bělavým;
bělavým rubášem mladosť má zastřena
jako ta hladina leknínů poupaty.
Hluboko vpuštěny kořeny leknínů,
ze spleti vodních řas vzrůstají na povrch;
na povrch vzrůstají smutky mé hluboké
jako ty lekníny ze spleti vodních řas.
Až celá hladina v rubáši skryje se:
lekníny rozkvětlé s kořeny vytrhám;
vytrhám s kořeny smutky mé hluboké,
rubáš mé mladosti roztrhám bělavý.

Meter: dactylic
590
by Josef Vlastimil Kamarýt

Stud před hříchem bývá anjel strážce;
stud po hříchu – žalobník a zrádce.

Meter: trochaic
50. Die Schöne Alte.
by Hans Assmann von Abschatz

Was deiner Jahre Lentz nicht hat vermocht zu fangen/
Steckt deines Herbstes Blitz mit heißen Flammen an.
Der Alten Schönheit Glantz/ die nicht ersterben kan/
Hat durch die Zeit mehr Macht und neuen Trieb empfangen.
Man erndtet reiffe Treu’ in Furchen deiner Wangen/
Der Jugend Wanckelmutt steht hier auff fester Bahn:
Ob Brust/ ob Haare weiß/ beruht in blossem Wahn.
Die Liljen sieht man auch mit weißer Krone prangen.
Brennt wohl ein grünes Holtz? die Eiche/ wenn sie alt/
Ist für die Sonn ein Schild/ ein Schirm für rauhe Winde.
Und ihre Zweige seyn der Vögel Auffenthalt.
Du/ die ich gantz hierinn Cybelen ähnlich finde/
Hältst in verborgner Flamm ein ewig Feur bereit:
Cupid’/ ein Kind zu erst/ ist Riese mit der Zeit.

Meter: iambic
58. Náhoda mně bázlivému krátkou
by Jan Kollár

Náhoda mně bázlivému krátkou
Často cestu k cíli dělala,
I dnes vítězství mi dopřála
Nade touto svéhlavkyní sladkou;
Sála totiž sobě pod zahrádkou
Vzívanky mé lože ustlala,
Tak že přinucena bývala
Ke svým květům přes lavici hladkou:
Večer bylo, já jdu do zahrady
Přes onuno úzkou lavičku,
A hle Ona ven šla právě tady;
Byliby sme jistě popadali
Oba ve studenou vodičku,
Kdyby sme se byli neobjali.

Meter: trochaic
- XXIX - Al capitán Juan Osorio de ulloa
by Diego Ximenez Ayllon

El muy alto valor prudencia y arte
que en la milicia habéis siempre mostrado
sublima el nombre vuestro en tanto grado
que en tierra y mar por fama se reparte.
A imitación del belicoso Marte
habéis en las empresas peleado
como Varón en armas extremado
en Flandes, Frisa, Italia y cualquier parte.
En la Trinacria en Malta y Berbería
hallándoos de contino en delantera
servís a vuestro Rey con valentía.
Prevaleciendo en él de tal manera
que conocido sois en la Turquía
y el trono de famosos ya os espera.

Meter: iambic
- 130 - Castiga Amor un mal gusto con tan mal empleo
by Lope de Vega

Quien a ninguno amó, cuanto podía,
tantas veces querer cuantas fue amada,
de un mico inútilmente enamorada
su fiereza por ídolo tenía.
Fatal llegó de dicho mico el día,
y ella de su desdicha lastimada,
la piel vellosa en pardo hollín tiznada
colgó llena de paja en su armería.
¡Qué hermoso salchichón, qué lindo empleo,
qué Adonis bello, o Capitán robusto,
sino el mismo retrato de Asmodeo!
Mas fue de no querer castigo justo,
que fuese un animal tan negro y feo,
el micocrosmos de su necio gusto.

Meter: polymetric
No te des por vencido...
by Pedro B. «Almafuerte» Palacios

No te des por vencido, ni aun vencido,
no te sientas esclavo, ni aun esclavo;
trémulo de pavor, piénsate bravo,
y arremete feroz, ya malherido.
Ten el tesón del clavo enmohecido,
que ya viejo y ruin vuelve a ser clavo;
no la cobarde intrepidez del
                     pavo
que amaina su plumaje al primer ruido
Procede como Dios, que nunca llora,
o como Lucifer, que nunca reza,
o como el robledal, cuya grandeza
necesita del agua y no la implora
¡Qué muerda y vocifere vengadora,
ya rodando en el polvo, tu cabeza!

Meter: polymetric
Brummständchen
by Otto Julius Bierbaum

Hätt ich Geld, ich wüßte wohl,
Was ich thät, genau:
Hätt ich Geld, ich nähme dich
Augenblicks zur Frau,
Nähme dich und schleppte dich
In den Liebesbau,
Den ich baute, – hätt ich Geld.
Hätt ich Geld, ach, hätt ich Geld.
Wärst du meine Frau.
Hätt ich Geld, ich wärmte dir
Wohl ein Nesterl aus,
Hätt ich Geld: bums in der Falle
Säße meine Maus,
Nimmer ließ ich, nimmer sie,
Nimmer sie heraus
Aus der Falle, – hätt ich Geld,
Hätt ich Geld, ach, hätt ich Geld,
Meine liebe Maus.
Hab kein Geld. Was ist denn das,
So ein Kassenschein?
Hab kein Geld. Ja Phantasie,
Phantasie ist mein.
Güter hab ich auf dem Mond
Und im Herzen dein.
Leise brumm ich: hätt ich Geld,
Hätt ich Geld, ach, hätt ich Geld,
Wär' das Mädel mein.

Meter: trochaic
- 787 - Acto I, LELA De El bobo del colegio
by Lope de Vega

Solicitud del bien de lo que se ama,
llaman amor, los que de amor entienden,
porque cuanto imaginan, y pretenden,
es su aumento de vida, gloria y fama.
El gusto propio amarse así se llama,
los que a esto intentan al amor ofenden,
los que el ajeno bien miran, y emprenden,
estos amor, de honesto amor inflama.
Si procuro mi gusto, a mí me quiero,
y si el ajeno tengo por más justo,
señal es que mi amor es verdadero.
Amar el propio bien, es gusto injusto,
que sólo quiere con amor sincero,
quien se aborrece por amar su gusto.

Meter: iambic
1L: Die Stunde, die nicht Wachen mehr,
by Betty Paoli

Die Stunde, die nicht Wachen mehr,
Und noch des Schlafes Gut nicht spendet,
Sie ist's, die aller Foltern Heer
Verräth'risch gegen mich entsendet.
Ob mich der Blitz des Himmels trifft,
Willkommen biet' ich den Gewittern!
Doch jener Stunde schleichend Gift
Macht mein gestähltes Herz erzittern.
Da sind die Waffen hingelegt,
Womit ich muthig kämpf' am Tage,
Die hingeschied'ne Sehnsucht regt
Sich leis' in ihrem Sarkophage.
Da strahlt voll schmerzenreicher Huld
Dein Aug auf mich im Liebesscheine
Und fragt mich: Wessen ist die Schuld,
Daß du nicht mein, du ewig Meine?
Da übertönt dein süßer Laut
Des Lebens tosende Orkane,
Und fragt: Du meine Geistesbraut!
Liebst du mich auch, wie ich es ahne?
So ruft's, und jeder Natter Stich,
Das tiefe Elend ist vergessen!
In wilder Inbrunst möcht' ich dich
An meinen Busen jauchzend pressen.
Mein Geist flammt auf zu Gottes Lob,
In meinem Aug' glänzt eine Zähre,
Mein Herz erbebt und schwillt, als ob
Ich nicht schon längst gestorben wäre.
Hinweg du böser Spuk! zurück,
Du bängster von den Schrecken allen,
Um ewig unerreichbar Glück
Ruh'los, ein irrer Geist, zu wallen!

Meter: iambic
266. Na zprostáka.
by Matěj Josef Sychra

Bulíka sy dáš
Zavěsyti lehce,
Z příčiny že máš
Zcela prázdno v lebce.

Meter: trochaic
- XLV - A Dafne y Anaxarte
by Luis Carrilloy Sotomayor

Más blanda, no de amor, de arrepentida,
cual fue, si es blanda, siendo piedra helada,
gime Anaxarte, piedra cuando amada,
más que después en piedra convertida.
Viva le aborreció, y aborrecida
pena a su esquivo pecho reservada,
Dafne esquiva aconseja, castigada,
consejos que no oyó siendo querida.
Desconocidas Dafne y Anaxarte
en piedra y planta, me amenaza en vano
igual pena a las suyas en no amarte:
en vano, si eres de mi amor tirano,
y pienso ser retrato de Anaxarte,
si no en esquivo, en firme al tiempo vano.

Meter: polymetric
Změna.
by Eliška Krásnohorská

Na srázu visí chatrč – hrozno zřít!
Čí domov to? Kdo hostem chce tu být?
Ji holých stromů větve bijí,
vichřice jí se posmívá,
i chudoba ji hrdě míjí, –
jen samota v ní přebývá.
Útulkem vlídným jistě bývala,
když lidské blaho v lůně skrývala,
když naděje pod její střechou
dny drahé touhy sčítala,
a lásky vesnou libodechou
v ní srdce mladá zkvítala.
A nyní mrtvo v těsných prostorách,
jakoby kletba střežila ten práh.
Zda naděje se nesplnila?
zda láska svadla zrazena
a srdce v žalu pohrobila,
že spustla chýžka, zřícena? – –

Meter: iambic
121  Jm Himmel sind auch Thiere.
by Angelus Silesius

Man sagt es kan kein Thier zu GOTT dem HErrn
eingehn:
Wer sind die Viere dann die nah bey Jhme stehn?

Meter: iambic
3.
by Joseph von Eichendorff

Mit vielem will die Heimat mich erfreuen,
Ein heitres Schloß an blaugewundnem Flusse,
Gesell'ge Lust, Mutwill und frohe Muße,
Der Liebe heitres Spiel, süß zu zerstreuen.
Doch wie die Tage freundlich sich erneuen,
Fehlt doch des Freundes Brust in Tat und Muße,
Der Ernst, der herrlich schwelget im Genusse,
Des reichen Blicks sich wahr und recht zu freuen.
Wo zwei sich treulich nehmen und ergänzen,
Wächst unvermerkt das freud'ge Werk der Musen.
Drum laß mich wieder, Freund, ans Herz dich drücken!
Uns beide will noch schön das Leben schmücken
Mit seinen reichen, heitern, vollen Kränzen,
Der Morgenwind wühlt um den offnen Busen!

Meter: iambic
Der breit- und schmale weg.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Es ist ein breiter steg
Und wohlgebahnter weg/
Der zum verderben führet/
Den einer/ so doch blind/
Ohn allen anstoß sindt/
Ohn alles fühlen spühret.
Der den die tugend kennt/
Wird allzeit schmal genennt/
Kein mensch kan selben finden/
Als der der tugend freund/
Der laster ärgster feind
Und nicht geblendt von sünden.

Meter: iambic
Soneto
by Lutgarda Mirabal

Tú que pasas aquí, céfiro amante,
rizando fuentes y halagando flores,
a unas el alma hurtando en sus olores,
y a las otras frescor refrigerante.
Detén el vuelo y óyeme un instante,
que un mensaje tiernísimo de amores,
fiar quiero a tus alas, de rumores
henchidas siempre, en tu girar constante.
Hacia allá, cefirillo, por do
                  helado
viene el Bóreas silbando un ser respira,
que es ¡cuál nadie lo fue! céfiro amante;
bien que adorando por dudar suspira;
pues bien: vuela hasta él y allá
                  en son tierno
dile: «tuyo es su amor, tuyo y eterno»

Meter: polymetric
„ZVON“ A „MÁJ“
by Josef Svatopluk Machar

Zvon na Máj s láskou nehledí,
je prý to podnik zbytečný,
Máj na Zvon zase škaredí,
prý stačí Máj nám výtečný –
pak vám čest, věštci velicí,
již našli moudrost onu:
nalézt si pevnou stolici
zároveň v Máji i Zvonu!

Meter: iambic
La concha de Venus
by Joaquín Lorenzo Luaces

Dijo la antigüedad en sus ficciones
que los mortales que rindió Cupido,
en la concha de Venus, la de Gnido,
arrastraban, gimiendo sus pasiones.
Voló Dione del cielo a las regiones
cuando su culto se entregó al olvido,
y la concha de nácar se ha perdido
partida en menudísimas porciones
Ansiosas de agradar todas las bellas,
la buscan de la mar en las orillas,
y nada encuentra su avaricia loca.
Y ¿cómo la hallarán esas doncellas,
si una parte se ostenta en tus mejillas
y Amor formó con lo demás tu boca?

Meter: polymetric
Soneto
by Juan Meléndez Valdés

Quédese de tu templo ya colgados
vistiendo sus paredes mis despojos
ya basta Amor de engaños y de enojos
no quiero más tu guerra y tus cuidados.
Dos años te he seguido mal gastados
que inútilmente lloran hoy mis ojos;
flores pensé coger y halleme abrojos
vuelvo atrás de mis pasos mal andados.
Tuya es, oh Amor, la culpa (y yo la pena
llevo de te servir arrepentido)
que halagas blando y te descubres fiero.
Mas, ay, romper no puedo la cadena;
¡Oh tirano cruel que al que has rendido
guardas toda la vida prisionero!

Meter: iambic
That god forbid that made me first your slave (Sonnet 58)
by William Shakespeare

That god forbid that made me first your slave,
I should in thought control your times of pleasure,
Or at your hand the account of hours to crave,
Being your vassal, bound to stay your leisure!
O, let me suffer, being at your beck,
The imprison’d absence of your liberty;
And patience, tame to sufferance, bide each check,
Without accusing you of injury.
Be where you list, your charter is so strong
That you yourself may privilege your time
To what you will; to you it doth belong
Yourself to pardon of self-doing crime.
    I am to wait, though waiting so be hell’
    Not blame your pleasure, be it ill or well.

Meter: iambic
1L: Wer Gutes ehrt, er macht sich keinen Schaden,
by Friedrich Hölderlin

Wer Gutes ehrt, er macht sich keinen Schaden,
Er hält sich hoch, er lebt den Menschen nicht vergebens,
Er kennt den Wert, den Nutzen solchen Lebens,
Er traut dem Bessern sich, er geht auf Segenspfaden.

Meter: iambic
Der Sänger .
by Ludwig Uhland

Noch singt den Wiederhallen
Der Knabe sein Gefühl;
Die Elfe hat Gefallen
Am jugendlichen Spiel.
Es glänzen seine Lieder
Wie Blumen rings um ihn;
Sie gehn mit ihm wie Brüder
Durch stille Haine hin.
Er kommt zum Völkerfeste,
Er singt im Königssaal,
Ihm staunen alle Gäste,
Sein Lied verklärt das Mahl;
Der Frauen schönste krönen
Mit lichten Blumen ihn;
Er senkt das Aug’ in Thränen
Und seine Wangen glühn.

Meter: iambic
Písně milostné. (3.)
by Bohuslav Čermák

Tys jako sněžná lilije,
tak čistá a tak spanilá,
však pro mě květ ni něha tvá,
vše jinému si dařila.
Tys jako anděl milosti
a štěstí zlatých nadějí,
však marně k tobě oči mé,
se vroucí tužby vznášejí.
Tys jako hvězda duši mé,
jež věčně září ve výši,
však srdce nikdy neskojí,
mé vzdechy žalné neslyší.

Meter: iambic
Um Dich .
by Theodor Fontane

Storch und Schwalbe sind gekommen,
Veilchen auch, die blauen frommen
Frühlingsaugen grüßen mich;
Aber hin an Lenz und Leben
Zieh in Bangen ich und Beben —
Um Dich.
Ach, um Dich! und doch ich fühle,
Träte jetzt die Todeskühle
An mein Herz, und riefe mich,
Wie ein Kind dann, unter Jammern
Würd’ ich mich an’s Leben klammern —
Um Dich.

Meter: trochaic
Juana
by Tomás de Iriarte

Pensando en Juana tomo siempre el sueño,
Juana mi reflexión de noche afana;
pienso en Juana también por la mañana,
y Juana a todas horas es mi dueño.
Juana me desanima con su ceño;
Juana otras veces me parece humana;
severo estoy según me mira Juana;
según me mira Juana estoy risueño.
Sin Juana estoy, y a Juana tengo al lado;
no es imperio el de Juana, es despotismo;
Juana es en mí un espíritu arrimado,
y para Juana no hallo un exorcismo
¿Ves como este soneto está enjuanado?
pues aun más enjuanado estoy yo mismo.

Meter: polymetric
LA LAGUNA
by José Santos Chocano

El despeinado copo juguetea
al golpe de ala del cansado viento,
que retiembla sin brío y sin aliento,
sobre la espuma que a su soplo ondea.
El pato nadador se balancea,
al resbalar con tardo movimiento,
por el azul cristal, que un firmamento
cuajado finge donde el sol chispea.
El blanco cisne, incólume y tranquilo,
arqueando el cuello, al desgarrar la espuma,
bate del ala el recortado filo.
Y doblegado, con las fibras flojas
por el dolor, un sauce que se abruma
llora en el agua sus marchitas hojas...

Meter: iambic
Vuelves, cuando más libre y sosegado
by Pablo Della Costa

Vuelves, cuando más libre y sosegado
dueño de mi albedrío me imagino,
a pesar en mi cuerpo y mi destino,
vieja librea del amor pasado
Vuelves cuando borracho reanimado
con la esperanza el porvenir coordino,
náusea del vino que tan sólo en vino
podré ahogar, si de nuevo emborrachado.
Y si mañana de sus propias penas
engendra el corazón, vaso de Estío,
nuevas rosas de amor de savia llenas,
la vieja hiel perdurará en las heces,
como al pie de un sarcófago vacío
aun extienden sus sombra los cipreses.

Meter: polymetric
1L: In seinem Werk stellt sich der Künstler dar.
by Jean de La Fontaine

In seinem Werk stellt sich der Künstler dar.
Hornissen stritten einst mit einer Bienenschar
Um ein paar herrenlose Honigwaben.
Ein jeder meinte Recht zu haben,
Die Waben in Besitz zu nehmen.
So muß man endlich sich bequemen,
Als Schiedsrichter die Wespe zu befragen.
Ein Richterspruch indes war schwer:
Die Zeugen konnten nur das eine sagen,
Daß längliche beflügelte Insekten
Einst eifrig schaffend in den Waben steckten;
Gewiß, sie glichen wohl den Bienen sehr,
Doch ach, die vorgenannten Zeichen
Sind bei Hornissen fast die gleichen.
Die Wespe nun, um in die Sache Licht zu tragen,
Beschloß, ein Volk Ameisen zu befragen;
Umsonst: der Fall war nicht zu schlichten.
Da rief ein Bienchen in besorgtem Ton:
»sechs Monde hängt die Sache schon,
Doch ist kein Fortschritt zu berichten.
Der Honig wird uns noch verderben,
Ein schneller Spruch tut not, sonst frißt
Den süßen Stoff der Bär mit seinen Erben;
Drum laßt das unnütz viele Fragen,
Das Wortewägen und das Hin und Her,
Da ein viel beßres Mittel ist,
Den Streitfall endlich auszutragen:
Laßt uns und auch den Gegner Waben bauen!
Gewiß ist die Entscheidung dann nicht schwer,
Denn wessen Zellen jenen ähnlich schauen,
Die hier in Frage stehn, der ist im Recht.«
Da wehrten die Hornissen sich nicht schlecht,
Und ihre Weigrung zeigte klar,
Welche Partei im Unrecht war.
Der Honig wurde unverweilt
Den klugen Bienen zugeteilt.
Wollt Gott, ein jeder Streitfall würde so geschlichtet,
Daß nicht ein Paragraph, nein, klare Einsicht richtet!
Ja, folgten wir hierin den Orientalen,
So brauchten wir nur halb so viel zu zahlen.
So aber ist's der Richter, der gewinnt,
Für den die schönen fetten Austern sind,
Und für den Kläger bleiben nur die Schalen.

Meter: iambic
- XIX -
by Argensola

Amor, que en mi profundo pensamiento
sus nobles fuerzas aprestadas tiene,
tal vez armado hasta los ojos viene,
de donde a los de Cintia los presento.
Mas ella, opuesta al raro atrevimiento,
para que en lo futuro se refrene,
aquella risa, aquel favor detiene,
con que suele aliviar el sufrimiento.
Huye a su centro el dulce dueño mío,
temeroso y cortés; que no hay sujeto
que contra sus desdenes muestre brío.
Yo desde rayo, no por el efecto
que en los mortales hace, me desvío,
mas porque sirve a celestial precepto.

Meter: iambic
Chodská máma.
by Antonín Klášterský

Té náše máma, náše chodská máma,
co tary smutně hlavu delů kloní,
tak jako tenkrat v ten den, Pámbů s náma!
hdyž z houřadu písebnost přišla pro ní:
Že muž jí pád v tý válce, blízko Kovna,
ha že už tary na sjetě je vdova –
tak doma pádla na židlici zrovna
ha sedíla tak smutně beze slova.
Nelomí ruce, netrhá si vlasy,
ha jen z tý tváři mluví bolest velká,
snad „Nebohyj náš táto“ vzdychá asi,
té vidět, trpí, hale přece nelká.
Ba, pravdu máš, že snášíš němě šecko,
ty dobrá mámo, slnou svojí vůlí,
dyjť koukni, kerak Martínek, tvý děcko,
se, co tak sedíš, do klína tě tulí.
Je, čelo, husta, voči, celyj táta,
ten vobrázek tě přece vostál z všeho,
ha tátu držíla ta víra svatá,
že brzy huž líp bure synku jeho. –
Ne, cítíš, ta huž sebere svý síly,
ta zmáčkne srce se všim, co v ňom mučí,
ta voči sobě votře příští chvíli
ha Martínka si sevře do náruči.
Ne, cítíš, žalu nezlomí ji tíha,
ta i v tom smutku slná žencká pořád,
ha zdá se tě: huž huž se zase zvíhá
a křičí na dvůr: „Honzo, hybaj vorat!“

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Fernando de Soto

Vive el que muerto ya morir no puede,
cuya alabanza para siempre vive,
y si ella eternidad acá recibe,
la verdadera allá se le concede.
A toda humana facultad excede
este inmortal, de quien la fama escribe,
porque con el silencio que apercibe,
el muerto vivo satisfecho quede
Verdad es que murió, pero no muere
quien gloria y vida eterna ha conseguido
con la de su alabanza justamente
Haga la muerte en fin cuanto quisiere,
que vidas, que jamás ha conocido,
no las podrá quitar perpetuamente.

Meter: iambic
KDY DUŠE ZPÍVÁ...
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Zná duše lidská svaté chvíle,
kdy všemu otevře se zcela,
kdy vzplanou před ní velké cíle,
studená prázdnota kde zela.
A tenkrát duše v touze zpívá,
jak v zlaté kleci jaté ptáče,
jež v modrou dálavu se dívá
a bije křídlem, písní pláče.

Meter: iambic
Gajdy zvučí, víří, šumí...
by Adolf Heyduk

Gajdy zvučí, víří, šumí,
hajduč, hajdučit kdo umí,
ale jak si cigán vede,
věru, žádný nedovede.
Ej, tak nikdo nezatančí
jako s Eržou štíhlý Janči;
bylo by i blesku těžko
skočiti si také freško.
Děvčata jsou touha sama,
zacvaká-li podkůvkama,
však když vzhůru vyšvihne se,
všecko s sebou v nebe nese!

Meter: trochaic
1L: Ich sehe vor mir das schwarze Loch,
by Christian Morgenstern

Ich sehe vor mir das schwarze Loch,
das tiefe, abgründige Loch,
in das ich tausend und abertausend
Gedanken hinuntergeworfen,
goldene Gedanken
zu Menschenlust und Vorteil,
die niemand wollte,
denen niemand Gestalt lieh.
Und doch warens
Schöpfergedanken,
oh glaubt mir,
des Lichtes wert.
Was sollt ich mich brüsten?
Wer so viel
in Jahren und Jahren
versinken sah,
wer so viel Frühlinge
ungeschaut opferte,
ihm ist das Herz
nicht mehr danach,
sich vor Menschen zu brüsten.
Er sieht nur mit starrem Aug
und zuckendem Mund
auf den Abgrund Vergessenheit,
der ihm zu viel verschlang.

Meter: polymetric