PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
¿Tú te acuerdas?
by Carlos M. Valdés

¿Tú te acuerdas? La madre vigilaba;
yo, audaz y enamorado, en tus oídos
frases de amor sentidas susurraba
Tú hablabas muy deprisa, y con tu ruidos
quisiste sofocar mis juramentos
y loca, entusiasmada, sonreías
Un instante yo espié tus movimientos
pensando en las locuras de otros días
Partió veloz el tren, y en su partida
te alejo de mi lado ¡Te alejaba!
¡Con qué amarga tristeza sonreía!
Eras en el Sendero de mi Vida
una nueva ilusión que se esfumaba,
¡una hermosa ilusión que se perdía!

Meter: polymetric
El doctor Jerónimo de Virués
by Cristóbal de Virués

Un Ulises prudente, un pío Eneas,
en sus largos viajes y cuidados
de ánimos y elementos indicados
metidos en mil ásperas peleas,
hace mi hermano aquí, Lector, que veas
en un monje pobrísimo cifrados,
y con cristiana Poesía ornados
de mil hermosas galas y libreas,
y vivamente ante tus ojos pone
la maravilla vista en Monserrate
del virginal Retrato y Templo santo.
El arte juzga tu con qué dispone
y guarda, y da, su altísimo quilate
al verso heroico y al heroico canto.

Meter: iambic
TICHÁ STRÁŇ
by Jan Opolský

Ukrytá lesní mýtina,
nad kterou slunce zhasíná
tak jako zázrak žhavý...
Etherná hluchost veliká
tvého se srdce dotýká,
vane ti kolem hlavy.
Valí se jako němý proud,
zbavený z vlastní moci pout
ve světle mírném, svatém,
všecka tvá bytost ubitá
tváří v tvář se tak ocitá
před jejím majestátem.
Nelká tu pramen, ševel, šum,
stoupá jen ticho ke tvým rtům
tak jako nápoj těžký,
neklidné všecky představy
na mrtvém bodu zastaví:
zítřejšky jako dnešky.

Meter: dactylic
- XLVI -
by Lope de Zarate

Fabio si el Cielo obligación tuviera
a aquellos, que le deben el talento,
deudor de vuestro raro entendimiento,
deudor de vuestro justo celo fuera.
De acción, que por sí sola se exagera,
en vos mismo tenéis merecimiento,
y así, donde, no alcanza el pensamiento,
como puede volar pluma grosera.
No debe el cielo lo que da, mas hace
deuda propia de propio beneficio,
y de pagar, sin ser deudor, trofeo.
De sí mismo al ingenio satisface,
y como, del más puro sacrificio,
se permite adeudar de tu deseo.

Meter: polymetric
La avispa
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Batiendo alegre sus hermosas alas
este pequeño insecto americano
sube a los montes y atraviesa el llano
y se remonta a las etéreas salas
Del rubio Abril las primorosas
                     galas
le brindan el sustento cotidiano,
y si le ofende destructora mano
suele zumbar con intenciones malas
Bella y brillante como ardiente chispa
por agradable céfiro arrullada,
forma un run-run que mi semblante crispa.
Busca la flor, porque la miel le agrada,
y ¡ay! del zanguango a quien le
                  da la avispa
un picotazo cuando zumba airada

Meter: polymetric
A Orfeo despedazado
by Juan de Arguijo

A ti en los dulces versos numerosos,
¡Oh primer padre de la lira, Orfeo!
Lloró por largo tiempo de Nereo,
cuando contiene el término espacioso.
A ti lloró Estrimón, a ti el fragoso
Ródope, y altas cimbres del Pangeo,
a ti las ninfas del sagrado Alfeo
obligadas del canto generoso.
Tus divididos miembros, no estimados
del bacanal furor que osadamente
los esparció por el ingrato suelo;
como a precioso don en sus sagrados
senos Ebro recoge, ya la prudente
cabeza Lesbos, y la lira el cielo.

Meter: iambic
Píseň školská.
by Bohuslav Tablic

Poďtež, dítky přemilé,
Užit chvíle spanilé
K nabývání moudrosti,
Hledejte v ní hodnosti.
Její cena nad zlato,
Bohatství to odňato
Nikdý od vás nebude,
Z ní vám štěstí přibude.
Aj! tam pilné včeličky
Letí do své pracyčky,
Z květin od mladosti hned
Vytahují sladký med.
Z krásných knižek s pilností
Važte y vy moudrosti,
Sáhejte k nim dychtivě,
Čtětež pilně, bedlivě.
Lenivost hřích hrozný jest!
Péče vaše buď a čest,
Ctnostně trávit mladý věk,
Bohu, lidem činit vděk.
Život lidský na světě,
Jako rosa na květě,
Brzo mladost uletí,
Starost jí jde v zápětí.
Strávených let mladosti
V ctnostech, stálé pilnosti
Rozkošná jest odměna,
Starost v zymě zelená.

Meter: trochaic
- XVI - A la lanza de Cristo
by Lope de Zarate

Salve rayo de luz, que Dios no sabes
el Alma casi, pues con honda herida
penetraste al tesoro de la vida,
rompiendo puertas y supliendo llaves.
Ya se permite que tu hierro alabes,
pues quedaste manchada, no teñida
en luz, que fuente fue pareció herida,
para que viva yo, tu culpa laves.
Como el sol, cuyos rayos transparentes
según la división de las Regiones,
a un tiempo da el Verano, y el Invierno.
Tú causas dos efectos diferentes,
pues hiriendo de amor los corazones,
estas dando lanzadas al infierno.

Meter: polymetric
Elena
by Julián del Casal

Luz fosfórica entreabre claras
                     brechas
en la celeste inmensidad y alumbra
del foso en la fatídica penumbra
cuerpos hendidos por doradas flechas
Cual humo frío de homicidas mechas
en la atmósfera densa se vislumbra
vapor disuelto por la brisa encumbra
a las torres de Ilión, escombros hechas
Envuelta en veste de opalina gasa,
recamada de oro, desde el monte
de ruinas hacinadas en el llano,
indiferente en lo que en torno pasa,
mira Elena hacia el lívido horizonte
irguiendo un lirio en la rosada mano.

Meter: iambic
Okovy hmoty.
by Emanuel Lešehrad

Ti hrozní, zubatí lidé... Věčně chtěli by jísti;
dneska jsem přesvědčen o tom... ano, chtějí jen jísti!
Myšlénky, srdce a duše... V sadech zpívají ptáci
zdlouhavou, ztrhanou píseň...
Všude ti protivní lide, jejich krvavé zuby.
Příroda, obloha, země, všechno obrovské břicho.
Prchám a vracím se znova, věčně poháněn hnusem,
šíleně hledaje zemi, kde bych zapomněl lidí...

Meter: polymetric
Píseň v květnu.
by Karel Dewetter

Pták na sněti si zpívá mladé
a vzduch je jako ze zlata –
a slunce, jež se v listí krade,
již z puků budí poupata.
A co je zář – to v nebes hloubi,
co vůně – růže ovívá,
co něha – liljí kalich vroubí,
co láska – srdcem zachvívá.
Co píseň je – tím hnízdo pučí
i duše v sladkých povzletech,
co štěstí – to mi ve náručí
Ó dítě kyne na tvých rtech!
A ve všem kol jen láska žije,
ji šumí zdroj, ji pěje pták,
ji kolem skal se svlačec vije,
ji z listí plane fial zrak.
Ji zefyry si s vůní hrají,
jí v listí sladký táhne šum,
jí plné růže otvírají
svá ňadra zlatým motýlům.
Ji v zraku bůh ti hvězdy vznítil,
a moji duši křídla dal,
bych každý souzvuk jimi chytil
a kol tvé hlavy v písni stkal.
Ji bůh nám slal, jak holubici,
jak paprsk světlý cizích sfer –
Ó skryj ji na svá ňadra chvící,
Ó, ozař ji mé duše šer.
Své čílko schyl! ať pod mým retem
se bělost jeho zrůmění –
pak celý kraj, jenž pokryt květem
se v dávný eden promění. – –

Meter: iambic
Demonio
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Es el poder de Satanás tan grande
porque son sus ministros los placeres:
¿qué pretende tu afán? ¿qué es lo que quieres?
El dará a tu ambición cuando demande.
Mas ¡ay!, como a tus súplicas se ablande,
ni tregua, ni piedad, ni calma esperes:
el oro, el vino, el juego, las mujeres
¡No hay puñal que a su golpe se desmande!
Y te herirá implacable, mientras ría
con la mueca procaz que al cielo plugo
imprimir en su boca ¡Mueca impía,
tras la cual es su abrazo áspero y yugo;
llanto acerbo, la frívola alegría;
el deleite, despótico verdugo!

Meter: anapestic
1L: Ein Wasser ist mir kund, das den, der drein nur blickt,
by Friedrich von Logau

Ein Wasser ist mir kund, das den, der drein nur blickt,
Mehr als der stärckste Wein in Unvernunfft verzückt:
Der Liebsten Threnen sind, die offt den klügsten Mann
Bethören, daß er schwartz von weiß nicht sondern kan.

Meter: iambic
PRVÝ SNÍH
by Antonín Sova

Sníh prvý napadal a rozplýval se v trávě,
jež vadla na luzích... Čas jitra nastal právě,
kdy pěli kohouti; list vichrem s větví lítal,
svit slunce bledého se skrze stromy kmital
a vločky padaly... Jak sníh ten uvítala
ta dívka mladičká, jež čísti počínala
kýs román zábavný! A celá rozrušená
v kraj sněžný hleděla, ji dojala ta změna!
Jak ráda mívala ty zasněžené nivy!
Hned zřela prosinec a vánoc půvab snivý,
tu délku večerů, v nichž rodina se schází,
kdy píseň bratrovu na klavír doprovází
a čaj kdy žlutavý z kalíšků úzkých hoří.
Již v duchu přemítá, kdo z těch, již se jí koří,
jí celou upoutá a koho sobě zvolí,
a komu vyjeví, co těší ji a bolí.
Jí zněl hned masopust a vřava masek v hlavě,
rej plesů vířivý a touha po zábavě,
a saní rolničky při jízdách pustým polem
když sněhu brilanty se chvějí každým stvolem.
Zří, ve svém kožíšku jak na kluzišti jede
po řece zamrzlé skrz roušku páry šedé, –
– a on s ní, tisknuv ji v svou náruč, bleskem letí,
a co si šeptají, – jsou sny dvou šťastných dětí.

Meter: polymetric
Two loves I have of comfort and despair (Sonnet 144)
by William Shakespeare

Two loves I have of comfort and despair,
Which like two spirits do suggest me still:
The better angel is a man right fair,
The worser spirit a woman colour’d ill.
To win me soon to hell, my female evil
Tempteth my better angel from my side,
And would corrupt my saint to bea devil,
Wooing his purity with her foul pride.
And whether that my angel be turn’d fiend
Suspect I may, yet not directly tell;
But being both from me, both to each friend,
I guess one angel in another’s hell:
    Yet this shall I ne’er know, but live in doubt,
    Till my bad angel fire my good one out.

Meter: iambic
Sonetos – V
by Ventura de la Vega

Musas, alcemos de victoria el canto:
España despertó: su honor la inspira;
y fue el arranque de su noble
                        ira
del mundo admiración, de África espanto
En desagravio al fin de ultraje tanto,
Tetuán postrada a nuestros pies se mira
Musas, cantad y al eco de la
                        lira
reverdezcan los lauros de Lepanto
Sí; que al ver por las ondas del Tirreno
allá lanzarse en la guerrera
                        popa
hueste arrojada y adalid sereno;
y que a sus antros con terror
                        galopa
roto y vencido el bárbaro agareno
ya con respeto nos saluda Europa

Meter: iambic
A Nuestra Señora de la Aurora
by Alfonso Verdugo Castilla

Ya del eterno Sol, divina Aurora,
a tu Albor matutino, un nuevo día,
renace el pueblo y de la noche fría
huye el horror y el cielo se colora.
Ya te saluda en tu primera hora
tanta ave dulce, dulce Ave María,
compitiendo en tu agrado la armonía
del que himnos canta y del que culpas llora
Salude alba tan pura húmedo cielo
con fecundo rocío y tu semblante
vivifique uno y otro campo adusto
Vuelve, Señora, a ser nuestro consuelo;
danos nube de lluvias abundante,
como antes diste de tu seno al «Justo»

Meter: iambic
- CXXXII -
by Gutierre de Cetina

Remorder de dolor el alma siento
mil veces un temor de cosa incierta;
un nuevo sobresalto en mí despierta
de venidero daño el sentimiento.
¡Oh desaventurado pensamiento,
tan pronto siempre a abrir al mal la puerta!
¿No basta que al entrar la halle abierta
sin que entre antes el miedo que el tormento?
Si por desdicha duermo, a despertarme,
helado, sin color, llega el recelo,
pronosticando algún inconveniente;
y es tan familiar en visitarme,
que tengo, porque así lo ordena el cielo,
siempre el mal por venir ya por presente.

Meter: iambic
Caput II.
by Heinrich Heine

Hier hab’ ich Spitzen, die feiner sind
Als die von Brüssel und Mecheln,
Und pack’ ich einst meine Spitzen aus,
Sie werden Euch sticheln und hecheln.
Im Kopfe trage ich Bijouterien,
Der Zukunft Krondiamanten,
Die Tempelkleinodien des neuen Gotts,
Des großen Unbekannten.
Und viele Bücher trag’ ich im Kopf!
Ich darf es Euch versichern,
Mein Kopf ist ein zwitscherndes Vogelnest
Von konfiszirlichen Büchern.
Glaubt mir, in Satans Bibliothek
Kann es nicht schlimmere geben;
Sie sind gefährlicher noch als die
Von Hoffmann von Fallersleben! –

Meter: iambic
84.
by Friedrich von Logau

Die Mutter ist ein Narr; der Vater ist ein Thor;
Ey, welch ein lustig Stamm scheust hier so schön hervor!

Meter: iambic
Para grabarse en un árbol
by José María Heredia

Arbol, que de Fileno y su adorada
velaste con tu sombra los amores,
jamás del Can ardiente los rigores
dejen tu hermosa pompa marchitada
Al saludar tu copa embovedada,
palpiten de placer los amadores,
y celosos frenéticos furores
nunca profanen tu mansión sagrada
Adiós, árbol feliz, árbol amado;
para anunciar mi dicha al caminante
guarde aquesta inscripción tu tronco añoso:
«Aquí moró el placer: aquí premiado
miró Fileno al fin su amor constante:
sensible amó, le amaron, fue dichoso »

Meter: iambic
DVA REBELOVÉ II. (IV.)
by Josef Svatopluk Machar

Po několik nocí dumal pekař
opíraje prořídlou skráň dlaní –
až pak jednou vyskočil a vydych,
zamnul ruce, potom luskl prsty
a leh s klidem v osiřelou postel,
po tolika nocích trudu s klidem.
Ráno vesel vstal. A odpoledne
z almary vzal sváteční svůj oblek,
vypravil se a dal se bystře v pochod
dlouhou alejí, jež vede k městu.

Meter: trochaic
De La Galatea, Libro II, Tyrsi
by Cervantes

Por medio de los filos de la muerte
rompió mi fe, y a tal punto he llegado,
que no envidio el más alto y rico estado
que encierra humana venturosa suerte.
Todo este bien nació de sólo verte,
hermosa Fili, ¡oh Fili!, a quien el hado
dotó de un ser tan raro y extremado,
que en risa el llanto, el mal en bien convierte.
Como amansa el rigor de la sentencia
si el condenado el rostro del rey mira,
y es ley que nunca tuerce su derecho,
así ante tu hermosísima presencia
la muerte huye, el daño se retira,
y deja en su lugar vida y provecho.

Meter: iambic
3. Mně širý svět je neznámý,
by Slavoslav Novák

Mně širý svět je neznámý,
já své si tvořím světy,
a tajnými jich kobkami
rozsévám svoje květy.
A co mi potom, zdali mi
ty květy nepochválí –
však v úzkém kruhu s milými
jsme slasť jich požívali.
Jen vlasti své a národu
o blahou prosím svobodu –
však liché světa blouznění,
to mysl moji nezmění.

Meter: iambic
Cestou z domova.
by Alois Škampa

Byl slunný máj. Na kyprý lesní pažit
šly dívky ze vsi první trávy nažít.
Vstříc v záři jitra dýchal vzduch jim vonný
a vedle stezky modré anemony
na mechu všady zlatou plály rosou,
když v měkkou trávu sled jich nožkou bosou
se vyrývaje, stěny lesů míjel.
Jak skvoucí prach pyl borovic se svíjel
v paprsku zlatém kolem jejich hlavy,
kdy vhroužen tiše ve pruh stromů tmavý
luh výslunný je uvítal svým zjevem.
Les nad nimi jen otřásal se zpěvem
a vůně táhla mladým sosnám z hrudi –
leč dívky šly, a nedbaly, že studí
jich nožky třpytná zarosená tráva.
Je jímala tak svatá lesů sláva,
že kráčejíce po květnaté stráni,
kde černý kos na plané jásal hruši –-
s ním bezděky se daly do zpívání
o štěstí svém, o radosti svých duší!

Meter: iambic
Die Felsenplatte .
by Nikolaus Lenau

Dort am steilen Klippenhange,
Wo der Wildbach niederschäumt,
Lehnt beim Sonnenuntergange
Einsam still ein Mann — und träumt.
Hingesenkt das gramesmatte
Angesicht, so früh verblüht,
Starrt er auf die Felsenplatte,
Die vom Abendrothe glüht.
Wie er also unabwendig
Starret auf den hellen Stein,
Werden plötzlich d'rauf lebendig
Seine lieben Fantasei'n.
Seiner Kindheit Spielgenossen
Tanzen lustig drüber hin
Mit der Unschuld süßen Possen,
Laden ein zu Spielen ihn.
Auch sein Mütterlein, die gute,
Wandelt lächelnd auf dem Stein,
Die so manches Jahr schon ruhte
In dem öden Todtenschrein.
Und nun sieht er unter ihnen
Klar sein eignes Jugendbild,
Mit den frohen Fremdlingsmienen
Auf der Erde Schmerzgefild.
Und er hört das laute Klopfen
In des Jünglings heißer Brust,
Sieht vom Aug' ihm niedertropfen
Thränen, selig, unbewußt;
Möchte mit dem Jüngling greinen,
Daß er traut der holden Mähr;
Und auch wieder bitter weinen,
Daß er nicht der Jüngling mehr. —

Meter: trochaic
Blinde Liebe
by Justinus Kerner

Heda! wer klopft da draußen
So spät noch in der Nacht?
»almosen einem Blinden,
Den Liebe blind gemacht!«
Wer blind ist, geht geführet,
Nicht so in Nacht allein! –
Da schlägt er auf sein Auge,
Funkelnd wie Sonnenschein.
Wohlan! du lieber Blinder;
Herein aus kalter Nacht!
Dein Auge, ach, dein Auge
Hat mich nun blind gemacht.

Meter: iambic
- XXVII - A una dama bizca
by Argensola

Vista la redondez del hemisferio
y que un gobierno sólo no bastara,
dividieron el cetro y la tiara,
y en dos partes partieron el imperio.
Este partir, que no fue sin misterio,
hermosísima bizca, nos declara
la perfección que vemos en tu cara,
ocupada en diverso ministerio;
porque así como el mundo fue decente,
para tener los súbditos delante,
repartir las potencias y la gente,
así, señora, es bien que en un instante
con el un ojo mires al poniente
y con el otro mires al levante.

Meter: polymetric
Vděčný farář.
by Ladislav Quis

Od patrona dostal faru,
od Boha však skromně ducha darů:
Proto při mši, když je patron na ní,
jemu víc než Bohu on se klaní.

Meter: trochaic
La esperanza
by José Plácido Sansón

Por entre sombras infeliz viajero,
perdido el rumbo, sin parar camina:
un precipicio aquí, y allá una
                     esquina
marcando van su lóbrego sendero
¡Sin fin luchar con mi destino quiero!
Exclama, y sigue, y la cerviz no inclina;
porque dentro de sí llama divina
siente abrasar su corazón de acero
Hondos abismos a su espalda deja,
y zarzales y horror; y el blanco alcanza
Su triunfo al cabo el vencedor festeja.
¿Quién en tan ardua lid la confianza
supo inspirarle y acallar su queja?
El rayo celestial de la Esperanza

Meter: polymetric
VIII.
by Bohdan Kaminský

V týž večer právě založil
kdos opět školu novou,
a její přivrženci se
puristy hrdě zovou.
Ti vystavovat budou prý
jen vůbec plátno čisté –
starými pány vůči nim
jsou páni futuristé!
Purismus, nové Umění!
Jak zázračné, jak prosté!
Jedině z něho národu
i lidstvu spása vzroste!
To jediné je schopno, by
úroveň lidstva vzneslo!
A lidstvo ji má na štěstí
zas víc o pěkné heslo!
Purismus – jaká myšlenka!
Nechť svět jak chce ji zkoumá,
vždy uvidí, že především
svou cenu praktickou má!
Když jeden -ismus netáhne
a přežije se: sláva!
již nový jeho nástupce
z tmy věků šťastně vstává...
Vždy čímsi znovu v životě
se těšíme či hnětem,
nějaký -ismus v záloze
vždy bude, co svět světem!
Když jeden -ismus přestane
již táhnouti a vábit,
zas kdesi nová myšlenka
obléká nový hábit.
Ideu novou šířiti,
vždy někdo dá si práci –
za novým apoštolem vždy
zas noví půjdou žáci.
Vždy, jako dosud, najdou se
ti, kdo při horké míse,
chystané na stůl lidstva, hned
ochotně přiživí se.
Vždy, všude, ve všem najdou se
ochotní vykladači,
jež učeně nám vysvětlí,
co nový -ismus značí.
A odkryjí v tom nejvyšší,
co zrodily kdy časy,
co jedině a najisto
svět zachrání a spasí!
A nespasí-li, strpení
jen mějte dva, tři týdny,
než s novým -ismem přijde zas
genius lidstva vlídný!

Meter: iambic
Liebe
 und Lebenslauff
 Peter Abelards und He-
 loißen.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ein Freund/ den Noth berühmt/ Verlust hat groß ge-
macht/
Drückt seine Freundin noch alhier an Brust und Armen
Lieb und Vertrauligkeit/ so Tod und Grab verlacht/
Heist die Verliebten Zwey auch in dem Grab erwarmen.
Ein edles Leben macht auch einen edlen Todt/
Getreue Liebe will auch aus dem Grab entspriessen/
Zum Zeugniß daß Sie nun besiegen Todt und Noth/
So wollen sie sich hier auch in der Asche kässen.

Meter: iambic
An Pauline
by Gustav Schwab

Zwar von stolzen Haargeflechten
Ist mir jüngst ein Wort entfahren;
Doch mit deinen blonden Haaren,
Liebes Kind! will ich nicht rechten.
Von der ächten deutschen Farbe,
In so schön gewundnen Glocken
Senken sich die goldnen Locken
Reich, wie unsrer Felder Garbe;
Wallen um die Schultern lieblich,
Ach! das will von Stolz nicht sagen;
Sicher war's in alten Tagen
So bei deutschen Frauen üblich!
Dazu, liebes frommes Mühmchen! –
(was errötest du so züchtig?)
Leuchten blauvergißmeinnichtig
Deine Aeuglein, wie ein Blümchen.
So voll Demut ist ihr Lächeln,
Jede Locke muß bescheiden,
Selbst die stolzeste, dich kleiden,
Dienstbar immer dich umfächeln.
Endlich, wenn dein Mund gesprochen,
Wenn aus der geweihten Stille
Nun die ganze Rosenfülle
Deiner Lippen aufgebrochen:
Wenn sich zu den sanften Tönen
Jetzt dein Haupt beginnt zu regen,
Sich die Locken mitbewegen,
Dein Bejahen hold verschönen –
Nein! den süßen Haargeflechten
Soll kein Tadel widerfahren!
Mit so schönen blonden Haaren
Wahrlich! wäre schwer zu rechten!

Meter: trochaic
XXIX. Ku pohřbu mužského vůbec.
by Václav Alexander Pohan

Život náš jest plavba k hrobu,
Tuhý zápas s vlnami,
Od kolébky až k hřbitovu
Stálý boj s nehodami.
V divoproudném světla moři
Proti síle temnosti
Vesloval jsem v zlaté zoři
K blahoklidné věčnosti.
A ta zoře milostkvělá
Pravé víry Kristově
Mne po moři provázela
Na lodičce Petrově.
V bouřlivé života době
Zarazil jsem kotvici,
Tonul-li jsem v vlném hrobě,
Pán mi podal pravici.
Láska k Bohu, Pánu Kristu
Štít mi v strasti podala,
Mne co učenníka k mistru
K srdci jeho poutala.
V přístav jeden pluje všecko,
Žebrák, rolník, měšťan, král,
Starec, žena, malé děcko,
Svůj by každý podíl vzal.
Břeh naděje v nové vlasti
Krásně se mi zelená,
Tam mne po přestálé strasti
Věčná čeká odměna.
Kriste! pro své drahé rány,
Bolestné umučení,
Přijmi nás v své svaté stány
Po radostném vskříšení.

Meter: trochaic
Este soneto va por el mismo camino que el pasado
by Quevedo

Estábase Teresa de Locía
atando el cenojil, la pierna alzada,
toda patitendida y destapada,
pensándose que nadie la veía.
Lucas Gil la miraba y pretendía
y, viendo la ocasión aparejada,
arremetiola sin decirla nada,
por no guardar lo de hoy para otro día.
El mozo era pujante de natura
y, mostrándole el basto, dijo: «Envido»,
y ella responde: «El diablo te trasquile.»
Ganó el juego con sola esta figura;
Teresa grita, y Gil la ha respondido:
«Si le parece gordo, no lo hile.»

Meter: iambic
An die Sonne
 bei
 dem Leichenbegängnisse Friedrichs des Größten
by Anna Luise Karsch

Geliebte Fürstin der Natur,
O Sonne! hülle dich in Schleyerwölkchen nur,
Und nicht in eine schwere finstre Wolke,
Du schöne Himmelsmajestät!
Bleib freundlich diesem Trauervolke.
Sieh, dieser Zug, der langsam geht,
Der Königliche Leichenwagen,
Bedeutet mehr, als je dein Blick gesehn,
Wenn Weltbeherrscher fortgetragen
In Grüfte wurden, wo kein Klagen,
Kein Opferbringen, und kein Flehn
Den Hingetragnen weckt, wo düster die Verwesung
Auf ewig kaltem Throne sitzt,
Wenn Jahr an Jahr zur Neugenesung
Dein milder Frühlingsstrahl erhitzt
Die winterkrank gewesne Erde,
Daß Baum und Pflanze wieder blühn,
Und Berg und Thal bekleidet werde
Mit wiederfrischem Jugendgrün:
Nur Gras und Blumen kannst du wecken
Und Wurm und Schwalben, die ihr Haupt,
Ihr leblos Haupt, im Sumpf verstecken;
Mehr ist dir nicht erlaubt —
Die Könige, die dir geglichen
An Größe, Mildigkeit und Macht,
Und so wie Laub und Gras verblichen,
Die werden nicht hervorgebracht
Aus ihren Gräbern, wenn die Schwalbe
Durch deine Würkung wieder lebt,
Und bäte dich darum die halbe
Verwayßte Welt, die mit begräbt
Ihr blühend Glück, und Stolz, und Wonne,
Du bist ohnmächtig ihrem Ruf —
Du siehst nicht mehr als Morgensonne
Den Früherwachten, der schon in Gedanken schuf,
Was Millionen Menschen nützte,
Wenn deinem Glanz die Lerch entgegen sang —
Du siehst nicht mehr den Helden, der uns schützte,
Der mit viel Feinden für uns rang.
Du wirst in Seiner Hand nicht mehr Sein Schwerdt
vergülden,
Er gab es Seinem Folgefürst,
Den du dereinst in Schlachtgefilden
Zu Heldenkampf auch wecken wirst,
Wenn gegen uns ein Feind sich hübe
Vom Waffenlager fürchterlich —
Ihn wird auch Landesvaterliebe
Nicht ruhen lassen, wenn du dich
Schon zeigst im rosenfarbnen Schleyer:
Dieß ist Sein Vorsatz königlich —
Er weint, Sein Vorbild war so groß, so lieb, so
theuer,
Und ach, du selber trübest ja
Dein Antlitz bei der Leichenfeyer,
Weils Seine Thränen fließen sah —
Zeuch Wasser aus der Spree und aus der Hafelwelle,
Und aus der Ostsee, wenn du willst;
Noch weilt Er auf der Grabesschwelle,
Und segnet Friedrichs Schlummerstelle,
Indeß du dich in Trauer hüllst;
Noch tönt bei heiligen Gebeinen
Der Todtensang zu dir empor —
Laß eher nicht den Himmel weinen,
Bis Saytenspiel und Sängerchor
Genug geklagt, bis Alles schweiget
Und Alles aus dem Tempel wich,
Und nur ein stilles Ach noch steiget
Weit über dich —

Meter: iambic
165.  GOtt schafft die Welt noch.
by Angelus Silesius

Gott schafft die Welt annoch: komt dir diß Fremde für?
So wiss’ es ist bey jhm kein Vor noch nach/ wie hier.

Meter: iambic