PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Das Weinjahr
by Gottfried Keller

Rüstet die Kelter, die Kufen und Tonnen,
Denn es verglühet ein seltenes Jahr!
Schon naht der Herbst, und es glastet die Sonne,
Wie sie geglastet den Sommer entlang!
Hört, im Gebirge, was Zeichen geschehen!
Gletscher, sie ebben wie Meere zurück,
Ihre blaugrünen Gewölbe zerschmelzen,
Grotten und Spalten so tief und so kühl!
Trocken enthüllen sich felsige Gründe,
Die seit Jahrtausenden keiner geschaut,
Und aus der tiefsten und engsten der Klüfte
Leuchten gebleichte Gebeine herauf.
Knochen des riesigen Vorweltsbären
Liegen gebrochen wie sprödes Glas,
Aber dazwischen die Rippen und Röhren
Eines in Waffen verschollenen Manns.
Und die verrostete Panzerschale,
Auch ein zerfressenes spanisches Schwert
Künden den Krieger aus traurigen Tagen
Einer in Leiden zerklüfteten Welt.
Noch mit den sämtlichen Zähnen gezieret
Starren die Kiefer im räumigen Helm,
Gleich einem Spielzeug neben des wilden
Bären gewaltigem Kopfgestell.
Sehet! unbändig schwellen die Trauben
– Rüstet die Kelter und rüstet den Krug! –
Jegliche Beer eine sonnige Klause,
Drinnen ein Glutelf brauet die Flut!
Zwei friedlose Gesellen, schlafen
Jene, in ewigen Frieden entrückt;
Aber die Wut und das Wähnen und Wagen
Hält noch die duldenden Lüfte erfüllt.
Rüstet die Tonnen! Umfanget den starken
Reisigen Wein mit eisernem Band!
Männern zerbricht er den stämmigsten Nacken,
Stürzet sie jählings in Jammer und Qual!
Füllet die Krüge, doch trinket den Frieden,
Trinket das Licht, das dem Himmel entstrahlt!
Bindet die Herzen mit eisernem Willen,
Daß ihr entrinnet dem tödlichen Fall!

Meter: dactylic
A Santa Teresa de Jesús
by José Peris y Pascual

Fue de ciencia y virtud alto portento,
preciosa flor del suelo castellano,
decoro del vergel Carmelitano,
de la Iglesia bellísimo ornamento.
Siempre en su Esposo fijo el pensamiento,
tiende hacia El el vuelo soberano,
y por lograr favores de su mano,
llega hasta el pie de su divino asiento.
Traspasado con flecha abrasadora,
no es ya su corazón quien le da vida,
sino el de Cristo que en su pecho mora.
Vive de amor, aunque de muerte herida,
y sublima y excelsa y triunfadora,
la inmensidad del cielo es su medida.

Meter: polymetric
Co chci.
by Adolf Heyduk

Co chci? Ej, věru, dost a dost!
Chci hlavám příval světla
a duším lásky háravost
a zemi, aby kvetla.
Rád v nedobytný val bych slil
zas dávné síly trosku
a v zlatý požár roznítil
troud srdcí a troud mozků.
Tož dudám různý hněv i žel
u zámků, chat i srubů:
náš rováš od křivd nepřátel
pln hlubokých je vrubů.
Ten rováš třeba hladkým mít:
v čas sříznout a v čas platit...
Co dozrálo, to má se žít,
co v snopech, má se mlátit.

Meter: iambic
Povzbuzující.
by Vincenc Furch

Ovšem rád já zpívám,
Zpěv je blaho moje,
Ním chci k povinnosti
Budit bratry svoje.
Volám silným hlasem:
Moravané, vzhůru!
Již nad námi slunce
Rozděluje chmůru.
Rozděluje chmůru,
Krásný den nastává,
Nuže, bratři, vzhůru!
I nás volá sláva!

Meter: trochaic
198. Na nedbalé rodiče.
by Matěj Josef Sychra

Ubezpečen jsem,
Že ty vaše děti
V tovaryšstvu zlém
Musý zčervivěti.
Oč že nechutná
Pravda přesmutná?

Meter: trochaic
- XV - A la muerte de don Felipe de Tarsis que murió en el cerco de la inclusa
by Juan de Tassis y Peralta

Cenizas de aquel fuego valeroso,
en su glorioso oficio consumido,
yace aquí; el espíritu es ya partido,
tras mayor palma a oficio más glorioso.
El paso a fama eterna presuroso
queda libre del tiempo y del olvido,
el fin en fuertes pechos esculpido,
y tanto corazón de él envidioso.
Fama en el mundo y en el cielo gloria
ofrecen a tu suerte aquí muriendo,
siendo esas mismas prendas tus heridas.
Sin que puedan morir en la memoria,
ni la sangre por ella que ofreciendo
está a tu madre dos eternas vidas.

Meter: iambic
A Gregorio Silvestre
by Luis Barahona de Soto

Si la arpa, si el órgano sabroso,
si el monacordio, si la dulce
                     lira
que en vuestras manos, gran Silvestre, admira
y suspende el ingenio más furioso;
si el dulce verso fácil y gracioso,
con que a los vientos refrenáis la ira,
algún consuelo, aunque liviano,
                     inspira
a un seso apasionado y amoroso,
¡aquí, Señor, que me ha rompido el pecho
con punta de oro de acerado dardo
la mano más gentil que el cielo ha hecho!
¡Aquí; que huyo el bien y el mal aguardo;
espero el daño y temo mi provecho;
he frío en brasas y entre hielos ardo!

Meter: iambic
VENKOV V MĚSTĚ
by Emanuel Lešehrad

Ve víru městského ruchu,
jímž zrak se znaví,
někdy si maluji v duchu
obrázek smavý:
Obzory volna s úsměvů nebem,
pole, jež voní zrajícím chlebem,
návrší, potok s loukami, s lesem,
stráň, jež se šatí růžovým vřesem,
v dolině kostel, pokorná víska...
Venkove, venkove,
očím se po tobě stýská.

Meter: polymetric
Shakesperian Readings
by Phoebe Cary

Oh, but to fade, and live we know not where,
To be a cold obstruction and to groan!
This sensible, warm woman to become
A prudish clod; and the delighted spirit
To live and die alone, or to reside
With married sisters, and to have the care
Of half a dozen children, not your own;
And driven, for no one wants you,
Round the pendant world; or worse than worse
Of those that disappointment and pure spite
Have driven to madness: ’Tis too horrible!
The weariest and most troubled married life
That age, ache, penury, or jealousy
Can lay on nature, is a paradise
To being an old maid.

That very time I saw, (but thou couldst not,)
Walking between the garden and the barn,
Reuben, all armed; a certain aim he took
At a young chicken standing by a post,
And loosed his bullet smartly from his gun,
As he would kill a hundred thousand hens.
But I might see young Reuben’s fiery shot
Lodged in the chaste board of the garden fence,
And the domesticated fowl passed on,
In henly meditation, bullet free.

My father had a daughter got a man,
As it might be, perhaps, were I good-looking,
I should, your lordship.
And what’s her residence?
A hut my lord, she never owned a house,
But let her husband, like a graceless scamp,
Spend all her little means,—she thought she ought,—
And in a wretched chamber, on an alley,
She worked like masons on a monument,
Earning their bread. Was not this love indeed?

Meter: iambic
Amar y morir
by José Jacinto Milanés

Bella es la edad, cuando el amor convida
con un incontrastable poderío
a darte el corazón, ídolo mío,
y a hacer de ti mi júbilo y mi vida
¿Cuál cosa habrá que idolatrar
                  me impida
tu rostro y talle, en que beldad
                  y brío
ponen con duplicado señorío
un grillo eterno a mi ventura huida?
Ser del todo feliz ninguno sabe,
así lo dice el rey y así el esclavo,
por tener la esperanza cosas de ave.
Mas yo que nunca de adorarte acabo,
digo que es carga plácida y suave
morir de amor, si al fenecer te alabo

Meter: iambic
A los Reyes Católicos
by Francisco Ponce de León

Pues vuestra santa fe la ciudad planta,
¡Oh Reyes! que del hecho el nombre toma,
al tiempo que el cultor del vil
                     Mahoma
del granadino suelo se trasplanta:
Nazca de allí el fulgor de gloria
                     tanta
el celebrar por cándida Paloma
a la que del pecado el cuello doma,
hija de Adán, si concebida, santa
Y si esta devoción del pecho pío
de aquel pueblo se alzó, dándole ayuda
dos Príncipes cristianos, como tales;
no es maravilla que acreciente
                  el brío
Granada heroica y presurosa acuda
a defender sus triunfos inmortales

Meter: iambic
Literarische Zuverlässigkeit
by Friedrich Schiller

Allegiere der Erste nur falsch, da schreiben ihm zwanzig
Immer den Irrtum nach, ohne den Text zu besehn.

Meter: polymetric
24.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ich schicke von der Hand die naßen Blätter dir:
Wo du was ändern wilt, nihm nicht die Feder für,
Ein Strich macht alles gut: Du darffst nicht Sterne schreiben,
Die Laster dürffen nicht wie gute Bücher bleiben.

Meter: iambic
Er verehret sie unter dem bilde der sonnen we-
 gen ihres nahmens/ Helene/ zu teutsch
 die sonne genant.
 C. E.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Helene/ sonnen-kind/ du fackel dieser welt/
Du prächt’ges meister-stück des himmels und der erden/
Das ohn erstaunen nicht kan angeschauet werden/
Und recht was göetliches in sich verschlossen hält;
Ohn dich liegt die natur verfinstert und verstellt.
Sie seufftzt nach deinem blick und reitzenden geberden/
Und fühlt nur all zuviel der schmertzlichsten beschwerden/
Wann dein belebter glantz was sparsam auff sie fällt.
O sonn! ich feyre heut dein hohes nahmens-fest/
Das an nichts niedriges durchaus mich dencken läst/
Denn wer zur sonnen will/ muß sich zum himmel schwingen.
Was aber opffr’ ich dir? blut/ leben/ seel und geist;
Ja! dieses ists/ was mir aus deiner güte fleust/
Wer kan was bessres dir auch zum geschencke bringen?

Meter: iambic
233. Wenn der Mensch GOtt ist.
by Angelus Silesius

Eh’ als ich ich noch war/ da war ich GOtt in GOtt:
Drum̃ kan ichs wieder sein/ weñ ich nur mir bin Todt.

Meter: iambic
44.
by Martin Opitz

In dieser hohlen Gruft hat ihm gesucht sein Läger
Ein grausamer Tyrann und Feind der wilden Thier',
Jetzt hat er wiederum auch seinen Lohn dafür;
Der Tod, der war sein Hund, die Krankheit war sein Jäger.

Meter: iambic
Ve druhém jaře. (VIII.)
by František Serafínský Procházka

Na tichých křídlech slétá
zas naděj ke mně, plachý pták,
Ó tiše, tiše, tiše,
ať nezmizí mně do oblak.
Sám bojím se i dýchat
a zírám na zjev zanícen,
tak věčně snít mne nechte,
Ó tiše, tiše, tiše jen!
Sám bojím se i dýchat,
jen ňádra má se smějí chvět...
Již zřím jej schýlen k sobě,
již cítím pláti žhoucí ret...

Meter: iambic
92.
by Friedrich von Logau

Gallus sagte, wie ihm Galla einen starcken Brand erwecket;
Lege, sprach sie, dich mir oben, daß man diesen Brand erstecket.

Meter: trochaic
52.
by Friedrich Rückert

Die Göttin, die, verhüllt, ums Antlitz Schleier trägt,
Die Braut, nach welcher Lust der freche Freier trägt,
Mit Andacht nahen mußt du der geheimnisreichen,
Wenn sie den Schlüssel dir soll zum Geheimnis reichen.
Belausche, die im Traum ununterbrochen spricht,
Doch unterbrich sie mit Dazwischensprechen nicht.
Behorchen magst du sie, nicht peinlich sie verhören;
Gehorchen wird sie nie, nur günstig dich erhören;
Erhören günstig den, der brünstig sie ersucht,
Den aber äffen, der zudringlich sie versucht,
Den, der mit Gaukelwerk und Taschenspiel beschwören
Sie will, mit Gaukelwerk und Taschenspiel bethören.

Meter: iambic
V ÚSTRANÍ
by Emanuel Lešehrad

Obloha něžně se sklání
nad město teskné;
bledá tvář úplňku na ní
snivě se leskne.
V zahradě podzimek jemně
na stezkách vzdychá;
se stráně zalétá ke mně
písnička tichá.
– Luno, jež přicházíš cudná
slíbat chmur vrásky,
nevíš, kde bloudí snu bludná
vidina lásky?

Meter: dactylic
18. Was lieblich reucht, auch leicht verfleucht
by Gerhard Tersteegen

Wird man vom Herren einst ergötzt,
Im Grunde freundlich angesehen,
Und man da viel von rühmt und schwätzt,
Muß man hernach in Dürre stehen.
Ist der vergnügtste Liebesstand.

Meter: iambic
JSEM PĚVEC TOULAVÝ.
by Karel Dostál-Lutinov

Zpívaje chodím po světě –
mne hoch i král zná v kraji –
den prozpívám a v noci se
mi nové písně zdají.
Kam přijdu: „Zpěvák, zpěvák jde!“
vše kolem mne se točí
a všechny ruce tisknou mne
a září všechny oči.
Kde dobrá duše přebývá,
já nikde nejsem cizím,
já seji radost života
a radost za to sklízím.
Ač nemám dům a nemám pluh
a na poli ni klásku –
mám víru přec a naději
a pro každého lásku.
Jsem jak to ptáče nebeské,
jež rodný dům má všady,
a živ jsem ještě – bohudík
a neumřel jsem hlady.
Jsem jak ta polní lilije,
jež pod rosou se kloní,
byť stříbra, zlata neměla,
přec Bůh se stará o ni.
Já nemám v světě nepřátel
a nevím, co je tíseň –
dá-li mi někdo slovo zlé,
já dám mu za ně píseň.
Kdo od Boha má zpěvu dar
a se strunami umí:
Byť bylo srdce z kamene,
on přec je rozešumí!

Meter: iambic
Am See
by Max von Schenkendorf

Und wenn ich hier am Wasser steh',
In diesem klaren Spiegel seh'
Den Himmel und die Bäume,
So zieht mich's wol hinab, hinab,
Gern sänken in das feuchte Grab
Die Sehnsucht und die Träume.
Doch ist es nur ein eitler Wahn,
Dein eigen Bildniß schaust du an.
Und all das Sterngefunkel,
Mag's locken dich zu Lust und Kuß,
Steig' nicht hinab zum kalten Fluß,
Denn unten ist es dunkel.
Doch wenn ich vor der Liebsten steh'
Ihr in die klaren Augen seh',
Das ist kein Traum, kein Wähnen.
Du mildes, frommes Angesicht,
Du Himmelsblick, du reines Licht,
Du täuschest nicht mein Sehnen.
Es ist nicht mehr mein armes Ich,
Das eitel in dem Spiegel sich,
Nur ewig sich beschauet:
Ein zweites Leben, das mir blüht,
Ein beßres, dran sich mein Gemüth
In Ewigkeit erbauet.
O süßer Bund von Ich und Du,
Nun fließe hin in Lust und Ruh
Mein liebes, schönes Leben!
O starker Bund von Eins und Zwei,
Daraus wird sich der heil'gen Drei
Vollkommne Zahl erheben.

Meter: iambic
¡10 de octubre!
by José Martí

No es un sueño, es verdad: grito
                  de guerra
lanza el cubano pueblo, enfurecido;
el pueblo que tres siglos ha sufrido
cuanto de negro la opresión encierra
Del ancho Cauto a la Escambraica
                     sierra
ruge el cañón y al bélico estampido
el bárbaro opresor, estremecido
gime, solloza y tímido se aterra
De su fuerza y heroica valentía
tumbas los campos son y su grandeza
degrada y mancha horrible cobardía
Gracias a Dios que ¡al fin con entereza
rompe Cuba el dogal que le oprimía
y altiva y libre yergue la cabeza!

Meter: polymetric
54.
by Friedrich Rückert

Schlimm, einem nicht vertraun, den man nicht kann entbehren;
Wie mancher schimpft den Arzt, und läßt ihn doch gewähren.

Meter: iambic
-XXXVII-
by Garcilaso de La Vega

Mi lengua va por do el dolor la guía;
ya yo con mi dolor sin guia camino;
entrambos hemos de ir con puro tino;
cada uno va a parar do no querría;
yo, porque voy sin otra compañía,
sino la que me hace el desatino;
ella, porque la lleve aquel que vino
a hacerla decir más que querría.
Y es para mí la ley tan desigual,
que aunque inocencia siempre en mí conoce,
siempre yo pago el yerro ajeno y mío.
¿Qué culpa tengo yo del desvarío
de mi lengua si estoy en tanto mal,
que el sufrimiento ya me desconoce?

Meter: iambic
KDYŽ ČLOVĚK UMÍRÁ
by Josef Svatopluk Machar

Nálevníček mizí světu –
jakés nic – kdes v daleku,
a svět ohromný tu v letu
zapadá v nic člověku.

Meter: trochaic
- XX - A una dama muy blanca, vestida de verde
by Gongora

Cisne gentil, después que crespo el vado
dejó, y de espuma a la agua encanecida,
que al rubio sol la pluma humedecida
sacude de las juncias abrigado:
copos de blanca nieve en verde prado,
azucena entre murtas escondida,
cuajada leche en juncos exprimida,
diamante entre esmeraldas engastado,
no tienen que preciarse de blancura
después que nos mostró su airoso brío
la blanca Leda en verde vestidura.
Fue tal, que templó su aire el fuego mío,
y dio, con su vestido y su hermosura,
verdor al campo, claridad al río.

Meter: iambic
51.
by Friedrich von Logau

Was zu Hofe wol geht an,
Hat die Herrschafft selbst gethan;
Was daselbst gefehlet hat,
Dieses hat versehn der Rath.

Meter: trochaic
Mutter und Kind .
by Ludwig Uhland

Blicke zum Himmel, mein Kind! dort wohnt dir ein seliger
Bruder,
Weil er mich nimmer betrübt, führten die Engel ihn hin.

Meter: dactylic
- LII -
by Lope de Vega

Entre aquestas columnas abrasadas,
frías cenizas de la ardiente llama
de la ciudad famosa, que se llama
ejemplo de soberbias acabadas;
entre éstas otro tiempo levantadas,
y ya de fieras deleitosa cama,
entre aquestas ruinas, que la fama
por memoria dejó medio abrasadas;
entre éstas ya de púrpura vestidas,
y ahora sólo de silvestres hiedras,
despojos de la muerte rigurosa,
busco memorias de mi bien perdidas,
y hallo sólo una voz, que entre estas piedras
responde: Aquí fue Troya la famosa.

Meter: iambic
- XLV -
by Fernando de Herrera

Hurtadas glorias de esperanza incierta,
vanos efectos, días mal gastados
dieron triste principio a mis cuidados
y ocasión a mis lástimas abierta.
De mi favor y mi alegría cierta
los pasos fueron súbito cortados,
y fueron mis dolores renovados
con la memoria de mi gloria muerta.
Ahora queda inútil esperanza,
frío, calor, temor, suspiro y llanto,
y sólo amor en mi engañada suerte.
No deseo tornar en confianza;
que no hay corazón que sufra tanto,
ni aun bien que me defienda de la muerte.

Meter: iambic
Krkavci.
by Adolf Heyduk

Slíť havran s druhem s hory v dol
a sedli jedle na vrchol.
„Nuž, bratře, pověz, kde jsi byl,
co zkusil jsi, co vyslídil?“ – –
„Slyš! Podvečerní bouře vztrh
na smutný zanesl mě vrch.
A nežli ustal její ryk,
pad’ čekanu jsem na příčník.
I vidím – nepevně jsem stál –
že v kštici spár jsem zamotal.
Zřel ženu jsem, ta vinu zlou
zde odpykala popravou.
I počal do hlavy jsem klout,
bych nevlídných se zbavil pout.
V tom mumle hlava: „Ptáku, hej,
mne do temena neklovej.
Ni do čela, ni v zhaslý zrak,
nech po tři dni mě viset tak.
Mně ve půlnoční jíti čas,
jak ondy k svému hochu zas.
A líbat ho, jak tenkrát ždál,
než synkovi se otcem stal.
Já vlkům z pustých lesa míst
to dítě dala za kořist.
Kat popravil mě trestu v znak,
ty neruš mne a nech mě tak.
Leč až vyprší čtvrtý den,
sem nasytit se přileť jen.
A budeš-li mít potom hlad,
můj hojně dá ti milan snad.
Viz, tamo přes ty lesy leť, –
ten bílý dvůr jest jeho; hleď.“ –
„Tak děla mi; dnes právě čas,
pojď, leťme na ten hodokvas.
Pojď k tomu svůdci!...“ „Nejdu, věz,
jej dojed’ jsem už právě dnes!
Vždyť v hrůze za večerních chvil
sám po právu si učinil.“ –

Meter: iambic
Krátké sukénky.
by Emanuel Züngel

Káral kantor Kytka panenky,
že prý nosí krátké sukénky.
Ptaly panenky se čtveráků,
ze Záletic jonáků:
„Co pan kantor proto se tak zlobí,
vždyť přec krátká sukně nožku zdobí!“
Hoši záletničtí si je změří,
jinak dříve neuvěří,
načež praví k panenkám:
„Jiná as v tom bude výtka;
ku kraťounkým sukénkám,
myslí nejspíš kantor Kytka,
patří – onačejší lýtka...“

Meter: trochaic
LXXIX. MIMOCHODEM
by Josef Svatopluk Machar

Král – papež – císař – kardinál – a dále,
jak zovou se tak zvaní mocní světa,
můj respekt nevzbudili, bývali-li
jen králi, papeži a kardinali.
Já více hledal v každém, já vždy vážil
jen člověka. A bez úřadů, šatů.
A jak jsem nesnížil se před tituly,
tak chudáku jsem neublížil pro to,
že chudákem byl. Katili se mnozí,
kdož v službách stáli stran či jednotlivců,
že ukazoval jsem jim hrdé čelo,
tak zuří – odpusť, pse, to přirovnání –
pes-hlídač, stále k boudě přivázaný,
na druha, volně mimo běžícího,
že neotročí, řetězu že nemá,
že v přátelství s ním vejít se mu nechce.

Meter: iambic
MODLITBA.
by Josef Václav Sládek

Bože, světa Hospodáři,
svatý, silný v nebesích,
ve své nehasnoucí záři
uslyš hlas od černých lích!
Odevzdaný do Tvé moci,
bez bázně a důvěřliv,
jako dítě mluví k otci,
k Tvému trůnu volá z niv.
Syrá země od Adama
přešla kleta na náš rod,
utvrdla nám pod nohama,
až ji rozvlhčil náš pot;
dlaň až, zrytá do krvava,
vnutila jí zrno, štěp, –
a pak dobrá, usmívavá,
sama vydala nám chléb.
Mužně, silně, odhodlaně
nesli jsme dnů znoj a tíž,
útisk mocných, – zvedli skráně
k pohledu jen ve Tvou výš;
až jsme shlédli, že i oni
prach jsou před tvou velebou,
a teď naše skráň se kloní,
Otče náš, jen před Tebou!
Ve Své lásce neskonalé
ke všem dětem Svým se schyl,
mocné kroť a slabé, malé
v boji vírou v Tebe sil!
Srdce k srdci, k hlavě hlava,
k pravici staň pravice,
až tak svitne volnost pravá,
krásná jako dennice!
Jako jarní teplá vláha
v otevřenou padá zem,
tak se rosa dobra, blaha
z ruky Tvé roň v srdce všem!
Dej, jak naše luhy chrání
Tvojí péče mocný štít,
naší práci požehnání,
naší vlasti mír a klid!

Meter: trochaic
54.  Die Welt ist im Frühling gemacht.
by Angelus Silesius

Jm Früling ward die Welt Verneut/ und wiederbracht:
Drumb sagstu recht daß sie im Früling ist gemacht.

Meter: iambic
-929- Jornada III, LAURA
by Lope de Vega

Brama el mar, y la pobre navecilla
cruje en las olas, siempre fluctuando;
ya se sube a las nubes rechinando;
ya topa en las arenas con la quilla.
Ya ce acerca a varar hacia la orilla,
ya a la mar ancha vuelve forcejando;
a babor y a estribor la van cargando;
ya no puede en el agua resistilla.
Ya tiembla entre los rayos y los truenos;
ya por la popa y proa se abalanza;
ya del remedio todos van ajenos.
Pero en este peligro el sol se alcanza,
y yendo la tormenta siempre a menos,
la navecilla se miró en bonanza.

Meter: polymetric
The Old Man's Complaints. And how he gained them
by Robert Southey

You are old, Father William, the young man cried,
    The few locks which are left you are grey;
You are hale, Father William, a hearty old man,
    Now tell me the reason I pray.
In the days of my youth, Father William replied,
    I remember'd that youth would fly fast,
And abused not my health and my vigour at first
    That I never might need them at last.
You are old, Father William, the young man cried,
    And pleasures with youth pass away,
And yet you lament not the days that are gone,
    Now tell me the reason I pray.
In the days of my youth, Father William replied,
    I remember'd that youth could not last;
I thought of the future whatever I did,
    That I never might grieve for the past.
You are old, Father William, the young man cried,
    And life must be hastening away;
You are chearful, and love to converse upon death!
    Now tell me the reason I pray.
I am chearful, young man, Father William replied,
    Let the cause thy attention engage;
In the days of my youth I remember'd my God!
    And He hath not forgotten my age.

Meter: trochaic
SMRK (4.)
by Jaroslav Durych

Na zříceninách mrtvoly leží,
kostlivě trčí z rozpadlých věží,
do oblak straší orvané hnáty,
z pustiny zkázy vynořeny.
Bolesti léta kukačka kuká,
kdy na kost zetlí vztažená ruka,
kdy život srazí bouře a ztráty,
kdy se břeh shroutí pod kořeny.
Rekovné stromy tvrdě se brání,
čestně se drží dobytých strání,
bouře je bije, země se hroutí
zestárlá, vetchá, podrobená.
Za stromem strom se podražen kácí,
láme své údy, korunu ztrácí,
vytržen visí, pahýly kroutí,
jak ho dní hrůza poznamená.
A kdo se z reků ohlédne kolem
vítězným polem, smrtelným polem,
kostry svých bratrů uvidí lysé
a už z nich žádný nepovstane.
Zrádní jsou dravci, zrádná je zmije,
země, již reků statečnost kryje;
prchnout či vzdát se? Kdo ohlíží se
po smutku slávy nepoznané!
Omšelý strome nad chladnou strží,
kořeny tvé se ve vzdoru drží,
napolo vyrván, podemlet, spálen,
dolů se chýlíš – toužíš snad tam?
Nikdo tě v pádu nepodepírá,
s úšklebem lysá smrt na tě zírá,
od země zrazen, od bratří vzdálen,
braň se i v pádu, nevzdej se sám!

Meter: polymetric
DŮM CHORÝCH
by Viktor Dyk

Toť místo půvabné; toť zahrada je růží.
V ní všecek nový jsi a všecko nové je.
Ty, kdož se uzdraví, jak lázeň nemoc vzpruží.
Svět pro ně úsměv má, jim roste naděje.
Toť místo ponuré: zde kruh se uzavírá.
Do dveří šel jsi sám a vynesou tě z nich.
Horečka tráví tě, tvůj život odumírá:
břehu se nechytí dvé rukou zoufalých.
Jsou dveře jediné a východ přece dvojí;
čas toho zabije a onoho zas’ hojí.
A pak je celá propast mezi tím:
ten, který odchází, a ví, že zas’ se vrátí,
ten, který život má, a zítra už ho ztratí,
ten, který odchází a s křídlem zlomeným.

Meter: iambic
Derribar al diablo
by Nicolás Arnao

Con mis pobres ideas cuanto añejas
hurtar no quiero a nadie genio o ciencia,
ni con rosario ajeno de indulgencia
quiero llenar mi saco de consejas.
Pero hay empeño cruel de hacer
                     madejas
del prójimo que muestra inteligencia,
y cargada la vida de inclemencia,
pavesas te hace si talento enrejas
No comprende mi chola como hay
                     gentes
que porque otro cacumen piense un poco,
desmembradas se sienten en sus mentes
y denuncien al tal, de tonto o loco
Si fuerzas tiene Pedro, puede Pablo,
con propia garra derribar al Diablo.

Meter: polymetric
Cesta k domovu.
by Adolf Heyduk

Na silničku koly rozemletou
jasný měsíc hojné stříbro metá,
s mladých višní, po krajích jež kvetou,
déšť lupínků bílých v kolej slétá,
kypré snítky hojností svou lepou
do líce i do čela mě tepou.
Stále nutí: „Vzhůru zírej k nebi,
tam se milliony světů mění,
k úvozu proč ukláníš své lebí,
půvabu-li vůkol dosti není?
či v kolejích na povadlém květu
myšlenky chceš odkojiti k letu?“
„Na zemi chci dnes, ne v nebe zříti;
oko pálí, v slzách se mi topí,
pod příkrovem zavitého kvítí
dvou předrahých duší vidím stopy,
jež mi ondy s jásavými slovy
v ústret vyšly, synu, studentovi.

Meter: trochaic