PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: ümbzwänckt sein Hauß auß Eyß/
by Arno Holz

ümbzwänckt sein Hauß auß Eyß/
itzt sizzt es sich so rächt geheuer
ümb unser lihbes Schornstein-Feuer!
Durch den nichts alß blancken Frost
klirrt der
in den krauß befrohrnen Scheiben
siht man kleine Blühmckens kleiben.
durch den dikken Dannicht streifft/
Hirsche/ Wölffe/ Bären/ Lüxe/
knallt sich seine Kugel-Büxe.
sinnt itzt nur auffs Schlitten-Fahren.
Kömbt er Abends froh nach Hauß/
ziht sie ihm den Harnisch auß/
Hasel-Hühner/ Löffel-Kraut
stehn schon for ihn auff-gebaut
und zu einem Gläsgen Wein
Sauer-Kohl mit Pflükk-Hächt dreyn.
Beyde Brüste nakkt und blohß/
sizzt sie sich auff seinen Schooß;
alles ist ihm frey gestellt/
sälbst ihr göldnes Rohsen-Zelt!
läßt sich die beyden lihben
und stopfft sich seinen schwartzen Bauch
fäst voll Gänse-Grihben.
saufft sihben Eymer Bacharacher.
Drauff so rukken beyde dicht
in das göldne Lampen-Licht
und zu einer Pfeiff Thobakk
spihlen sie dan Dikke-Dakk.
Unterdeß pfaucht immer gröber
durch die dikk begraute Lufft
zirculirt ein Schnee-Gestöber.
Puh Teuffel/ fegt das kolt!
Ich acht/ ein guht Glaß Wein
sampt einer Braht-Worst sollt
ihm angenehm itzt seyn!
verkäufft blohß Honig-Fladen.
Mit Hertzgens gantz auß Kuchen
macht er die Kindgens juchen/
mit Prillekens und Prindten
stopfft er sie voll biß Hindten.
Mit Obst und Confectüren
kan er sie durchauß rühren;
Knakk-Mandeln und Morsöllen –
er weiß schon/ waß sie wöllen!
Heimlich streichen zu ihm hin
auch die kleinen Jüngffrichin.
Sie sind for Feffergens und Würtzgens/
sie knuppen gerne Nonnen-Fürtzgens/
sie sind mit wenig Worten
for angemachte Torten.
drükkt die Ofen-Banck und spinnt.
Jeden Morgen kombt sie nider/
denn sie tichtet – Mayen-Lider!
Bringstu mir schon Späkk und Worst/
bringstu mir schon Schincken?
Mein/ waß blagt mich for ein Dorst/
schaff mir auch zu drincken!
Lilgen/ Tulipen und Klee
däkkt itzt Elen-tieffer Schnee/
darbey ohne Warm-Bier seyn
wäre for mir Hellen-Pein!
sihst wie ein Zintz-Hahn auß/
weil deine Nase itzt
nichts alß Rubinen schwizzt!
Erst itzt erfreut dich gantz
die lihbe
in deinem Sauff-Hauß sizztu da/
ronda dinellula! –
Nirgends mehr ein Weg hin geht/
alles ist fästzu geweht/
und man hört für seinem Singen
kaum noch/ wie die Schlittgens klingen.
Juhch Hoscha Holl/
itzt bün ich voll!
Itzt kan ich kaum von deinen Knieen
die schwache Hand zurukk mehr zihen!
Deine außerlesne Jugend/
deine ohngemeine Dugend/
dein wie Spihgel-glattes Kinn
nehmen mich mir sälbst dahin!
Schon so sizzen wir verschränckt/
in einander ein-gehänckt/
schon so bün ich gantz vergnügt/
weil dein Mund sich meinem fügt.
Kleine/ schnell versezzte Küsse
sind die schönsten Pompernüsse;
nicht zu wenig/ nicht zu vihl/
Lihben ist kein Poppcken-Spihl.
Dihser war dir ein Genuß/
bitte nun den Gegen-Kuß.
Ey/ botz Klekk/ war daß ein Schmäzzgen!
Du verlihbtes Löffel-Käzzgen!
Dorillgen/ laß itzt das Spinett/
uns wird zu wohl/ wir gehn zu Bett.

Meter: polymetric
El nudo
by Delmira Agustini

Su idilio fue una larga sonrisa a cuatro labios
En el regazo cálido de rubia primavera
Amáronse talmente que entre
                  sus dedos sabios
palpitó la divina forma de la Quimera
En los palacios fúlgidos de las tardes en calma
hablábanse un lenguaje sentido como un lloro,
y se besaban hondo hasta morderse el alma!
Las horas deshojáronse como flores de oro.
Y el Destino interpuso sus dos manos heladas
¡Ah! los cuerpos cedieron,
                  mas las almas trenzadas
son el más intrincado nudo que nunca fue
En lucha con sus locos enredos sobrehumanos
las Furias de la vida se rompieron las manos
y fatigó sus dedos supremos Ananké.

Meter: anapestic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wir leben allesamt dem Irthum unterthan:
Kein Mensch ist der nicht durch die Hülsen sehen kan.

Meter: iambic
Zehntens
by Wilhelm Busch

Der heilige Antonius, so wird berichtet,
Hat endlich ganz auf die Welt verzichtet;
Ist tief, tief hinten im Wald gesessen,
Hat Tau getrunken und Moos gegessen,
Und sitzt und sitzt an diesem Ort
Und betet, bis er schier verdorrt
Und ihm zuletzt das wilde Kraut
Aus Nase und aus Ohren schaut.
Er sprach: »Von hier will ich nicht weichen,
Es käm' mir denn ein glaubhaft Zeichen!«
Und siehe da! – Aus Waldes Mitten
Ein Wildschwein kommt dahergeschritten,
Das wühlet emsig an der Stelle
Ein Brünnlein auf, gar rein und helle,
Und wühlt mit Schnauben und mit Schnüffeln
Dazu hervor ein Häuflein Trüffeln. –
Der heilige Antonius, voll Preis und Dank,
Setzte sich nieder, aß und trank
Und sprach gerührt: »Du gutes Schwein,
Du sollst nun ewig bei mir sein!«
So lebten die zwei in Einigkeit
Hienieden auf Erden noch lange Zeit,
Und starben endlich und starben zugleich
Und fuhren zusammen vors Himmelreich. –
»au weih geschrien! Ein Schwein, ein Schwein!«
So huben die Juden an zu schrein;
Und auch die Türken kamen in Scharen
Und wollten sich gegen das Schwein verwahren.–
Doch siehe! – Aus des Himmels Tor
Tritt unsre liebe Frau hervor.
Den blauen Mantel hält die Linke,
Die Rechte sieht man sanft erhoben,
Halb drohend, halb zum Gnadenwinke;
So steht sie da, von Glanz umwoben.
»willkommen! Gehet ein in Frieden!
Hier wird kein Freund vom Freund geschieden.
Es kommt so manches Schaf herein,
Warum nicht auch ein braves Schwein!!«
Da grunzte das Schwein, die Englein sangen.
So sind sie beide hineingegangen.

Meter: iambic
Spadalé listí.
by Anna Simerská

V aleji plno spadlého listí,
vítr je honí a nové rve zas;
nožka tu dětí skotačí v reji,
v hvízdání větru se mísí jich hlas.
Vidím, když listí pupenci bylo,
když jara vánek je kolébal v sen;
– vidím i snivé hlavičky dětí,
až první zděsí je zimavý den.
Až vítr stáří jim serve s čela
bělounký svit, – a v duši navěje
uvadlé listí jim uprchlých snů,
zapadlé touhy, – zklamané naděje...

Meter: polymetric
XXXIII. Tu vítr nadmul sobě plíce,
by Vítězslav Hálek

Tu vítr nadmul sobě plíce,
tvář na sebe vzal vědeckou,
sňal píšťaly a všecky trouby –
dnes zahrajou nám tureckou.
Blesk na kůň sed’ a za ním letí,
vzad šlehem dává znamení,
hrom rachotí na velký buben,
na nebes černé sklepení.
Prach již se točí na opatku,
teď vítr počal větve brát,
a kde se strom mu staví v cestu,
hned natáh’ se jak kolohnát.
Věž v úctě naklonila čelo,
dům střechu smek’ jak čepici,
a stará chatrč poskakuje,
jako by zmladla v děvici.
A hudba hřímá přes vsi, města,
přes vody, s kopců, do letu –
a slavný úřad v udivení,
že nedal k hudbě paletu.

Meter: iambic
- XXXVII -
by Gutierre de Cetina

Padre Océano, que del bel Tirreno
gozas los amorosos abrazados,
de gloria, si sintieses mis cuidados,
cuanto yo de pesar, estarías lleno.
En la parte del cielo más sereno,
para colmar la cima de tus hados,
vi a tu hijo bañar los delicados
pies de una ninfa que nació en su seno.
«¡Ay, quién fuese hora tú!», yo le decía,
y de puro celoso lo enturbiaba
con llanto que del alma me salía.
Mas él, que tanto bien comunicaba,
mientras con mi llorar lo revolvía,
claro en sus ondas mi dolor mostraba.

Meter: polymetric
A la muerte de la Condesa de Lerma
by Pedro Laynez

Valor y cortesía ¿qué se han hecho?
honestidad y gracia ¿se han perdido?
belleza y discreción ¿dónde han huido?
La muerte lo dirá, pues lo ha desecho.
Pues sólo escurecer un blanco pecho,
volver un rostro alegre entristecido,
¿basta a quitar de todos el sentido?
Si, pues el daño es tal, ¡o, crudo hecho!
Contra tan alto bien ¿quién fue tan fuerte
que a tantos derribo su airada mano?
Quien puede más que todos, que es la muerte
¡O, Condesa de Lerma! ¡o, mundo vano!
lo que en hacerte tal te dio alta suerte,
borró con acabarte tan temprano.

Meter: iambic
Z plna, zvučně!
by Adolf Heyduk

Hrejte, hrejte z plna, zvučně,
jak si dneska přeju právě,
srdce ono tepe hlučně,
a hlava jde kolotavě.
Zahrejte mně všecka přání,
rodící se v naší zemi,
a bratrské milování,
vévodící nade všemi.
Zahrejte mně utrpení,
všecka, která padla na zem,
abych mohl v rozjaření
zabít katy její rázem.

Meter: trochaic
263. Viz, v zlatě tone niva v šíř i v dáli
by Adolf Heyduk

Viz, v zlatě tone niva v šíř i v dáli
a jak ji slunce v zlatý halí šlář,
tak, Lilo, duše má Tě v lásku halí. –

Meter: iambic
MNÍCH. (UKONČENÍ MNÍCHA.)
by Karel Hynek Mácha

Krásný večer splynul nad Vltavu
Svaté ticho kol se rozprostřelo
Papršlek, v němž ružně vše se stkvělo
Věnčil ještě Vyšehradu hlavu.
Tichá řeko, stříbrné tvé lkání
V majový mne uvábilo sen:
Ani noc to ani jasný den
Co mne chová; vůkol vše jen zdání;
Aniž vím co mne v tvé lůno táhne
Tuším tam že najdu co mi schází,
Ucho mé tvůj hlas slýchati práhne.
A předc řeč tvá cizou mi přichází. –
Kde jest Gora?, kde jest Mních? – kam zašli?
Krýje hrob je? – či svůj domov našli?
Či neměli v světě domov žádný? –
Jen u víře dal jej rozum zrádný? – – ?

Meter: trochaic
A Lesbia en su cumpleaños
by Juan Nicasio Gallego

Del nacarado Oriente a los umbrales
entre ráfagas bellas de oro y grana
torna a lucir la espléndida mañana
que al mundo abrió tus ojos celestiales
Pura brille y feliz: huyan los
                     males
de ti, divina Lesbia, como vana
niebla al sol estival, o cual ufana
disipas la aridez si al campo sales
Meció tu cuna en la estación amena
el arrullo del céfiro, y más flores
que sus halagos con tu aliento crías
Arda a tus pies la juventud de amores,
y tu lozana edad goza sin pena,
que cuanto gracias da, no aumenta días.

Meter: polymetric
IUS REGALE (Studiosus respondens dicit:)
by Karel Havlíček Borovský

Každého to mistra hněte,
jiný-li se do řemesla plete.

Meter: trochaic
Soneto improvisado en broma y de pies forzados
by Juan Nicasio Gallego

Ya no reina en las tablas Marco Antonio,
César, Yogurta ni el patrón de Plinio
El trágico puñal perdió el dominio,
opio se emplea, arsénico, antimonio.
Cruces, horcas, fantasmas el telonio
te ofrece si haces de él fiel escrutinio:
de crímenes atroces vaticinio
es hoy la bendición del matrimonio
El delirio, el furor se llaman genio;
ya Diana no es más que un plenilunio;
sólo se usa en el gálico Cilenio:
y en los teatros en diciembre o junio
tiemblan de horror los arcos del
                     proscenio
de sólo presenciar tanto infortunio

Meter: polymetric
- XIV - Jazmines, esperanza en blanco
by Pedro Soto de Rojas

Blancos jazmines, que en el blanco pecho
de mi cándida Fénix reposaste,
a quien color, a quien olor hurtaste
con ancha mano, si por tiempo estrecho.
Puesto que ya por natural derecho
parece que gozáis lo que usurpaste,
cómo, decid, a tanto bien llegaste,
que soy de envidia cual de amor deshecho.
Volved las hojas ya lenguas risueñas,
así no le paguéis a la mudanza
el censo a que os obliga haber nacido.
Pero no las volváis, que pues por señas
muestran agora en blanco mi esperanza,
dirán mi muerte, y tras mi muerte olvido.

Meter: iambic
LAKOMĚMU OTCI
by Vojtěch M. V. Bělohrobský

Přijde-li za tvou dcerou panic,
jenž po věnu se nepídí,
dbej přísloví, jež moudře dí:
„Co laciné, nestojí za nic!“

Meter: iambic
Ausencia
by Adelardo López de Ayala

La piedra imán recibe de una estrella
el influjo en que busca su gobierno
la nave audaz, y, en éxtasis eterno,
contempla enamorada su luz bella
Siente en su espalda el mar la
                  blanda huella
de la luna gentil, y, amante tierno,
suspire y gime, o, con furor interno,
en cien montañas a la par se estrella
¡Ama una flor al luminar del día;
dispersas y apartadas, sus amores
se comunican las flexibles palmas !
¿Por qué ausente no escuchas la voz mía?
¿Por qué siente mejor el mar, las flores,
y hasta las mismas piedras que las almas?

Meter: iambic
Das Feuerwerk am Ufer der Elbe
 an den Herrn Professor Sulzer.
by Anna Luise Karsch

Mein Blick verfolgt die steigende Raquete

Meter: iambic
V DUBNU
by Stanislav Kostka Neumann

Oblaka bílá temné své stíny
pomalu vodí po vrších,
kde ještě mnoho hnědavé hlíny
a lesů sivozelených.
Ale již slunce zkouší svou slávu,
poskakující v mracích míč,
své zlato pouští na zemi v trávu
pro pampelišky, petrklíč.
Udiven leskem březové kůry,
koberci květů, zelení,
zalitý sluncem pohlížím shůry
na vrchů vážné vlnění.
Jest mi, jak bývá plavčíku v koši,
když na obzoru spatří břeh.
Volal bych: Země! Hej, hola, hoši!
Napravo země! V plamenech!

Meter: polymetric
- 833 - Acto I, CONDESTABLE De El ejemplo de casadas y prueba de la paciencia
by Lope de Vega

Quien fía de mujer algún secreto
dando fe, como necio, a lo que jura,
su honor, su vida pone en aventura,
y pierde la opinión de ser discreto.
¡Oh, siempre flaco y tímido sujeto,
que tanta muerte y destrucción procura!
¡Naturaleza bárbara y perjura,
de nuestra confianza falso objeto!
No en vano los primeros que la guerra
vuestra temieron, y que al mundo asombre,
llamaron, para ejemplo de la tierra,
lengua la habla, que es de más renombre,
y labio aquello que la boca cierra,
para mostrarnos que el silencio es hombre.

Meter: iambic
- 60 -
by Lope de Vega

A donde quiera que su luz aplican,
hallan, Señor, mis ojos tu grandeza,
si miran de los cielos la belleza,
con voz eterna tu deidad publican.
Si a la tierra se bajan, y se implican
en tanta variedad, naturaleza
les muestra tu poder con la destreza,
que sus diversidades significan.
Si al mar, Señor, o al aire, meditando
aves y peces, todo está diciendo,
que es Dios su autor, a quien está adorando.
Ni hay bárbaro Antípoda, que viendo
tanta belleza, no te esté alabando,
yo sólo conociéndola te ofendo.

Meter: iambic
- - Acto I, Escena VIII, ALBANO
by Lope de Vega

Cándida y no pintada mariposa
Silvia al fuego acercó, sin ver el fuego,
pero, sin ser su centro, él mismo luego
quiso templarse en nieve tan hermosa.
«No es esa, no, tu esfera luminosa»,
dijo el Amor, que entonces era ciego;
«que yo soy rayo y tiemblo cuando llego
a nieve de mi fuego victoriosa.»
Sordo a su aviso, cuanto más ardiente,
el muro de la nieve fue pasando,
puño a una mano de sí misma ausente.
El fuego está riendo, Amor llorando,
crece la llama, y Silvia no la siente;
¡quién fuera lo que estaba imaginando!

Meter: iambic
106. Tvůj život dřív sen poupěte byl pouhý,
by Adolf Heyduk

Tvůj život dřív sen poupěte byl pouhý,
leč v plnou růži rozvily tě v ráz
mé krve jarní bouř a zář mé touhy.

Meter: iambic
XVI. Krásná – slavná – věčně nová
by Boleslav Jablonský

Krásná – slavná – věčně nová
Jesti mluva světa báně,
A jen světlo jeví slova,
Jež v ní píše ruka Páně.
Lépe při světélku státi,
Nežli ve tmě, vše kryjící;
Komu nelze slunce dáti –
Tomu podej aspoň svíci!

Meter: trochaic
- CXXX -
by Juan de Tassis y Peralta

Ya en sumida región las alas queme
y el suelo las acoja por de cera,
un firme corazón aun no se altera,
viendo la misma ruina que le preme.
Y cuando el tiempo en su desdén de extreme,
valor es el que intrépido tolera,
y el ardimiento del que nada espera,
la desesperación del que no teme.
Yo, pues, entre costosos desengaños,
más me quiero ahogar que el falso aliento
que tuve de mentidas confianzas.
Si a luz nueva, logrando nuevos daños,
a mi noticia restituye el viento
torres que en él fundaron esperanzas.

Meter: iambic
Los dolores de la Virgen – II
by Antonio Osete

Obedeciendo celestial aviso,
con alma triste y con el cuerpo yerto,
la Sagrada Familia huye al desierto,
sin prepararse ni lo más preciso.
En su curso anhelante e indeciso,
siempre a sus ojos el abismo abierto,
cuando es su rudo parecer más cierto
exclama resignada: -Dios lo quiso-
¡Flor la más delicada de las flores!
¡Oh Virgen! ¿Cómo puede tu ternura
sufrir de tanto daño los rigores?
Mas ¡ay! el cáliz de vapor apura
¿Qué sería sin eso tus dolores
de aquesta miserable criatura?

Meter: polymetric
- XL -
by Juan Boscan

Si suspiros bastasen a moveros,
o lágrimas pudiesen ablandaros,
podría yo siquiera así amansaros,
que de mi mal pudiésedes doleros.
Mas suspirar, llorar, ni bien quereros,
nunca jamás pudieron inclinaros
a que mi corazón, con puro amaros,
pudiese sino más endureceros.
Con desamor quizá fuera amansado
el desamor de vuestro sentimiento,
y así quedara yo menos dañado.
Mas es mejor amaros desamado,
y en esto vivir yo de mi contento,
que, sin amaros, ser de vos amado.

Meter: iambic
An einen Blumengarten
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Sehnsuchtsthränen rinnen dir oft, die süßen
Sehnsuchtsthränen später Erinnrung, werthe
Scene meiner goldenen Knabenfreuden,
Liebster der Gärten!
Deiner Beete blitzende Wechselfarben,
Wo sich Buttervögel im Thau besahen,
Und auf Silberrosen das Bild des schönen
Frühroths sich mahlte;
Deine Schattenlauben, und Blüthenwipfel,
Wo die Vögel zwitscherten, wo die Bienen
Ihr Entzücken summeten, stehn mir immer,
Immer vor Augen.
Wie die silberschwingigten Stunden tanzten,
Wann ich Veilchenkränze für meine Schwester
Wand, und deine Blumen mit buntgeschnitzten
Stäben vermählte!
Immer, immer schau ich die werthen Plätze,
Wo du mit mir wandeltest, theurer Vater!
Wo dein Mund, dein redlicher Mund, der Tugend
Schöne mich lehrte.
Und die Blumenwasen, wo meine Laura
Durch die tausendfarbichten Kräuterblümchen
Hüpfte, sanftbeglänzet vom Abendgolde,
Zephyrlich hüpfte.
Welch ein Wonnelächeln ihr um die Wangen
Floß! Noch in den Auen des Paradieses
Will ich deiner, blühender Garten, deiner,
Mädchen, gedenken.

Meter: polymetric
Parteigeist
by Friedrich Schiller

Wo Parteien entstehn, hält jeder sich hüben und drüben,
Viele Jahre vergehn, eh sie die Mitte vereint.

Meter: polymetric
Erweislicher Verlust
 dreyer Sinnen.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn wir, zu des Schöpfers Ehren, der die Sinnen uns
gegeben,
Sie, als göttliche Geschenke, anzusehn, uns nicht bestrebeu,
Noch die Welt voll Wunder finden: So sind, ausser Ang-und
(als durch deren Mittel man
Gute Lehren endlich hören, und die Bibel lesen kann,)
Zu des großen Schöpfers Ehren, drey derselben ganz ver-
Da im
Doch so große Wunder stecken;
Und sie uns, auf manche Weise,
Uns zum Nutz, und Gott zum Preise,
Gottes Lieb und Macht entdecken.

Meter: trochaic
SATYRY A CHARAKTERY Z KOCOURKOVA. (2. VŮDCE LIDU.)
by Stanislav Popelka

Let málem dvacet bude tomu,
co z otcovského spěl jsem domu,
bych v radě hájil národ náš.
Med svobody mi plyne se rtů
a tyrany jsem proklel k čertu,
á pravý lidu Mesiáš!
Lid na slovo mým řečem věřil
a v době kdy se obzor šeřil,
on jasnou hvězdu ve mně zřel.
Já zvoncem bít chtěl k poplachu,
bych nepřátelům nahnal strachu.
Leč ke skutkům jsem nedošel.
Mé jméno zvučné a vtip řízný;
kam příjdu – moje podobizny
na stěnách visí hrdinně.
Dnes, kdyby vše nám v rum kleslo,
já i moje rázné heslo,
my věčně zbudem otčině.
Lid zná mne všude, věří dosud,
že v rukou mých se zlomí osud,
jenž dlouhá spjal nás století.
Mé opravy ty obdiv budí
a nechť i mnohého to studí,
já s nimi počnu od dětí.
Toť programem, jenž musí hlásat,
že mužem jsem já pevných zásad,
jakými celý svět je chud.
Ať zvítězím, ať padnu směle,
vím, že národ oslaví mne skvěle,
ač stíní mne i mnohý blud.
Dnes předním jsem já demokratem,
zítra třeba klerikálem,
pozítří zas liberálem,
když tučný kyne pro mě lup.
Mou zásadou osvědčenou,
mnohým řádem ověnčenou,
je povždy „Víc chval, než tup!“
Tak možno, že má sláva vzrůstá
a jméno moje znají ústa
i ze zapadlé dědiny;
leč kdo by chtěl mi státi v cestě,
buď z venku, neb pánem v městě,
na toho poštvu noviny.
Jen jedno časem trápívá mne,
se, až umru, kdo zrodí za mne,
by jak já velel národu,
neb národ, jenž bez otěží
ten udrží se jenom stěží
a nezná cenit svobodu.

Meter: iambic
210. Je auffgegebner/ je Göttlicher.
by Angelus Silesius

Die Heilgen sind so vil von Gottes Gottheit trunken/
So vil sie sind in jhm verlohren und versunken.

Meter: iambic
Sonnet XLIV [For Thee the Sun Doth Daily Rise, and Set]
by George Santayana

For thee the sun doth daily rise, and set
Behind the curtain of the hills of sleep, 
And my soul, passing through the nether deep, 
Broods on thy love, and never can forget. 
For thee the garlands of the wood are wet, 
For thee the daisies up the meadow’s sweep
Stir in the sidelong light, and for thee weep
The drooping ferns above the violet. 
For thee the labour of my studious ease
I ply with hope, for thee all pleasures please, 
Thy sweetness doth the bread of sorrow leaven; 
And from thy noble lips and heart of gold
I drink the comfort of the faiths of old, 
Any thy perfection is my proof of heaven.

Meter: iambic
U LESA
by Karel Dostál-Lutinov

Se svými starostmi
úřadu, války
vystoup’ jsem nahoru
na Kosíř lesný
a tu jsem do vřesu
unaven klesl.
Přes horké čelo,
vánek mi zpíval:
„Ej, co se starám
o včera, zítra,
lehounce těkám
kvetoucím světem.“
Nade mnou hravě
motýli letli,
křídlaté květy:
„Ej, co nám do toho,
co v městě tam dole
chmuří vám čela.
Co dnes a co zítra?
My stále s květu
těkáme na květ
ssajíce medy.
Jeden jsem v plášti
smutečním, tmavém,
ve zlatém druhý,
v blankytném třetí –
ale to jest jen
hra, maskeráda
jasného žití.“
A s nimi v souzvuk
bzučel si čmelák,
jenžto se přede mnou
v divizně houpal.
A za mnou stály
bory a jedle
pějíce píseň:
„Jaképak starosti?
Bůh řídí světy.
Proto my stojíme
vážně a tiše,
šeptáme vánkem
pradávné zkazky,
bouříme vichrem
všemoci hymny,
shlížíme v klidu
na muchomůrky
i na hřiby bílé,
které se tísní
pod naší střechou.
Nám vše jest jedno,
žíti či nežíti –
daleko je však
vrásčitá starost,
o zítřek péče...“
A jako štěrky
nánosy věků
padaly stesky
i s mojí duše.
Ó písni lesa,
moudrosti žití!

Meter: iambic
21.
by Friedrich Rückert

In meinem Innern ganz ist dis Gedicht vorhanden,
Das in Bruchstücken nur ist äußerlich entstanden.
In jedem Bruchstück bricht ein Stückchen Glanz hervor
Alswie vom Angesicht des Liebchens hinterm Flor.
Denk dir das Ganze, wenn ein Liebender du bist!
Noch schöner magst du dir es denken als es ist.

Meter: iambic
- 979 - Acto II, RAMIRO
by Lope de Vega

¡Ay, dulce libertad! ¡Cuán caro muestras,
ahora que de mí te has desterrado,
aquel contento del antiguo estado,
reliquias tristes de las glorias nuestras!
¡Ah suertes, al glorioso bien siniestras!
¡Cuánto tenéis vuestro rigor probado!
¡Triste de aquel a quien ha puesto el hado,
planetas fieros, en las manos vuestras!
Viéndome, amor, sin armas, me rendiste;
lo que en otro es traición, en ti es victoria
mayor, por ti me abraso y me consumo.
¡Ay, bella soledad, que un tiempo fuiste
sol del sentido y luz de la memoria,
y ahora de este fuego eres el humo!

Meter: iambic
- 44 -
by Lope de Vega

Yo dormiré en el polvo, y si mañana
me buscares, Señor, será posible
no hallar en el estado convenible
para tu forma la materia humana.
Imprime ahora, o fuerza soberana,
tus efectos en mí, que es imposible
conservarse mi ser incorruptible,
viento, humo, polvo y esperanza vana.
Bien sé que he de vestirme el postrer día
otra vez estos huesos, y que verte
mis ojos tienen, y esta carne mía.
Esta esperanza vive en mí tan fuerte,
que con ella no más tengo alegría,
en las tristes memorias de la muerte.

Meter: polymetric
Krajánek.
by Rudolf Pokorný

Už je náš krajánek starý,
už je tady:
hbitě, chaso, ze mlejnice
dohromady!
Krajánek náš
chodí mnoho:
a kdo ho chce poslouchati,
vyzví toho!
Krajánek náš neublíží,
jak jen moci!
O červené vodě poví
panu otci;
panímámě,
že je mladá,
polovičku let jí sleví
a pak hádá!
Potutelným dívkám z mlýna –
toho smíchu! –
vypravuje potichounku
o ženichu:
oči trnky,
a což v tváři!
Každá rdí se jako vínko
na oltáři.
Chase začne o muzice
kdesi kdysi,
a vždy jenom svatou pravdu –
zapráší si!
Slovíčka mu
z úst jen skáčou,
povídá-li, že zas viděl
čerta s Káčou.
I těm dětem krajánek náš
něco schoval:
s raráškem jak kousek nebe
procestoval.
Och, tam krásně!
Každé touží –
škoda, že to náš krajánek
neprodlouží!
Přeskočí on – stará Lída
prý se lekla! –
ze samého nebe náhle
v říši pekla.
O tam pláče,
hluku, vzlyku:
strojili tam čerti bábu
na kotlíku.
Ej, co poví krajánek náš,
všecko vkusné;
mluví jako náš pan páter,
nežli usne,
nežli hlava
k ňadrům padne – –
A sen jeho nikdo v světě
neuhadne!

Meter: trochaic
L.
by Gustav Pfleger Moravský

Též Křivoklátu posádka se kolem
Teď hrne; však čím vlastně počíť boj,
To neví, ač plá umu žírným polem.
Hned za ním tvoře velesměšný voj
Tam opodál tím spustlým, těsným dolem
Se kulhá archiv humoru prý, žertů,
Hluboký úsměch v srdci a bol ve rtu;
Co záloha za nimi Hynek s Rachlí,
Ve znaku maje pěkný hrnek s kachly6),
Provází s velikými intradami
Divoucí písně s těmi balladami.

Meter: iambic
Vorläufige Grabschrift für Wieland
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Weint ihr heil'ge Männer!
Weint ihr Herzenskenner!
Dichter weint! Ihr Hippiase weint!
Auch ihr, liebe süße Kinder,
Weint nicht minder!
Hier, so seltsam es auch scheint,
Ruht Wieland, euer alter Freund.

Meter: trochaic