PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Heimkehr
by Klabund

Ich bin geboren in einem Wäschekorb,
Aufgewachsen in einem kleinen grünen Garten.
Fünf Meter lang, fünf Meter breit –
Mein Sarg wird wohl noch enger sein.
Kohlrabi, Apfelreis, Radieschen,
Waren meine Lieblingsspeisen.
Das Mädchen, das mich wartete, hieß Berta Jaensch.
In den Johannisbeersträuchern am Gartenrand
Lebten gute Gnomen und böse Eschen.
Fünfzehn Jahre war ich, da ich von Hause wegging.
Hochtrabend trabte ich zu Roß aus dem Glog'schen Tor.
Dreiunddreißig Jahre bin ich, da ich nach Hause zurückkehre
Auf einem knatternden Motorrad.
Die alte hölzerne Zugbrücke ist niedergerissen.
Jetzt bezwingen die Oder Eisen und Beton.
Nur der Fluß darunter, er fließt wie vor tausend Jahren
So auch heute.
Ich gehe durch die Gassen und niemand kennt mich.
Ich trage Knickerbocker und man hält mich
Für einen reisenden Engländer.
An der Schmiede, wo ich als Kind ins lohende Feuer sah,
Bleibe ich stehn und starre in Asche und Ruß.
Oben auf dem Bergfriedhof bin ich nicht allein.
Hier liegen viele, die ich einst gekannt habe.
Der alte Professor,
Bei dem ich lateinischen Nachhilfeunterricht hatte,
Und mein kleiner Bruder.
Jetzt stehe ich am Grabmal eines Generals,
Der unter Friedrich dem Großen focht.
Seinen Namen verwitterte das Gestein.
Was wollte er, was konnte er?
Niemand weiß es.
Er führte in der Schlacht von Kunersdorf
Ein Grenadierregiment – und? –
Schritt mit dem Degen in der Faust voran. – Seine Pflicht. –
Er hatte außer dem preußischen Exerzierreglement
Nie ein Buch gelesen, und war stolz darauf. –
Wir haben alle Bücher gelesen und keine Schlacht geschlagen.
Es ist eines so wenig wert als das andere.
Einmal werden vor meinem Grab die Leute stehn.
Was wollte er, was konnte er?
Niemand weiß es.
Hoppla, Bruder, steh auf,
Du hast schon lange genug geschlafen.
Jetzt bin ich an der Reihe.
Da hast du meinen Stock, Esche, Natur, ungebeizt, Hornspitze.
Geh an meiner Stelle hinunter in die Stadt.
Es dämmert. Ehe die erste Gaslaterne aufflammt,
Wirst du am Marktplatz sein.
Dort steht die Königl. Preußische Adlerapotheke.
Bringe Vater und Mutter einen Gruß von mir.
Sag ihnen, ich hätte mich zur ewigen Ruh begeben
Und mich lebendig begraben.
Drei Hände Erde auf mein Grab,
Drei Seufzer, drei Tränen und damit basta.
Bitte, Vater, laß dich in der sachgemäßen Herstellung
Von Dr. A. Henschkes Restitutionsfluid nicht stören.

Meter: polymetric
Los Herreras
by Demetrio de los Ríos y Serrano

De dos Herreras el pincel valiente
raros portentos realizó en el lino,
y émulos ambos de Rafael de Urbino
sus obras admiró la hispana gente
Otro Herrera ciñó el lauro a su frente
nombre alcanzando de Cantor Divino,
y otro Herrera su ingenio peregrino,
alzando el Escorial mostró patente.
Reyes del Arte a todos los proclama
no hallando entre ellos diferencia alguna,
que es justa y noble nuestra patria historia;
mas si hay quien suyo el galardón reclama,
Sevilla sólo, por que dio a tres
                     cuna
y a todos campo donde hallar la gloria

Meter: iambic
To his Conscience
by Robert Herrick

Can I not sin, but thou wilt be
My private protonotary?
Can I not woo thee to pass by
A short and sweet iniquity?
I'll cast a mist and cloud upon
My delicate transgression,
So utter dark as that no eye
Shall see the hugg'd impiety.
Gifts blind the wise, and bribes do please,
And wind all other witnesses;
And wilt not thou with gold be tied
To lay thy pen and ink aside,
That in the murk and tongueless night
Wanton I may, and thou not write?
It will not be; and therefore, now,
For times to come I'll make this vow,
From aberrations to live free,
So I'll not fear the Judge, or thee.

Meter: iambic
Der letzte Gruß .
by Joseph von Eichendorff

Am Wege dort spielte ihr Kindlein,
Das glich ihr recht auf ein Haar,
Ich küßt's auf sein rothes Mündlein:
„gott seg'ne dich immerdar!“

Meter: iambic
Cleopatra
by Francisco Diego Sayas y Ortubia

Sutilizando filos a la muerte,
en venenos fatales a la vida,
quiere Cleopatra, a su impiedad rendida,
dominar los orgullos de la suerte.
Observando el más duro y el más
                     fuerte
temido, a un áspid sordo se convida,
que cebando en la sangre de su herida,
al César tan gran púrpura advierte
Así atrevida de su imagen triste,
al lento original trocó el semblante,
con beldad, que al estrago se resiste
¡Oh, vengadora altiva de su amante!
lo posible con todos excediste,
pues de despojo asciendes a triunfante.

Meter: polymetric
62.
by Friedrich Rückert

Das Sehn hat man umsonst, wenn nicht das Sprichwort lügt;
Verlust ist beim Besitz: wohl, dem das Sehn genügt!
Doch sagt ein andres Wort! Vom Sehn wird man nicht satt;
Wohl dem, der vieles sieht, und etwas eignes hat!

Meter: iambic
- 62 -
by Lope de Vega

Como de aquella imagen que recibe
del cuerpo, engendra amor la fantasía,
que los sentidos de la luz desvía
a su apetito racional proclive.
Así de las especies que percibe
de la razón, el puro Amor se cría;
aquel la voluntad sin ojos guía,
y este en el cielo contemplado vive.
De aquesta celestial naturaleza
es, Francisco, mi amor amor sagrado,
que el otro amor ya fuera en mí bajeza.
Esto le debo al tiempo, que me ha dado
conocimiento de inmortal belleza,
por lo que de la vida me ha quitado.

Meter: iambic
Ó tenkrát...!
by Adolf Bohuslav Dostal

Ó tenkrát růže kvetly ještě,
a slunce táhlo na západ,
a vzduchem chvěla vůně deště,
jenž na zem sprahlou právě pad’.
My hloub jsme zašli v ticho lesa,
kde chvíli jen se vzduchem nes’
vzdech táhlý brouka, jenž se třesa
do vlhké trávy znaven kles’.
A chvíli jenom trilek ptáka
se s výše ozval nesměle
a tiché tóny ořešáka
kdes stranou z houšti setmělé.
My spolu šli jsme v sladké tuše,
a o čem řeč šla, nevím víc,
a jenom vím, že do mé duše
mi padlo písní na tisíc.
A jenom vím, to tenkrát bylo,
když ještě v poli hořel mák,
a dokud plno růží bylo –
a proto je mi smutno tak.

Meter: iambic
En loor a la obra de Francisco de Guzmán, publicada en 1565
by Simón de Ribera

Traten en amorosas niñerías
otros vanos ingenios y poetas,
blasonen del aljaba y las saetas
del ídolo de amor sus poesías
Describan fuentes claras, aguas frías,
a menos prados, frescas violetas,
que en fin obras son estas imperfectas
do de ceban las vanas fantasías
Muy al revés gastaste tu talento
que el cielo os concedió galán famoso
pues de estas vanidades no curaste
Antes con alto celo y fundamento
enseñando lo bueno y provechoso,
más que todos en todo os señalaste.

Meter: polymetric
Odkaz budoucnu.
by Josef Kuchař

Kýs hrozný stín zří lidstvo na obzoru stát
a tuší, že cos k velkému se chystá ději,
jenž přívalem sil hrozí vymknout ze veřejí
a na hromadu zvrátit celý světa řád.
To za uctění, právo jmou se pozvedat
mozolné ruce, jež se tvrdou prací chvějí – –
Teď povinnost má srdce, ve hrozícím reji
s výsostí ducha lidského se na stráž dát.
V tom srdci mocných, skutém z kovu vzněť se cit,
a duch ten slepé davy zadrž nad propastí
a ze světa, kam tíhnou, v ráj veď užší vlasti.
Ó duchu, temno lidských cest hleď osvětlit:
zřím, krvavá jak záře celým světem letí, –
ne Bůh tvůj v tobě, duchu, Zmar to triumf světí.

Meter: iambic
En el segundo aniversario de la instalación de la república
by Eliseo Giberga

El breve tallo, que en labor paciente
hoy empieza a romper la tierra dura,
árbol será mañana, cuya altura
hasta los cielos llevará su frente
Al cansado arador sombra clemente
dará en su hojas y en su fruto hartura;
a su pobre heredad cerca segura;
a su humilde cocina brasa ardiente
Y una y otra, robusta y vividora,
luenga prole, sin término y sin cuento,
verá en torno del árbol cada aurora
¡Tal, de un pueblo feliz gloria y sustento,
la República dure vencedora
de los tiempos, cien siglos y otros ciento!

Meter: polymetric
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Amador Leal de Caravallo

Suspende o Musa el ya sextino canto,
de fúnebre Ciprés ciñe la frente,
y en ocasión de pena tan urgente,
cubre la faz con tenebroso llanto.
La noche oscura con su negro manto
cubra la luz que más resplandeciente
se ostenta, y desde Ocaso, hasta el Oriente,
caos sea todo, y prodigioso espanto
Clavado el eje móvil de la Esfera
no vuele más en curso presuroso,
llore de Manzanares la Ribera,
que faltando su Apolo Luminoso,
no espere en sus orillas Primavera,
ni en sus Ninfas Acento numeroso.

Meter: iambic
NOVÉ KVĚTY.
by Karel Babánek

Už na všem leží sníh,
však nové jaro skryto je
ve hnědých pupencích.
Už bíle prokvet vlas,
a přece novým květem vždy
rozkvétá srdce zas.

Meter: dactylic
1L: Sinnst du noch den alten Schmerz? –
by Clara Müller-Jahnke

Sinnst du noch den alten Schmerz? –
Sieh, schon aus der Erde Gründen
dringen Knospen himmelwärts,
blühend Leben zu verkünden;
aus dem dunklen Bann der Nacht,
aus des Winters starren Banden
ist in lichter Morgenpracht
sonnenfroh der Lenz entstanden! –
Lächelnd sucht der goldne Strahl,
ob sich hinter dichten Hecken
nicht im engsten Felsental
noch ein Veilchen möcht verstecken, –
und er küßt des Berges Firn,
daß sich scheue Nebel senken,
wie sich von der Menschenstirn
löst ein lastendes Gedenken.
Selbst im tiefsten Waldesschoß,
wo bei schwülen Juligluten
über Farrenkraut und Moos
grüne Schattenwellen sluten,
blitzt der letzte Abendschein
goldig in die feuchten Gründe,
daß er dem Vergißnichtmein
auch des Lichtes Botschaft künde!
Nur um deine Stirne spinnt
sich kein Traum von Lenz und Wonne;
deine Wangen, blasses Kind,
rötet dir kein Strahl der Sonne –
sei getrost! – So lange noch
lindernd deine Tränen fließen,
kann aus tiefem Schatten doch
einst des Glückes Blume sprießen!

Meter: trochaic
VĚCI NEJBLÍŽE PŘÍŠTÍ
by Josef Svatopluk Machar

Zevnějších je také třeba známek
o duchu té republiky naší –
nechť navrhne tedy páter Šrámek,
že se na tom ministerstvo snáší:
že svůj prapor nyní doplníme,
žlutobílým pruhem vatikánským,
lva pak v znaku našem zaměníme,
pěkným černým rakem velikánským.
Učenci pak podpoří ty věci
– vzbudí kritiku-li změna taká –
že už Žižka, český člověk přeci,
nosil také ve svém znaku raka.
A ten prapor – k němu nestáli-li
Václav, Vojtěch, čelní naši svatí?
Tradice to jistě plná síly –
tož mu dejme radostně jen vláti!

Meter: trochaic
12.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Bringt der Frantzose dann nicht eine Tracht herfür,
Die uns unnachgeäfft von Weibern könne bleiben?
Sie wollen uns wol gar aus unsern Kleidern treiben,
Und sacken so in Wämst und Hosen ihre Zier.
Viel Federn stecken sie auff ihre Hütte hin,
Ihr Haar muß der Barbier nach unsrer Art verschneiden:
Nichts mangelt als das Theil, das uns kan unterscheiden,
Sonst suchten sie sich uns in allem vorzuziehn.
Doch glaubt, daß ihnen auch das Ding noch nicht gebricht,
Und solten sie den Sammt aus Josephs Hosen trennen,
O Gott! Vor konte man ja Frau und Jungfer kennen,
Itzt kennt man Mann und Weib schier von einander nicht.
Was bleibet? Bloß der Barth, doch kommt es ihnen ein,
So werden wir ihn auch, drauff man schon ist beflißen,
In kurtzem, wie es scheint, vor ihnen legen müßen,
Als denen viel an Muth und Hertzen ähnlich seyn.

Meter: iambic
Pieta.
by Augustin Eugen Mužík

Ať mramor vzletá v gothické tam květy,
či dřevo kříže tíhou v zem se hroutí,
zříš u hrobu přec jednu hruď se dmouti
a jedny chvět se modlitbami rety.
Od země k nebi táhnou zbožné vzněty,
a po skončené žití toho pouti,
jak my jsme pnuli, nad námi zas pnouti
se budou dlaně, zníti zbožné věty.
Od sféry k sféře, k věkům z věků klene
se řada duší, poutem lásky spjaté,
ty prokleté, ty duše vždycky svaté.
Ty shaslé a ty dosud nezrozené
jak zářivé hvězd řetězy se nesou
a vroucím ohněm piety se třesou.

Meter: iambic
I.   Der ruhmsüchtige Bär.
by Johann Jacob Bodmer

Ein auf den Ruhm erpichter Bär
Kam bey sich selbst auf die Gedancken,
Die Nachwelt würd es ihm verdancken,
Vernähme sie, wie groß er einst gewesen wär.
Er sprach darüber seine Jungen,
Ich sehe, sagt er, mich gezwungen,
Daß ich den grossen Cörper messe,
Damit ich dessen seltne Grösse
Der Nachwelt so vor Augen lege,
Daß sie es deutlich fassen möge.
Jhm fielen gleich die Jungen bey
Und schwuren: Ja, bey unsrer Treu,
Wir sahen auch schon viele Bären;
Jedoch, es wird noch lange währen,
Eh daß in unserm Königreiche
Sich einer dir an Grösse gleiche.
Darum so sey darauf beflissen,
Daß es die späten Enckel wissen.
Der Alte dacht jetzt allgemach
Dem edlen Unternehmen nach,
Und rief, als ers zuletzt erfunden,
Indem die Kinder um ihn stuhnden:
Fürwahr es haben Kunst und Witz
In meinem Cörper ihren Sitz!
Gleich leget er sich in den Schnee,
Er streckt die Pfoten in die Höh,
Und heißt die Kleinen auf ihn tretten;
Dann sagt er: Jzo will ich wetten,
So sieht man Haut, so sieht man Haar,
Zusammt der Grösse sonnenklar.
Kein Fürst hat noch in seinem Schild
Von einem Bär ein schöner Bild.
Ein jeder von den Jungen preist
Des alten Bären scharfen Geist,
Indem sie Bild und Gegenbild betrachten,
Und es des Urbilds würdig achten.
Ein jeder sprach: Es ist gerathen,
Fürwahr der Alte hats errathen.
Sie dachten nicht (ein Bär denckt nicht so weit,)
Daß dieses Meisterstück trotz seiner Würde,
Trotz aller seiner Aehnlichkeit,
Jm nächsten Schnee versincken würde.
Es schneyte nicht sobald, als es verschwand;
Witz, Kunst und Arbeit war vergebens angewandt.

Meter: iambic
A Elena
by Clemente Althaus

Contemplando callaba embelesado,
feliz visitador, a dos doncellas,
tan puras y graciosas como bellas,
y bellas ambas en el mismo grado:
mas, apenas llegaste, y el estrado
alto asiento te diera en medio de ellas,
como ante el sol se apagan las estrellas,
así se oscurecieron a tu lado,
que, como el mismo sol humanas teas,
así tú, Elena, a las demás mujeres
cubres con tu luz fúlgida y afeas.
Cesan contigo varios pareceres,
y aunque la sola en ignorarlo seas,
tú la beldad de las beldades eres!

Meter: iambic
Quevedo contra Góngora
by Quevedo

Vuestros coplones, cordobés sonado,
sátira de mis prendas y despojos,
en diversos legajos y manojos,
mis servidores me lo han mostrado.
Buenos deben de ser pues han pasado
por tantas manos y por tantos ojos,
aunque mucho me admira en mis enojos
de que cosa tan sucia hayan limpiado.
No los tomé porque temí cortarme
por lo sucio, muy más que por lo agudo;
ni los quise leer por no ensuciarme.
Y así, ya no me espanta el ver que pudo
entrar en mis mojones a inquietarme
un papel de limpieza tan desnudo.

Meter: polymetric
1L: Willst du den Frieden dir erstreben,
by Betty Paoli

Willst du den Frieden dir erstreben,
Der aller Güter höchstes heißt,
So sieh in Welt, Natur und Leben
Nur einzig Stoff für deinen Geist!
Bewält'ge alle Schickssalsspenden,
Das Glück, das Leid, mit jener Macht,
Die in des Bildners weisen Händen
Aus rohem Marmor Götter schafft!
O schwinge die gefeite Wehre,
Die huldvoll dir ein Gott geschenkt,
Daß rein zum Kunstwerk sich verkläre,
Was in dir athmet, fühlt und denkt!
Und strahlt das Werk voll Größ' und Milde
In der Vollendung heiterm Licht,
Was thut es, wenn vor seinem Bilde
Der Künstler todt zusammenbricht?! –

Meter: iambic
[hab' in der Nacht ein Mädchen gesehen]
by Max Dauthendey

Hab' in der Nacht ein Mädchen gesehen,
Die Rose, die sie im Herzen trug,
Schlug aus ihren Wangen.
Mir ist dann jenes Geheimnis geschehen,
Das nur die Nächte den Nächten gestehen,
Daß zwei zu einer Gottheit werden,
Und Himmel und Sterne und Erden vergehen.

Meter: iambic
XX. Je rájem krásným naše milá vlasť;
by Josef Jiří Stankovský

Je rájem krásným naše milá vlasť;
však právě milostným že rájem jest,
musí i škodolibých hadů mít,
jenž dovedli by naše Evy svést.
My dlouho žili v míru, bez hadů,
až přec se nad námi kdos smiloval,
a aby již ten had byl pořádným
nám jej v podobě – jistých pánů dal.
A Evy naše – slabá stvoření
již úprkem v moc jejich klesají;
leč Adamové naší moudří jsou
a od Ev křehkých svést se nedají.

Meter: iambic
Soneto
by Agustín Tejada Páez

Despoja el cierzo al erizado suelo
del verde y hermosísimo atavío;
detiene el curso el presuroso río,
porque a sus sueltas aguas prende el hielo
El cielo, vuelto en nubes, muestra el velo,
el viento sopla proceloso y frío,
el mar, bramando con hinchado brío,
corrientes montes de agua sube al cielo.
Asoma la florida primavera,
y el campo, antes desnudo, adorna y viste,
sueltas las aguas, da templanza al viento.
Aclara el cielo, aplaca la mar fiera;
que al fin tiene mudanza el tiempo triste,
y espero la tendrá mi gran tormento.

Meter: iambic
Soneto
by Luis Barahona de Soto

¿A quién me quejaré de mi enemiga?
¿Al tiempo? No es razón, que me ha burlado
¿Al cielo? No es juez de mi cuidado
Ni al fuego, pues el fuego me castiga.
¿Al viento? Ya no escucha mi fatiga,
que está en mis esperanzas ocupado
¿A Amor? Es mi enemigo declarado
y en condenarme piensa que me obliga.
Ya, pues ninguno de mi parte siento,
Filis ingrata, a ti de ti me quejo:
juzguen tus ojos, reos y testigos.
Y el tiempo, el cielo, el fuego,
                  Amor y el viento
lloren mi muerte pus mi causa dejo
en manos de mis propios enemigos

Meter: iambic
9. Ovšem růže sladce dýše,
by Vincenc Furch

Ovšem růže sladce dýše,
Když na keři vykvítá,
Ovšem libě zefír věje,
Kdyžto Vesna přivítá.
Ovšem jasně hvězdy noční
S nebe dolů hlédají,
Ovšem u potoka krásně
Pomněnky se modrají.
Ale panna dýchat může
Sladčeji než zefír, růže,
I nad hvězdy, pomněnky,
Svítí oči milenky.

Meter: trochaic
61.
by Friedrich Rückert

Weh dir wenn du es sagst, weh dir wenn du's verschweigest,
Wohl dir wenn, was du weißt, du halb im Schleier zeigest.

Meter: iambic
- XLII -
by Argensola

Este prolijo y tenebroso día,
el cual con piedra negra notar quiero,
memoria es dignamente del primero
de mi vida, si es vida aquesta mía.
Entonces lo lloraba en profecía,
y de su soledad tomando agüero,
en tanto que viviere ya no espero
tener en él sucesos de alegría.
Odioso me será, y odioso sea
al cielo y a la tierra eternamente,
pues en él se me esconde Galatea.
Entre las noches lóbregas se cuente,
y en él ninguna acción jamás se vea
digna de que la fama la sustente.

Meter: iambic
VIII.
by Adolf Heyduk

Poskočil si koník
svojí nožkou hravou,
uklonil se Oldra
svojí rusou hlavou:
„Děvče-li jsi, pověz,
nebo lesní víla,
jež se k omámení
jezdce přizdobila.
Nejsou bílé nožky
z pelu jen a z květu?
nemění se ručky
na křídelce k letu?
Nejsou tvoje vlasy
slunka paprsleky,
neobýváš tůni
horské této řeky?
Je-li z bílé příze
čechelík tvůj plhý,
nebo ty a všecko
ze vzduchu a mlhy?
Zda tě, čarodějko,
máti odkojila?
Jsili rusálka ty,
pověz, nebo víla?“
„„Ani ne rusálka,
drahý, ani víla,
a mne rodná máti
zpěvem odkojila.
Zlaté na kolébce
nebylo mně spáti,
v bílých loktech rodná
hejčkala mne máti.
A já nelehala
na hedbávné roušce,
ale při slunečku
na mateří doušce.
Nebyla jsem myta
vonnou z ráje vodou,
jenom horských bystřin
krásou perlorodou.
Drobnými perlami,
drobnými křišťály,
chudoba a nouze
kmotřičkami stály.
Nejsem vílou, věru,
jsem jen děvče prosté,
na té naší chatce
v doškách netřesk roste.
Jsem jen chudé děvče,
dcerou Kresinovou,
mé družky tady
Boženou mne zovou.““
„Hoj, ty’s přece víla,
onen les tvým sadem,
ona bílá chýška
čarodějným hradem.
Líbeznost a milost
stály kmotřičkama,
nejsi-li ty, děvče,
živá něha sama?
Jsi tak milá, švarna,
jsi tak švarná, milá,
že bys zlatý stolec
knížat ozdobila.
Hodna, abys světu
v milé svojí kráse
tamo z Vyšehradu
slunkem jásala se! –“

Meter: trochaic
- CXCVII -
by Lope de Vega

Humíllense a tu sacro Mausoleo
fuerte David y Salomón prudente,
el rebelde gigante del Oriente
y el idolatra del contrario polo;
y a tu pendón crucígero, que solo
fue del África y Asia rayo ardiente,
cuantos beben la bárbara corriente
de Eúfrates, Nilo, Ganges y Pactolo.
La religión y la justicia lloren,
oh pacífico Numa, oh gran Torcuato,
España, Italia y Francia enternecida.
Y todos juntos nuevamente adoren
encima de tus aras tu retrato,
Tercero entre tu muerte y nuestra vida.

Meter: iambic
V TVÉ DUŠI DLOUHO LEŽEL STESK...
by Antonín Klášterský

V tvé duši dlouho ležel stesk a žal,
než zaplanul tam štěstí jasný žeh,
a i ten slední stín, jenž na ně leh’,
bych s čela tvého rád ti vylíbal.
Však marně hoří na něm rtů mých pal,
dál tkví tam stín po přešlých mračných dnech
a dlouhých nocích, jak jej smutek stkal
a opuštěné duše přivál vzdech.
Ten stínů stín, má duše, dobře vím,
s tvé skráně hebce nikdy neshladím,
on nezmizí už nikdy s tvého čela.
Snad tak, bych stále před očima měl,
jak na tvé čelo bych se zahleděl,
co pro to štěstí muk jsi vytrpěla.

Meter: iambic
- XX -
by Argensola

¡Oh piadoso cristal, que me colocas
(estando en su querer tan apartado)
de aquella dulce mi enemiga al lado,
mientras se cubre con injustas tocas!
Veo juntos los ojos, veo las bocas,
y su divino rostro no alterado;
¿Haste por dicha el corazón mudado,
y sus desdenes ásperos revocas?
En parte creo que sí; porque no puede
causarle alteración alguna cosa,
mientras en ti mirare su figura.
Y estar tan cerca ahora me concede
por no turbar su vista deleitosa;
que hasta en esto es amable su hermosura.

Meter: iambic
Remy Belleau
by Fernando Maristany

¡Ah!, os lo ruego, ojos míos, quered serme
                  corteses;
suministradme llanto,
                  brindadme la fontana
que no se seca nunca, del agua de mi pena;
¡por esta vez al menos suministradme lágrimas!
Siento un dolor tan fuerte que vela mi
                  garganta,
que me hiela la sangre y mi hálito retiene,
y siento que me lleva la muerte de la mano
a donde los pastores son grandes como reyes.
Me viene este dolor de un
                  íntimo deseo
de ver, estando ausente, las gracias de mi
                  vida,
ya presto a abandonarla, y de
                  besar de nuevo
su pecho nacarado, de ver sus lindos ojos,
su mano diminuta, su gracia peregrina,
y morir en sus labios de púrpura y de oro.

Meter: anapestic
Sylvestrové přání na rok 1879. (Sultanii.)
by Rudolf Pokorný

Až jí bude zvoniť umíráčkem Rus,
aby Anglie jí přišla na funus.

Meter: trochaic
1L: Du seyst dem Vater gleich; da sagt der Vater: nein;
by Friedrich von Logau

Du seyst dem Vater gleich; da sagt der Vater: nein;
Die Mutter saget: ja; der Mutter stimm ich ein.

Meter: iambic
Reprehesión de la gula
by Quevedo

¿Tan grande precio pones a la escama?
Ya fuera más barato, bien mirado,
comprar el pescador, y no el pescado,
en que tanta moneda se derrama.
No el pescado que comes, mas la fama,
lo caro y lo remoto, es lo preciado,
pues de los peces de otro mar cargado
lleva tu sueño vuelcos a la cama.
Y envidio al que te vende la murena
que entre Caribdi y Scila resbalaba,
pues más su bolsa que tu vientre llena.
Das grande precio por lo que otro alaba;
más es la tuya adulación que cena,
y más tu hacienda que tu hambre acaba.

Meter: iambic
GRITO DE ALERTA I
by Fernando María Guerrero

Ama lo amargo y lo duro
que entraña la vida humana,
y no haya en ti, en lo futuro,
transacción con la nirvana.
Saca tu fe del obscuro
rincón de abulia y desgana
y haz de ella fruto maduro
para tu hambre de mañana.
El sol que te queme el músculo
te hará, en la lucha, más hombre
y tu hogar más claro y fuerte;
y así en el final crepúsculo
de tu existencia, tu nombre
será luz sobre la muerte.

Meter: dactylic
Bettschnüffler
by Kurt Tucholsky

Es scheint mir ein Erbfehler der Deutschen, ihre Gemeinheiten immer ethisch rechtfertigen zu wollen.

Meter: iambic
1L: Hoch von des Weinbergs Gemäuer winkt röthlich Proserpinas Apfel,
by Friedrich von Matthisson

Hoch von des Weinbergs Gemäuer winkt röthlich Proserpinas Apfel,
Welcher nach Stürmen die Brust süß mit Vergessenheit labt.
Süßer doch labt es, beim Lächeln Aurorens, der Stürme zu denken.
Schöne, feindselige Frucht! nein, ich berühre dich nicht!

Meter: dactylic
Pereza
by Ricardo Gil

No de rizosas plumas el mullido
cómodo lecho mi pereza ansía,
sino de blando césped en la umbría
fresca arboleda solitario nido;
un cielo azul; el lento y sostenido
gotear de la fuente en la vacía
sonante roca, y el olor que envía
el pino por las auras removido
Broten luego al caer el sol poniente,
creciendo con la sombras el reposo,
del ruiseñor las trémulas escalas,
y entornará mis ojos dulcemente
ese sueño tranquilo y misterioso
en que a la mariposa nacen alas

Meter: polymetric