PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1763 .
by Anna Luise Karsch

Aus allen himmlischen Bezirken
Versammleten die Bürger jüngst
Sich in der Luft zu sehn, wie Du mit jungen Türken
Die Bacchanalien begingst.
Du, der bey rauschenden Pokälen
So tapfer ist, und so geübt
Als einer Legion den Angriff zu befehlen,
Wenn Mars die Loosung schrecklich giebt.
Du, von dem König und dem Volke
Zugleich geliebter
Ob nicht Lyäus selbst in einer Weinduftwolke
Umschwebte Deinen Tisch und Dich?
Ob nicht der schöne Götterschenke
In Deinem Achmet sich versteckt,
Der Eure Becher voll gegossen mit Getränke,
Das köstlich wie der Nektar schmeckt.
Die Muthempörende Trompete,
Der lärmerischen Pauken Schall
Beflammten das Gesicht mit hoher Purpurröthe,
Als hörtet ihr Kanonenknall.
Ihr spranget auf mit Trinkerhitze,
So sprang der Thracier, und flog
Voll Feuer in der Stirn bis an des Heeres Spitze,
Das feindlich ihm entgegen zog.
Ihr folgt mit Fackeln durch die Straßen;
Ein junger Hirsch fliegt kaum so schnell,
Der stolz auf sein Geweyh die Mutter hat verlassen
Und selber suchet Gras und Quell.
Euch folgten alle Turbantrager,
Centauren waret Ihr, und lieft
An alle Thüren Sturm; das Mädchen sprang vom Lager
Und bebte, wenn Ihr Hussay! rieft.
Umarmte Männer fuhren plötzlich
Von heißgeküßten Lippen ab,
Und horchten das Geschrey, dem Gott des Weins
ergötzlich,
Der mächtig Euch Befehle gab.
Im Glanz des Morgensterns gekleidet
Trat Venus schon Auroren vor.
Mit diamantnem Blick, der Nacht und Tag entscheidet,
Besahe sie das Bachuschor,
Und sagte lächelnd zu Lyäen:
Vernimm, o Lieber! dies Geschrey
Von Helden, welche sonst der Schlacht entgegen stehen,
Und frag: wer jezt ihr Feldherr sey?
Nicht Mavors, der sie vormals weckte,
Wenn ihn Bellonens Wagen trug;
Nein, du! dem Cerberus die Füße freundlich leckte,
Du, der die Himmelsstürmer schlug!
Du süßer, süßer Gott der Reben!
Begeisterst selbst des Rosses Tritt,
Der nach dem Takte fällt, daß Bäume sich erheben,
Und alle Pfeiler hüpfen mit.

Meter: iambic
PO BÍLÝCH NOCÍCH...
by Antonín Sova

Po bílých nocích táhly černé dny
jak vrány vzduchem krákoravé,
padaly s šumem v prostor bezedný, –
po bílých nocích dny se vlékly tmavé.
Mé byly noci bílé, třesavé,
šílenstvím nadějí se rozepěly,
že vstávaly sny moje churavé
a v travách zahrad mých se procházely.
Dny černé byly však a bídácké,
po prázdných stádech puklým echem znící,
a plny surové a chytrácké
morálky mstivé a morálky bdící.

Meter: iambic
- 903 - Acto I, TRISTÁN
by Lope de Vega

Denme de noche por detrás un tajo,
que sin serlo me hagan de corona,
háganme dos gigantes la mamona,
y muérdame un alano del zancajo.
Sirva en una campaña de badajo,
tocando desde vísperas a nona,
baile con Olofernes la chacona,
y guarde un melonar hecho espantajo.
Póngame a palos blando como breva,
sea por Navidad, paño en estío,
traiga sin heredar eterno luto.
Cásenme con un virgo que otro deba,
bebe siempre caliente, y coma frío,
si no fueses mi Porcia y yo tu Bruto.

Meter: polymetric
- 880 - Acto III, ARIADNA De El labrador venturoso
by Lope de Vega

Arrepentido amor de haber querido
bastardo amor contra el amor primero,
volvió a querer, que el fuego verdadero
estaba en las entrañas escondido.
Bien dicen que el ausencia causa olvido,
culpa le pongo y disculparme quiero;
pero probar que no es olvido espero,
amor que vuelve a ser como había sido.
Mientras que en la memoria el fuego asista,
no importa que le falte la presencia
para que del olvido se resista.
Cubriole la ceniza de la ausencia,
pero como sopló la dulce vista,
volvió la llama a su primera esencia.

Meter: iambic
Solius pietatis flos perpetuus:
by Georg Neumark

Wer mit der Tugendkrafft sich selbst kan überwinden
Der ist der erst’ und auch der beste Siegesmann;
Der aber/ welcher sich nicht selbst bezwingen kan/
Wird für sein Ehrenlob ein heßlichs Schandflekk finden.

Meter: iambic
206. Haben, als nicht haben
by Gerhard Tersteegen

Wer Gott allein zum Schatz will haben,
Ruht nicht in Leib's- noch Seelengaben;
Lieb alles, doch lieb alles so,
Daß du mit nichts seist gleich so froh.

Meter: iambic
Bratře Čechu, shoď černou hazuku!
by Karel Havlíček Borovský

Bratře Čechu, shoď černou hazuku!
Hazuku též římští vrazi měli,
co v Konstanci Husa upálili.
Bratře Čechu, podupej komžičku!
Bílé komže jezovité měli,
co nám naši slávu popálili. –

Meter: trochaic
- 814 - Acto I, LEONOR
by Lope de Vega

Mi padre, que contigo, Leonor mía,
no mía, dije mal, casarse intenta,
de ti, de sí, de mí, mi vida ausenta,
y a la corte solícito me envía.
No quiere que en Jerez asita un día,
ni un hora, en que pudiera darte cuenta
de aqueste dulce amor que me atormenta,
que cuanto a ti se acerca me desvía.
Parto a morir, mi bien; y voy de suerte,
que, con dejar el alma en la partida,
tengo por mayor mal dejar de verte.
Cásate con mi padre y mi homicida,
pues perderé la vida por no verte,
y ganarás mi hacienda sin mi vida.

Meter: iambic
- XLI -
by Bernardino de Rebolledo

El suelo de enemigos ocupado,
el Mar al hielo siempre endurecido,
el Aire de contagios corrompido,
el Fuego de alimento despojado.
Es el no poco riguroso estado
a que nos ha la Guerra reducido,
repitiéndose el riesgo padecido,
y faltando el socorro desusado.
Victoriosos de asaltos tan sangrientos
el asedio nos es bien peligroso,
temiendo más a la Inglaterra y Francia.
El favor que le dan los Elementos,
que nos prohíben aun lo más forzoso,
pero todo lo vence la Constancia.

Meter: polymetric
- LXX -
by Francisco de La Torre

Este vital aliento que respiro,
que parece la vida que sustento,
cuando, con presuroso y presto aliento,
el fuego ardiente que me hiela aspiro,
si fuera parte de mortal suspiro,
ya hubiera consumido mi tormento.
Fuego debe de ser, que yo lo siento
cuando vencido de mi mal suspiro.
Las lágrimas también, que ardiendo vierto,
si son lo que parece solamente
de helado fuego y abrasado hielo,
¿qué ordena tras mi grave pena el cielo,
si de los daños de mi estado incierto
alcanzo el orden de mi mal ardiente?

Meter: iambic
1L: Ich hab getröstet mich darüber,
by Cäsar Flaischlen

Ich hab getröstet mich darüber,
ich hab's verwunden allgemach,
und statt zu klagen, spott ich lieber ...
was tut es, daß das Herz mir brach!
Ich hätt ja doch nicht halten können,
was ich geglaubt, so groß es schien,
ich hätte doch mich müssen trennen,
es waren doch nur Phantasien!
Die Augen sind mir aufgegangen,
und nüchterner blick ich in die Welt,
von weniger Selbsttrug mehr befangen,
erkenn ich klar, was ich gefehlt:
Daß Träume eben doch nur Träume
und einzig eines Narren Glück! ...
und lachend putz in meine Reime
die letzten Fetzen ich als Flick!

Meter: iambic
O Captain! My Captain!
by Walt Whitman

O Captain! my Captain! our fearful trip is done,
The ship has weather’d every rack, the prize we sought is won,
The port is near, the bells I hear, the people all exulting,
While follow eyes the steady keel, the vessel grim and daring;
                         But O heart! heart! heart!
                            O the bleeding drops of red,
                               Where on the deck my Captain lies,
                                  Fallen cold and dead.

O Captain! my Captain! rise up and hear the bells;
Rise up—for you the flag is flung—for you the bugle trills,
For you bouquets and ribbon’d wreaths—for you the shores a-crowding,
For you they call, the swaying mass, their eager faces turning;
                         Here Captain! dear father!
                            This arm beneath your head!
                               It is some dream that on the deck,
                                 You’ve fallen cold and dead.

My Captain does not answer, his lips are pale and still,
My father does not feel my arm, he has no pulse nor will,
The ship is anchor’d safe and sound, its voyage closed and done,
From fearful trip the victor ship comes in with object won;
                         Exult O shores, and ring O bells!
                            But I with mournful tread,
                               Walk the deck my Captain lies,
                                  Fallen cold and dead.

Meter: iambic
DĚLNÍKU
by Emanuel Lešehrad

Dělníku,
konečně dočkal ses doby
lepší a spravedlivější,
po které dlouho jsi toužil,
pro niž jsi strádal a trpěl
odhodlaně a mužně,
zdolával nesnáze, zloby,
ústrky, nepochopení,
s vírou, že nadejde chvíle,
která tě odmění za vše,
vyplní dávné tvé tužby.
Dělníku rukou,
za boje poznal jsi bratry,
dělníky ducha,
kteří ti na pomoc přišli,
svorně pak spolu jste stáli
na barikádě vzdoru,
odříkání a práce,
bojovali jste na ní
neústupně a tvrdě
za svoje práva.
Věrně vždy zůstaňte spolu,
dělníci rukou a ducha,
spolu jste vyhráli bitvu,
největší bitvu světa
za rovnost, bratrství, volnost!

Meter: dactylic
Soneto y declaración
by Luis Hurtado de Toledo

Como léyense las ardientes llamas
María en el pequeño libro escritas
y viera: tus mentiras infinitas
en tus razones escritos derramas.
Que ansina no te quemas y ansí amas
ni soy yo tan hermosa cual recitas
son estas cortes vanas y exquisitas
para engañar con ellas a las damas
Mas el cuaderno abierto que leyera
tres veces en sus hojas se volviendo
quiso por mí a la dama haber hablado
Y visto que era en balde con María
al cielo con suspiros fue gimiendo
conmigo en vivas llamas abrasado.

Meter: iambic
Chléb.
by Jaroslav Vrchlický

Zas jdu jednou po letech
mořem rozvlněných klasů,
cítím horký země dech,
jak mi hraje změtí vlasů.
Dech ten šlehá na mou leb
pórami se vssává ve mně,
poznávám jej, příští chléb,
juž to voní z lůna země!
Nesmrtelné hmoty květ,
zrnem v tmavou hroudu vložen,
dechem, prostorem jenž let’,
zúrodněn a stokrát zmnožen.
Příští mozek náš i krev,
náš pot, naší síly vzplání,
naše touha, hněv i zpěv,
láska jako pohrdání.
Našich dětí smích i pláč,
když se kolem matky tlačí,
cíl a konec všeho, nač
v jhu se dělník prachem vláčí.
Společnosti pevný tmel,
hráz v odbojů bouřných nával,
symbol, jejž Bůh v ruce měl,
když jej žehnal, lámal, dával.
Hořký hned i líbezný,
k práci tu i v zločin láká,
lidstva pochod vítězný,
v bastil brány hromná páka;
tady droben v přepychu
pod stůl psů a bědné chátry,
zvlhlý slzou potichu,
on jen lidi spojí v bratry.
Všecko chléb jest! Význam ten
v duši mou se valem dere,
jak jdu polem zamyšlen,
slunce co mi v lebku pere.
Všecko to mi zpívá zem,
matka chleba: „Jak jsem krásná,
dokud mohu rodit, jsem
velká Ceres s lidmi šťastná!
Minulost i budoucnost,
lidstva peklo s jeho nebem,
v hlíně, kde spí dědů kost,
stavím, srovnám, smířím chlebem!“
Co neustal splývati
pot mi skrání ve ručeji,
slyším v klasech zpívati
lidstva celou epopeji.

Meter: trochaic
- - Acto I, ROSELIANO
by Lope de Vega

Amor, amor, un hábito vestí
con que parezco yo, mas no soy yo;
por ti mi entendimiento se perdió
y me ha dejado la razón por ti.
Cuando contemplo lo que soy y fui,
pienso que tu poder me transformó;
de todo lo mejor que Dios me dio
ya no ha quedado cosa buena en mí.
Mi ser perdiendo la memoria va,
que como mi discurso te entregué
del gusto la razón vencida está.
Soy labrador que el viento aré y sembré
en tierra que mis ojos riegan ya,
siendo la muerte el fruto de mi fe.

Meter: iambic
- XVI - Recela un amante llegara a ver un retrato de su dama, al acordarse de su cruel ingratitud
by Agustin de Salazar y Torres

Al que en montes de espuma sumergido,
le da el piélago tumba cristalina,
es el mayor tormento de su ruina
la memoria del puerto apetecido.
Llora aherrojado al infeliz, que ha sido
horror del cruel influjo, que le inclina,
siendo quien al sollozo le destina
la libertad amada que ha perdido.
Si en prisión, y en tormenta, los desmayos
crecen al paso del dolor terrible,
acordándole el bien el mal presente.
No quiero, Copia hermosa, ver sus rayos,
pues para hacer que mi dolor se aumente,
me acuerdas la beldad con lo imposible.

Meter: polymetric
Book 1, Epigram 5: Ad lectorem de subjecto operis sui.
by Thomas Bastard

The little world, the subject of my muse,
 Is a huge task and labor infinite;
 Like to a wilderness or mass confuse,
 Or to an endless gulf, or to the night:
 How many strange Meanders do I find?
 How many paths do turn my straying pen?
 How many doubtful twilights make me blind,
 Which seek to limb out this strange All of men?
 Easy it were the earth to portray out,
 Or to draw forth the heavens’ purest frame,
 Whose restless course, by order whirls about
 Of change and place, and still remains the same.
     But how shall man’s, or manner’s, form appear,
     Which while I write, do change from what they were?
 ﻿

Meter: iambic
Slza.
by Jan Ježek

Ba mnohou slzu oči
v životě vypláčí,
nežli je anděl míru
na věky zatlačí.
Jedva že člověk na svět
učiní první krok,
již jako za průvodce
přináší slzí tok.
Když pak co statný jinoch
odchází do světa,
tu líce jeho svěží
slzami poseta.
Po čase když se vrátí
do drahé otčiny,
zas řinou rosné perly
na ňadra matčiny.
Nejedna se zatřpytí
i v oku děvčeti,
když po letech zas klesne
milenci v objetí.
A když pak v slibu věrni
přikročí k oltáři,
proud blahých slzí kane
snoubencům po tváři.
Ty provází je dále
na dráze života,
až v bouřném vlnobití
loď žití troskotá!
Tu ještě jedna vroucí
slza se vyřine,
hasnoucí oko čeká,
až anděl pokyne.

Meter: iambic
V pavillonu.
by Bohdan Kaminský

V Sychrovském parku (– stokrát je mi dražší
teď, kdy byl svědkem tiché lásky naší –)
V tom parku, jenž tu lásku naši střežil –
ah, že to velké štěstí jsem jen přežil!
Dnes bloudím sám. Hle, drahé místo známé,
kde řekli jsme si, že se rádi máme.
Dnes na té lávce sedím sám a píši.
Kol z pavillonu vzácné květy dýší.
To bylo včera. V oku zář jsi měla –
a snad jsi na to dávno zapomněla.
A večer byl, tak krásný, vlídný, sladký
a včaroval nás jako do pohádky.
V tom pavillonu my jen snili sami
a svatý, velký mír plál nad hvězdami.
A hvězdná noc se k našim hlavám snáší
a kolem táhnou divní snové plaší.
A k nám jak měsíc níž se listím vkrádá,
já stokrát ptal se: „Pověz, máš mne ráda?“
A odpovědí tvoje ústa vřelá
mi stokrát na rtech žárem zahořela.
A jako příval velkých svatých tonů
se k nám cos chvělo šerem pavillonu,
Kde děsný žár a dlouhá léta muky,
mých skrání hloží a krev mojí ruky,
Ztracené žití i tu hrůzu před ním
tys zaplašila políbením jedním.
A dnes už drahá’s v dál zas odešla mi
z té lávky, kde jsme včera byli sami.
Je smutno dnes. Je pod mrakem a zima.
A v nitru mém cos neznámého dřímá.
Dnes na té lávce sedím sám a píši.
Kol z pavillonu vzácné květy dýší.
To bylo včera. V oku zář jsi měla –
teď snad jsi na to dávno zapomněla.

Meter: iambic
A mi abuelo, don Gaspar Marín
by Quiteria Varas Marín

De opresión en el caos lastimero,
la libertad soñabas inspirado,
y a la patria serviste denodado,
con alma grande y corazón sincero.
Sin ceñirte la espada del guerrero
nobles triunfos también has alcanzado,
ya del pueblo tribuno firme, osado,
ya recto juez, valiente caballero
Infatigable fuiste en tu carrera,
y a la patria le es grata la memoria
del hijo que ilustró su edad primera
Virtuoso Marín, tu pura gloria
exenta de odio y ambición rastrera,
clara y sin mancha brillará en la historia

Meter: polymetric
[widmungsgedicht]
by Andreas Gryphius

Ihr Blumen vnser zeit/ die Tugendt hoch gezieret/
Die Gottesfurcht bestralt/ die Ehr vnd Zucht regieret/
Nembt willig von Mir an/ das zwar geringe Pfand/
Doch das ein danckbar Hertz selbst legt in Ewre Hand/
Ihr seids durch die Ich bin gewüntschter Ruh' gewehret/
Wenn mich das grause Glück mit seinem Pfeil versehret/
Vnnd grimmig auff mich plitzt: Ihr seids/ der trawte Hold
Mir Hülff vnd Rettung both/ da ich versincken wolt:
Ihr seids/ durch welcher Gunst ich jtzt so ruhig bleibe:
Vnd ohne Noth die Noth der schweren Zeit vertreibe;
Ihr seids der hoher Ruhm soll jmmer mit mir gehn/
So lang der Seelen Fewr mir wird im Hertzen stehn.
Ich wil in kurtzem mich noch gar viel höher schwingen;
Vnd Ewrer Tugend Lob/ mir freyem Munde singen.
Schawt vnter des diß an/ Wenn Weyrauch nicht ist dar;
So strewt man Gerst mit Saltz/ der

Meter: iambic
II. Poselství.
by Jaroslav Vrchlický

Cid, ten dobrý Campeador,
z Kastilské již říše spěje
vyslancem, a to se vůlí
pouze Alfonsovou děje.
K Almucanu manu chvátá,
který vládne nad Sevillou,
aby vybral staré daně
propadlé a se vší silou.
V Seville Cid zdržoval se,
vyřídit své povinnosti,
Mudafar, král ze Granady
k Almucanovi vzplál zlostí.
Granadský král Almudafar
vojsko při sobě měl, smělé
válečníky z Kastilie,
nejvzácnější z šlechty celé,
Garcia Ordoňo s nimi,
hrabětem jejž nazývali,
dona Garcie též zetě,
Fernan Sanchezem jej zvali.
Bratr jeho Lope Sanchez,
jenž rád v jeho průvod vzdal se,
a pak jeden ctěný rytíř,
jenž Diego Perez zval se.
Těmto s velikým teď vojskem
Mudafar se hnouti kázal,
proti Almucanu králi,
Kastilie jenž byl vasal.
Sotva Cid to dozvěděl se,
veliký hněv zlý ho trávil,
napsal dopis a jej poslal,
a to v dopise on pravil:
„Proti Seville že nikdy
táhnout nemají s vším lidem,
Alfonsovi podaná jest,
a on vychází s ní s klidem.
Kdyby však to učinili,
Almucanés, jeho vasal,
podporu by krále dostal;“
to chtěl vzkázat jim a vzkázal.
Ovšem obdrželi listy,
nedbali jich v této chvíli,
do královy země vnikli,
Maurů krále do Sevilly.
Až ku městu, Calva sluje,
plenili vše, vypálili,
sotva Cid to dozvěděl se,
v odpor proti nim již pílí.
Maurů mnoho s sebou vede,
křesťanů též valné řady,
a když srazila se vojska,
smrt a rány Cid sil všady.
Strašná, prudká byla bitva,
skoro trvala den celý,
pokavad Cid nezvítězil,
nepřátelé v útěk spěli.
Mnohé rytíře tu zajal
z křesťanů řad Cid náš milý,
Maury ani nepočítal,
které zajal v oné chvíli.
Tři dny držel ve zajetí
křesťany v své důkaz síly,
a pak s velkou kořistí svou
měl v ní díl – táh do Sevilly.
Almucanés tribut zplatil,
do Kastilie se vrátil.
Spokojen byl Alfons král
se vším, co Cid vykonal.
Od dne toho slul, všem vzor,
Ruy Cid Campeador.

Meter: trochaic
1L: Nach dem Sturm am Himmelsrande
by Emanuel Geibel

Nach dem Sturm am Himmelsrande
Schwebt der Mond um Mitternacht;
Langsam, schimmernd her zum Strande
Rollt die Flut und brandet sacht.
Ihre dumpfen Schläge mahnen
An ein Herz, das müde pocht;
Keine Spur mehr läßt dich ahnen,
Welch ein Chaos hier gekocht.
Sagt, wohin dies wilde Schwellen
Jauchzender Titanenlust? –
Wer begreift euch, Meereswellen?
Wer begreift dich, Menschenbrust?

Meter: trochaic
TRP.
by Josef Václav Sládek

JINAK už to, brachu, nejde,
radost, mladost, všechno přejde;
píšťaličky z vrb
řezat v zimě jako z jara,
to už pozdě, brachu stará; –
zatni zuby, trp!
V jizbu žití jak to čiší!
pozvolna, jak den se tiší,
dohořívá krb.
Jak to listí venku padá!
Mrazno ti, že pustnou lada? –
Zatni zuby, trp.
Utrhni si ještě polem
na strništi s chudým stvolem
vybledlých pár chrp.
Bývaly to jiné časy,
když tu zlaté vlály klasy; –
zatni zuby, trp.
Však už cestou den se chýlí,
na nás jako na obilí
žnec už zvedá srp. –
Koncem, bylo toho dosti;
tak jen tiše, bez hořkosti
zatni zuby, trp!

Meter: trochaic
52.
by Friedrich von Logau

Calvus hat so grossen Schedel und noch dennoch kein Gehirne;
Voller Stirn ist auch sein Schedel; dennoch hat er keine Stirne.

Meter: trochaic
7. Daß wahre Liecht.
by Angelus Silesius

Gott ist daß wahre Licht/ du hast sonst nichts als glast:
Jm falle du nicht Jhn daß Licht der Lichter haft.

Meter: iambic
Der Schiffer .
by Joseph von Eichendorff

Die Lüfte linde fächeln,
Aus stillen Meeres Schaum
Syrenen tauchend lächeln,
Der Schiffer liegt im Traum.

Meter: iambic
- 1362 - Jornada I, FLORIS
by Lope de Vega

Aunque conozco la bajeza mía,
Delfín de Francia, y tu grandeza veo,
y es tanta la distancia, que no creo
que hay más de donde nace al fin del día.
Amor, si mi humildad y cortesía
de manera despeña mi deseo,
que ni alma tengo, ni corazón poseo
pues sólo vive en mí mi fantasía,
quien sabe que es celoso pensamiento,
disculparáme que parezca ingrata
quien no, mis males llamará fingidos.
Celos son el primero movimiento,
que como aquél los celos arrebata,
así aqueste se lleva los sentidos.

Meter: iambic
- XX - A una dama, a quien habiéndose pedido su galán, un retrato suyo, ella le envió la lámina en blanco
by Francisco de La Torre

Filis, en este bronce, que advertido
miré sin verte, en él más bien te veo
pues que copia de Ti mejor deseo,
que ver el propio bronce endurecido.
Si es alusión el Arte, del sentido,
mejor así tu perfección poseo,
pues a mi Fe, y no a las Sombras creo
de una luz falta, y de un color fingido.
Más que la vista, la atención te admira,
y es capaz sólo de tu luz inmensa,
copia que a ser comprensible aspira.
Pues a las más que hace el Arte ofensa,
allí piensa el sentido en lo que mira,
y aquí mira el Cuidado en lo que piensa.

Meter: polymetric
28. Des Menschen Seele und der Thautropfen
by Wilhelm Müller

An des Lebens voller Blüthe hängt des Menschen Seele fest,
Wie des Thaues Perlentropfen in der Rose süßem Nest.
Aber wann er auf die Erde mit den welken Blättern sinkt,
Folgt er gern dem Strahl der Sonne, der ihn liebend in sich trinkt.

Meter: trochaic
Pro senectute
by Miguel Antonio Caro

¡Tú, emprendiste bajo el albor
                     temprano
la áspera senda con ardiente brío,
y ahora inclinado y con andar tardío
rigiendo vas el báculo de anciano!
Torpe el sentido y el cabello cano
no te acobarden, ni en sepulcro frío
contemples con doliente desvarío
de rápido descenso el fin cercano
Fúlgida luz la vista te oscurece;
argentó tu cabeza nieve pura,
cesas de oír, porque el silencio crece;
te encorvas, porque vences la fraguar;
anhelas, porque el aire se enrarece;
llegando vas a coronar la altura.

Meter: iambic
Loučení přátel na cestu se vydávajícých.
by Bohuslav Tablic

Vzhůru bratří! posylňtež se,
Již se rozejdeme,
Vlast jest těžkoť opustiti,
Musýme se vypraviti
Do daleké země.
Přátelé k nám přesmutní jdou,
Odebrati se chtíc,
S ními nás tak mnohé svazky
Sjednotili vroucý lásky,
Neuzříme jich víc.
Teď již synu posledníkrat
Žehná otec milý,
Matka ruce zalamuje,
Bratř, sestra hořekuje,
Všecko pláče, kvílí.
Do náručí padá milá
Miláčkovi svému,
Hořkým pláčem kropí líce,
Takliž nevidím tě více,
Ržíká smutná jemu.
Tesknoť každému jest srdcy,
Bubnuj bubeníče,
Zabubnuj nám marš ten smutný,
Loutnáři své vemtež loutny,
Hudiž hudebníče.
Přátelé již buďte zdrávi,
Nevidímli víc vás,
Pomněte, že naší lásky
Věčně trvat mají svazky,
Bůh vždy bude při nás.
Do rukou svých na pomezý
Země nabéřeme,
Srdečně ji líbajíce,
Za pokrm jí děkujíce,
Nad ní zaplačeme.
Když pak plavec podlé větru
Plachty lodí spustí,
Tehdáž tiše odplyneme,
Boha všudy nalezneme,
On nás neopustí.
A když Tatry do modrého
Povětří se vznesou,
Rukou k nebi pozdvíhneme,
Země! bratří, zakřikneme,
Až se hory střesou.
Když pak náš lid na břeh vstoupí
Po přemnohé strasti,
S radostí sy zazpíváme,
Nebi slavné díky vzdáme,
Jsouce v nové vlasti.
Zde již jako Slovácy ctně
Budem živi v zdálí,
Aby všickni vyznávali:
Slovácy jsou hodni chvály,
Jsouce smělí, stálí!
A když zde se veseliti
Budem v společnosti,
Tehdy na vás vzpomeneme,
Z svých pak očí vylejeme
Slzy upřímosti.

Meter: trochaic
MŮJ ŽIVOT.
by Ludvík Lošťák

Denně vichr nad mou hlavou
mraznou píseň zahude,
takže mnohé, nerozvité
záhy poupat pozbude.
Denně vichr nad mou hlavou
děsnou píseň zasténá –:
jeť můj život jako sosna –
vichrem sosna zvrácená! –

Meter: trochaic
-XXXV-
by Garcilaso de La Vega

Boscán, las armas y el furor de Marte,
que con su propia sangre el africano
suelo regando, hacen que el romano
imperio reverdezca en esta parte,
han reducido a la memoria el arte
y el antiguo valor italïano,
por cuya fuerza y valerosa mano
África se aterró de parte a parte.
Aquí donde el romano encendimiento,
donde el fuego y la llama licenciosa
sólo el nombre dejaron a Cartago,
vuelve y revuelve amor mi pensamiento,
hiere y enciende el alma temerosa,
y en llanto y en ceniza me deshago.

Meter: polymetric