PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XLIX - A don Pedro Tello
by Fernando de Herrera

En tanto que en el fiero hórrido seno
de la antigua Cartago el estandarte
de España honráis, y al sarraceno Marte
el pecho de temor mostráis ajeno,
yo aquí, do el rico Betis, de honor lleno,
el fértil curso ufano en vueltas parte,
dando de mí al amor la mejor parte,
de mi incierta esperanza me enajeno.
Mi Luz bella y sus lazos y oro canto,
y aunque el valor insigne vuestro admiro,
de lauro a vos no envidio la corona;
que a mayor premio el ánimo levanto
si mi divina Luz, por quien suspiro,
de sus hermosas hebras me corona.

Meter: iambic
Rozhovor
by Věra Vášová

Jen mluv a já se budu dívat na tvá ústa,
na přísně milostný ten skulpturální tvar,
jenž kvete růžemi a do rtů guirland srůstá,
s nichž slovo za slovem mi tiše kane v dar.
Tak krásně mluvit znáš! Při hudbě hlasu tvého
pod horním rtem – obloukem proscenia vkusně zvlněným –
na dolní, rampu to, z pozadí růžového
tvé slovo vystoupí a projde jako mim.
Jdou zvolna za sebou a jako tanečnice
v pohybu rytmickém se jeví jako v snách,
při světle měnivém závoji mávajíce
mi pošlou polibek a zmizí v kulisách.
Jen mluv a já se budu dívat na tvá ústa,
co na mně spočine tvých moudrých očí pár.
Jsou mnohé otázky, tvůj zájem o ně vzrůstá,
jen mluv – zřím rtů tvých milostný a skulpturální tvar.

Meter: polymetric
XVIII Nade mnou dusná půlnoc tmavá.
by František Zavřel

Nade mnou dusná půlnoc tmavá.
K poslední cestě povel dán.
I v rakvi voněla tvá hlava
jak na lučině tymián.

Meter: iambic
1L: In meinem kleinen Sans Souci,
by Johann Georg Jacobi

In meinem kleinen Sans Souci,
O liebster Freund, besuche mich!
In seinem großen Sans Souci
Ist unser Cäsar Friederich,
Mit seiner reichen Politik,
Mit seiner lieblichen Musik,
Mit seiner gründlichen Kritik
Und Taktik und Metaphysik,
So glücklich lange nicht, als ich
Mit meiner armen Poesie
In meinem kleinen Sans Souci.
Klein ist es, größer könnt' es seyn.
Auch meine Kämmerchen sind klein;
Zwey Musen, Amor, ich und Du,
Mehr, wahrlich! gehen nicht hinein;
Doch, sehn wir uns darin allein,
So schließen wir die Thüren zu,
Und lassen keinen mehr hinein!
Wozu sollt' es denn größer seyn?
Das große Sans Souci gönn' ich
Von Herzen meinem Friederich.
Ihm folgen allenthalben Haufen
Von königlichen Sorgen nach;
Ins Kabinet, ins Schlafgemach
Wird nachgeritten, nachgelaufen;
Geruhig unter seinem Dach
Läßt Eichel
Couriere kommen angeflogen,
Er liest, ein großes Wetter dräut,
Beweise geben zwanzig Bogen
Voll schändlicher Treulosigkeit.
Verbunden wider einen Weisen
Sieht er um sich die ganze Welt;
Er sinnt, beschließet, ist ein Held;
Die Götter und die Menschen preisen
Den Philosophen und den Held,
Und wer ihn stürzen wollte, fällt.
Allein, was hat er von der Ehre,
Daß er ein Fels im Meere war?
Daß er die rasende Megäre
Zurück in ihre Hölle zwang,
Und sie mit Ketten feste band,
Und sein geliebtes Vaterland
Errettete vom Untergang?
Was hat der Held von dieser Ehre,
Von dieser täglichen Gefahr?
Im fünften und im sechsten Jahr
Von diesen zwanzig großen Siegen?
O, liebster Freund! ich schwör' es Dir:
Bist Du mit Deiner Muse hier
In meinem Sans Souci bey mir;
Von meinem täglichen Vergnügen
Geb' ich ihm keinen Tag dafür!

Meter: iambic
9.
by Heinrich Heine

Dieser Liebe toller Fasching,
Dieser Taumel unsrer Herzen,
Geht zu Ende, und ernüchtert
Gähnen wir einander an!
Ausgetrunken ist der Kelch,
Der mir Sinnenrausch gefüllt war,
Schäumend, lodernd, bis am Rande;
Ausgetrunken ist der Kelch.
Es verstummen auch die Geigen,
Die zum Tanze mächtig spielten,
Zu dem Tanz der Leidenschaft;
Auch die Geigen, sie verstummen.
Es erlöschen auch die Lampen,
Die das wilde Licht ergossen
Auf den bunten Mummenschanz;
Auch die Lampen, sie erlöschen.
Morgen kommt der Aschenmittwoch,
Und ich zeichne deine Stirne
Mit dem Aschenkreuz und spreche:
»weib, bedenke, daß du Staub bist.«

Meter: trochaic
Los hijos y los padres
by Ramón de Campoamor

Ni arrastrada un pastor llevar
                     podía
una cabra infeliz que oía amante
balar detrás al hijo, que, inconstante,
marchar junto a la madre no quería
-¡Necio! -al pastor un sabio le decía-,
al que llevas detrás ponle delante;
échate el hijo al hombro, y al instante
la madre verás ir tras de la cría.
Tal consejo el pastor creyó sencillo,
cogió la cría y se marchó corriendo
llevando el animal sobre el hatillo
La cabra sin ramal los fue siguiendo,
mas siguiendo tan cerca al cabritillo,
que los pies por detrás le iba lamiendo.

Meter: iambic
Ejusdem. Desiderium VI.
by Heinrich Mühlpfort

Ach ja ich bin es werth/ ich hab es auch verdienet/
Ich muß mein Laster nur mit vollem Halß ausschreyn/
Kein Fürspruch hilft mich hier/ denn was ich mich erkühnet
Ist eine solche Schuld die leicht nicht zu ver zeihn.
Ich habe mich an dir/ O höchster GOtt vergriffen/
Und dieses Schandmal kan vermänteln keine Kunst/
Ich weiß daß über mich dein Rach-Schwerdt schon geschliffen/
Drumb ist die Furcht der That wie auch die Scham umsonst.
Ich falle dir zu Fuß mit aufgehobnen Händen/
Benenne nur die Straf in der ich büssen muß/
Soll ich in meiner Brust den blossen Dolch umbwenden/
Ein Denckmal aufzubau’n vor dieses Urtheils Schluß.
Jtztleg’ auf dein Altar viel hundert Opffer-Kuchen/
Der fette Weyrauch soll biß an die Sterne gehn/
Ja wilstu gar mein Blut zu dem Besprengen suchen/
Fur meine Laster will ich dir ein Opffer stehn.
Ach könt’ ich Opffer seyn für so ein groß Verbrechen/
Denn alle Straffe ist für meine Schuld zu klein/
Doch wirstu so ergrimmt diß Thun nicht wollen rächen/
Daß Blut und ein Altar hier werden nöthig seyn.
Wie oft hat nicht dein Stuhl den schwächern Theil verziehen/
Und von dem Feinde Ruhm/ den du verschont gehabt.
Dein sanft Gemüthe kan von solchem Zorn nicht glühen/
Daß es sich nach Verdienst zu straffen je gelabt/
Ach Schutz der Sterblichen und Heil der weiten Erden/
Zu dem die gantze Welt viel tausend Wünsche schickt.
Zeig auch in deinem Zorn sanfftmüthige Geberden/
Die Hand die Schwerdte trägt von der werd’ Hülf erblickt/
Erlaubstu mir so viel (obschon die klügsten Worte/
Und der beredste Mund nichts meiner Sache nützt)
Daß ich was weniges fürbring’ an deinen Ort/
(so wünsch ich) daß zugleich dein Recht auch sey beschützt.
Ach so vernein’ ichs nicht/ ich bin befleckt mit Sünden/
Denn der gemeine Wahn der hat mich so verführt.
Jtzt will man alle Schuld mir auf den Rücken binden/
Da jeder doch das Feur in Kohlen aufgerührt.
Wenn der gantze Rasende in Weine sich besoffen/
Ein ander tolle Glut der Geilheit bey sich trug/
So hätten sie fürs Schwerdt den Oele-Zweig zu hoffen/
Und daß die Donner-Hand nicht drauf mit Keulen schlug.
Soll ich denn ewiglich im Zwiekampf mit dir leben/
Wilstu ein Fechter stets mich zu ermorden seyn/
Ists nicht genug daß ich dir will
Und sagen meine Schuld verdienet Zorn und Pein.
Werd’ ich dir nicht zu gleich den schönsten Anlaß machen/
Daß meine Missethat dir noch zum Ruhm gedeyt/
Hätt ich mich nicht befleckt/ vergäbstu nicht die Sachen/
Und niemand priese dich ob deiner Gütigkeit.

Meter: iambic
A Lope de Vega Carpio
by Juan de Vera y Zúñiga

Cuando las ninfas del Castalio coro,
Lope, oyeron tu plecto sonoroso
en el Tajo, a quien hizo más famoso
tu dulce musa que su arena de oro,
Betis propuso a Apolo su decoro,
su grandeza, sus partos, su dichoso
nombre, su ser, su trato poderoso,
su verde selva y desigual tesoro
Lope me falta, dijo el viejo; y luego
sus ninfas todas al patrón divino
piden lo mismo que aceptó su ruego
Ya has llegado a su curso cristalino,
Peregrino en viaje y con sosiego,
sólo en estilo quedas peregrino.

Meter: polymetric
Meine Genesung
by Friedrich Hölderlin

Jede Blüte war gefallen
Von dem Stamme; Mut und Kraft,
Fürder meine Bahn zu wallen,
War im Kampfe mir erschlafft;
Weggeschwunden Lust und Leben,
Früher Jahre stolze Ruh;
Meinem Grame hingegeben,
Wankt ich still dem Grabe zu.
Himmel, wie das Herz vergebens
Oft nach edler Liebe rang,
Oft getäuscht des Erdelebens
Träum und Hoffnungen umschlang!
Ach, den Kummer abzuwenden,
Bat ich, freundliche Natur!
Oft von deinen Mutterhänden
Einen Tropfen Freude nur.
Ha, an deinem Göttermahle
Trink ich nun Vergessenheit,
In der vollen Zauberschale
Reichst du Kraft und Süßigkeit.
In Entzückungen verloren
Staun ich die Verwandlung an!
Flur und Hain ist neugeboren,
Göttlich strahlt der Lenz heran. –
Daß ich wieder Kraft gewinne,
Frei wie einst und selig bin,
Dank ich deinem Himmelssinne,
Lyda, süße Retterin!
Labung lächelte dem Müden,
Hohen Mut dein Auge zu,
Hohen Mut, wie du zufrieden,
Gut zu sein und groß wie du.
Stark in meiner Freuden Fülle
Wall ich fürder nun die Bahn,
Reizend in der Wolkenhülle
Flammt das ferne Ziel mich an.
Mags den Peinigern gelingen!
Mag die bleiche Sorge sich
Um die stille Klause schwingen!
Lyda! Lyda tröstet mich!

Meter: trochaic
EPIGRAM O VYMOŽENOSTECH DOBY NOVÉ.
by Emanuel Čenkov

Když vstoupíš v minulých dob tiché krypty
a v prázdných museích zříš manuskripty
autorů minulého století,
již díla slavná psali pérem
při lampy svitu šerém –
tu otázka ti hlavou proletí:
„Co děl dnes nesmrtných, v titánském boji,
dnes mladí diktují psacímu stroji?
Jak s úsměvem zří k době idylické
těch lamp a svíček zašlého už času,
dnes, letadly kdy cílí ku Parnasu
a v mozek srší jiskry elektrické!“

Meter: iambic
XVIII. Školám odnárodňujícím.
by Jan Vřesnický

Domy chladné, zevně s klamným třpytem,
uvnitř šeré jak vězení síně!
Co, ach, duší hyne v vašem stíně,
jaká muka za vaším jsou štítem!
Svítíte! Kdo rce mi, jakým svitem?
Jaké trýzně ještě ve svém klíně
skrýváte si každé domovině,
v klíně těhotném a obrovitém?
Skvrnou doby, známkou Kainovou
v čela národů se tlačíte,
a kdes kulturou vás také zovou.
Velký Dante, v které pekla kruhy
vřadil by jsi – proč se mračíte? –
škol těch původce a četné sluhy?

Meter: trochaic
Soneto
by Joseph de Villarroel

Grosera Parca venenosa eriza
airado el cuello, que el rigor inflama;
y del fruto mejor, la mejor rama,
probó a violar con pálida ceniza
No a su golpe, a la luz que la
                     eterniza
el peligro creció que el dolor clama;
pues los riesgos convoca de la llama,
pluma que al Fénix majestades riza
Goza, España, las glorias, de
                  que ande
numen mayor propicio a tu consuelo,
que si hay Fortuna, que en acasos mande;
sólo al achaque se extendió sus celo,
porque evitar peligros de lo grande,
la atención necesita a todo un cielo.

Meter: polymetric
Ein Tantalus
by Paul Heyse

Nino ist todt. Heut in der Frühe fand
Sein Herr auf dürft'gem Lager ihn entseelt,
Die Miene sanft, wie eines Schlafenden,
Doch alles Rütteln, aller Zuruf war
Umsonst. Zu seiner Tagesfrone stand
Er nicht mehr auf.
Undank, der Lohn der Welt,
Auch dir, du frommer Knecht, ward er zu Teil.
Denn von den Deinen, denen Jahre lang
Du treu gedient, ward eine Träne kaum
Dir nachgeweint, kein Grabgesang ertönt:
In steinigem Acker wirst du eingescharrt
Und morgen schon vergessen.
Ich nur widme
Bewegt dir einen Nachruf. Denn du warst
Zwar nur ein Pferd, doch gut und sanft und wohl
Auch hübsch in deiner Jugend, bis die Last
Der Arbeit dir das glatte Fell verdarb
Und dir der Rücken einsank. Dies zwar ist
Gemeines Pferdelos. Dich aber traf
Ein schlimmres, denn du warst ein Tantalus.
Dein Herr, der Fruttajuol, ein wackrer Mann,
Doch ahnungslos für Pferdeseelenschmerz,
An jedem frühen Morgen spannt' er dich
Vor seinen Karren, drauf in Körben frisch
Ein mancherlei Gemüse lag, Salat,
Kohl, Artischocken, Petersilie, auch
Spinat und würz'ger Fenchel und was sonst
Gott in Italiens Gärten wachsen läßt.
Dann hui! und omm! und Peitschenknall, auch wohl
Ein Peitschenhieb, und auf der Straße fort
Zogst du die grüne Ware für den Tisch
Der Villen, hieltst vor jeder Türe still
Und hörtest hinter dir die Köchin feilschen
Mit deinem Herrn um Leckerbissen, die
Du nie gekostet. Wenn die Hausfrau dir,
Mitleidig gegen jegliches Getier,
Ein Weißbrot spendet' und zuweilen auch
Ein Stücklein Zucker, dankbar nahmst du's hin
Und seufzend doch – ach, nur ein Tropfen war's
Auf heißen Stein! Wie hättst du erst geschwelgt
Im saft'gen Grünzeug, dem du vorgespannt!
Und wieder hui! und omm! und weiter ging's
Den Leidensweg.
Dein vorwurfsvoller Blick.
Nun ruhst du aus
Von ungestillter Sehnsucht, und ein andrer,
Nicht braun wie du und auch so mager nicht,
Ein muntrer Scheck zieht den Gemüsekarren,
Noch ganz vergnügt. Ich aber seh' voraus,
Was seiner harrt, und seufze mitleidsvoll:
Auch du bist von des Tantalus Geschlecht!

Meter: iambic
TULÁCI. (V.)
by Karel Červinka

Opustil jsem vše i tebe,
opustil jsem svoji krev!
Nade mnou zas volné nebe,
na rtech mých zas volný zpěv!
Teplý, letní večer byl,
když jsem tebe opustil,
ty jsi spala, dítě spalo,
ve mně něco zavzlykalo,
byl to onen vroucí cit...
hrubého cos však mne hnalo,
v hrudi mi to povídalo,
všecko, jen ne otročit!
Prázdná silnice se točí,
v pravo jiných polí pruh,
ač mi ještě pálí oči,
prsa zdvih’ mi volný vzduch!..

Meter: trochaic
Intimní sloky.
by Julius Skarlandt

Krvavé máky že nemáš už ráda?
Vždyť Jsi tak bujará, vášnivá, mladá!
Ubledlé růže teď raděj chceš mít?
V těch je tak protivno o štěstí snít!
Pohleď, jak srdce mé chudobou strádá!
Měj zase červeň tu jako dřív ráda!
Odhoď ty růže! Jsou smutné, bledé –
Teskná jich vůně mě k zármutku svede.
V krvavém máku chtěl bych Tě líbat,
o lásky rozkoši nadšeně zpívat!

Meter: dactylic
MODLITBA NA HOŘE TÁBOR.
by Irma Geisslová

Jak pestrou cesta putujících davem,
jenž Spasitele vroucně vzývat chvátá!
Hřbet hory oděn smaragdovým hávem,
a kvítím prostým voní hora svatá;
k ní spěchá lid, jejž staré hnětou kříže,
a každý nese kámen nahoru,
by za to bůh jej zbavil trudův tíže,
jak sněhu jaro větve javoru.
V klid jehličí zde šumí buky, duby,
jež sem tam stíní stezky kamenité
i poutníky; ó nevrz do záhuby
jich, božstvo věčné, v lesích, vodách skryté!
ti na růžencích šepcí prosby dlouhé
a pokorně se modlí potichu,
jim nezbývá než temné zdání pouhé
z dob purpurových českých kalichů –
Ó neodpírej, Pane, své jim ruky,
ať neschvátí jich ten, kdož nezadřímá...
tvých věrných ještě valné žijou pluky
a domov jich kraj rajský v náruč jímá;
hle, šíře, dálka zlatým polem plane,
kde s důvěrou lid zírá k Táboru,
což nebylo by ti ho líto, Pane,
jej určit k úpadku a k úmoru!?
Jsme na temeni... Ach, ten pohled kalný,
ten zarosený schvátí do rozkoše,
viz dědin, zahrad, vrchův obrys valný,
a nejvýš naše svaté Krkonoše,
jichž velebnější nejsou mračna boží;
zde vísky – chudobiček záhonky,
a zlaté věnce žita v dál se množí,
v němž tlukou křepelky jak na zvonky.
Ne, nikoliv! ty nechceš, Pane, zhouby,
a duše lidu prostého je čista,
jen proměň našich mělkých citů hloubi,
jak na Táboře proměnil jsi Krista...
zbuď v našich horách ducha staré lásky
tu u pravěké síly pomníku,
ať jeví dětský zor i kmeta vrásky
zas vážnost k národnímu jazyku...
Ty víš, o Pane, jařmo věků celých
že nešťastným je zdrojem našich hříchů,
ó zakotvi zas víru v srdcích vřelých,
i statečnou a ušlechtilou pýchu;
v tom naše vzkřísení a naše spása;
dej nám ji, Hospodine laskavě,
ať vzlétá orel nadšení a jásá
od našich Krkonoš až k Šumavě!

Meter: iambic
Toreador que cae siempre de su caballo y nunca saca la espada
by Quevedo

Si caístes, don Blas, los serafines
cayeron de las altas jerarquías;
y cuantas fiestas hay caen en sus días;
y porque caen las rentas, hay cuatrines.
Pues ¿qué mucho que caigan tres rocines,
por lo manchado y por lo hambriento arpías?
Si queréis remediarlo, gasta en lías
lo que gastaste en lacayos ruines.
Como si ellos cayeran, los enfada
veros caer; y no hay balcón sin fallo,
que el toro le obligó a sacar la espada.
Callen y guarden, como aguardo y callo;
que caerá de su asno, si le agrada,
quien tantas cae de su caballo.

Meter: iambic
99. Er redet den Mund seiner Freundin an, die er bei sich hatte
by Paul Fleming

Hab' ich dich nun einmal, du Kühlung meiner Hitze,
du Labsal meines Dursts, den du mir selbst gemacht
nach deinem Lebenstau, als du mich angelacht
und ernstlich hast bestrahlt mit deiner Äuglein Plitze!
Wol mir Glückseligem, der ich den Göttern sitze
selbselbsten in dem Schoß'! Ich find an mir vollbracht
all', alle Süßigkeit, so werden kan erdacht,
und biete nun auf Lust den Göttern selbst die Spitze.
Tut, bitt' ich, tut euch auf, o ihr Korallenpforten,
und sagt mir eure Gunst mit halbgemachten Worten.
Doch, was begehr ich das? Du bist ihr Herzens Rat,
du rosengleicher Mund, das, weils nicht kan geschehen,
daß sich es bloß von mir und leiblich lasse sehen,
dich mir an seine Stat hieraus gesendet hat.

Meter: iambic
A otra dama de igual hermosura y del todo ciega
by Quevedo

Envidia, Antandra, fue del sol y el día,
en que también pecaron las estrellas,
el quitaros los ojos, porque en ellas
el fuego blasonase monarquía.
A poder vos mirar, la fuente fría
encendiera cristales en centellas;
viera ceniza sus espumas bellas,
tronara fulminando su armonía.
Hoy ciega juntamente y desdeñosa,
sin ver la herida ni atender al ruego,
vista cegáis al que miraros osa.
La nieve esquiva oficio hace de fuego;
y en el clavel fragante y pura rosa
vemos ciego al desdén, y al Amor ciego.

Meter: iambic
BALLADA O ČTYŘECH HLASECH.
by Vladimír Frída

Den první mého žití vzplanul již,
a já se ze tmy k světlu probudila;
žel, brzy poznala jsem žití tíž,
jak malý hněv tu jest i vzdor i síla.
Já vyhnanému tvoru matkou byla.
Ten u mne práci, pot a hloží měl,
a v nitru odbojem i hněvem vřel.
Leč v posled ustal v zimničném svém chvění,
svou hlavu podepřel a zaslzel:
„Což v konec útrap žádná naděj není?“
Tak mluvíš ty, jež pád jen nyní zříš.
Zda vinu znáš, jež trest si zasloužila.
Zda na obranu slovo říci smíš,
zda prolít’ slzu, jež by skvrnu smyla,
a ve tmách záblesk světla oživila.
Tvor onen bídný sám svou zhoubu chtěl.
Já z mlhy v jeho boje, pýchu zřel,
a slyšel slov těch, jeho sudby znění:
„Jest velký trest, leč velká vina, žel –
ne, v konec útrap žádná naděj není!“
Dost slov těch! Z hmoty povzneste se výš,
a z tmy, již zloba svojím pláštěm kryla,
vy dospívejte k pravdě vždycky blíž.
Toť pramen, z kterého již Věčnost pila.
Ta v kolébku se nebes, země vryla,
ji před zrozením světla anděl pěl.
To budoucích je srdcí manna, pel.
Ta trny v květ a slzu v úsměv mění,
toť naděj sladší ráje nad úděl:
„Ne smrt je cíl, leč smír a vykoupení!“
V hloub temna blankytných až ze sídel,
od zářných hvězd, zkad první zásvit sjel,
zněj souzvuk harf a křídel šelestění:
z azuru v říš, kde kvete asfodel:
„Ne smrt je cíl, leč smír a vykoupení!“

Meter: iambic
from Colin Clout
by John Skelton

Quis consurget mecum adversus malignantes? aut quis stabit mecum adversus operantes iniquitatem? Nemo, Domine!

What can it avail
To drive forth a snail,
Or to make a sail
Of an herring’s tail;
To rhyme or to rail,
To write or to indict,
Either for delight
Or else for despight;
Or books to compile
Of divers manner of style,
Vice to revile
And sin to exile;
To teach or to preach,
As reason will reach?
Say this, and say that,
His head is so fat,
He wotteth never what
Nor whereof he speaketh;
He crieth and he creaketh,
He prieth and he peeketh,
He chides and he chatters,
He prates and he patters,   
He clitters and he clatters,
He meddles and he smatters,
He gloses and he flatters;
Or if he speak plain,
Then he lacketh brain,
He is but a fool;
Let him go to school,
On a three footed stool
That he may down sit,
For he lacketh wit;
And if that he hit
The nail on the head,
It standeth in no stead;
The devil, they say, is dead,
The devil is dead.
    It may well so be,
Or else they would see
Otherwise, and flee
From worldly vanity,
And foul covetousness,
And other wretchedness,
Fickle falseness,
Variableness,
With unstableness.
    And if ye stand in doubt
Who brought this rhyme about,
My name is Colin Clout.
I purpose to shake out
All my connying bag,
Like a clerkly hag;
For though my rhyme be ragged,
Tattered and jagged,
Rudely rain beaten,
Rusty and moth eaten,
If ye take well therewith,
It hath in it some pith.

Meter: trochaic
Auf einen Giftbecher
by Gustav Sack

»dir war noch nie so froh und leicht
wie heute, wo der Hoffnung letzter Schein
freundlich verdämmernd von dir weicht,
und dir aus meinem kühlen Wein
aufquillt des Todes Sicherheit
von nun an bis in Ewigkeit.«

Meter: iambic
FRANCIA
by Rubén Darío

Los bárbaros, Francia! Los bárbaros, cara Lutecia!
Bajo áurea rotonda reposa tu gran Paladín.
Del cíclope al golpe, ¿qué pueden las risas de Grecia?
¿Qué pueden las Gracias, si Herakles agita su crin?
En locas faunalias no sientes el viento que arrecia,
el viento que arrecia del lado del férreo Berlín,
y allí bajo el templo que tu alma pagana desprecia,
tu vate hecho polvo no puede sonar su clarín.
Suspende, Bizancio, tu fiesta mortal y divina,
oh Roma, suspende la fiesta divina y mortal!
Hay algo que viene como una invasión aquilina
que aguarda temblando la curva del Arco Triunfal,
Tannhauser! Resuena la marcha marcial y argentina
y vese a lo lejos la gloria de un casco imperial.

Meter: amphibrachic
- VI -
by Lope de Vega

Al sepulcro de amor, que contra el filo
del tiempo hizo Artemisia vivir claro,
a la torre bellísima de Faro,
un tiempo de las naves luz y asilo;
al templo Efesio de famoso estilo,
al Coloso del sol, único y raro,
al muro de Semíramis reparo,
y a las altas Pirámides del Nilo;
en fin, a los milagros inauditos,
a Júpiter Olímpica, y al templo,
Pirámides, Coloso y Mauseolo;
y a cuantos hoy el mundo tiene escritos,
en fama vence de mi fe el ejemplo,
que es mayor maravilla mi amor solo.

Meter: polymetric
Two Sonnets [XXXIII]
by Charles Hamilton Sorley

I

Saints have adorned the lofty soul of you.
Poets have whitened at your high renown.
We stand among the many millions who
Do hourly wait to pass your pathway down.
You, so familiar, once were strange: we tried
To live as of your presence unaware.
But now in every road on every side
We see your straight and steadfast signpost there.

I think it like that signpost in my land
Hoary and tall, which pointed me to go
Upward, into the hills, on the right hand,
Where the mists swim and the winds shriek and blow,
A homeless land and friendless, but a land
I did not know and that I wished to know.

II

Such, such is Death: no triumph: no defeat:
Only an empty pail, a slate rubbed clean,
A merciful putting away of what has been.

And this we know: Death is not Life effete,
Life crushed, the broken pail. We who have seen
So marvellous things know well the end not yet.

Victor and vanquished are a-one in death:
Coward and brave: friend, foe. Ghosts do not say,
“Come, what was your record when you drew breath?”
But a big blot has hid each yesterday
So poor, so manifestly incomplete.
And your bright Promise, withered long and sped,
Is touched, stirs, rises, opens and grows sweet
And blossoms and is you, when you are dead.

Meter: iambic
BOŽSKÉMU SRDCI! (VII)
by Xaver Dvořák

Hle, svatostánek, kde se tají
tvůj poklad ze všech nejvyšší;
toť slitovnice, srdce zná ji,
a ty víš, že tě vyslyší.
V monstranci těla zasazený
tvůj sladký, každodenní chléb;
ó synu Evin vyhoštěný,
zde vstříc ti bije Srdce tep!
Zde v kment tě, hosta, přiodějí
liljové ruce Andělů;
Lazare, odlož beznaději,
zde Bůh tě vítá v pocelu.
Ó poutníku, zde cíl tvých kroků,
tu odlož poutnickou svou hůl
a přiviň se jen k tomu boku
a sedni za prostřený stůl.
Za tebou svět se uzavírá
a otvírá se krásnější;
zde v patření se mění víra,
jež všecky louhy zkonejší!

Meter: iambic
Enseña que, aunque tarde, es mejor reconocer el engaño de las pretensiones y retirarse a la granjería del campo
by Quevedo

Cuando esperando está la sepultura
por semilla mi cuerpo fatigado,
doy mi sudor al reluciente arado
y sigo la robusta agricultura.
Disculpa tiene, Fabio, mi locura,
si me quieres creer escarmentado:
probé la pretensión con mi cuidado,
y hallo que es la tierra menos dura.
Recojo en fruto lo que aquí derramo,
y derramaba allá lo que cogía:
quien se fía de Dios sirve a buen amo.
Más quiero depender del sol y el día,
y de la agua, aunque tarde, si la llamo,
que de la áulica infiel astrología.

Meter: polymetric