PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Hermosura cruel y fastosa, y infeliz fortuna de amante
by Quevedo

¿De cuál feral, de cuál furiosa Enío
informas el rigor de tus entrañas?
Y con el parto tuyo, ¿qué montañas
tu corazón infama, helado y frío?
¿De cuál tirano aprende señorío
las mesuras que ostentas por hazañas?
Esas hermosas furias con que engañas,
¿por qué hipócritas son de afecto pío?
¿Por qué añades el ceño y los enojos,
si al paso que no pueden merecerte,
te siguen de tus triunfos los despojos?
El vencimiento de sobró en mi muerte;
y fue castigo y gloria el ver tus ojos,
cuando fue dicha y fue delito el verte.

Meter: iambic
Mädchen, führet dich dein Knabe
by Ludwig Achim von Arnim

Mädchen, führet dich dein Knabe
In dem letzten Abendscheine
Hier zu meinem stillen Grabe,
Und er wagt es nicht alleine,
Küß' ihn einmal mir zu Ehren,
Das sind meine Seelenmessen;
Kann ich euch das Küssen lehren,
Werd' ich nimmermehr vergessen.
Neue Melodieen kommen
Und verdrängen meine Lieder,
Doch so viel ich hab' vernommen,
Kommt das Küssen immer wieder,
Und von diesen Liebesnoten,
Die ich liebend hab' erfunden,
Schallen mir noch bei den Todten
Alle Wiederholungsstunden.

Meter: trochaic
VEČERNÍ MODLITBA.
by Josef Svatopluk Machar

Pro nejistých dnů plachý zbytek
mi nechte, bozi, dary své:
svědomí čisté, prosté výtek
a srdce stále mladistvé.
I rovnováhu duše klidnou
a lhostejnost k těm soudům všem,
jež pomluvou buď čiší bídnou,
či prázdné chvály pathosem.
Bič nechte mi na pleticháře,
na vlasteneckých lotrů pluk –
i radost ze sluneční záře,
z oblaků bílých, květných luk.

Meter: iambic
Večernice.
by Václav Antonín Crha

Když nás poslednikrát oba
svatvečerní svedla doba,
mrak nám zakryl měsíček;
větříčkové kol nás hráli,
a na nebes modré dáli
skrovně bylo hvězdiček.
Jen ta krásná večernice
skvěla se co jasná svíce
v temnou, smutnou kolem noc:
duch můj též byl smutku bytem,
avšak její skvělým svitem
přemohl jsem želu moc.
Jen ta tichá večernice
zářila mi v žhavé líce,
v prsou bouř – a víření:
A hle její tichou září
zanik žár z mých rudých tváří,
v prsa vešlo ztišení.
Jen ta věrná večernice
putující u měsíce
na mne dolů svítila:
jakby žal dvou věrných duší,
kterým osud blaho ruší
sama jsouc – též cítila.
Aj ty šťastná večernice
ty necítíš žalu více,
s lunou plujíc oblohou:
já však ptám se marně posud,
mne kdy s dívkou svede osud,
zhojí duši ubohou!

Meter: trochaic
XxVIII.
by August von Platen

Denn liebend schlingt mein Arm um deine Lende sich!
Wo fände Muth das Herz, sich karg zurückzuziehn,
Es gebe ganz sich hin, und es verschwende sich!
Der Lenz der Liebe tritt hervor, und das Gesetz
Es neigt, dem Winter gleich, zu seinem Ende sich:
Der Eine bete dich, wie seine Heil'gen, an,
Der Andre kniee fromm vor eine Blende sich!
Dem Strengen gönnen wir, zu werden was er soll,
Doch auch des Freyen Geist, o Freund, vollende sich!

Meter: iambic
Als sie sich abmahlen ließ.
 * *  T.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Florette! trauest du dem albern mahler zu,
Daß er dein englisch bild in farben könne treffen?
Ach laß dich, schönste! nicht den blöden künstler äsfen,
Weil keiner farben glantz so strahlen kan wie du.
Wo nun mein treuer rath bey dir, Florette! gilt,
So laß die Venus dir dein blut zur farbe rühren,
Und deinen Seladon auf dich den pinsel führen;
So schauest du alsdenn dein wahres ebenbild.

Meter: iambic
- 6 -
by Lope de Vega

Huid fieros espíritus, que tiene
seguras las espaldas con la llave
la hermosa virgen, que el peligro sabe,
y la defensa a la traición previene.
Madre divina, el instrumento suene
dulce y cruel a vuestro esposo grave
música tan alegre y tan suave,
que menos la del Ángel le entretiene.
Volved en jaspe ese marfil lustroso,
en rosa la azucena del Carmelo,
yen púrpura teñid el cuerpo hermoso.
Que si llevó con el humano velo
llave de sangre vuestro dulce esposo,
con la misma podéis abrir el cielo.

Meter: iambic
POLEMON (II.)
by Josef Svatopluk Machar

V hodovní síni hoří olej lamp,
jež v květů formě sošky štíhlých nymf
zdvihají vzhůru jako na ochranu
před houfem rozpustilých satyrků.
Oleje voní, jimiž napuštěny
jsou mladé hlavy, voní květy věnců,
jež leží na hlavách, a zlatý pohár
v podobě ženských ňader vyhloubený
cestuje pilně kolem tabule.
Už zraky jaksi znaveny jsou tancem
a ohlušeny uši hudbou pištců,
a hrdla ochraptěla hlasným zpěvem.
Polemon zadíval se na líc Fryny,
jež rouchem lehkým jak oblak myrrhy
svítivé tělo svoje zahalujíc
tenkými prsty vybírala mandle
ze zlaté mísy, zasnoubila s každou
omžené zrnko z modravého hroznu
a ničila je potom v stoupách zoubků.
Hetera cítila ten dlouhý pohled
a zdvihla hlavu s otázkou v svých očích.
– Já myslil, Fryno, pozoruje tebe,
zda žije člověk Hellen, jenž tě spatře,
tak chladný byl by, že by nezatoužil
tě v náruč stisknout zpit a omámen jsa –
Polemon řekl. – Ani člověk barbar! –
smála se Fryna pohodivši hlavou.
– Snad stařec jenom – mínil kdosi na to.
– Či filosof jen – pronášel se druhý.
– Neb oba v jednom – rozhodoval třetí,
– jak Xenokrates – – Ano, Xenokrates! –
– A chci-li já, pak nikdo neodolá,
ať stařec, filosof, či oba v jednom! –
vykřikla Fryna. – Xenokrates jistě! –
Z mladíků jeden přesvědčivě pravil.
– Já mudrce jen s nemoudré znám stránky,
i Aristotel přišel, přišel Plato,
i slavný kynik jeden dral se ke mně,
až vymlácen byl otrokyní mojí! –
zvolala Fryna. – Xenokrata neznáš! –
– Je muž. A z masa, krve. Neodolá! –
hetera řekla. – Uzavřemež sázku –
Polemon navrh. – Neznám Xenokrata,
však tomu věřím, přátelé co tvrdí.
I sázím na tu nedobytnost jeho
svůj zlatý pohár na mísení vína
(nám ostatně ho není ani třeba),
a ty, ó Fryno, dáváš v protisázku? –
– Trojnožku zlatou, již mi před nedávnem
přinesl člověk jeden ze Syrie! –
– Já radím ti, ó Fryno, bys v tu chvíli
šla k filosofu – mínil jeden z hostů –
on totiž před usnutím nepovrhne
pohárem vína, a jak víme všichni,
je Dionysos sladké Afroditě
tím nejvěrnějším vždycky průkopníkem.
– Jdi, Fryno – Polemon ji taktéž nutil –
my vyčkáme zde do raního svitu
návratu tvého. Vítězna-li přijdeš,
pak ihned vítězství to oslavíme,
a prohraješ-li, oslavíme prohru. –
Smála se Fryna, s lehátka se zdvihla
a rozjařeně vyšla do noci.

Meter: iambic
I. Přál bych si, by to švýcarské
by Jan Matoušek

Přál bych si, by to švýcarské
slunéčko k nám se sneslo;
lid z klidu by se vytrhnul
a nové přijal heslo.
Snad by si vzpomněl slávy dnů,
otrocké nyní doby
a konečně by vychrlil
ukryté z prsou zloby.
O bože, vezmi za cenu
to moje mladé žití
a dej, ať nám to švýcarské
svobody slunko svítí!

Meter: iambic
V konec století.
by Jaroslav Vrchlický

Ach, co dnes velké jest, co něco platí!
Jsou blázni moudří a jsou blázni svatí!
Již nechci nic, zřím v snění v dálku kamsi
a jako bezvěstný sám připadám si;
vše mrzké, prodajné, vše podlé, nízké,
jak žába studené, a jak mlok slizké,
čest pouhá vigneta, ctnost utopie,
a věku orloj ku dvanácté bije...

Meter: iambic
- LXIX -
by Bocangel y Unzueta

¿Quién es, Gaspar ilustre, el que fallece:
tú en tu dolor o tu fatal hermano?
El no murió, porque con bulto vano
tu pálida memoria nos le ofrece:
tú no, porque en tu oriente resplandece
la luz de un sol que anocheció temprano.
¡Oh, cuánto miente lo que dura humano,
pues del achaque de nacer fenece!
Dichoso aquel que a cuenta de su fama
(no de sus años) vive, y se aconseja
en que a ser inmortales respiramos.
¡Oh envidia (bien que lástima se llama),
llorar al que nos falta, porque deja
de ser lo mismo porque le lloramos!

Meter: iambic
from At a Vacation Exercise
by John Milton

Hail native language, that by sinews weak
Didst move my first endeavouring tongue to speak,
And mad'st imperfect words with childish trips,
Half unpronounc'd, slide through my infant lips,
Driving dumb Silence from the portal door,
Where he had mutely sate two years before:
Here I salute thee and thy pardon ask,
That now I use thee in my latter task:
Small loss it is that thence can come unto thee,
I know my tongue but little grace can do thee:
Thou needst not be ambitious to be first,
Believe me I have thither pack'd the worst:
And, if it happen as I did forecast,
The daintest dishes shall be serv'd up last.
I pray thee then deny me not thy aid
For this same small neglect that I have made:
But haste thee straight to do me once a pleasure,
And from thy wardrobe bring thy chiefest treasure;
Not those new-fangled toys, and trimming slight
Which takes our late fantastics with delight,
But cull those richest robes, and gay'st attire
Which deepest spirits, and choicest wits desire.
I have some naked thoughts that rove about
And loudly knock to have their passage out;
And weary of their place do only stay
Till thou hast deck'd them in thy best array;
That so they may without suspect or fears
Fly swiftly to this fair assembly's ears.
Yet I had rather, if I were to choose,
Thy service in some graver subject use,
Such as may make thee search thy coffers round,
Before thou clothe my fancy in fit sound:
Such where the deep transported mind may soar
Above the wheeling poles, and at heav'n's door
Look in, and see each blissful deity
How he before the thunderous throne doth lie,
Listening to what unshorn Apollo sings
To th'touch of golden wires, while Hebe brings
Immortal nectar to her kingly sire;
Then passing through the spheres of watchful fire,
And misty regions of wide air next under,
And hills of snow and lofts of piled thunder,
May tell at length how green-ey'd Neptune raves,
In heav'n's defiance mustering all his waves;
Then sing of secret things that came to pass
When beldam Nature in her cradle was;
And last of kings and queens and heroes old,
Such as the wise Demodocus once told
In solemn songs at king Alcinous' feast,
While sad Ulysses' soul and all the rest
Are held with his melodious harmony
In willing chains and sweet captivity.

Meter: iambic
Soneto satírico
by Alfonso Verdugo Castilla

Si en la hebrea hermosura que desdora
la memoria de Alfonso, esclarecido
de España, el hado infausto vio
                     vertido
el encantado cesto de Pandora
Si al copiar la beldad que lo enamora,
Ulloa, a mis desgracias ofrecido,
vio inanimado el bulto apetecido
que con celeste ardor se informa ahora
Ya, mejor, Prometeo, a su hermosura,
da, con fuego apolíneo, ser segundo,
en luz, robada no, sino influida
de numen tal, que a su eficacia pura
deben belleza, acierto, aplauso, vida,
Raquel la copia, Altamirano el mundo.

Meter: iambic
81.
by Friedrich von Logau

Juristen sind wie Schuster, die zerren mit den Zähnen
Das Leder, sie die Rechte, daß sie sich müssen dehnen.

Meter: iambic
220.  Wie Gott gefunden wird.
by Angelus Silesius

Wer Gott recht finden wil/ muß sich zuvor verliehrn/
Und biß in Ewigkeit nicht wieder sehn noch spürn.

Meter: iambic
12.
by Emanuel Geibel

Kühl zu deinem Verstand spricht jegliche Lehre; sie bleibt dir
Ewig ein Totes, sobald fremd sie von außen dir kommt.
Was dir ein anderer gibt, und wär' es das Köstlichste, frommt nicht,
Wenn du den schlafenden Klang tief in der Seele nicht trugst.
Wunder begreifen sich nicht, du mußt sie im Innern erleben,
Jeglicher Glaub' ist ein Wahn, den du nicht selber erfuhrst;
Nur was selbst du erkennst als ein Göttliches, das dir herabkam,
Hat, ein lebendiger Hauch, dich zu verwandeln die Macht.

Meter: polymetric
XXVII. Ku pohřbu starce.
by Václav Alexander Pohan

Zde na marách stařec šedý,
Dlouho v světě putoval,
S smrtí zápas vedl smělý,
Úkol pouti dokonal.
Kmeta drží věčná moc,
Dává vám všem dobrou noc.
Rolník trudné práce nechá,
Když den Páně pominul.
Unavený domů spěchá,
By sobě odpočinul,
Pokudž den jest, pracuje,
Noci spánek věnuje.
Býval kmet, co vy jste nyní,
An na rakev hledíte,
Křehký člověk jako jiný,
Zaň své slze cedíte.
Poklesky mu promiňte,
A z křivdy ho neviňte.
Nesla jeho slabá bedra
Až k poslední hodině
Těžké břímě dne i vedra
Zde na půdě rodinné.
Kráčel cestou trnovou,
Potýkal se s nehodou.
Proti němu zráda lichá
Vedla zákeřnický boj,
Z zraku jeho slza tichá
Ukrojila soků roj.
V strasti Boží pravice
Jest bezpečná kotvice.
Osud rozprostřel síť černou,
Kmet od nás se stěhuje,
A za službu vaši věrnou
Sousede! vám děkuje,
Vracuje se otcům svým,
Bratřím v pánu zesnulým.
Na hřbitově v chladném hrobě
Vyvolí si lůžko své,
Tam ho bratří přijmou k sobě,
Tam ho jejich svornost zve.
V lůně rovnoprávnosti
Pohřbí staré své kosti.
Duch jeho se béře k soudu,
K trůnu Soudce přísného,
Hříšnou s sebou nesa zpouru
Před Boha nestranného.
Co as v době osudné,
Spravedlnost rozhodne?! –
Anděl strážný slovo každé,
Zločiny a marnosti,
Službu i modlitby vlažné
Váží s hroznou přísností.
Bože! budiž litostiv,
Duši starce milostiv.
Žádné chvíle, dokuď žijem,
Nedejme přijíti v zmar,
Hleďme, ať ji použijem,
Jelikož jest Boží dar.
Moudrý cenu času zná,
Proto v vzácnosti ho má.
Věčnosti a spásy dbejme,
Nesme srdce, mysl ctnou,
A na mrtvé zpomínejme
Modlitbou a almužnou;
Splatíme-li jejich dluh,
Jej i nám promine Bůh.
By až někdy hrobní hroudu
Andělský pronikne hlas:
„Vstaňte z mrtvých, pojďte k soudu!“
Oučtováno bude čas:
Kristus na své stolici
Losoval nás k pravici.

Meter: trochaic
Havíř.
by Matěj Anastázia Šimáček

Vstříc otci šly, až půjde z práce domů.
Již soumrak klesl na koruny stromů,
nach červánků pad’ v okna nízké chaty.
Vzduch blahem syt a vůní rozehřátý
svým teplem šlehá v skráně ženě mladé.
Ta obě ruce nad oči si klade
a hledí v dál a touhou ňadro dme se,
jak její děti ztrácejí se v lese.
Tam v teplá hnízda ulehají ptáci,
tam najdou otce, jak se domů vrací.
Jen spěšte robátka! Již druhy nalezáte,
již v jeden dav vám tísní hlavinky se zlaté,
v nich jediný sen sídlí, jedna touha dýchá! – –
Dnes dlouho nutno jít; – jet’ cesta nějak tichá. –
I děti umlkly; již skorem došly k dolu:
„Tam tatíčkové jsou – tam rozmlouvají spolu!“
A hlouček běží k nim; – leč náhle ustal v spěchu.
Ti muži stáli tam, jak neměli by dechu,
jak v bledých lících by strnula lidstva bída.
Ten hlouček dělníků tam život bratra hlídá,
jenž prchající krev mozolnou chytá dlaní
a klade, by ji hřál, na stydnoucí svou skráni,
jak chtěl by prchající život zadržeti
než k modlitbě sem kleknou jeho děti. – –

Meter: iambic
Ký div, že básník často v knize svojí,
by Jaroslav Vrchlický

Ký div, že básník často v knize svojí,
kde vášní vír se potácí a rojí,
kde bolest křičí, orgie se směje,
v tom velkém proudu lidské epopeje
kout svěží najde, kde jej v ticho vláká
vln spád, dech květů, pestrá peruť ptáka
a zlatokřídlý brouk, jenž letí k vodě.
Vždyť velké vždycky s malým bývá v shodě,
a bílá růže, ku písni jež stačí,
na skráni zsinalé je drama k pláči.

Meter: iambic
LIl. Irisy vy modré jako moje touha,
by Tereza Dubrovská

Irisy vy modré jako moje touha,
tajemné jak dálky v šeru večerním!
Hluboké jak noc tak tesklivá a dlouhá,
žhavé jako vášeň v srdci horoucím.
Zdá se mi to jenom – vise je to pouhá?
Květ váš zachvívá se jak rty tajemstvím,
uzamčené navždy – a ta žlutá prouha,
vybledlá již, mluví, dechem hasnoucím.
Kdo vás, květy, utrh’, zkosil kalich zbledlý,
která ruka něžně list váš hladila,
toužíc, by vás ke rtům drahé ruce zvedly?
Šťastná žena! Lásku znala, milovala...
Slastí žití, rozkoše číš vypila...
Šťastné květy, proto, že vás natrhala!

Meter: trochaic
Mailied.
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Der Mai beginnt,
Die Blüten keimen
Auf Gartenbäumen,
Und Vogelschall
Tönt überall.
Pflückt einen Kranz,
Und haltet Tanz
Auf grünen Auen,
Ihr schönen Frauen,
Wo junge Main
Uns Kühlung streun.
Wer weiss, wie bald
Die Klocke schallt,
Da wir des Maien
Uns nicht mehr freuen:
Wer weiss, wie bald
Die Klocke schallt!
Drum werdet froh!
Gott will es so,
Der uns dies Leben
Zur Lust gegeben!
Geniesst der Zeit,
Die Gott verleiht!

Meter: iambic
Quiere que la hermosura consista en el movimiento
by Quevedo

No es artífice, no, la simetría
de la hermosura que en Floralba veo;
ni será de los números trofeo
fábrica que desdeña al sol y al día.
No resulta de música armonía
(perdonen sus milagros en Orfeo),
que bien la reconoce mi deseo
oculta majestad que el cielo envía.
Puédese padecer, mas no saberse;
puédese codiciar, no averiguarse,
alma que en movimientos puede verse.
No puede en la quietud difunta hallarse
hermosura, que es fuego en el moverse,
y no puede viviendo sosegarse.

Meter: polymetric
Aspiración prosaica
by Francisco Ruiz Estébez

Que al llegar el verano no sea pobre
porque en Sevilla la calor te mata
y que en la playa esté con una
                     lata
de coca cola, y que el money me sobre
Ya sé que este soneto no lo vale,
no me darán por él ni mil pesetas
y el alma ente verso se me sale
como inmenso geranio de maceta.
Doy este verso por cien mil pesetas,
loco no estoy, tan sólo por diez mil,
quizás por mil, ¿por cien, por diez, por una?
Ay qué penar de desolado asceta,
y luego han de decir que es algo
                     vil
querer vender el brillo de la luna

Meter: iambic
Idilio salvaje – V
by Manuel José Othón

La llanura amarguísima y salobre,
enjuta cuenca de océano muerto
y, en la gris lontananza, como puerto,
el peñascal, desamparado y pobre.
Unta la tarde en mi semblante yerto
aterradora lobreguez, y sobre
tu piel, posdata por el sol, el cobre
y el sepia de las rocas del desierto
Y en el regazo donde sombra eterna,
del peñascal bajo la enorme arruga,
es para nuestro amor nido y caverna,
las lianas de tu cuerpo retorcidas
en el torso viril que te subyuga,
con una gran palpitación de vidas.

Meter: iambic
- XXXI - Al suceso de Aman y Mardoqueo
by Trillo y Figueroa

Ya las infieles llamas en que ardía
quiere apagar en la enemiga muerte
el envidioso Aman, si bien la suerte
en sus pasos su riesgo conducía.
Pendiente pues del lazo en que pendía
su cruel esperanza, en vano advierte
que por grande el bajel, nunca divierte
de las ondas crueles la porfía.
La playa experimenta procelosa,
cual pudiera el humilde Mardoqueo,
que en la doliente arena fluctuaba.
¡Oh cuánto la ignorancia injuriosa
ruinas alimenta en el trofeo,
flechando riesgos a su misma aljaba!

Meter: polymetric
Torquato Tasso
by Paul-Marie Verlaine

Der Dichter ist ein Tor, in Wagnisse verloren,
Der rastlos träumt von Kampf und sagenhafter Schlacht
Und tausend Taten singt, die er zu eig'nen macht,
Sich und dem künftigen Geschlecht, das er erkoren.
Und später kalt, was ihn für Schmerzen auch durchbohren,
(olymp'sche Trauer, säum'ger Ruhm und Leidensnacht,)
Fühlt er von allzu kühner Glut sein Herz entfacht,
Und schon sein Name zeigt ihn zur Tortur geboren.
Doch ist sein Name Glück! Ob froh, ob trüb sein Herz
Im Freudenrausch des Tags, spukhafter Nächte Schmerz,
Bis wechselvoll gequält er stirbt an dieser Wunde.
Armida, Leonore, Traum und Wirklichkeit,
Und er ist toll und stirbt für eine flücht'ge Stunde
Und lebt von neuem auf in der Unsterblichkeit!

Meter: iambic
Ciudad vieja
by José Santos Chocano

Hay en la paz de la ciudades yertas
ficción de campamentos desolados,
en donde, mientras duermen los soldados,
se oyen sonar tristísimos alertas
Vetustas casas, rechinantes puertas;
colgaduras de musgo en los tejados;
escombros contra escombros recostados;
y, dormidas al Sol, plazas desiertas.
Histórica ciudad: nada amortigua
la pompa colonial que la engalana,
ni su hispano blasón mancha de lodo.
Tiene el encanto de la edad antigua;
y la mayor felicidad humana:
¡la de vivir indiferente a todo!

Meter: polymetric
- XCI - A Alfonso Ramírez de Arellano
by Fernando de Herrera

Sola y en alto mar, sin luz alguna,
con tempestad sañosa yace y viento
mi popa abierta, y no abre el negro asiento
del cielo la confusa incierta luna.
Esperanza, Arellano, ya ninguna
procuro, ni se debe al pensamiento;
fallecen fuerza y arte, y triste siento
la muerte apresurárseme importuna.
Pues el amor me olvida y cierra el puerto,
y veo en las reliquias de mi nave
que el ponto esparce y vuelve mis despojos,
la veste y armas de este amante muerto
colgad, que restan del naufragio grave,
a la ara de mis bellos dulces ojos.

Meter: iambic
- XXVI - Al mismo propósito
by Luis de Ulloa y Pereira

Celia, de tus centellas abrasada,
como el Verano de la infancia ruda,
arde la edad, que se introduce muda,
ya del Invierno en la estación helada.
Poco de los avisos recatada,
al gran incendio la obediencia duda,
mejor que pudo la atención desnuda,
la emprende ahora de experiencia armada.
Que mucho, si en las llamas inmortales
descubre el alma la inmortal pureza,
y entre los pensamientos encendidos.
Muestra el respeto, y el amor iguales,
separado el deseo y la belleza,
conformes la razón, y los sentidos.

Meter: polymetric
XcVI.
 Der Jungfrauschafft.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Viel machten viel aus mir/ viel lachten nur darzu/
Ich war und war auch nicht/ itzt lieg ich in der Ruh.
Doch wil ich meinen Tod zu melden nicht verschie-
ben/ (ben.
Ich bin durch einen Ritt im Ringelrennen blie-

Meter: iambic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Reina desotras flores, fresca rosa,
primero honor de abril y de este prado,
así te privilegie el cierzo helado,
y respete la helada rigurosa.
Y así, goces, que es más, de la hermosa
palma de mi señora, y su dorado
cabello adornes, y el color rosado,
de ver su rostro, aumentes, vergonzosa;
que me guardes la lágrimas que vierto
en tu pintado seno, y si te toca
a sus labios aquella a quien adoro,
en tus hojas, mi bien, irá encubierto,
porque si llegan a su dulce boca,
dulces serán las lágrimas que lloro.

Meter: polymetric
X. Ze Srbské tam země přes tři řeky
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Ze Srbské tam země přes tři řeky
S vítěznými Čech přitáhnul davy
Do země, kolébky velké slávy,
Ohražené horami co reky.
Zbytky Němců berou ve záseky
Outočiště; a však od Vltavy
Dále do Smrčin a do Šumavy
Různě dávají se na outěky.
„Ajhle! toť ta zaslíbená země!“
Zvolá vůdce; pluci jásají:
„Zdráv buď Čech i slavné jeho plémě!“
A tu všickni v nevyslovné slasti
Na posvátnou zemi padají,
Líbajíce lůno nové vlasti.

Meter: trochaic
Des Hirten Einsamkeit .
by Clemens Brentano

Isch äbi ä Mensch uf Erde, Simeliberg,
Un Fräneli ab de Kuggisberg
Un Sibethals Jäggeli änne de Berg,
Isch äbi ä Mensch uf Erde,
Daß y mag by em sy.
An mag der my nit werde, Simeliberg
Un Franeli u. s. w.
Un Sibethals u. s. w.
Us Kummer sterben y.
In mines Buhiis Garte, Simeliberg u. s. w.
Da stan zwei Bäumeli.
Das eine treit Muskate, Simeliberg u. s. w.
Das andre Nägeli.
Muskate, die sind süßi, Simeliberg u. s. w.
Die Nägeli schmecke räß.
Dort äne in der Tiefi, Simeliberg u. s. w.
Da stand ä Mühlirad.
Das Mühlirad isch broche, Simeliberg u. s. w.
Die Liebi hat än End.

Meter: iambic
Nach dem Gesetz über die Pensionierung der Arbeiter
by Friederike Kempner

Das Echo schall' es weit,
Es tagt Gerechtigkeit,
Es lauschet Menschlichkeit:
Kommt eine bessere Zeit?
Ob Not und Elend flieht
Aus mächtigstem Gebiet.
Es war ein Hohenzollernwort, –
Und Kaiser Friedrich freut sich dort.

Meter: iambic
26. Des Herren Beschneidung
by Andreas Gryphius

Du fängest deine Jahr mit Blut und Thränen an/
Und endest sie mit Sig und schönem Himmel fahren.
Werd ich dir denn nicht gleich der stets bey newen Jahren/
Nichts als new' Angst und Sorg und Elend zehlen kan?

Meter: iambic
Hrůza nejhroznější.
by František Trnka

Co, když vichry unáhlené
Horem fučí,
Strašně hučí?
Moře nimi rozvzteklené,
Rozlícení lesové,
Nadmutě své hřbety ježí?
Ulekaní tvorové
Tryskem pádem v skrejše běží;
Kterak, řekni, sobě
Počínáš v té době? –
Co, když válka zkrvavená
Rozprostře svá křídla,
By života žídla
Zrádným kvapem vypila?
Když se zpírá potupená
Příroda jejímu vzteku:
Tu zní strastné naříkání
V ulekaném okolí,
Hrozné smrti svolávání;
Ta že v jistém oudolí,
Kde víc srdce nebolí,
Ubohé ty schlácholí.
Tu kde zhouba zhoubu stíhá,
Ukrutnost se míhá,
Řekni, kterak sobě
Počínáš v té době? –
Co, když země vztekle burcuje,
Zkázu nevystihlou věstuje,
Shltí lidí na tisíce,
Jenž se mocně protivíce
Hledají si outočiště,
A jen nacházejí popraviště.
Kterak, vyznej, sobě
Počínáš v té době? –
Co, když nebe obtěžkané
Zápalčivým lýhem
Sapá lidi ulekané,
Tím morovým dmychem
Svrhne plod, jenž prudkostí svou smrtící
Protkne každou bytost žijící;
Řekni, kterak sobě
Počínáš v té době? –
Co, když v domě ohlas proklínání
Celé dni a noci rozléhá se bez ustání,
Jedovaté výřky mrzké nesvornosti
Dráždí k zlosti;
Vyznej, kterak sobě
Počínáš v té době? –
Ale hříchy zprzněného svědomí
Krutější jsou žalosti,
Ješto srdce navždy ochromí;
Nepominou ni na věčnosti!

Meter: trochaic