PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
138.  Die Liebe macht Beliebter.
by Angelus Silesius

Mit was macht sich die Braut beym Bräutgam mehr
beliebt?
Mit Liebe wenn sie sich jhm mehr und mehr ergiebt.

Meter: iambic
DO PRÁCE.
by František Serafínský Procházka

Sluníčko ještě dospává,
kraj mlha halí sychravá,
slyš, hutě hučí v dáli,
les komínů ční nad poli,
černými přes ně chocholy
kouř k obloze se válí.
Je jitro práce, a již jdou
vojáci její cestou svou,
kočárek matka tlačí.
Kdo děcko ono zkolíbá,
kdo líčka jemu zulíbá,
až probudí se v pláči?
Máť bude k strojům hleděti
víc nežli k svému dítěti,
a otec pod zem sjede;
kočárek bude v koutku stát,
a táta bude vzpomínat
na svoje děcko bledé.
Snad poplašný pak zazní zvon,
a z hloubi dechne smrti ston,
zda často dost tak není?
Jaké to bude v chvíli té,
poupátko sotva rozvité,
tvé hrozné probuzení?
Co třeba bude polibků
v tvou odstrčenou kolíbku,
mé dítě, bys se smálo!
Co lásky velké, hřejivé
v tvé příští žití truchlivé,
když pořád jí tak málo!

Meter: iambic
Ein rein Glas.
by Martin Opitz

Freylich/ freylich ist ein Glas/
Edle Jungfraw/ alles das/
Was in ewrer besten Zier/
Als die Sonne/ leuchtet für/
Schaut/ wie schön die Sternen all
Leuchten auß des Himmels Saal/
Wie der Mond sein bleiches Haar
Außgebreitet gantz vnd gar/
Wie die grosse weite Welt
Schläfrig in die Bethe fellt/
Wie die Wasser stehen still/
Wie sich nichts bewegen will.
Eh der Vögel Lobgesang
Wiederthönt mit hellem Klang/
Eh der liechte Venus Stern
Sich läst sehen weit vnd fern/
Eh die schöne Morgenröth
Auß dem sussen Schlaf vffsteht/
Vnd entdecket jhren schein/
Wirdt das Glas zubrochen sein.

Meter: trochaic
De La Galatea, Libro II, Elicio
by Cervantes

¡Ay, que al alto designio que se cría
en mi amoroso firme pensamiento,
contradicen el cielo, el fuego, el viento,
la agua, la tierra y la enemiga mía!
Contrarios son de quien temer debía,
y abandonar la empresa el sano intento;
mas ¿quién podrá estorbar lo que el violento
hado implacable quiere, amor porfía?
El alto cielo, amor, el viento, el fuego,
la agua, la tierra y mi enemiga bella,
cada cual con su fuerza, y con mi hado,
mi bien estorbe, esparza, abrase, y luego
deshaga mi esperanza; que, aun sin ella,
imposible es dejar lo comenzado.

Meter: iambic
- 1148 - Jornada I, ROSAURA
by Lope de Vega

Mucho parece este español sirena,
pues hablando me mueve los sentidos,
cuya agradable voz a mis oídos
con dulce y regalado acento suena.
Así tiene a sus quejas Filomena
los árboles y el viento suspendidos,
y están los ojos del pastor dormidos,
que de Mercurio el agua el curso enfrena.
Guardarme debo, amor, de tus enojos,
y pues tan cerca el enemigo veo,
seré griega huyendo y venciendo palma.
No sea este español para mis ojos
sirena, ruiseñor, Mercurio, Orfeo,
que un dulce hablar es piedra imán del alma.

Meter: iambic
- 862 - Acto II, FENISA De El hijo sin padre
by Lope de Vega

Cuantas cosas formó naturaleza
tienen divino y alto fundamento,
que del mayor poder siendo instrumento
en sus obras retrata su grandeza.
Que es ver de tantos cielos la belleza,
la tierra, el fuego, el agua, el sol, el viento
y, para su hermosura y ornamento,
de las perlas y el oro la riqueza.
Cuanto sustenta al hombre y cuanto daña
los humanos deleites y placeres,
artes y ciencias de tan varios nombres.
Solamente parece cosa extraña
que pusiese el honor de las mujeres
en el atrevimiento de los hombres.

Meter: anapestic
Frivole Neugier
by Friedrich Schiller

Das verlohnte sich auch, den delphischen Gott zu bemühen,
Daß er dir sage, mein Freund, wer der Armenier war.

Meter: polymetric
La patrona de la aldea
by Pedro A. Morgado

Apenas sale el sol, ya la campana
consagra al pueblo el despuntar
                  del día
y con rápida y loca algarabía
inunda de e sus ecos la mañana
Despierta su tañir a la aldeana
que en vagares de dicha sonreía
y el mocetón fornido que dormía
el sueño de la paz tranquila y sana
Brilla el sol en la bóveda serena;
en la verde enramada el ave trina
y allá en la plaza el tamboril resuena
Su fúnebre canción el sauce entona
a la par que la fuente cristalina
se desliza incitante y juguetona

Meter: polymetric
89.
by Friedrich von Logau

Dir selbsten sey bekant,
Sonst keinem gantz verwand;
Denn so steht ietzt der Stand.

Meter: iambic
MLADÉ SESTRY (I)
by Božena Benešová

Vážnosti, vážnosti,
vstup do mé hlavy,
amen!
Kdo moudrý, obrátí záda
k marnosti světské a hrám.
Láska je výmyslem pošetilých sester,
a jaro sezonou, prostě.
Na štěstí světlou mám mysl
a na marnost shlížím i bez chůd.
Sama si dojdu, kam chci,
bez chůd i bez vás.
Amen!

Meter: dactylic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Laß deinen Sinn das Glücke nicht verdrehn/
Das selten lang auff ebnem Fusse steht;
Bleib unbewegt/ und lerne wie es geht/
Gutt oder schlimm/ mit gleichem Auge sehn.

Meter: iambic
An herren Nolben
by Georg Rodolf Weckherlin

Herr Nolb, vermeinest du dan dich,
weil ich, wie du an mich begehret,
dich eines loblieds nicht gewehret,
nu rächend, und verleumdend mich,
mich andrer leut lob zu berauben?
Glaub du, wan ich schon solt von dir
vil schreiben, so würd man doch mir,
wie man auch dir von mir, nichts glauben.

Meter: iambic
- 26 - Omnis homo mendax
by Lope de Vega

Fabio, cuanto se quiere, trata y mira,
Fabio, cuanto es humana confianza,
todo es falsa amistad, todo es mudanza,
todo es adulación, todo es mentira.
Dios juzga, Dios ampara, Dios retira
la espada del rigor de la venganza,
toda mortal acción que a Dios no alcanza,
engaña, miente, lisonjea, delira.
Yo he querido, servido, idolatrado,
y al fin, al fin, el centro descubierto,
de tantas experiencias he sacado.
Que solamente en Dios seguro puerto,
padre piadoso, médico acertado,
juez justo, señor firme, amigo cierto.

Meter: iambic
86.
by Gerhard Tersteegen

Des Herren priesterlich Geschlecht soll ewig nicht vergehen,
Es wird vor seinem Angesicht zu allen Zeiten stehen;
Wie sehr Vernunft auch widerspricht, reißt der Verfall schon ein,
Doch sollen inn're Seelen stets auf Erden übrig sein.
O auserwählte Seelen, die nichts auf der Welt begehren
Als Leib und Seel' und alles gar dem Herren zu verzehren,
In Liebe, Lob und Dankbarkeit sie brennen Tag und Nacht,
Ihr Opfer auch für alle wird im Geist vor Gott gebracht!

Meter: iambic
Die vier Wünsche
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Wollt' ich mir wünschen Alles,
Alles was etwa mir gefällt,
Wißt ihr wohl, was ich wünschte
Mir
Erstlich, ich will's euch künden,
Möcht' ich bewahrt vor Sünden
Für jetzt und immer sein!
Wollt' ich mir wünschen Alles,
Alles was etwa mir gefällt,
Wißt ihr wohl, was ich wünschte
Mir
Ferner, ich will's euch sagen,
Möcht' ich in allen Tagen,
Ja ewig sein gesund!
Wollt' ich mir wünschen Alles,
Alles was etwa mir gefällt,
Wißt ihr wohl, was ich wünschte
Mir
Drittens, ich will's euch melden,
Möcht' ich, wie einst die Helden,
Stets jung und lustig sein!
Wollt' ich mir wünschen Alles,
Alles was etwa mir gefällt,
Wißt ihr wohl, was ich wünschte
Mir
Endlich, ich will's euch singen,
Möcht' ich vor allen Dingen:
Mein Wünschen würde wahr!

Meter: iambic
ŠÍPKOVÁ RŮŽE.
by Josef Václav Sládek

PO stráních, kolem cest a v lesním chladu
rozkvětlý šípek dlouhé snětě věsí,
na růži růže v bujném vodopádu,
a vůně táhne přes pole a lesy.
A větví spád se v lehkém větru kývá,
na trávu dolů sprchá lístek zticha,
v trávě to švistí, pták ve hvozdu zpívá,
sluch naslouchá jak v snu, a ret jen dýchá.
Poutníče, spěš, – západu slunce rudé
oblévá kmeny, stínů čerň se dlouží; –
poutníče, zůstaň, – kdy zas večer bude,
v němž tak se sní, tak myslí a tak touží?
Tu růži utrhnu a buď si růží mojí,
ji s šípku utrhnu, jak rdí se tu a třese
v červánků záplavě, v tom prvním rosy znoji,
a připnu si ji sem, kde srdce chví a dme se.
Buď tiše, srdce mé, jsi jako v červnu růže,
krvavě rozkvetlá a opadaná v mžení:
že zkvétáš, opadáš, kdo za to může? –
tak kvetlo, opadlo jich k nesečtění!
A zlehka, noho, jdi po listech zvadlých květů,
byť kvetly jenom den, – vždyť pro život to dosti!
Ten zvadlý květ kdos přec přitiskne k retu,
až půjde smuten kol, neb tak pln blaženosti.

Meter: iambic
Na cestu.
by Karel Maria Drahotín Villani

Lkám vám to kvítky, co na srdci leží –
Lidé, ach! nemají více zde cit.
K propasti moře rychle voda běží,
Tam nese trudy své – tam bude klid.
Házím v ni růže své – všecko své kvítí:
Proudy vy prudké, s nimi můj pohřběte žal!
V světě již míru mi nelze najíti,
Leč bych si sám to, co nikdy nebude, lhal!!

Meter: dactylic
1L: Dich hat der Sturm begnadet,
by Otto Erich Hartleben

Dich hat der Sturm begnadet,
erfasst hat dich sein Hauch –
da nun zum Tanz er ladet:
dich lud er auch!
Fliege! Schwebst du auch nieder
auf braunen Wintergrund –
singe, o singe die Lieder,
so froh – so wund! –
Dich hat der Sturm begnadet,
erfasst hat dich sein Hauch –
da nun zum Tanz er ladet:
dich lud er auch!

Meter: iambic
2
by Johann Wolfgang Goethe

Man ist gewohnt, daß an den höchsten Tagen
Zum Herrscherthron sich alle Völkerschaften
Nach eigner Weise zuversichtlich wagen,
Mag seltsam auch der Schmuck an ihnen haften.
Wie denn das Äußre sei von Pelz und Kragen,
Man sieht hindurch die innern Eigenschaften;
Hier bringt nun ein Korsar, zum Schein verwegen,
Einsiedlerischer Zelle stillen Segen.

Meter: iambic
Smutek neplodnosti.
by Inocenc Arnošt Bláha

Jdou léta – Duše zvolna prahne,
jak požár žití do zahrad jí šleh' –,
kde barvy květů dávno sesinaly.
Dnes prvně po letech
se zdá mi pokoj můj tak malý,
ten pokoj, kde jsem sedal k bohatým svým stolům
a nadšen píval zkrvavělá vína –
Dnes jsem tu nepoznán a cizí,
a ruka vyzáblá se marně k nebi spíná
za sladkou řeč pro afasii duše –
marně –
v pavučinách šedých, které natkal osud
vyssáty a mrtvy zlaté kostry visí
hází dlouhé stíny v sály, kde se stmívá –
Němo je tu – mrtvo –
Jen kdes ve sklepeních
zhluboka to hřímá jako vzpoura sopky,
která hledá východ horkým řekám lávy –
Chodby temny, chladny – Nikdo nezazpívá
tu starou píseň štěstí, jež má pro vše slova –
Dávný fantÓm slávy
usnul tvrdě, těžce po nezvyklých bděních –
Němo je tu – mrtvo – nemám slova – slova
němý musím umřít – zadusit se řečí – –

Meter: polymetric
Soneto
by Antonio de Padilla

Sobre los altos cedros de la cumbre
del monte de Sión morada santa,
nuestra única Fénix se levanta
para ser renovada única lumbre
Sube ramos según tiene costumbre
de flores olorosas de su planta,
y así remonta el vuelo que se
                     espanta
de los coros la santa muchedumbre
Bate las alas del entendimiento
a los rayos del sol de la justicia,
do más se abrasa que los serafines
Goza de nueva vida en el asiento
más alto que la celestial milicia,
y del supremo fin de nuestros fines.

Meter: polymetric
Baldomero Fernández Moreno
by Carlos Ortiz

Soy un nómada nicho derruido
que epitafios resumo entre las manos,
y una lápida al alma de desganos,
y una lánguida muerte en el sentido.
Soy en vida el escombro demolido
por cumplidos presagios soberanos,
que a mi ser le subyugan, e inhumanos,
atestiguan del cuerpo lo cedido
Un esbozo patético, una injuria,
que denota del tiempo la lujuria
Tumba móvil, resabio de sí mismo,
que demanda la fosa anticipada
Progresivo desmán de un cataclismo
sobre el cuerpo inclinado hacia la nada.

Meter: anapestic
CLARO M. RECTO – I
by Zoilo J. Hilario

Claro M. Recto fue una luminaria
en contiendas jurídico-profanas.
Recto intérprete de leyes humanas
fue en su labor forense y judiciaria.
Fue figura ideal parlamentaria
lanzando arengas que eran filigranas
no inferiores a las ciceronianas
en vigor y belleza extraordinaria.
Manejó también un laúd sonoro
a cuyo son cantó estrofas divinas
en la sublime lengua de Cervantes.
Sus discursos y versos tan vibrantes
en español! son otros nudos de oro
que vinculan a España y Filipinas!

Meter: polymetric
Rozpínám ruce...
by Růžena Jesenská

Rozpínám ruce přibita na kříž
v paprsky sladké do bílých květů,
modlím se k tobě, vzývám tvou jsoucnost,
sevři můj obzor do váz mých retů,
slza neb hvězda ať tiše skane,
žízním, ó Pane!
Konec je blízký, začátek snadný –
korunu z trní přiložit k skráním,
a já své čelo před tebou skláním,
a chci, chci třebas polibek zrádný,
ať umru, padnu,
jak růže zvadnu,
jen dřív ať hvězda v srdci mi vzplane,
neb slza skane,
žízním, ó Pane!

Meter: polymetric
IV. Slez.
by Jaroslav Vrchlický

Vy slezu terče bajné,
vy thyrsy chalup českých na zápraží,
tak domácí jste a tak cizokrajné!

Meter: iambic
Der Blinde
by Ludwig Eichrodt

Ihr, ihr mit offenen Augen
Ihr kennet nicht meine Nacht!
Da ist Alles so finster so dunkel,
Kein freundliches Sternlein wacht.
Die schöne, die liebliche Erde
Ich habe sie lang nicht erschaut,
Ich höre vom Leben der Menschen
Nur süßen, bitteren Laut.
Ich athme den Frühling im Winde,
Ich spür ihn im Blumenduft –
Mir ist wie dem Bräutigame
Vor seiner Geliebten Gruft.
Die tröstlichen Lichter am Himmel,
Der silbernen Wellen Blick,
Ich sehe sie nimmer, ich höre
Nur ihre Tanzmusik.
Mir will kein Antlitz scheinen,
O weh mir schrecklichem Mann!
Weiß nicht, ob auch eine Seele
Mich lieben und leiden kann.
Ich schaue nur blasse Gedanken,
Ich greife Gefühl ohne Leib,
Nur Ahnen und Wiedervergessen
Das ist mein Zeitvertreib.

Meter: polymetric
Cuenta y razón de pagas amorosas
by Quevedo

Dar un real a una dama es menosprecio;
dos la daréis, si es prenda conocida:
y tres cuado, conforme a estado y vida,
darla cuatro os parezca caso recio;
cuatro es el moderado y justo precio;
mas si la prenda fuese tan subida,
seis la daréis, con tal que no os los pida
si la diéredes más, quedáis por necio.
Esta doctrina es llana y resoluta:
ha lugar si la dama que os agrada
os pareciese libre y disoluta;
mas si fuese tan grave y entonada
que menosprecie el título de puta,
si la queréis pagar, no la deis nada.

Meter: polymetric
- II - Refiere cuán diferentes fueron las acciones de Cristo Nuestro Señor y Adán
by Quevedo

Adán en Paraíso, Vos en huerto;
él puesto en honra, Vos en agonía;
él duerme, y vela mal su compañía;
la vuestra duerme, Vos oráis despierto.
Él cometió el primero desconcierto,
Vos concertaste nuestro primer día;
cáliz bebéis, que vuestro Padre envía;
él como inobediencia, y vive muerto.
El sudor de su rostro le sustenta;
el del vuestro mantiene nuestra gloria:
suya la culpa fue, vuestra la afrenta.
Él dejó horror, y Vos dejáis memoria;
aquél fue engaño ciego, y ésta venta.
¡Cuán diferente nos dejáis la historia!

Meter: polymetric
Betrachtungen über die Jdeen.
by Barthold Heinrich Brockes

Es mache jemand diesen Schluß,
Daß man drey Winckel und drey Seiten,
Um einen Dreyeck zu bereiten,
Nothwendig nehmen muß;
So konnte man ihn schon im Dencken finden:
Ja, um die Eigenschafft desselben zu ergründen,
Braucht es der Würcklichkeit des Drey-Ecks nicht.
Jm Geist allein sind die Jdeen,
Die alle bloß in ihm bestehen.
Figuren haben stets von hundert tausend Seiten,
Merckt es der Blick gleich nicht, doch ihre Würcklichkeiten.

Meter: iambic
BŘEZEN
by Otokar Březina

Déšť světla krvavý ze slunce ohněm prýštil,
šer věčný prostoru pil jeho nektar lačen;
do modří brunátných se na východě tříštil
a v žhavých úlomech plál štěrbinami mračen.
Dech vlhký vytryskoval z němých rozloh plání
a z boků čerstvých brázd do vzduchu vůni mísil,
vod studený zněl smích a v ozvěn tiché štkání
jak oživený puls se svěžím rytmem křísil.
A v zemi navlhlé a zapařené mízou
dnů příštích dřímal svět, šleh barev, sil a jasů,
trav šumné království a s atlasovou řízou
sbor teskných lilií a plavé zlato klasů;
mdlý oddech šeříkův i loubí modré stíny,
v nichž jednou bílý žár ve žhavém písku usne,
a libel malachit kroužících nad lekníny
ve vlhku teplých par a v lázni vůní dusné;
na květech akátů zor zrůžovělý pocel,
jenž zemí zažehne a rozleje se nachem
v těl brouků tvrdý kov jak v zakalenou ocel
a v křídla motýlů jak jemných barviv prachem;
tep žhavých žádostí, jenž vlny žití vzruší
a prškou jasmínů se v záhon citů slije,
i písně básníků, jimž analysa v duši
snů svěží akvarel svým chladným deštěm smyje.

Meter: polymetric
KORÁLOVÉ OSTROVY.
by Jaroslav Vrchlický

Kdys tichým oceánem v jitra šeru
plul koráb – bez hnutí byl kalný vzduch,
vln hladina se táhla do všech směrů,
za lodí v dál se jediný táh’ pruh.
Pár vodních ptáků, sotva zjevných zraku,
ve výši kroužilo,
a vlny dál se vršily až k mraku,
kam za obzor se oko hroužilo.
Jen vodní poušť se v dálku prostírala,
kam pohleděl jsi s přídy se všech stran,
jak zrádná síť se rozpínati zdála,
kam, slabý motýl, koráb větrem hnán.
Cit úzkosti, jak tygr ze zálohy,
plujícím padl v hruď,
vždyť v této poušti pluli týden mnohý
a poplují, jak dlouho, Bůh sám suď!
Cit úzkosti, jejž každé prázdno rodí,
ten Starých horror vacui v ně kles’,
jen stopu žití spatřit kolem lodi,
však marno, v sobě zmíral každý hles,
jen vlny, vlny, vlny oko stíhá,
tak chladné, šedivé,
za obzorem se nový obzor zdvíhá,
v mlh změti, v proudu spleti vířivé.
Pár prošlo měsíců a táž loď zase,
touž vodní pouští jela nazpátek,
týž oceán kol v jednotvárné kráse
se rozpínal, šum vln a racků skřek,
táž scenerie ve pláni zde táhlé,
jen vody se všech stran,
však znepokojen zrak, od mapy náhle
zved’ udiveně starý kapitán.
Bod temný před ním kolem z vod se nořil,
pod jeho zrakem udiveným rost’,
kdo za pár neděl zde ten zázrak stvořil,
jak z moře dna vstal tento divný host?
Čím více pluje, tím víc rozeznává,
co závoj mlhy kles’,
v tvář slunci, nad mořem jež v slávě vstává,
čnít vidí rudý korálový tes.
Zří rozvětvené trsy jako stromy,
zří prstencové kruhy madrepor,
hle, tráva v rýhách protkává jich lomy,
svět flóry tryská z jejich por,
tlum kajek, racků, orlů v mraku křičí,
dech větru a proud vln
sem snáší símě – celý ostrov tyčí
se před ztrnulým zrakem divu pln.
A „život, život!“ z hlubiny cos volá,
jím všady kosmos celý naplněn,
a mračen let, na vodě vírná kola,
vše křičí „život!“ z oblaků i z pěn.
Ó, sílo bajná, která tvoříš světy,
zde zjevena jak div,
neb símě kde je, v brzku budou květy,
ó, sílo hmoty, kterou vesmír živ!
Tak často děje se i básníkovi:
Kol život, jednotvarný oceán,
on pluje dál, v kraj neznámý a nový,
své duše silou nezbádanou hnán.
Svět prázdným, nehostinným zdá se oku,
jak neprostupná zeď,
mha spíná jej a sráží v letu sloku,
jak jednotvárná mořských proudů šeď.
Nic popudu a vzruchu nedodává,
vše otřelé a pusté, kam zrak pad’,
zas přeludy jsou, láska, činnost, sláva,
za nimiž v mládí hnal se jedenkrát.
Vše zdá se na dně srdce pochováno
a nad vším příkrovy,
již zoufal by, leč náhle v nové ráno
zří korálové nové ostrovy.
Vstříc letí plachtami jim srdce všemi,
jak nový Kolumb země! zajásá,
jak racek v bouři bije perutěmi,
až břehy ňader ples ten otřásá.
To ostrovy jsou nových písní vzňatých,
kde tušil suchopár,
to zázraky jsou citů velkých, svatých,
jež vyvřely mu jako sopky žár.
Jak nevítati vás, ó břehy nové,
kde kývá nových zpěvů zářný květ?
Vás zdravím, pyšné tesy korálové,
má duše pták je, nad vámi chce pět;
má tíž je protržena zvuků mořem
a světy nových krás
mým proudí jásotem, mým štkají hořem,
já jistě pluji k nim – jsem básník zas!

Meter: iambic
Invocación al sueño
by Fray Jerónimo de San José

Imagen de la vida y de la muerte
(que vida y muerte son un breve sueño),
treguas de paz al riguroso ceño
de la más infeliz y dura suerte
Pues en ti su rigor el arco fuerte
afloja, y calma el combatido leño,
recíbeme en tu paz, en cuyo empeño
mi guerra entrego, hasta que en paz despierte
Ya que otro bien no ofreces, sueño amigo,
sino privar del mal, y eres figura
del no ser (privación del todo extrema),
no me niegues el seno de tu abrigo,
donde hallando su fin mi desventura,
n más miseria, ni mayor, la tema.

Meter: iambic
NA POSLEDNÍ STRANU.
by Jan Vrba

Čas setby uplynul, a vítr vane duší
a zvoní tak, jak v červnu nad lány by táh’...
Blížení letních milostí mé srdce tuší,
jichž příchodu je nutno vyčkat v modlitbách.
Mé touhy osení do květu právě zraje,
plno je šumu, plno je zelených stuh,
sluneční záře juž hedvábně po něm hraje,
na zkoušku oře je podruhé větrný pluh.
A nejist třesu se, zda ještě není záhy,
by vítr neroznes’ úrodný pylu prach,
by zrna neztvrdla mi nedostatkem vláhy...
Bázeň mne skličuje – a čekám v modlitbách.

Meter: polymetric
Káráte mě, hrdí mravokárci...
by Adolf Heyduk

Káráte mě, hrdí mravokárci,
vše vám proti mysli; inu arci,
jeť má láska volna vždy a svěží,
jako mladé hříbě bez otěží.
Co mu kyprá, nekosená pusta,
to mé lásce dívčí kadeř hustá;
co hříběti jezera jsou v choči,
to mé lásce hloubka žhavých očí.
Co hříběti hroznů plné trsy,
to mé lásce zkvetlé dívčí prsy,
a co jest mu jetel, v čas když kvete,
to mi krása těla u děvčete!

Meter: trochaic
3. Der Schweizerbund
by Johann Kaspar Lavater

Sey ewig heilig, Schweizerbund!
Wir sind vom Joche frey!
Heil schwur uns unsrer Väter Mund!
Heil gab uns ihre Treu.
Tyrannen herrschten weit und breit
In unserm Vaterland,
Das Herz voll Stolz und Grausamkeit
Und Mord in ihrer Hand!
Sie truzten, Recht, dir mit Gewalt,
Bald löschten sie die Glut
Der geilen Lüste, raubten bald
Das schweißerrungne Gut.
»was, freye Menschen, dulden wir
Noch lang das Sclavenjoch?
Tyrannen, wißt! wir sind, wie ihr
So gut, sind Menschen doch«.
So dacht' ein Patriotenklee,
Voll Unmuth gings einher:
»wenn's auch das Leben kostete,
Das dulden wir nicht mehr«.
Gerecht, o Arnold, ist dein Schmerz!
»mein Vater, ach, ist blind!
Tyrann«! – ja blute Sohnes Herz! –,
»um meinetwillen blind«!
Von Staufach dich vertreibt und höhnt
Des Landvogts Übermuth,
Der dir dein neues Haus mißgönnt,
Gebaut aus eignem Gut!
Und du nimmst willig, Walther Fürst,
Dich der Bedrängten an.
Sie wissen, daß du helfen wirst,
Wo mann nur helfen kann!
Des Vaterlandes Jammer liegt
Auf Eurer Schulter schwer!
Ihr sehet alles Recht besiegt
Und alles hofnungleer.
Erbliket manches schöne Thal
Und manche Alpenhöh,
Und alles, Menschen ohne Zahl,
Voll Unmuth, Ach und Weh!
Auch weint das künfftige Geschlecht
Laut in der Helden Ohr:
»hebt, Väter, – denn Gott hilft dem Recht –
Zu Gott die Händ empor«!
Da schwuren sie den theuren Eid
Und schlugen Hand in Hand
Zu retten von der Dienstbarkeit
Das liebe Vaterland.
Die stille felsigte Natur
Sah sie auf ihrem Knie,
Im Himmel hörte Gott den Schwur
Und blickte Muth auf sie.
Still drükte jeder seinem Freund
Die Hand: »Sey Patriot«!
Und jeder schwur, indem er weint,
Der Tyrannie den Tod.
Es kam die lang erseufzte Nacht,
Und sie umarmten sich
Und stiegen jeder wolbewacht
Und dachte, Freyheit, dich.
Die Mörder wurgen Mann für Mann
Am sichern Morgen früh
Und fielen die Tyrannen an
Und banden tüchtig sie.
Weg führten sie die Mörderschaar
Ohn einen Tropfen Bluts
Bis an die Gränzen. Alles war
Nun frey und guten Muths.
Sey ewig heilig, Schweizerbund!
Noch izo sind wir frey!
Das Heil, das unsrer Väter Mund
Uns schwur, bewahre Treu!

Meter: iambic
Národe můj, což je zlaté žezlo,
by František Sušil

Národe můj, což je zlaté žezlo,
Jenžto vládne nad krajinou mnohou?
Dáť-li žezla všeho světa mohou,
Aby plémě v niveč neuhřezlo?
Nevíš-li, jak všecko řine se zlo
Odtad na vlast naši na ubohou,
Že Slovanstvo nemotornou nohou
Za cizími duchy nice lezlo?
Což je tobě platna těla síla,
Byť i skutky divotvorné zdíla,
Duchu-li se tvému robů spílá?
O znej také duchům mocně vlásti,
Nedej na se duchovní jho klásti,
Pak se lidé budou tebe třásti.

Meter: trochaic
12. Zuschrift
by Georg Gloger

Ihr, o geehrtesten Patronen,
Meiner Musen Kron' vnd Zier,
Ob ich zwar euch abzulohnen
Mir mit dem nicht nehme für, –
Denn wie hoch ich euch versessen,
Werd ich nicht mit dem ermessen, –
Doch so nehmet dieses an,
Was ich euch hier geben kan.
Bring ich gleich nicht hohe Sachen,
Die den Wolken gleiche gehn,
Die berühmbt und groß mich machen,
Und dem Monden nahe stehn,
Die man müß' in Ledern binden
Und mit Purpurtuch umbwinden,
Doch so sols die Handschrift sein,
Daß ich mich wil stellen ein.
Diese wolt ihr ietzo nehmen
Bis was Beßers kömmet ein,
Euch nicht eures Schuldners schämen,
Sondern mir noch günstig sein,
Mich zu den Restanten schreiben,
Die nichts wollen schuldig bleiben,
Ohn was das Credit getan,
Das ich nicht erlegen kan.
Laßet dießmal mich genießen,
Gerne wollen dankbar sein.
Kan ich förder euch befließen,
Solches alles bringen ein:
So sol meine Clio singen,
Und euch bis zum Blawen bringen,
Da denn euer Dank sol stehn,
Wo die Pleiasstern' entstehn.

Meter: trochaic