PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XL - Silvano
by Juan de Almeida

Tendido al pie de un sauce en el arena,
en la dura raíz mal recostado,
sin memoria de sí ni del ganado,
los ojos en la luz que le da pena,
oyendo querellar a Filomena,
estaba sin apero ni cayado,
el semblante en Lucela trastornado,
Silvano de pesar el alma llena.
Con ronca voz que el lloro le había hecho
lamentaba con lágrimas su suerte,
juntando la cabeza al verde sauce.
Hería con suspiros el su pecho,
al cielo suplicando que la muerte
le diese, pues la vida le desplace.

Meter: polymetric
- V -
by Francisco de Medrano

Vine y vi, y sujetóme la hermosura
de un serafín que en apariencia humana
a los mortales ojos tal se allana,
que aunque flacos, sostengan su luz pura.
Así mirarse, deja con segura
vista el temprano sol de la mañana,
y entre nubes de nieve, tinta en grana,
permite a nuestra vista su figura.
Vencióme, y tan dichoso fui vencido
cuanto sin tiempo de gozarme en sello,
porque me priva ausencia de gozarlo;
que de muy sin ventura siempre ha sido
llegar al bien, y vello ya y tocayo,
y para más dolor luego perderlo.

Meter: polymetric
Ode, Inscribed to William H. Channing
by Ralph Waldo Emerson

Though loath to grieve
The evil time's sole patriot,
I cannot leave
My honied thought
For the priest's cant,
Or statesman's rant.

If I refuse
My study for their politique,
Which at the best is trick,
The angry Muse
Puts confusion in my brain.

But who is he that prates
Of the culture of mankind,
Of better arts and life?
Go, blindworm, go,
Behold the famous States
Harrying Mexico
With rifle and with knife!

Or who, with accent bolder,
Dare praise the freedom-loving mountaineer?
I found by thee, O rushing Contoocook!
And in thy valleys, Agiochook!
The jackals of the negro-holder.

The God who made New Hampshire
Taunted the lofty land
With little men; —
Small bat and wren
House in the oak: —
If earth-fire cleave
The upheaved land, and bury the folk,
The southern crocodile would grieve.
 Virtue palters; Right is hence;
Freedom praised, but hid;
Funeral eloquence
Rattles the coffin-lid.

What boots thy zeal,
O glowing friend,
That would indignant rend
The northland from the south?
Wherefore? to what good end?
Boston Bay and Bunker Hill
Would serve things still; —
Things are of the snake.

The horseman serves the horse,
The neat-herd serves the neat,
The merchant serves the purse,
The eater serves his meat;
'T is the day of the chattel
Web to weave, and corn to grind;
Things are in the saddle,
And ride mankind.
There are two laws discrete,
Not reconciled,—
Law for man, and law for thing;
The last builds town and fleet,
But it runs wild,
And doth the man unking.
'T is fit the forest fall,
The steep be graded,
The mountain tunnelled,
The sand shaded,
The orchard planted,
The glebe tilled,
The prairie granted,
The steamer built.
Let man serve law for man;
Live for friendship, live for love,
For truth's and harmony's behoof;
The state may follow how it can,
As Olympus follows Jove.

     Yet do not I implore
The wrinkled shopman to my sounding woods,
Nor bid the unwilling senator
Ask votes of thrushes in the solitudes.
Every one to his chosen work; —
Foolish hands may mix and mar;
Wise and sure the issues are.
Round they roll till dark is light,
Sex to sex, and even to odd; —
The over-god
Who marries Right to Might,
Who peoples, unpeoples, —
He who exterminates
Races by stronger races,
Black by white faces, —
Knows to bring honey
Out of the lion;
Grafts gentlest scion
On pirate and Turk.

The Cossack eats Poland,
Like stolen fruit;
Her last noble is ruined,
Her last poet mute;
Straight into double band
The victors divide;
Half for freedom strike and stand; —
The astonished Muse finds thousands at her side.

Meter: polymetric
Anděl strážce.
by Jan Ježek

Slýchával jsem od tatíčka:
„Dítko když se narodí,
Bůh mu pošle andělíčka,
jenž ho na svět provodí;
věrně pak s ním kráčí všady,
zlobě přístup zabrání,
i nepřátel před ouklady
útlé robě ochrání.
Dítko ale v každé chvíli
musí hříchu výhost dát,
prospívati mravy, pílí,
přikázání Božích dbát.
Když se zapomene časem,
duši k zlému přichýlí,
strážný anděl žálným hlasem
nad dítětem zakvílí.
V mžik od něho stráž odvrací
i když hrozí ourazy,
zvolna v oblacích se ztrácí
a do nebe odchází.
U dítka, jež bez nucení,
poslouchá, se modlívá,
anděl strážný v potěšení,
dnem a nocí prodlívá.“
Bys nade mnou v každé době
bděl, o strážný andělíčku,
na kolenou budu k tobě
denně říkat modlitbičku.
Před hříchem, byť krásnou vnadu
měl, chci prchat jak před zmijí;
tvoji každou zlatou radu
v srdce hluboko si vryji.

Meter: trochaic
3.
by Otto Julius Bierbaum

Du sagst, du liebst mich. Oh, ich danke dir!
Zwar kenn ich dieses Wort als Lüge nur,
Doch klingt es süß, wie liebliche Musik,
Und gerne glaubt man, was so lieblich klingt.
Ich
Nimm diesen Glauben als Entgegnung an.
Mir selber will das Wort »Ich liebe dich«
Nicht mehr vom Herzen auf die Lippen gehn.
Dem Boden, der von mitleidlosem Fuß
Zerstampft ward, dem der Bosheit dürre Hand
Salz in die Furchen streute, wollen Rosen nicht
Entblühen, – blasse Nesseln bringt er nur.
So sieht mein Garten aus, – ein Nesselbeet.
Willst du ihn lieben? Wunder sind geschehn!
Die Liebe ist die beste Gärtnerin.

Meter: iambic
Progresión
by Antonio Ros de Olano

Del fértil seno de la madre España
nace el altivo Tajo en breve cuna;
y, creciendo con rápida fortuna,
ceden los pinos a su adulta saña
Si rompe cerros, si florestas baña,
río es el Tajo; su corriente es una,
sea en la vega, anchísima laguna,
sea sierpe que enrosca la montaña.
Miradle de Aranjuez en los vergeles,
vedle desde la cántara extremeña;
contempladle al llegar al Océano.
Y así del alma, en cálidos rieles,
la idea brota, y rauda se despeña,
río caudal del pensamiento humano.

Meter: polymetric
- LIV -
by Argensola

Cual cisne, que con últimos alientos
vive y muere cantando a un mismo punto,
y en el sepulcro y nido todo junto,
más vivos articula los acentos.
Tal en la dura cama, en fuegos lentos,
el invicto español vivo y difunto,
levantó este divino contrapunto,
cercado de tiranos y tormentos.
Yo, Celestial Señor, yo, aquel Laurencio
a cuyo corazón fuerza enviaste,
para mayor martirio suficiente;
y a quien tú visitaste en el silencio
de la noche, y con fuego examinaste,
ardiendo el alma en otro más ardiente.
Recibe este mi espíritu inocente,
y tú, tirano, cruel, cruel Ceraste,
resuelve y come de este lado abierto,
y da sepulcro vivo a nuestro cuerpo.

Meter: iambic
Líhnutí.
by Adolf Heyduk

V kraj stichlý slunce zbytek krve roní,
stín buků mlčky stínu lip se druží,
červánek k zemi s polibkem se kloní
a skalám na skráň klade vínek růží;
hvozd dálný oněměl, tich v strnulosti stojí
a jakby okouzlen se oddechnouti bojí.
Jih křídla přeložil a sotva dýše,
něm stojí keřů tlum i stromů pluky
i květů sbor a zelená trav říše,
a ptactva zpěv i snivé cvrčků zvuky
i listí uvadlé, jež zlekáno se chvělo
pod nohou plachých srn, vše náhle oněmělo.
Den světlý k spánku zlaté zavřel zraky,
a měsíc zamyšlen jde v zášer lesů;
jak dumy plují nebem siné mraky,
a vlažná rosa na mechu a vřesu
od záře západu se v drobný opál nítí,
a sosnám ve vlasech hvězd diamanty svítí.
Noc, míru kněžna, roušku dává nivě
a zvolna blíží se a hvězdy za ní;
jde po špičkách a ruce vznáší snivě
na buku snět, jež hnízdo drží v dlani,
by kuna zlotřilá, jež slídí po kořisti,
nic vidět nemohla, co skryto je v tom listí.
Dech květů dumavých se vznáší vzhůru,
to země duch, an u výš k nebi vstoupá,
blah, s vonnou modlitbou, až do azuru,
v němž krása hvězdnatá svou peruť koupá,
jíž kyprá ňadra chrání toho stromu
jak anděl svatý Kristův odkaz v dómu.
Co tajného, co divného se skrývá
v tom zátiší, jež v haluzích se klene,
že ani lístek sebou nezachvívá
na snítce nejútlejší toho kmene?
co kouzelného v noci té as hostí
strom v zeleného srdce útulnosti?
Co velikého děje se v tom buku,
ký zázrak as, že hvězdy planou zlaté,
a z nitra zní mu perly ptačích zvuků,
jak zpěvy andělův kdys v noci svaté,
v níž plný měsíc v stříbroskvoucím svitu
jak růže mystická zkveť na blankytu?
Proč onen mír a klid se vůkol hostí?
proč stich’ ten drozd a v tajemném dlí snění,
proč příval světla z hvězdné vysokosti
blah snáší zemi nebes políbení?
Pták zpěvný rodí se, jenž krásu jara množí;
či k lidstva útěše kdes básník z vůle boží?

Meter: iambic
Lháři.
by Beneš Metod Kulda

Mníš-li, lháři, že ti každý věří?
Moudrý člověk pomluvy tvé měří;
on tvou chytrost jasně prohlédá,
na vějíčku tobě nesedá.
O tobě jsem druhdy chvalně soudil,
znenáhla se’s do mé duše vloudil;
užil’s toho na svou výhodu,
mně však sklamanému na škodu.
Ode mne jsi arciť dostal kvinde,
nejednej tak ošemetně jinde;
upadl bys rychle v pohanu
u všech soudných, věrných křesťanů.

Meter: trochaic
La firmeza de Filis desarma a la envidia
by Vicente García de la Huerta

La envidia con su aliento venenoso,
Filis, pretende emponzoñar mi gusto,
haciéndome vivir con tanto susto
que no alcanza consuelo ni reposo
Mas, quien a ser llegó tan venturoso
que mereció tu amor no fuera justo
que tanto bien gozase sin disgusto,
ni sin tanta pensión fuese dichoso
Tanto bien es, mi bien, ser de
                  ti amado
que mereciera ser aborrecido,
si pudiera extrañar ser envidiado
Vengan envidias pues, calumnias pido,
promuevan maliciosos mi cuidado,
que yo en lo firme de mi bien descuido.

Meter: polymetric
POUTNÍK.
by Josef Václav Sládek

ZA kloboukem péro,
v ruce hůl,
schodil jsem a zbloudil
světa půl.
Od tebe, mé srdce,
dál, vždy dál,
zpíval jsem, když myslet
jsem se bál.
Za kloboukem péro,
v srdci tíž,
chodil jsem tím světem
kříž a kříž.
Však jsem přece musel
domů jít –
nemoh’ jsem tě, srdce,
zapomnít!

Meter: trochaic
- XXVII -
by Juan de Tassis y Peralta

Cuando me trato más, menos me entiendo
hallo razones que perder conmigo,
lo que procuro más, más contradigo,
con porfiar y no ofender sirviendo.
La fe jamás con la esperanza ofendo,
desconfiado más, menos obligo,
el padecer no puede ser castigo,
pues sólo es padecer lo que pretendo.
De un agravio, señora, merecido,
siempre será remedio aquel tormento
que cuanto mayor es, más se procura.
Porque para morir agradecido,
basta de vos aquel conocimiento
con que nunca eche menos la ventura.

Meter: polymetric
MODLITBA.
by Josef Václav Sládek

BOŽE velký, Bože všech,
Ty, jenž po svých národech
v slunci míru, v třesku zbraní
vážíš zmar i požehnání,
uslyš také lid svůj z Čech!
Jak nás bili, Ty’s to zřel,
že jsme vstali, Ty’s to chtěl!
nechcem žádných divů více,
sami setřem hanu s líce,
sami setřem prach si s čel.
Volným býval kdys Tvůj lid,
bude zas, když bude chtít!
Spoj ho láskou s jeho hrudou,
naše ruce síti budou,
naše děti budou žít.
Ty jen rámě naše tuž,
dej, ať každý v svém je muž;
sil nás v boji, žehnej píli,
buď nám štít a v těžké chvíli
všechny věrné Čechy sdruž!

Meter: trochaic
Klekání.
by František Táborský

V červáncích zdřímnul den. Tajemné šero
se nad krajinou tichou rozestřelo,
a černý stromů stín se větší více,
jak v nebi světlo jasné večernice.
Líbezný větřík s lístky šepotá,
a v křoví slavík píseň klokotá,
slyš, s věže vyzvání
v údolí klekání:
Ave Maria!
V červáncích zdřímnul den, a v světě mír.
Tam v dálce domek zřím, je tich a sir,
do oken hvězdy zlatem jemu svítí,
a horský potok kol něho se řítí,
a topoly dva k nebesům se pnou:
u okna klečí otec s matičkou –
a s věže vyzvání
v údolí klekání:
Ave Maria!
V červáncích zdřímnul den,bdí nad ním hvězdná stráž,
i list už došeptal svůj otčenáš.
Po mléčné cestě luna pluje bledá,
na růžích motýl nocleh sobě hledá,
a tichá noc svá křídla otvírá,
zem, moře, tvorstvo v spánku umírá,
a s věže dozvání
v údolí klekání:
Ave Maria!
Ó jestli chvíle té Vám v němém zadumání
od tíže starostí se hlava k zemi sklání,
Vy ubozí, již od slz oči máte rudé,
ó vězte již, že nad ty chýže Vaše chudé
vše hvězdy rozsypávají se, pláčí s Vámi,
a ve světě že širém netrpíte sami –
kdy s věže vyzvání
v údolí klekání:
Ave Maria!

Meter: iambic
BEZ PŘÍSTAVU.
by Jaromír Borecký

Proud divoký nás do svých spárů chyt
a unáší. Kam? v úzkosti se ptáš.
Kde naše spása, ochrana a stráž?
Nám brániti se nelze. Zdrán i cit.
Kol v závrati vše víří manie,
nás mládí, radost, naděj opouštějí,
hloub smyčka Osudu se ryje do šíje.
Tak vysílenci oni z Jumièges
kdys pluli řekou proudem strženi,
v mdlob poutu, v nervech rozteklou jak spěž,
na prámu, krutostí kam vrženi.
Při ústí zachránil je poustevník,
čiv hojil žeh, jež spálil Chlodovig.
My přístav minuli – – Dál v šíleném tom reji!

Meter: iambic
De Sünn
by John Brinckman

Dat is, as ob de Häben lacht,
so blank kümmt dor de Sünn;
as ob se in ehr Sünndagsstaat
nu uppe Strat
un vör ehr Husdör stünn.
So ihrbor stiggt se dor nu rup,
as wull s' to Kirch hento;
as hadd se ehr Gesangbok mit –
de güllen Snitt,
de lücht't un blänkert so.
So freudig geiht s' un doch so irnst,
as hadd se gistern bicht't –
so still un wohrhaft in sick kihrt,
as een, de't wirt,
dat he Vergäwung kriggt.
Grad as vun de Gerechten een,
de to Gotts Disch herkümmt
un för sin eegen Seelennot
den Win, dat Brot –
nich vör de Minschen nimmt.
Grad so as een, de sick verspreckt:
Wat an mi is, dat do'ck;
ick gah min'n Weg in Gottes Nam,
ob Wulken kam' –
un de denn höllt dat ok.

Meter: iambic
***  Tvoje přimhouřené zraky
by Vladimír Houdek

Tvoje přimhouřené zraky
mají mateřský dnes výraz...
Jak se něžně tulíš ke mně,
není vášně ve Tvém hříchu,
není žáru v krvi Tvojí –
taký výraz má as žena,
která kojí dítě své.
Zříš tak v neurčitou dáli,
oči tvé jsou plny péče,
plny bázně hledí v modro!
Sparťanka tak asi zřela
přes Taygetské skály v dálku,
s tajnou bázní tisknouc k ňadrům
dítě právě zrozené.
Čtu z Tvých očí tajnou touhu,
mocnou, pod níž shasla vášeň!
Divný cit mou hrudí pronik’
pod tím teplem Tvojí touhy,
z mateřských jež plála zraků!
Chtěl bych s tebou kdysi hledět
ve tvář Tvého dítěte!

Meter: trochaic
PŘÍVOZNICE
by Rudolf Krupička

Pod Zvíkovem vlna s vlnou,
nebe dolů padá,
má je v očích, louku zvonků,
přívoznice mladá.
Rodným krajem slunce chodí,
mám tam lásku drahou.
Převez, dítě, srdce moje...
Ahou! Ahou! Ahou!
Rodným krajem milá chodí,
ty máš oči její.
Nevíš, přívoznice mladá,
proč se tolik chvěji?
Rodným krajem milá zpívá,
úsměvy má tvoje.
Ahou! Ahou! Ahou!
Převez srdce moje!
Pod Zvíkovem voda šumí,
touží, volá, čeká,
přívoznice noří vesla,
letím do daleka.
Letím domů... Vesla bijí
vlnu s vlnou vlahou.
Pospěš, přívoznice mladá!
Ahou! Ahou! Ahou!

Meter: trochaic
1L: Tochter Du, was zitterst Du?
by Johann Gottfried Herder

Tochter Du, was zitterst Du?
Was sinkest Du?
Schweige, leide,
Hoffe, meide,
Nicht verzag,
Nicht klag!
Wahrheit kommt alle Tag'.
Du suchtest ja ein Wunderland,
Wo sonder Tand
Und sonder Schall
Man ist und hat
Und Größe suchet, That,
Und strebt, statt Schein,
Zu sein.
Dies Land ist überall für Den, der's in sich hat.
Und hier sieh Deine Statt:
Sollst jene Mummereien bekehren,
Die Schatten hellen, Wahrheit lehren;
Sollst wandeln hier dies Zauberthal
Voll Mondesschein in Wahrheit überall,
In Sonnenstrahl.
Auf, fasse Dich,
Ermanne Dich!
Es wird Dir schwer sein,
Mußt lange sein allein,
Verkennen Dich lassen in falschem Schein,
Sehn Deine Wünsche mißgedeihn.
Auf, fasse Dich,
Muthig fühl Dich,
Du edle Jungfrau, groß und frei
Und fest und treu,
Den Blick so edel vor sich hin,
Mit reinem Sinn und stillem Sinn,
Auf, fasse Dich
Männlich!
Schweige, leide,
Hoffe, meide,
Nicht verzag
Und suche den Lieben alle Tag'!
Such ihn durch Wald und Thal und Höhn,
Und obgleich Flimmer vor Dir gehn,
Ermüde nicht, ihn zu empfahn,
Ihm sanft zu folgen auf seiner Bahn!
Du wirst ihn haben, ihn bestehn
Und neuverwandelt mit ihm gehn,
Mit ihm in aller Liebe Fülle,
Und er Dich lieben stark und stille,
Und er sich fühlen neu ins Leben
Zurückgegeben,
Durch Dich, durch Dich zurückgegeben,
Und Du ihm Schöpferin und Braut,
Ihm ewig, ewig sein vertraut.

Meter: iambic
Wechsel
by Gustav Schwab

O Liebe, falsche Trügerin,
Mit Lust und Kosen Kriegerin,
In Demut stolze Siegerin,
Wie hast du mich betrogen!
Aus kühler Abgeschiedenheit,
Aus einsamer Zufriedenheit,
Aus aller Glut Vermiedenheit
Aufs neu herausgelogen!
Die dunkeln Locken mied ich schon,
Von bleichen Wangen schied ich schon,
Mit dem Verlangen stritt ich schon
Nach braunem Augensterne;
Ich von den regen Blicken süß
Nicht ferner mich berücken ließ,
Ich andern Sieg sie pflücken hieß,
Nur mir vom Herzen ferne.
Doch blonder Locken Helligkeit,
Doch blauen Aug's Gefälligkeit,
Doch schlanker Glieder Schnelligkeit,
Die däuchten mir nicht fährlich;
Die Blicke Glut nicht sprühende,
Die Wangen zart erblühende,
Die Lippen feucht erglühende,
Mir schien, sie meinten's ehrlich.
Nicht schmachtende Geduldigung,
Nicht eifernde Beschuldigung,
Nur Scherz und Gruß und Huldigung,
Nur Spiel und Lock' und Lippen!
Nicht dacht ich ach! der Freudige,
Mutwillig froh Geschmeidige,
Das heimlich bitter leidige,
Verliebte Gift zu nippen.
Wie höhnen nun die Brüder mich,
Wie brennt es durch die Glieder mich,
Wie stralt verderbend wider mich
Die leichte, schlanke Blonde!
So blauer Augen schnelle Glut,
So gelber Locken helle Flut!
Braus' auf mein Herz und schwelle Blut,
Wie Meereswell' im Monde!

Meter: iambic
Měsíčná noc.
by Emanuel Čenkov

Kol kraj mlh šatem průhledným se stmívá
a při hvězd kmitu žlutém padá mráz;
tvá klenba jasná k šeré zemi splývá
tak plna klidu, veleby a krás,
měsíčná noci!
Mdlou záři táhneš města ulicemi,
proud její roníš v horskou šedou ves
a šírými se chýlíš perutěmi
nad řeky, moře, pole, Iuka, les,
měsíčná noci.
Nad chrámů kopulemi, domy hříchu,
nad krčmami, z nichž písně divé zní,
nad kláštery, kde mniši spí v cel tichu,
ó kleneš stejně modro jezerní,
měsíčná noci!
Ty splýváš nad sál hudbou ševelící,
v němž hedváb šumí, vane růží dech,
i nad hlinitou škarpou při silnici,
kde tulák zmrzlý leží ve hadrech,
měsíčná noci...
Dnes duše láskou prohřátá i snivá
zří v blahu čistění hvězd plné krás;
leč jiná cítí jen, jak tělo rozechvívá
tvůj oddech ledový, tvůj krutý mráz,
měsíčná noci!

Meter: iambic
I.
by Gustav Pfleger Moravský

Náš rek se vrátil z cest svých opět domů;
A milší zdál se mu teď letohrad,
A krásnější ta svěží zeleň stromů,
A domovní luh proň měl větších vnad.
Půvaby divé mocných skal a lomů,
Kam jeho noha někdy zabloudila,
I když jej dlouhá chvíle nesoužila:
Teď mysl jeho dvojnásobně baví.
Mladého jitra závoj růžomhavý
A pozdní noci ticho polotemné
Nalezlo průchod k srdce stránce jemné.

Meter: iambic
Dichterklage.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Was soll Dichten, was soll Singen,
Seit es niemand hören mag?
Niemand will nach Freuden ringen,
Niemand will uns Freude bringen,
Wie der Maienblüthen-Tag.
Wehe, wehe jedem Herzen,
Weil's den Frühling so vergisst!
Wo ist heitre Lust und Scherzen,
Seit die Jugend wie vor Schmerzen
Stumm und eingewintert ist?
Junge Welt, nun tauch dich unter
In den Frühlingssonnenschein!
Sieh' die Vögel werden munter,
Und die Au wird bunt und bunter —
Soll's für dich nicht Frühling sein?

Meter: trochaic
- CXCII - Al mismo
by Juan de Tassis y Peralta

Arde luz viva en polo ya luciente,
hecho vuelo inmortal tu humilde paso,
esplendor vivo de fulgor no escaso,
desde el Ganges ilustre al Accidente.
En la de Dios imperceptible mente
fuiste de gracias electivo vaso,
porque al Sol de ellas, incapaz de ocaso,
rayos de fe bebiese el Oriente.
Fatigas apostólicas logradas
recibe ya el honor de la victoria
que te da quien dispensa el gran tesoro.
Lenguas de luz en mejor luz labradas
den hoy al sacro altar de tu memoria
el humo en ámbar y la llama en oro.

Meter: iambic
Evening
by William Lisle Bowles

Evening! as slow thy placid shades descend,
      Veiling with gentlest hush the landscape still,
      The lonely battlement, the farthest hill
And wood, I think of those who have no friend;
Who now, perhaps, by melancholy led,
      From the broad blaze of day, where pleasure flaunts,
      Retiring, wander to the ring-dove’s haunts
Unseen; and watch the tints that o’er thy bed
Hang lovely; oft to musing Fancy’s eye
      Presenting fairy vales, where the tir’d mind
      Might rest beyond the murmurs of mankind,
Nor hear the hourly moans of misery!
Alas for man! that Hope’s fair views the while
Should smile like you, and perish as they smile!

Meter: iambic
FR. PALACKÝ K UMCE ZPĚVŮ
by Antonín Klášterský

Marně, Umko, nad mou se skláníš hlavou,
v rej mne vábíc, k vznešeným, sladkým zpěvům,
marně šeptáš ve sluch mi, abych zpíval
mládí a lásku:
Jak se květná na zemi vrací Vesna,
vzduch pln vůně, sladce jak pějí ptáci,
k zdroji jdouce děvy jak patří k luně
nyjícím okem.
Jak si Eros brousí své ostré šípy,
krásný jak se Adonis na lov chystá,
šerým hájem letící nymfu stíhá
mladistvý pastýř.
Nebo jak se na nebi hvězdy lesknou,
tam k nim zvedat duch že má svoji peruť,
aby dospěl do říše Ideálů,
jasné a svaté.
Jáť již, Umko, odkládám navždy harfu,
ze strun jejích nechci již loudit píseň,
jáť již navždy loučím se, Umko zpěvů
líbezných, s tebou!
Ne, že tvým bych pohrdal božským darem,
v lásce neměl nesmrtné krásy vděků,
ale hlas, jenž ozval se v mojí duši,
jinam mne volá.
Klesnu k nohám sestře tvé, moudré Klió,
která rydlem znamená děje světa
v tvrdé desky, naslouchat její budu
báji i zvěsti.
Vynést toužím ze hlubin nepaměti
svého lidu velké i chmurné děje,
aby ožil hrdostí na ty slavné
předků svých činy.
Ne již bardem, vůdcem chci býti jeho,
aby chabou přetvořil říš, kde spiat je,
volně žil v ní nebo ta kletá rozbil
otroctví pouta.
A ty k jiným pospěš už, Umko milá,
nadchni hruď jim, rozvaž jim zpěvná ústa,
líp než já moh’, v struny ať varyt bijí,
budíce národ.
Já pak po své klopotné práci v temnu
dávných věků, s úsměvem na rtech budu
rád vždy, jako v oddechu, naslouchati
písni, již vnukneš:
Jak se květná na zemi vrací Vesna,
k zdroji jdouce děvy jak patří k luně,
šerým hájem letící nymfu stíhá
mladistvý pastýř...

Meter: trochaic
12 V tom požáru, jenž vzplanul nad západem
by Tereza Dubrovská

V tom požáru, jenž vzplanul nad západem
a žhavě hoří dlouhá čtyři léta,
jak lidská pochodeň své ohně metá,
my setkali se v skvoucím létu mladém.
Já šla jsem pouští, a má duše ladem
v snu ležela tu jak zem neosetá,
jí družkou bolest byla, zima kletá
nad žitím stála, zmrzlým vodopádem.
Tam písně ztichly, mrtvo bylo kolem,
v mém sadě náhle nad okvetlým stvolem
noc svoje křídla černá prostírala.
A tu Jsi přišel – a v mém žití stmělém
se převalilo moře v jasu skvělém,
a hvězdná klenba v oblacích se vzňala.

Meter: iambic
- CXXVIII -
by Fernando de Herrera

¡Oh breve don de tu agradable engaño,
dulce mal del contento aborrecido,
cuán presto pierdes el color florido
y muestras los despojos de tu daño!
El oro vuelto en plata un blanco paño
cubre, y el color vivo y encendido
de los ojos, sin fuerza ya y perdido,
de tu vencido orgullo es desengaño.
Acabas y tu dura tiranía.
Y al fin, si acabas, mueres con victoria
de nuestro error en devaneo tanto.
Mas quien por ti se olvida y desvaría
del camino, perece sin memoria
con mayor culpa en su perpetuo llanto.

Meter: iambic
Frühe
by Joseph von Eichendorff

Im Osten graut's, der Nebel fällt,
Wer weiß, wie bald sich's rühret!
Doch schwer im Schlaf noch ruht die Welt,
Von allem nichts verspüret.
Nur eine frühe Lerche steigt,
Es hat ihr was geträumet
Vom Lichte, wenn noch alles schweigt,
Das kaum die Höhen säumet.

Meter: iambic
KVINDE.
by Karel Dostál-Lutinov

Hej, šla s košem na rebe,
a chetila ščóra –
a já si nevezmo
staryho kocóra.
Staré kocór šedivé
fóseskama škrabe,
pro teho só dobry
te stodeny žabe.
Mlady děvče hledá si
mladyho senečka,
ne, abe pantáta
bel ji za stařečka.

Meter: trochaic
51.
by Friedrich von Logau

Wer Ohren macht mit Lobe reich, wil machen reich sein Haus;
Der wil ihm erndten eignen Nutz, der fremdes Lob sät auß.

Meter: iambic
1L: Viel tausend, tausend Küsse gib,
by Emanuel Geibel

Viel tausend, tausend Küsse gib,
Süß Liebchen, mir beim Scheiden!
Viel tausend Küsse, süßes Lieb,
Geb' ich zurück mit Freuden.
Was ist die Welt doch gar ohn' End'
Mit ihren Bergen und Meeren,
Daß sie zwei treue Herzen trennt,
Die gut beisammen wären!
Ich wollt', ich wär' ein Vögelein,
Da flög' ich hoch im Winde
Alle Nacht, alle Nacht im Mondenschein
Zu meinem blonden Kinde.
Und fänd' ich sie betrübt zum Tod,
Da wollt' ich mit ihr klagen;
Doch fänd' ich mein Röslein frisch und rot,
Wie wollt' ich jauchzen und schlagen!
Wie wollt' ich mit dem süßen Schall
Die stille Nacht durchklingen!
Im Busch, im Busch die Nachtigall
Sollte nicht besser singen.
O tausend, tausend Küsse gib,
Süß Liebchen, mir beim Scheiden!
Viel tausend Küsse, süßes Lieb,
Geb' ich zurück mit Freuden.

Meter: iambic