PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Paciencia
by Manuel del Palacio

Injusticia del hombre, saña horrible,
agravios de la edad, dolor agudo,
nada sois contra mí, tengo el
                     escudo
que, si no vencedor, me hace invencible
Ira que, blasonando de terrible,
todo lo arrollas en tu choque
                     duro,
contigo lucharé pobre y desnudo
y en mí te estrellarás: soy tu imposible.
La fuerza queda y el furor concluye;
el aura que los campos vivifica
es más que el huracán que arrasa y huye
La fe lo dice y la razón lo, explica;
no lo olvidéis, con ira se destruye
y sólo con paciencia se edifica.

Meter: iambic
Yourself
by Jones Very

’Tis to yourself I speak; you cannot know
Him whom I call in speaking such an one,
For thou beneath the earth lie buried low,
Which he alone as living walks upon;
Thou mayst at times have heard him speak to you,
And often wished perchance that you were he;
And I must ever wish that it were true,
For then thou couldst hold fellowship with me;
But now thou hear’st us talk as strangers, met
Above the room wherein thou liest abed;
A word perhaps loud spoken thou mayst get,
Or hear our feet when heavily they tread;
But he who speaks, or him who’s spoken to,
Must both remain as strangers still to you.

Meter: iambic
1L: Es ist ein recht beliebter Bau.
by Wilhelm Busch

Es ist ein recht beliebter Bau.
Wer wollte ihn nicht loben?
Drin wohnt ein Mann mit seiner Frau,
Sie unten und er oben.
Er, als ein schlaugewiegter Mann,
Hält viel auf weise Lehren,
Sie, ungestüm und drauf und dran,
Tut das, was ihr Begehren.
Sie läßt ihn reden und begeht,
Blind, wie sie ist, viel Wüstes,
Und bringt sie das in Schwulität,
Na, sagt er kühl, da siehst es.
Vereinen sich jedoch die zwei
Zu traulichem Verbande,
Dann kommt die schönste Lumperei
Hübsch regelrecht zustande.
So geht's in diesem Hause her.
Man möchte fast erschrecken.
Auch ist's beweglich, aber mehr
Noch als das Haus der Schnecken.

Meter: iambic
HLAD
by Karel Toman

Nehmotný závoj měsíce
zametá cestu jejich krokům:
poutníci drobní, jsou jich tisíce,
dnem nocí jdou křížovou výpravou
vpřed, na západ, tam k Moskvě.
Matička bělokamenná
rudého cara-otce chrání,
ten čeká, s láskou rozpne ramena,
všecky je zlíbá, všem dá požehnání
a chleba v bílé Moskvě.
V dům starých carův uvede
miláčky svoje vládce z lidu,
tam na měkkou jim postel ustele
a dá jim zapomenout hlad a bídu
a nemoc v bílé Moskvě.
V mátožném svitu měsíce
dav matek zoufalých se plíží
za dětmi v dálce – stínů směsice,
dnem nocí jdou křížovou výpravou
vpřed, na západ tam k Moskvě.
Hle, nebe náhle zaplálo
podivným nevídaným světlem.
Div divů stal se! Nastalo
království boží na zemi a Betlém
sestoupil v Kreml v Moskvě.
Na tváře děti padají,
prořidlý zástup dětí žasne,
Oj, Spasiteli! Písně zpívají,
radostné hymny, a ty hlasy jasné
se nesou vzduchem k Moskvě.
Však ne! To jiné světlo je,
to není záře od Betléma.
Ta zář se točí, hesla zvěstuje
po celém kruhu nebes, sama němá
a kořenem tkví v Moskvě.
Čtou slova pýchy v Indii,
v Paříži, v Pekinu i v Praze,
čtou v Americe, v Anglii.
A davy dětí hladových
dnem nocí jdou křížovou výpravou
se všech stran Ruska k Moskvě.

Meter: iambic
WINEZCA – II
by Isidro Marfori

¡Aquí tú! i Y éso, éso
que ocultas en la falda?
—Míralo, una guirnalda.
—Hermosa, dame un beso,
sedienta está mi boca.
—Si, y ceñiré tu frente
de sampagas de oriente...
—¡Qué lírica, qué loca!
—Loca cuando adivino
que suenas en el fin
de tu electo caminó?
¿No en mármol de Bodín
quieres verte, divino,
estatua de un jardín?

Meter: polymetric
Na Serapii.
by Josef Košín z Radostova

Každý nůž se bez broušení
stává stále tupějším,
jazyk tvůj však bez ostření
je čím dál tím ostřejším.

Meter: trochaic
Eine Parabel vom Mond und dem Riesen
by Otto Julius Bierbaum

Hinter dem Berge
Die tausend Zwerge
Mit den großen Schädeln gescheidt und frech
Lassen wieder gleißen
Im grellen, weißen
Scheine das runde, blinkende Blech.
Gespannt den Bogen!
Die Sehne gezogen!
Ich treffe das blitzende, glitzende Ding.
Was soll das Geblecher!
Zum Abendtrunkbecher
Brauch ich kein zitterndes Flimmergeblink.
Es saust von der Sehne
Der Pfeil, seine Mähne
Wirft rückwärts der Riese und wartet gespannt.
Dann brüllt er: Daneben!
So will ich es heben
Das Ding aus der Höhe mit eigener Hand.
Es soll nicht dort hangen!
Ich will es mir fangen,
Ich will von den Zwergen nichts glitzerndes sehn!
Ich wills ihnen weisen!
Ich will es zerschmeißen,
Klirr soll es in tausend Kleinstücke mir gehn!
Es rannte der Riese
Wild über die Wiese,
Ueber Berge und Thäler, durch Sümpfe und Kot.
»fort! Fort mit dem Scheine!«
Er brach sich die Beine.
Der Mond hängt noch oben, der Riese ist tot.

Meter: amphibrachic
- XLV -
by Argensola

Yo os quiero confesar, don Juan, primero,
que aquel blanco y carmín de doña Elvira
no tiene de ella más, si bien se mira,
que el haberle costado su dinero.
Pero también que me confieses quiero
que es tanta la beldad de su mentira,
que en vano competir con ella aspira
belleza igual de rostro verdadero.
Mas, ¿qué mucho que yo perdido ande
por un engaño tal, pues que sabemos
que nos engaña así naturaleza?
Porque ese cielo azul que todos vemos,
ni es cielo ni es azul, ¡Lástima grande
que no sea verdad tanta belleza!

Meter: iambic
PONEJPRV, PODRUHÉ...
by Josef Václav Sládek

PONEJPRV, podruhé, potřetí,
jaké to bouchání slyšeti?
Posvěť mi, ženuško, na schody,
oni mne pustili z hospody.
Po jedné, po druhé, po třetí,
jak to těm hodinám uletí!
když se kdo na ně podívá,
šenkýř mu, šelma, nalívá.
Po jedné, po druhé, po třetí
jinou zas natočí v zápětí;
má ženu a děti, jaký div,
musí být chudák také živ.

Meter: dactylic
ZVONY SE LOUČÍ. (IV.)
by Emanuel Masák

Dozní strašná hudba.
Svět si oddychne.
Po zpěvu a štěstí
touha zavzlykne.
Nový život všude.
A s ním nový boj:
lidského to srdce
věčný nepokoj.
Mezi nebem – zemí
zas se bude chvět,
vítězit i padat,
proklínat i pět...
Uklidní se jednou,
tak jak srdce mé,
jež se zaryje kdes
matky do země.
Velká chvíle přijde:
bouře bouří všech
smete vše, co není
Boha svatý dech.
Sladká hrůzo soudu!
V oné hodině
srdce tvé, o lidstvo,
V Otci spočine...

Meter: trochaic
276.  Eins des andern Anfang und Ende.
by Angelus Silesius

Gott ist mein letztes End: Wenn ich sein Anfang bin/
So weset er auß mir/ und ich vergeh in Jhn.

Meter: iambic
- 700 - Acto I, DOÑA INÉS
by Lope de Vega

Un pajarillo el niño Amor tenía
atado a un hilo de oro, y sus colores
miraba más contento, haciendo amores
en lenguaje de niño le decía.
Mas la fácil prisión rompiendo un día,
se fue con otros pájaros mayores.
Lloró el Amor, y díjole: «No llores
Venus, que a risa y no ha dolor movía.
Que también eres tú pájaro en mano
y te vas de la mano velozmente
ingrato al hilo de oro y a la mano.
¡Ay, Dios! Mi dulce pájaro, detente,
que si te vas será esperarte en vano,
tú por el aire y yo llorando ausente.»

Meter: iambic
Soneto a la muerte de doña Isabel de Borbón
by Leonor de la Cueva y Silva

Este grandioso túmulo erigido,
fúnebre pompa de cristiano afeto
al más hermoso y al mayor sujeto
que injusto triunfo de la Parca ha sido
Este consigo mismo competido,
de lealtad y de amor piadoso efeto,
funesto ocaso es hoy del más perfeto
sol que gozar España ha merecido
Con un golpe mortal en breve instante,
al gran Filipo, su divina aurora
la Lis francesa, la beldad galante
quitó, llevó la muerte robadora
Mas si en eterno imperio más brillante
tantos de gloria grados atesora,
¿para qué España llora
a Isabel de Borbón, que muerta yace,
si al cielo Fénix inmortal renace?

Meter: iambic
Pamětliv vždy slova Tvého,
by Emanuel Züngel

Pamětliv vždy slova Tvého,
budu varovat se zlého,
žíti Tobě k radosti;
i slibuji všeho dbáti,
čím bych Ti moh’ důkaz dáti
lásky své a vděčnosti.

Meter: trochaic
- LXXXVIII -
by Fernando de Herrera

Quejoso ya del tiempo mal perdido,
las armas con que al dulce rey tirano
ofrecido seguí, esperando en vano,
pongo, de mis deseos ofendido.
Basta en mi tierna edad haber crecido
Amor, que en mí cansó su diestra mano;
consejo me parece ya bien sano
desviarme del curso proseguido.
Bien puedo, y tengo fuerzas y osadía,
y valgo a contrastar su gran dureza
y negar de mis males la victoria.
Mas no sufre el cruel que en la alma mía
mi luz no me presente su belleza;
y así, me aflige y vence la memoria.

Meter: iambic
BALADA XX
by Jiří Mahen

Už vidíš říši našich okamžiků?
Nuž – vzhůru hlavu, buď mi veselá!
Mé srdce dnes je plno, plno díků,
však nechci, aby slova šuměla,
třeba má duše na nich stavěla,
když rovnala mi hlavu, prsa, šíji.
Hle, klenba chrámu, jak se zatměla!
Modlitba naše není litanií.
Pojď se mnou ven! Co v síni mučedníků?
Ať hudba sebeslavněj zahřměla,
má prsa touží po lidském zas křiku,
v němž mnohá duše plachá omdlela,
s nímž země vždy se ráda zachvěla.
Pro tebe bít se, dokud tady žiji –?
Vždyť nechci, drahá, abys trpěla.
Modlitba naše není litanií.
Teď nech mne jíti ještě k mému šiku.
Kam vaše moc se, rýmy, poděla?
Byly jste mužná hrstka bojovníků,
a vaše kořist – kořist anděla.
Ať jiná píseň chrámem zazněla,
vám stačí přec, co řádky ve vás kryjí?
Jen vizte, milá jak se zarděla!
Modlitba naše není litanií.
Villone, mistře můj, už hříčka nesmělá
je tvá mi balada, já důvěrněji žiji.
Pojď, Magdaleno, vzhůru z kostela!
Modlitba naše není litanií!

Meter: iambic
De La entretenida, Primera jornada, DON ANTONIO
by Cervantes

¡Ay dura, ay importuna, ay triste ausencia!
¡Cuán lejos debió estar de conocerte
el que al furor de la invencible muerte
igualó tu poder y tu violencia!
Que, cuando con mayor rigor sentencia,
¿qué puede más su dilatada suerte
que deshacer la liga y nudo fuerte
que a cuerpo y alma tiene inconveniencia?
Tu duro alfanje a mayor mal se extiende,
pues un espirtu en dos mitades parte.
¡Oh milagros de amor, que nadie entiende!
Que, del lugar de do mi alma parte,
dejando su mitad con quien la enciende,
consigo traiga la más frágil parte.

Meter: iambic
NAD HROBAMI.
by Karel Sabina

Dva hroby znám, dva smutné, tmavé hroby,
V nichž mrtvé blaho moje odpočívá;
U jednom zlatý věk mladistvé doby,
Věk vroucí lásky mé se v druhém skrývá.
Nad nimi denně zář se rozvinuje,
Nad nimi neznámý vykvítá květ;
Co v nich však spočívá, duch oželuje –
Toť ve život mi nevrátí se zpět.
Ó, tam se kouzlo veškeré schovává,
Jež někdy čelo blahem ověnčilo;
Nad vroucím chladná roste tráva,
Se srdcem sladké snění se zničilo.
Tam mladost, a zde zem mou lásku kryje;
Jen jedna nad hrobami ještě slast,
V níž mladost věčná, láska věrná žije:
Mně procitnulá v zoři kyne vlast!

Meter: iambic
HERÁLDICA – III
by Manuel Bernabé

Somos las rosas del Oriente hermoso,
cuidadas por divino Jardinero;
Jesús Sacramentado es nuestro Esposo,
porque su amor es nuestro amor primero.
Nuestro escudo es la vara de virtudes
que florece en amor todos los días;
nuestra voz es un salmo de laúdes,
y somos por María, las Marías.
Mientras exista un alma sin fortuna,
verá en nos a la hermana y a la madre
que obrará el bien sin recompensa alguna.
Porque éste es el cartel de nuestra vida:
por cada espina que un amor taladre,
dar otro amor con que sanar la herida.

Meter: iambic
XXXVI. Vyšli jsme si jednou spolu:
by Josef Uhlíř

Vyšli jsme si jednou spolu:
Krásný letní den to byl;
Šli jsme vrchem, šli jsme dolů,
A já žízeň pocítil.
Ai, tu ze skalní se kobky
Vidím jasný pramen lít;
Jen že těžko bez nádobky
Z linoucího toku pít.
Tu ty ku praménku maní
Křovinou se prodrala,
A ochotně ve svou dlaní
Pro mne vody nabrala.
Blahostmi to doba žití!
Ssaje mok ten pramene,
Mněl jsem rájskou rosu píti
Z růžového lupene.
Dík ti! – Tu pak číši drahou,
Z níž jsem sladký nápoj pil,
Dovol, abych myslí blahou
Za to vroucně políbil.

Meter: trochaic
ČLOVĚK.
by Čechoslav Ostravický

Noc byla tichá tak a mlčenlivá;
nad knihou nachýlen já v dumách dlel,
an duch můj přes luhy a lada snivá
kams’ v dálky jako pták v neznámo spěl.
Tu náhle z ulice se v sluch můj vznesla
směs hlasů neznámých jak vlny šum,
má hlava zvedla se, jež ve dlaň klesla,
a duše procitnula ze svých dum.
A ze tmy neznámý hlas ke mně vnikal:
– Co člověk? – Vášní svých to pouhý rob,
jichž poutům od věků si němě zvykal
a kterým klesá v oběť za všech dob.
Ah, člověk! – jiný děl. – To soud byl všední.
Přec člověk korunou je tvůrčích snah,
je tvorstva vrcholem a výraz slední,
jenž v sobě vším je ve všech proměnách.
Snad! – třetí děl... – A přec jen tvor to bídný,
bezměrných smutků, žalů, bolů plen,
jenž za osudu jeden úsměv vlídný
jde slepě vpřed a – hyne vysílen.
Pah, člověk! – čtvrtý děl. – Toť barbar pravý,
jak dravec lačný v egoismu svém,
tu tyran podlý, tam zas lupič rvavý,
dlaň bezcitnou jenž zvedá proti všem. – – –
A kroky zanikly a hlasy s nimi.
Noc mlčenlivá dumně spěla dál,
a vzrušenými myšlenkami mými
stín ponurý a těžký prochvíval.
Ten chodců neznámých spor nahodilý
jak balvan těžce klesl v mysl mou – –
Co člověk jest? – – A zraky mé se vpily
kams’ v dálku noci černou, dumavou.
A chvíle jdou – – – a zrak můj plný dumy
kams’ do hlubin se černé tůně vryl – – –
Co člověk jest? – Ó kdož to říci umí!
Ó rozpory, kdo vás kdy rozřešil!
Co člověk jest? – – Do černa ztrnulého
dál neodvratně noří se můj zrak – –
A tíseň, rmut a hrůza Neznámého
nad duší mou jak černý visí mrak...

Meter: iambic
Barák.
by Rudolf Pokorný

Je barák jen
od paty až do temena,
však z českého
zbudován je ze křemena.

Meter: polymetric
Xaver .
by Clemens Brentano

Als nach Japon weit entlegen,
Xaver dachte, Gottes Mann,
Alle waren ihm entgegen,
Fielen ihn mit Worten an,
Wind und Wetter, Meer und Wellen,
Mahlten seinen Augen dar,
Redten viel von Ungefällen,
Von Gewitter und Gefahr.
„schweiget, schweiget von Gewitter,
„ach, von Winden schweiget still:
„nie, noch wahrer Held, noch Ritter
„achtet solcher Kinderspiel:
„lasset Wind und Wetter blasen,
„flamm der Lieb, vom Blasen wächst,
„lasset Meer und Wellen rasen,
„wellen gehn zum Himmel nächst.
„ey doch lasset ab von Scherzen,
„schrecket mich mit keiner Noth,
„noch Soldat, noch Krieges-Herzen,
„fürchten nimmer Kraut und Loth;
„spieß und Pfeil, und bloße Degen,
„rohr, Pistol und Büchsen-Speiß,
„macht Soldaten mehr verwegen
„und sie lockt zum Ehren-Preiß.
„lasset ihre Hörner wetzen,
„wind, und Wetter ungestüm,
„laßt die Wellen brummend schwetzen
„und die Trommeln schlagen um,
„nord und Süden, Ost und Westen,
„kämpfen laßt auf salzgem Feld;
„nie wirds dem an Ruh gebrechen,
„der nur Fried im Herzen hält.
„wer wills über Meer nicht wagen,
„ueber tausend Wasser wild,
„dem es mit dem Pfeil und Bogen,
„noch viel tausend Seelen gilt?
„wem will grausen vor den Winden,
„fürchten ihre Flügel naß?
„der nur Seelen denkt zu finden,
„seelen schön, ohn alle Maaß.
„eya stark und freche Wellen,
„eya stark und stolze Wind',
„ihr mich nimmer sollet fällen,
„euch zu stehn, ich bin gesinnt,
„seelen, Seelen muß ich haben,
„sattle dich nur hölzern Roß,
„du must über Wellen traben,
„auf ihr Segel, Anker los!“

Meter: trochaic
1L: Das Glück ist wie ein Weib, die keinen völlig liebet,
by Friedrich von Logau

Das Glück ist wie ein Weib, die keinen völlig liebet,
In dem sie sich ietzt dem, ietzt jenem untergibet.

Meter: polymetric
Con dicciones valencianas y castellanas
by Joseph Aragonés

Valencia insigne, patria venturosa,
de valor, y de ciencia coronada
si de Minerva Cátedra afamada
de Palas plaza ilustre, y belicosa
Festiva forma una corona hermosa
igual a la de Alcides celebrada,
y a tal Historiador; apasionada
corona liberal, premia gustosa.
De Orti conserva la inmortal memoria,
pues nota puntual, sutil explica
la honra, que en Tomás Fénix te aclama
Consagra esta obra rica a eterna gloria,
pues la del Turia al Nilo la publica
la sonorosa trompa de la Fama

Meter: iambic
- CXXXIV - Respuesta
by Argensola

Si alcanzáis de Teresa que a Leonardo
los dones de su pluma inspirar quiera,
¿la de cuál escritor subió a la esfera,
oh Jerónimo, en rapto más gallardo?
Que fije en él su fervoroso dardo
le pedid, como a madre no severa;
veréis si quedara, cuando le hiera,
tibio al intento, o en las alas tardo.
Volará a diligencia tan briosa,
que de algún serafín parezca el vuelo,
a quien la claridad suprema endiosa.
Deba, sin este aplauso, a vuestro celo
que la esperanza de su fe animosa
en posesión se le convierta el cielo.

Meter: polymetric
- - Soneto
by Pedro Espinosa

Llegó diciembre sobre el cierzo helado,
y de flores el campo vio vestido,
y la redonda llama del sol vido
sin luz, y el cielo de otra luz honrado.
Paróse el mes, en felpas aforrado,
por mirar el milagro nunca oído,
cuando a mi sol de lumbre vio ceñido,
que el cielo alumbra, que enriquece el prado.
La admiración de maravillas tantas
obligó al mes y el caso sin segundo
a contemplar la luz del claro rayo;
mas huyó luego con veloces plantas,
porque mudando el natural del mundo,
se iba ya convirtiendo en mes de mayo.

Meter: polymetric
- LXXXIII -
by Juan de Tassis y Peralta

El soberbio africano que oprimida
a Italia tuvo el tercer lustro entero,
hartó de sangre su sediento acero,
del Capitolio en deshonor vertida.
Dígalo en Canas tanta esclarecida,
frustrada audacia, y díganlo primero
Trebias y Trasimeno, cuyo fiero
tributo espuma en sangre fue teñida.
Mas este mismo pecho a quien no pudo
resistir el valor del pueblo osado,
decoro militar, genio de Marte,
rinde en campaña armado el dios desnudo;
que al violento arpón del ciego alado
cede la fuerza y no aprovecha el arte.

Meter: iambic
- 136 - Discúlpase con Lope de Vega de su estilo
by Lope de Vega

Lope, yo quiero hablar con vos de veras,
y escribiros en verso numeroso,
que me dicen, que estáis de mí quejoso,
porque doy en seguir Musas arteras.
Ahora invocaré las verdaderas,
aunque os sea, que sois escrupuloso,
con tanta metafísica enfadoso,
y tantas categóricas quimeras.
Comienzo pues, o tú que en la risueña
Aurora imprimes la celeste llama,
que la soberbia de Faetón despeña.
Mas perdonadme, Lope, que me llama
desgreñada una Musa de estameña,
celosa del tabí de vuestra fama.

Meter: polymetric
Dumka.
by František Táborský

Modrý blankyt – kalich květný,
tyčinkami bílé hvězdy,
měsíc jasný pestíkem jest
plným pelu stříbrného.
A ten velký kalich květný
nad temné se schýlil moře,
kde já ležím pochovaný
v troskách snův a svadlých květů.
A mé ruce, mrtvé svaly,
jak jerišská růže pnou se
ke kalichu, který dýchá
věčnosti ach, vůní vábnou.

Meter: trochaic
Co chceme.
by Jaroslav Vrchlický

My chceme s každým v svatém žíti míru,
jen každý, co nám svato je, ať nechá,
za vlastním pluhem ať jen každý spěchá,
v své hrudi měj si, jakou sám chceš, víru.
Chcem právo v životě – ne na papíru,
kde naše drahá řeč zní sladkodechá,
a píď nedáme z lánů otce Čecha,
v boj za ni obrníme pěst i lyru.
Chcem jako lidé žít – ne v boji stálém
své síly věčně namáhané mrhat,
jen v práci Sisyfově zřít svou slávu;
chcem v stínu jít – ne věčným pouště palem,
chcem, kde jsme sázeli, též plody trhat
a klidně, vnuk že jist, v hrob sklonit hlavu.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

Llorando el niño amor con gran
                     ternura
en busca de su madre iba quejoso,
cuando de Celia, viendo el rostro hermoso,
que copiaba de Venus la hermosura
Madre, madre, vocea, y se apresura,
con los brazos abiertos, cariñoso,
de lograr los de Celia deseoso;
que es ciego amor, y ciega la ventura.
Volvió el rostro a las voces de Cupido
Celia, y mirando al niño Dios alado;
no soy madre, le dijo muy severa.
Sonrojose el rapaz y aun más corrido
que de su engaño, de lo desdeñado,
fue a buscar a su madre verdadera.

Meter: polymetric
Kaiser Friedrich der Zweite.
by Conrad Ferdinand Meyer

In den Armen seines Jüngsten
Phantasirt der sieche Kaiser,
An dem treuen Herzen Manfreds
Kämpft er seinen Todeskampf.
Mit den geisterhaften, blauen
Augen starrt er in die Weite,
Während seine fieberheiße
Rechte preßt des Sohnes Hand:
„manfred, lausche meinen Worten!
Drüben auf dem Marmortische
Mit den Greifen liegt mein gültig
Unterschrieben Testament.
Eine Kutte, drin zu sterben,
Schenkten mir die braven Mönche,
Daß ich meine Seele rette
Trotz dem Bann des heil'gen Stuhls.
Manfred, meines Herzens Liebling,
Laß den Herold auf den Söller
Treten und der Erde melden,
Daß der Hohenstaufe schied.
Manfred mit den blonden Locken
Sarge prächtig ein die Kutte,
Führe sie mit Schaugepränge
Nach dem Dome von Palerm!
Weißt du, Liebling, das Geheimniß?
Diese Nacht in einer Sänfte
Tragen meine Sarazenen
Sacht mich an den Strand des Meers.
Meiner harrt ein schwellend Segel.
Auf des Schiffes Deck gelagert,
Fahr' entgegen ich dem Morgen
Und dem neugebornen Strahl.
Fern auf einem Vorgebirge,
Das in blaue Flut hinausragt,
Steht ein halb zertrümmert Kloster
Und ein schlanker Tempelbau.
Zwischen Kloster und Rotunde
Schlagen wir das Zelt im Freien.
Selig athm' ich Meer und Himmel,
Bis mich Schlummer übermannt.“

Meter: trochaic
- CLXIII -
by Fernando de Herrera

Oye tú solo, eterno y sacro río,
el grave y mustio son de mi lamento,
y mezclado en tu grande crecimiento
lleva al padre Nereo el llanto mío.
Los suspiros ardientes, que a ti envío,
antes que los derrame leve viento,
acoge en tu sonante movimiento
porque se esconda en ti mi desvarío.
No sean más testigos de mi pena
los árboles, las peñas, que solían
responder y quejarse a mi gemido,
y en estas hondas y corriente llena,
a quien vencen mis lágrimas porfían,
viva siempre mi mal y amor crecido.

Meter: iambic
Morgengesang
by Christian Fürchtegott Gellert

Mein erst Gefühl sei Preis und Dank;
Erheb ihn, meine Seele!
Der Herr hört deinen Lobgesang;
Lobsing ihm, meine Seele!
Mich selbst zu schützen, ohne Macht,
Lag ich und schlief im Frieden.
Wer schafft die Sicherheit der Nacht,
Und Ruhe für die Müden?
Wer wacht, wenn ich von mir nichts weiß,
Mein Leben zu bewahren?
Wer stärkt mein Blut in seinem Fleiß,
Und schützt mich vor Gefahren?
Wer lehrt das Auge seine Pflicht,
Sich sicher zu bedecken?
Wer ruft dem Tag und seinem Licht,
Die Seele zu erwecken?
Du bist es, Herr und Gott der Welt,
Und dein ist unser Leben.
Du bist es, der es uns erhält,
Und mir's itzt neu gegeben.
Gelobet seist du, Gott der Macht,
Gelobt sei deine Treue!
Daß ich nach einer sanften Nacht
Mich dieses Tags erfreue.
Laß deinen Segen auf mir ruhn,
Mich deine Wege wallen;
Und lehre du mich selber tun
Nach deinem Wohlgefallen.
Nimm meines Lebens gnädig wahr;
Auf dich hofft meine Seele.
Sei mir ein Retter in Gefahr,
Ein Vater, wenn ich fehle.
Gib mir ein Herz voll Zuversicht,
Erfüllt mit Lieb und Ruhe,
Ein weises Herz, das seine Pflicht
Erkenn und willig tue.
Daß ich, als ein getreuer Knecht,
Nach deinem Reiche strebe,
Gottselig, züchtig und gerecht
Durch deine Gnade lebe.
Daß ich, dem Nächsten beizustehn,
Nie Fleiß und Arbeit scheue,
Mich gern an andrer Wohlergehn
Und ihrer Tugend freue.
Daß ich das Glück der Lebenszeit
In deiner Furcht genieße,
Und meinen Lauf mit Freudigkeit,
Wenn du gebeutst, beschließe.

Meter: iambic
62.
by Friedrich von Logau

Der Spiegel ist ein Mahler, im mahlen gantz vollkummen,
Hat aber sein Gemälde stets mit sich weg genummen.

Meter: iambic
Untersuchung und Gnade ohne Ende.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Die Demagogenfängerei
Sei wieder allgemein!
Man denkt und spricht doch gar zu frei:
Das soll und darf nicht sein!
Laßt dem Gesetze freien Lauf!
Ihr habt genug verziehn.
Macht eure Kerker wieder auf
Für künft'ge Amnestien!
Es ist die höchste Poesie,
Es ist ein wahres Fest,
Wenn sich der Gnadenborn doch nie
Und nie erschöpfen läßt.

Meter: iambic
Die Schwäne.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Glückliche Vögel, euch trägt ein unermüdlicher
Fittig
Fern vom gefrierenden Pol in den erlauenden
Süd.
Ewig wärest du, Psyche, an dieses Zembla ge-
schmiedet?
Psyche, dein Tinian winkt! Schwinge den
Fittig und fleug!

Meter: polymetric
XXXVII. Divno věru, že i vlasti moji
by František Karel Drahoňovský

Divno věru, že i vlasti moji
vzdoru hora za horou se staví?
V krevném potu lezou ku vrcholu
dávné slávy národcové praví!
Však, již plesej, synu matky české! –
U nás láska k vlasti postačuje,
aby zaplavila úžlabíčka,
v nichžto cizota se ušklebuje!
Láskou cizotu si odcizíme,
lásce v ústrety pak půjde láska, –
s ní se doplavíme svého cíle, –
hory jedna spojí růžná páska!

Meter: trochaic
60.
by Friedrich von Logau

In Pegu borgt man Weiber um ein gewisses Pfand;
Wie mancher wüntschte borgen auch her in unser Land!

Meter: iambic