PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
[ob dich Gott auch rief ins Leben]
by Luise Hensel

Ob dich Gott auch rief ins Leben,
Als die Rosen längst verblüht,
Will der Herbst doch Zeugnis geben,
Daß in dir, geliebtes Leben!
Herbst und Lenz vereinigt blüht.

Meter: trochaic
173
by Josef Vlastimil Kamarýt

Nehonos se vznešeností,
kteréžs svou nenabyl ctností.

Meter: trochaic
1L: Bi'n Karkhof dal, to Enn' dat Dörp, dar steit en Bom ann Bęk,
by Klaus Groth

Bi'n Karkhof dal, to Enn' dat Dörp, dar steit en Bom ann Bęk,
De Junges stigt in alle Böm, doch ni in disse Eek.
De steit der knurri ganz alleen, en Stubben, old un krumm,
Un streckt en Ast nan Hęben rop, as lang der'n Arm herum.
De Junges stigt in alle Böm, doch disse steit in Ruh,
Denn Abends draut he mit sin Arm, un makt se still un schu.
Denn Abends draut he in den Wind un makt se schu un stumm,
Denn geit keen Fru, denn geit keen Kind alleen na'n Karkhof rum.
De Vageln flegt in alle Böm un singt ęr Leed hendal,
Hier kumt keen Flünk, hier kumt keen Lünk, un Ul un Krei ni mal.
Hoch inne Spitz dar sitt en Nest, dat ward ni eenmal klar,
En swarten Klunkrav sitt derbi un schriggt dat ganze Jahr.
He schriggt so holl bi Dag un Nacht, de Stimm is heesch un drang,
So schriggt he dar dat ganze Jahr al Menschendenken lang.
Se seggt, so schriggt he hunnert Jahr, denn flüggt he op na't Norn,
Denn drift de Bom en annern Tilg, hoch as de Karkenthorn.
Denn schall en annern Vagel kam mit Flünken hell un witt,
Un sett sik dal un but dat Nest: denn kumt de gude Tid.
Denn hebbt de Vageln dar ęr Platz, de Junges dar ęr Freid,
Denn hebbt de Olen dar ęr Trost un Rau un Ogenweid. –
De Rav de schriggt, de Bom de draut, de Blœder jagt hendal;
Mi dünkt, dat süht so truri ut, as blev he ewig kahl.

Meter: iambic
Na odchod ze Skalice Urozené Paní Zuzany Laučekové a dcery její téhož jména, L. P. 1803 dne 25. Maje.
by Bohuslav Tablic

Tak tedy předce máme stratiti
Vás, přítelkyně přemilé,
Jen zdráhate se sobě skrovniti
To rozloučení nemilé
Y s hrobem otcovým, y s přáteli,
Jichž v smutku zanecháteli?
Ach! kyž nám dobré Nebe bydleti
Dél s Vámi přálo v Skalicy!
Kyž musýte jen předce odjeti
Až za Pešťanskou Stolicy,
Tu rozkošných hor nechať Slovenských,
Jeť v smutek pouští Žoltenských!
Těch pouští, kdež jen plaší syslové
V svých zemních dírách bydlejí,
Kde na rovinách věčných smyslové
Y moc, y radost tratějí;
Tu máte stráně přeutěšené,
Tam písky nahromaděné.
Tam, kdež dům místo mocné škřidlice
Jen slabá kryje trstina,
Kde místo naší krásné Skalice
Jen špatna trčí dědina;
Tu v utěšeném domě sedáte,
Tam chalupy sy hledáte?
Tam, kdež lid kouká z černé zemnice –,
V níž má jen z bláta ohniště –,
Co vězeň těsným oknem z temnice,
A před ní páchne hnojiště;
Předc chcete čistých, krásných příbytků
Tu nechat –, jít tam k dobytku?
Tam, kdežto místo břestu, jesenu a)
Lid suché pálí kravince,
Kde škodlivého puchu semenu
Se místo dává v kuchynce;
Zde Nebe hrubé duby vyvodí,
Tam ani psý trn neschodí.
Tam místo zpěvu ptačat libého
Jen býky slyšet bučeti,
A místo háje roztomilého
Jen rákosý tam viděti;
Tu tichý slavík míle šveholí,
Tam ovad bručí nevolí.
Tam jenom masnou jídá slaninu
Lid, lenoše sy na pecy;
My jíme bažanty a zvěřinu,
Tam jí se masso hříběcý;
Tu kvete vína slavný, plodný rod,
Tam ani zdravých není vod.
Tam místo stříbročistých pramenů,
Jenž u nás libě hrčejí
Se prýštějíce z tvrdých kamenů,
Jen bařiny se bělejí,
V nichž oškliví se šmiří hmizové,
A v kalných studních červové.
A voda širokého Dunaje
Tam krovy domů přikrývá,
Tok její – žádných mravů neznaje –
Z nich lid, co sysly vylívá;
Y krutě proti chrámu svatému
Se vztěká –, štiky nese mu.
Tam jenom hloupí, masní Guláší
Co ďáblové lid strašejí,
Ti v samostojném smutném Sáláši
Vždy v nocy čerty plašejí;
Předc chcete tiché bydlo Skalické
Tu opustit –, jet v Scytické?
Kde tisýc mužův vraždní lotrové
Jen pro knoflíčky pobili,
Kde lidská střeva diví býkové
Na rozých porozvláčili;
To vše Vám mysli předce nezklátí,
Nic Vás, nic z cesty nezvrátí?
Nic nevážíte sladké radosti,
Jíž v Skalicy ste požily,
Nic proseb toužebných, nic žalosti,
Níž Loučícý se ranili
Vždy těžce srdce přátel šlechetné?
Předc nechcete tu bydlet –? Ne!
Nu! jdětež, Přítelkyně, vessele
Svou cestou v milém pokoji;
Nechť sprovodí Vás svatí Anjelé,
Truc Eolovu f) nástroji!
Y tam Bůh dobrý mocně panuje,
Y tam se k dítkám skloňuje.
On y tam nuzných vidí soužení,
A opuštěné syroby
Pláč všudy slyší, v strastném trápení
Jsa otec bídné osoby;
On sčítá slzy smutných, sbíraje
Je do láhvice, stírá je.
Tak jdětež do těch nových příbytků –,
V nichž Bůh Vás čeká –, radostně,
Bůh chraniž Vaších pracných nábytků,
On rozmnožiž je milostně;
My sprovodím Vás lásky slzami
A skroušenými prosbami.
A naše srdce, k Vám vždy přátelské,
To s Vámi půjde s radostí,
Y tam, y v krásné domy anjelské,
Jež nám Bůh staví v výsosti,
Ni bílé Hory, Nitra, ani Váh,
Ni cyzý rozloučí nás prah.

Meter: iambic
30. Stojí u prostřed zahrady
by Jan Květoslav Klumpar

Stojí u prostřed zahrady
Strom mladistvý, zelený,
Pln jest utěšené vnady
Vrch jeho rozvětvený;
Květ se krásně vyvinuje,
Ovoce dáť přislibuje.
Stromu tomu ty’s podoben
V jaře svého života,
Dary krásnými ozdoben
Duch Tvůj libě rozkvétá;
Kéž vykvete ku Tvé slasti,
Spolu na zdar drahé vlasti!

Meter: trochaic
32.
by Adolf Friedrich von Schack

Ob auch mein Abend längst begonnen,
Doch oft, hellleuchtend wie zuvor,
Noch steigen lang versunkne Sonnen
Vor meinem trüben Blick empor.
Dann ist mir, wieder herrlich glänze
Die Welt, wie ich sie einst gesehn;
Den Atem lang verblühter Lenze
Fühl' ich durch meine Seele wehn.
Kühl rauscht's in ihrer Wipfel Blättern;
Entgegen quillt mir Blütenduft,
Und lang gestorbne Lerchen schmettern
Von neuem hoch in blauer Luft.
O jubelt fort! Sanft auf dem Pfühle
Laßt mich entschlummern beim Gesang,
Der in des Sonnenaufgangs Kühle
Am Himmel meiner Kindheit klang!

Meter: iambic
274. Der Zufall muß hinweg
by Angelus Silesius

Der Zufall muß hinweg und aller falsche Schein;
Du mußt ganz wesentlich und ungefärbet sein.

Meter: iambic
S s Schwalbe
by Ludwig Achim von Arnim

Schwäzzerlein wie schwätzst so toll, und plauderst hin und her,
Früh hast du Kisten und Kasten voll, Abends ist alles le le leer,
Zu morgen eh die Sonn aufsteht, erzählst du deinen Traum,
Und Abends wenn sie niedergeht, hast du geendet kaum.

Meter: iambic
[ich bin der Liebe Morgenflur]
by Georg Friedrich Daumer

Ich bin der Liebe Morgenflur,
Harr' auf der Sonne prächtiges Erscheinen,
Und werde, schmückt sie den Azur,
Den Morgenthau der Lust und Freude weinen.

Meter: iambic
Sonnet 25: Let those who are in favour with their stars
by William Shakespeare

Let those who are in favour with their stars
Of public honour and proud titles boast,
Whilst I, whom fortune of such triumph bars,
Unlook'd for joy in that I honour most.
Great princes' favourites their fair leaves spread
But as the marigold at the sun's eye,
And in themselves their pride lies buried,
For at a frown they in their glory die.
The painful warrior famoused for fight,
After a thousand victories once foil'd,
Is from the book of honour razed quite,
And all the rest forgot for which he toil'd:
Then happy I, that love and am beloved
Where I may not remove nor be removed.

Meter: polymetric
PROČ?
by Tereza Dubrovská

Proč neodvedl Jsi ji, proč v mém domě
a na tom loži – strašné je to tak –
Jsi obelhal mne, jednal věrolomně,
Tvůj předstíral mi lásku drahý zrak?
Ty, jenž Jsi plodům dal zrát na mém stromě,
mou duši zbudil – pěla jako pták!
Svou musou nazval Jsi mne, a já skromně
jak stín Tvůj šla jsem hledíc na zázrak?
Ty, jejž jsem nad svůj mír tu zbožňovala
a stavěla Tě nad vše vysoko,
Ty Jsi mne zradil, ústa Tvá mi lhala –
tu v domě tom, kde duší mou vše žilo –
já s nebes trůnu slétla hluboko
v to pouhé nic – kol vše se zatemnilo.

Meter: iambic
107.  Christus gestern/ heut/ und Morgen.
by Angelus Silesius

Messias der ist heut/ ist gestern/ und ist Morgen/
Und biß in ewigkeit/ entdekket und verborgen.

Meter: polymetric
Das Menschenbewußtsein
by Ludwig Eichrodt

Wie muß ich meinem Schöpfer danken,
Daß
Die ohne sittlichen Gedanken,
Im Kothe nur sich wälzt und scharrt,
Ich bin ein Mensch, vor Gott zu wandeln,
Kein Schamgefühl bringt mir mein Handeln.
Wär' ich ein Ochse an der Krippe,
Ich wüßte mir zu helfen nicht,
Kein Wort belebte meine Lippe,
Verstehen könnt' ich kein Gedicht.
Wie müßt'
Wenn ich nur könnte sinnlos brülen!
Wär' ich zum Tiger gar verfluchet,
Der raubt und mordet grausen Sinns,
In Wildheit sich die Gattin suchet –
Ich schauderte zu sehn, ich bin's.
Gottlob, daß ich ein Mensch geworden,
Der nicht den Trieb hat, wild zu morden.
O, Mensch zu sein von Gottes Gnaden,
Gut sein zu dürfen, fromm und rein,
Die Vögel, Fische, Molche, Maden,
Sie ahnen nicht, was Das mag sein!
Der Seraph aber muß uns neiden,
Denn er entbehrt Familienfreuden.

Meter: iambic
Naufraga nave, que advierte y no da escarmiento
by Quevedo

Tirano de Adria el Euro, acompañada
de invierno y noche la rugosa frente,
sañudo se arrojó y inobediente,
la cárcel rota y la prisión burlada.
Bien presumida y mal aconsejada,
pomposa nave sus enojos siente;
gime el mar ronco temerosamente,
líquida muerte bebe gente osada;
cuando en maligno escollo inadvertida,
de escarmientos la playa procelosa
infamó, en mil naufragios dividida.
Y nunca faltará vela animosa
-¡tal es la presunción de nuestra vida!-
que repita su ruina lastimosa.

Meter: iambic
BÁSNÍK
by František Serafínský Procházka

Rajského ptáka na své římse mám,
by pěl mi písně, které utěšují,
vyřčeným slovům nový smysl dám
a naděj ve shledání hrobní thuji.
Mých bratří bolest za ně spaluje mne,
svým srdcem radost jejich promítám,
svítání vidím v jejich noci temné
a vteřiny jak věky počítám.
Jsem zvonem na korábě, který čeká,
až udeří jim slavně k vyplutí,
a pro ne, vím, proč duše má se leká
víc nežli smrti – zapomenutí.

Meter: iambic
Smutná chvíle.
by Jaroslav Kvapil

Což bylo hříchem moje celé mládí,
jež proplakal jsem v neurčité touze,
bych za večera, který mírem chladí,
směl v duši svou skrýt trochu lásky pouze?
Což bylo hříchem moje tiché štěstí,
ten modrý květ pln lahody a vůně,
jenž počal v šeru mojí duše kvésti
a vaše slzy nesl ve svém lůně?
Což bude hříchem, v pláči pro tu vesnu,
jež musí padnout v chladnou hrobů půdu,
až bez víry a znova znaven klesnu
a za vás, drahá, modliti se budu?!

Meter: iambic
Jaký bujný ples na živém stromu!
by Jan Neruda

Jaký bujný ples na živém stromu!
Každý lístek k jinému lne pólu;
o Dušičkách ale všechny dole
kolem stromu leží klidně spolu.
Bujná zeleň z jara v listech stkví se,
života jarého obraz věrný;
o Dušičkách ale dávno vryla
na každý list smrt svůj obraz černý.

Meter: trochaic
A Dios
by Joaquín Nicolás Aramburu

¿En dónde está ese Dios que no me oído
cuando mil y mil veces le he llamado
con gritos de dolor desesperado,
en el naufragio de mi bien perdido?
¿En qué lugar del mundo se ha escondido
que en vano por doquiera le he buscado,
y en la lucha indefenso me ha dejado,
del mal esclavo, de la duda herido?
¿Arriba estás? Pues ve desde la
                     altura
esta contienda desigual y horrible
que el mismo tiempo que mi vida dura
Y si aún me juzgas corazón sensible,
amante y resignado en mi amargura,
pedirás, con ser Dios, un imposible.

Meter: iambic
[ein Vorzug bleibt uns immer unverloren]
by Franz Grillparzer

Ein Vorzug bleibt uns immer unverloren,
Man preist ihn heut als Nationalität.
Er sagt: daß irgendwo der Mensch geboren,
Was freilich sich von selbst versteht.

Meter: iambic
1L: Unter all den hübschen Dingen
by Wilhelm Busch

Unter all den hübschen Dingen
In der warmen Sommerzeit
Ist ein Korps von Schmetterlingen
Recht ergötzlich insoweit.
Bist du dann zu deinem Wohle
In den Garten hinspaziert,
Siehst du über deinem Kohle
Muntre Tänze aufgeführt.
Weiß gekleidet und behende
Flattert die vergnügte Schar,
Bis daß Lieb und Lust zu Ende
Wieder mal für dieses Jahr.
Zum getreuen Angedenken,
Auf den Blättern kreuz und quer,
Lassen sie zurück und schenken
Dir ein schönes Raupenheer.
Leidest du, daß diese Sippe
Weiterfrißt, wie sie begehrt,
Kriegst du nebst dem Blattgerippe
Nur noch Proben ohne Wert.
Also ist es zu empfehlen,
Lieber Freund, daß du dich bückst
Und sehr viele Raupenseelen,
Pitsch, aus ihren Häuten drückst.
Denn nur der ist wirklich weise,
Der auch in die Zukunft schaut.
Denk an deine Lieblingsspeise:
Schweinekopf mit Sauerkraut.

Meter: trochaic
- CXXIII - A la muerte de Cleopatra
by Joseph de Litala y Castelvi

Qué haces Cleopatra, Sol de Alejandría,
delicia del Amor de Marco Antonio,
asunto singular del Coro Aonio,
por tu fe, tu beldad, tu bizarría.
Como aplicas el Áspid (fuerte impía)
al pecho que arrulló blando Fabonio,
si es por dar de tu empeño testimonio,
ya lo saben los términos del día.
Tente Reina, no muera tu belleza,
que el Amor de esta acción gran lauro saca,
no abrigues no, esta fiera en blando seno.
Mas ay, que el ocasiona esta extrañeza,
que el áspid para el áspid es triaca
y antídoto el veneno, del veneno.

Meter: iambic
Al mismo tema
by Juan de Hinojedo Xarava

Como quien contra el tósigo y veneno
de las cerastas y chelidros saca
de sus mismas ponzoñas la triaca,
con arte haciendo de lo malo bueno;
vuestro ingenio mejor que el de Galeno
de la bestia feroz no menos flaca,
saca remedio, que su furia aplaca,
hallando en ella a sus rigores freno.
La experiencia de aquellos lo publique,
a quien con más rigor maltrata y pica,
del monstruo de ocho pies la mordedura.
A vos os lea, y cuando más le pique,
si vuestros Cantos por remedio aplica,
no sentirá el dolor con tal dulzura.

Meter: iambic
- XXVI -
by Hernandode Acunya

Estas palabras de su Silvia cruda
puso Silvano en esta haya umbrosa:
«Silvia, do vemos de cruel y hermosa
tales extremos que el mayor se duda,
conociendo mi mal y que su ayuda
es sola en mi remedio poderosa,
mírame y de cruel en piadosa
muestra querer mudarse, y no se muda.
Con tales muestras me sostiene en vida,
hasta que muerte o más dichoso hado
me aparten del Tesín y su ribera.
Y si esto puede una piedad fingida,
considera, pastor enamorado,
lo que podría hacer la verdadera».

Meter: iambic
Sonetos – - IV -
by Fray Arcángel de Alarcón

¡Oh qué dulces saetas se tiraron
de amor el hijo y madre lastimada
cuando de lo buscar llegó cansada
al templo do sus ojos lo encontraron!
No disputando, o doctrinando,
                        hallaron
la infinita Sapiencia disfrazada
con pueriles miembros y ocultada
a los que en sus respuestas se admiraron;
Mas con mucha humildad escucha el Niño,
y con prudencia, a veces, les
                        pregunta
como quien doctrinado ser desea
¡Oh Cordero más blanco que el armiño!
la alta humildad, que ese silencio apunta,
dad, que mi alma siempre imite y lea.

Meter: polymetric
¿Amarnos?
by Pablo Della Costa

¿Amarnos? Sí, sin duda nos amamos
                  No obstante
yo no sé qué ansía extraña late en nuestra pasión,
algo que está indeciso pero que a cada instante
nos impone el silencio de su interrogación
Es un presentimiento o un
                  recuerdo obsedante
de una fatal angustia o una vieja traición;
acaso es el espectro de un
                  suicida, un amante
que ha muerto y que no quiere huir de tu corazón
Si juega entre mis manos tu
                  rubia cabellera
es fronda de un aroma florido que me espera
y si cae tumultuosa en áureo torbellino
me parece que lívido presagio de un tormento,
erguida en la más alta cumbre
                  de mi destino
una bandera de odio va a desatarse al viento

Meter: anapestic
A la vida y costumbre de Nuestra Señora conforme San Epifanio
by Andrés Rey de Artieda

Vistió la humilde Virgen lino y lana,
honró en su estado al grande y al pequeño.
Ira, cólera o risa, ni por sueño
mostró tener, ni turbación humana.
De estatura de cuerpo fue mediana,
rubio el cabello, el color trigueño,
afilada nariz, rostro aguileño,
cifrado en él un alma humilde y llana.
Los ojos verdes de color de oliva,
la ceja negra, arqueada, hermosa,
la vista santa, penetrante y viva.
Labios y boca de purpúrea rosa,
con gracia en las palabras excesiva,
representando a Dios en cualquier cosa.

Meter: iambic
14. Thu recht, scheu niemand
by Christian Wernicke

Dass alles was misslingt dein König auf dich schieb',
Klagst du, ob gleich du ihm gehorsam bist in allen:
Wilst du ihm nicht,
So thu' ihm niemals nicht,

Meter: iambic
- 1272 - Acto III, FINEA De Los locos de Valencia
by Lope de Vega

Que puede amor durar sin esperanza
es imposible, que es efecto extraño
de causa natural; pero el engaño
el fin que espera imaginado alcanza.
Que baste una pequeña confianza
contra todo el valor del desengaño,
es ambición de amor, que estima el daño
y no puede rendirse a la mudanza.
Mucho el amor en posesión se alaba,
que menos la esperanza se asegura
porque más cerca de mudarse estaba.
Pues viva de su fuerza más segura,
que amor tal vez en posesión se acaba
y en esperanza eternamente dura.

Meter: iambic
Prefiere la hartura y sosiego mendigo a la inquietud magnífica de los poderosos
by Quevedo

Mejor me sabe en un cantón la sopa,
y el tinto con la mosca y la zurrapa,
que al rico, que se engulle todo el mapa,
muchos años de vino en ancha copa.
Bendita fue de Dios la poca ropa,
que no carga los hombros y los tapa;
más quiero menos sastre que más capa:
que hay ladrones de seda, no de estopa.
Llenar, no enriquecer, quiero la tripa;
lo caro trueco a lo que bien me sepa:
somos Píramo y Tisbe yo y mi pipa.
Más descansa quien mira que quien trepa;
regüeldo yo cuando el dichoso hipa,
él asido a Fortuna, yo a la cepa.

Meter: iambic
Von dem Sitz der Sinnlichkeiten.
by Barthold Heinrich Brockes

Jm Schwindel, in der Trunckenheit,
Wie auch durch starcker Dünste Macht,
Sind unsre Geister aufgebracht:
Wodurch, wenn sie mit grosser Hefftigkeit
Unordentlich durch unsre Nerven irren;
Sie im Gehirn die Züg’ und Spuren gantz verwirren.
Die Bilder zittern sehr, sind doppelt, und verkehrt.
Durch ihren Blick, der gantz verstohrt,
Und durch ihr wild Geschrey, stellt die Bacchantin vor,
Wie nebst den Sinnen sie auch die Vernunfft verlohr,
Und Pentheus, der durch solche Wuth
Erschrecket, umgejagt und an zu rasen finge,
Sah’ stolpernd lauter Wunder-Dinge
Zwey Theben und zugleich auch zweyer Soñen Gluht.

Meter: iambic
44.
by Gerhard Tersteegen

Wer den Herren fürchtet nur, seiner Stimme folget gerne
Und im Finstern wandeln muß, denke nicht: der Herr ist ferne!
Scheint dir gleich die Sonne nicht, so ist doch die Sonne da,
Nach der Finsternis kommt Licht; suchst du Gott, so ist er nah.
Werd im Dunkeln nicht verzagt, hoffe auf des Herren Namen,
Denk, Jehova ist getreu, was er spricht, ist Ja und Amen,
Lehne dich auf deinen Gott, halt ihn fest, so fällst du nicht,
Glaub, du gehst gewisser

Meter: trochaic
NORIMBERK.
by Emanuel Lešehrad

Jak starý zašlý dřevoryt
se zjevilo mně... Hrad, věž, štít
na štítu, chrámy, loubí kryt,
tak mohl jsem je denně zřít.
Útulek duší lačnících
po kouzlu věcí zapadlých.
Mně připadalo, že tu jsem
od dávných let již domovem.
Pak cestou svou jsem dál zas jel...
Však dojem z duše nezmizel...
A vždy, když vzpomenu těch chvil,
mně zdá se, že jsem v báji byl.

Meter: iambic
Sonnenwende
by Ludwig Uhland

Nun die Sonne soll vollenden
Ihre längste, schönste Bahn,
Wie sie zögert, sich zu wenden
Nach dem stillen Ozean!
Ihrer Göttin Jugendneige
Fühlt die ahnende Natur,
Und mir dünkt, bedeutsam schweige
Rings die abendliche Flur.
Nur die Wachtel, die sonst immer
Frühe schmälend weckt den Tag,
Schlägt dem überwachten Schimmer
Jetzt noch einen Weckeschlag;
Und die Lerche steigt im Singen
Hochauf aus dem duft'gen Tal,
Einen Blick noch zu erschwingen
In den schon versunknen Strahl.

Meter: trochaic
- 861 - Acto II, DON JUAN De El hijo de los leones
by Lope de Vega

¡Oh prolijo esperar de un bien en duda!
No sé como le aumenta la tardanza,
pues nunca el mar de amor tiene bonanza,
ni a tenerla jamás ausencia ayuda.
De mil colores el temor se muda,
sécase por momentos la esperanza;
que la imaginación que al daño alcanza,
del verde tronco la color desnuda.
Aquí, donde llorando me amanece
y hasta la noche el llanto persevera,
porque en el mismo engaño me anochece,
con ansia extrema de que viva o muera,
espero un bien que dilatado crece,
para que pene más quien más espera.

Meter: iambic
- LV -
by Gutierre de Cetina

Como se turba el sol y se oscurece
si nube se interpone o turbio el cielo,
dejando oscuro y triste acá en el suelo
todo cuanto con él claro parece;
y como estando así nos aparece
fuera de aquella nube y de aquel velo,
y llevando lo oscuro el aire a vuelo,
la claridad del sol más resplandece;
tales me son a mí vuestros enojos,
que mirándoos airada o descontenta
se torna oscura noche el claro día;
mas, en viendo la luz de vuestros ojos,
alegre luego el alma os me presenta,
mil veces más hermosa que solía.

Meter: polymetric
Fialy.
by Jaroslav Vrchlický

Mně z duše fialy rostou
noční a bílé,
v tajemné síle
dýchající
při měsíci.
Jich vůně mé bohatství všecko!
Čím více vítr záhony jich čeří,
dýchají silněji
láskou a nadějí
těch, kteří ještě v svoji bolest věří.
Jest bolest poslední silou
těch, kteří více nedoufají,
kteří jen v taji
se k Smrti modlí, jež vše kolem kosí,
jen ty ne, kdo ji prosí.
Mně z duše fialy rostou
noční a bílé,
v tajemné síle
dýchající
při měsíci.

Meter: iambic
- CLXXVI - A un sueño
by Juan de Tassis y Peralta

¡Aguarda, sombra inquietadora, espera!
Si de causa cruel naces cobarde,
cuando mi queja tu rigor aguarde
será tu asombro la merced postrera.
Apareces piadosa y huyes fiera,
de tus efectos conocido alarde,
que aún sombra falta que del mal me guarde,
o bien fingido, porque amando muera.
Lisonjero traidor, tirano dueño,
su gusto obliga, su inclemencia asombra,
a leve prueba, cauteloso engaña.
¡Sueño enemigo, si mis glorias sueño,
con la luz que me animas me acompaña,
que en mis tormentos el alivio es sombra!

Meter: iambic
Amor sádico
by Julio Herrera y Reissig

Ya no te amaba, sin dejar por eso
de amar la sombra de tu amor distante
Ya no te amaba, y sin embargo,
                  el beso
de la repulsa nos unió un instante
Agrio placer y bárbaro embeleso
crispó mi faz, me demudó el semblante;
ya no te amaba, y me turbé no obstante,
como una virgen en un bosque espeso
Y ya perdida para siempre, al
                     verte
anochecer en el eterno luto,
mudo el amor, el corazón inerte,
huraño, atroz, inexorable, hirsuto,
jamás viví como en aquella muerte,
¡nunca te amé como en aquel minuto!

Meter: iambic
ODPOVĚĎ BÁSNÍKOVI
by Stanislav Kostka Neumann

Jen mě vymaž ze srdce,
vyškrtni mě z mysli,
máš tam jenerála.
Škoda sklenek, kdyby zkysly,
pijme, dokud sálá.
Jen mě vymaž ze srdce,
vyškrtni mě z mysli.
Nic než umění,
i když bohabojní sysli
žár v tmu promění.
Jen mě vymaž ze srdce,
vyškrtni mě z mysli,
máš tam kocovinu.
Ve mně hoří jasné smysly,
zapalují vinu.
Jen mně vymaž ze srdce,
vyškrtni mě z mysli,
máš tam jed a smrt.
Já jsem ze světelné látky,
nevejdu se do hromádky,
kterou dělá krt.

Meter: trochaic
CHLÉB SVŮJ TUZE DOBÝVÁM...
by Josef Václav Sládek

CHLÉB svůj tuze dobývám,
na jiné se nedívám,
kde můj děd a otec bydlel,
přebývám.
Ať je mračno, nebo čas,
nějak bylo, bude zas;
orám, seju, – někde přece
vzejde klas.
Nežaluju osudu,
spoléhám svou na hrudu;
tvrdá je – a já s ní také
přebudu.

Meter: trochaic
LXXI.
by Gustav Pfleger Moravský

Má jaro, léto, podzimek své básně,
A chválí v mnohém verši nadšeném
Je falanx básníků vždy jednohlasně!
Však nedržím já s slavným Thomsonem,
Jenž zimu také opěval tak krásně.
Má zima radosti, však hubené jsou,
A strašnou chřipkou napřed juž se třesou;
Mně zimou zmizí všecky ideály,
Jež od jara mi srdcem vroucím plály,
A pocit zhouby, pocit smrti chladné
V to vřelé srdce jako mráz mi padne!...

Meter: iambic