PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KRÁSA
by Jaroslav Kolman Cassius

Kde je tvůj pomník, abych pod ním lkal,
úsměve bez úst, tváři oněmělá?
Z kadlubu vzpomínky, jenž stářím popraskal,
vytekla vřelá láva tvého těla.
Jak bolí lůžko, v kterém leželas
v mém srdci odlitá!
Jak šumí tichem, lhoucím moře hlas,
ta prázdná ulita!
Kde je tvůj pomník, abych políbil
aspoň rty kamenné?
A jsi-li jenom sen, který jsem snil,
proč bezesná je noc den bez tebe, můj sne?

Meter: iambic
MĚ RODIŠTĚ.
by Stanislav Popelka

Zde opět vidím krajinku tu blahou,
proud zrajících niv, smavý zlatý kraj,
kde v luhu květ se těší milou vláhou,
kde tvrdou cestu má vždy vozataj.
Líc bezmračného léta tu siná
se sklání nad obzorem k pásmu hor,
tu v svitu slunce víska je jediná,
tu chudých chátek tmí se valný sbor.
Je v hluši té a pustém smutném tichu,
kde rodný kraj a chudá moje ves,
je veta po úzkosti stenu vzdychu,
poslední neklid z duše mé se vznes'.
Duch svěžejší a prudčej' v srdce bije
a sladkou, věrou hledíš na ten svět,
vše v duši tvojí novou silou žije,
i naděje i důvěry tvé květ.
Muk, rozmary i pochyb těžké břímě
tu snímá práce neustálé šum
a zas vyskočíš si jednou přímě,
jsi zbaven těžkých, trudných dum.
Sem mezi lid, jenž prostě žije, myslí,
jenž od země, jež dobrá jeho máť,
být nechce a není neodvislý,
kde příbuzní žijí, chci i já se brát.
Kde v zapomnění jsou již mnohá jména
těch, již prosti byli zášti zlob,
kde těla jich jak zrnka uložena
jsou v země matky lůno, tichý hrob.

Meter: iambic
1L: Ein Schlachtfeld bist auch du, mein Herz,
by Karl Henckell

Ein Schlachtfeld bist auch du, mein Herz,
Von Leichen übersät.
Doch sieh! Wer wagt sich himmelwärts,
Wo rings der Tod gemäht?
Flieg zu, flieg zu,
Lichtkehlchen du,
Nun lohnt es, stark zu singen.
Willst doch ein tapfres Lerchlein sein,
Aus schwarzem Schlund und Rohr
Wirfst du beim ersten Morgenschein
Hellwirbelnd dich empor,
Hoch, hoch im Blaun
Voll Weltvertraun
Dein Lied sonnauf zu schwingen.

Meter: iambic
El avariento
by Manuel de Zequeira y Arango

De la diestra de Jove altitonante
sufrió el mundo la cólera inclemente;
Neptuno agitó el mar con su tridente,
y a la tierra asustó el noto arrogante:
de horror entristeciose el navegante,
y en su choza el pastor la lluvia siente;
pero Iris con sus franjas refulgentes
el consuelo y la paz trajo al instante:
Llenose de verdor toda la tierra,
el mar mostró su furia más sumisa,
trinan las aves, saltan por la sierra
los corderos, y todo ostenta risa;
y solo queda el avariento en guerra
cansado del tesoro que revisa

Meter: polymetric
Sus caprichos
by Rodolfo Castaing

Una vez, por saber si cumpliría
lo que ella me ordenaba zalamera,
arrojó en la prisión de una pantera
el pañuelo que tanto le pedía
Yo intenté, demostrando valentía,
librar aquella prenda de la fiera,
y, al hacerlo, una zarpa traicionera
castigó duramente mi osadía
Ella entonces, con paso vacilante
vino a mí, de su hazaña arrepentida;
y al mirar en mi pecho palpitante
el rastro de la garra maldecida,
¡desató su cabello rutilante
para limpiar la sangre de mi herida!

Meter: anapestic
Achtes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

„nur einer Hütte Bau verschafft mir grössern Ruhm,
„als aller Künste Macht, Werth, Recht und Eigenthum.
„der Saal ist mein Beweis. Man hat vor tausend Jahren,
„auf diesem Plaz, wo nichts als Wüsteneyen waren,
„ein schlechtes Jagt-Gebäu von Erd’ und Holz gebaut,
130”Bey dem es selber fast der Einsamkeit gegraut.
„man dachte damahls nicht auf Zepter und auf Kronen;
„nichts als ein Jäger mußt in dieser Hütte wohnen.
„dieß ist der erste Stein, den ich zum Grund gelegt,
„der jezt der ganzen Welt vornehmste Wohnung trägt.
135”Ich sage, diesen Saal, in dem sich mancher neiget,
„der sonst mit seinem Stolz bis an die Wolcken steiget.
„sagt wer vermag so viel als das, was ich beginn?
„so bleibet mir gewiß das Vorrecht zum Gewinn.
„kann ich ein ödes Dach zu Kron-Palästen machen,
140”Was kann ich nicht, wo man von Königlichen Sachen,
„von eines Fürstens Ruhm, von Helden-Thaten spricht,
„für die man ein Gebäu zu führen sich verpflicht.

Meter: iambic
ÚSMĚV MRTVÝCH.
by Antonín Klášterský

O tajů mříž si rozbijíme hlavu,
a nepovolí. Zákmit jeden světlý
hledáme v noci, v propast bychom létli
za jiskrou pravdy, a dál tápem v tmavu.
Co platno vše – dí vzdech náš – klíče není,
jímž brána tajů všech se otevírá.
Buš v ní, jak buš – vše marno. Noc je čírá,
a hádanky té není rozluštění.
A přec, kdož ví, zda nejsme jemu blíže,
než tušíme, snad jenom nenapadne
nám nikomu, co lehké tak a snadné,
v čem není divu, temnoty a tíže.
Hle, ty tu ležíš nepohnutý, spící,
však jako odlesk nadhvězdného kraje
po tvojich retech, po tvé bledé líci
cos jako úsměv prohlédnutí hraje.
Tys toužíval též: „Kdes, ó, světlý moste,
jenž sklenut v den jsi přes proud žití tmavý?“
A teď spíš klidně, a tvůj úsměv praví:
„Ach, jak to bylo lehounké a prosté!“

Meter: iambic
Last Hope
by Paul Verlaine

Beside a humble stone, a tree
 Floats in the cemetery’s air,
 Not planted in memoriam there,
 But growing wild, uncultured, free.
  
 A bird comes perching there to sing,
 Winter and summer, proffering
 Its faithful song—sad, bittersweet.
 That tree, that bird are you and I:
  
 You, memory; absence, me, that tide
 And time record. Ah, by your side
 To live again, undying! Aye,
  
 To live again! But ma petite,
 Now nothingness, cold, owns my flesh. . .
 Will your love keep my memory fresh?

Meter: iambic
Ztemněla krajina;
by Emanuel Hauner

Ztemněla krajina;
na západě již hasly strusky žhavých mraků,
cikady zpívaly.
Vášnivé toužení
usínalo v krvi západu, tam v ztemnělých obzorech,
v objetí oblohy,
jež splývala se zemí v teplém, plodném spojení.
Vášnivá duše má,
ty duše ženská, oplodněná zmírající touhou,
vyvřelas bolestí!
Z temnoty východu
se měsíc vyhoup’ rudý, zkomolený mraky.
Vzpomínky vytryskly.
Odešla ode mne.
Vášnivé toužení
se rodilo tam v tmavém východu, kde zem se
s oblohou objímá.

Meter: trochaic
- LXXXI -
by Argensola

No con el vulgo acuses, oh Licino,
la providencia del mayor piloto,
pues no eres tú quien de un esquife roto
a nado se libró en las rocas de Ino.
Mejor será que al movedor divino
votos envíes; que un humilde voto
enfrena alguna vez al fiero Noto
y pone ley al ímpetu marino.
Tú, inexperto, de un débil vaso dueño,
en que crujen las tablas mal seguras
siempre que el lienzo tiendes en su antena,
¿de la fortuna pública murmuras?
¡Calla, y atiende junto de la arena
a conservar el casco de tu leño!

Meter: iambic
1L: Die Zunge wohnt mit Fleiß im weißen Bein-Gehäge;
by Friedrich von Logau

Die Zunge wohnt mit Fleiß im weißen Bein-Gehäge;
Dann diß ist ihre Gräntz, in der sie sich bewege;
Wächst aber wo die Zung und steiget über Zaun,
Derselbten traue du! ich wil ihr nimmer traun.

Meter: iambic
Mi único enemigo
by Ricardo Gil

Amigo cariñoso en apariencia
y en realidad verdugo, de mi suerte
decide a su capricho con el fuerte
poder de su satánica elocuencia:
en torpe desaliento, sin clemencia
toda viril aspiración convierte
y triunfa y hace luego que despierte
voraz remordimiento en mi conciencia
Tú lo sabes, Dios mío, la mezquina
loca pasión, el vergonzoso miedo,
la duda y el estéril egoísmos
son armas con que lucha y me domina
¡Véncele Tú, Señor, que yo no puedo,
no le puedo vencer, pues soy yo mismo!

Meter: iambic
Esfuerzo a la deriva
by Carlos Ortiz

Mas se vuelve la meta reacia, esquiva,
del suceso que en voz del tiempo calla,
cuando hirsuto, mi esfuerzo le batalla,
a la suerte su dote sorpresiva.
Que la barca del hado más encalla
aunque el remo, con ímpetu reciba,
el impulso de mi ánimo que aviva
su velamen al mar que la avasalla
Ya depuesto mi remo, a la deriva,
su espolón dejo incierto que se vaya,
de su logro huidizo, fugitiva.
Pues quizá, del fracaso fuerte valla,
quiebre al fin por azar de la deriva
sin denuedo, y arribe a excelsa playa.

Meter: anapestic
CESTOU.
by Antonín Klášterský

Rychlíkem hřmíme k severu,
pár mil jen od našich hranic,
šero jde podletních večerů,
pohledu do dáli bráníc.
Ale kam zřít je: rovina,
pastviny smutné a holé,
obloha šírá se rozpíná
přes dlouhá, požatá pole.
S radostí oko se zavěsí
jen na ty větrné mlýny,
kolem pod šerými nebesy
řady jich padají v stíny.
Ale jak v soumrak se vzdaluji,
zdá se mi náhle, sním v muce,
že se to k jihu k nám vztahují
nesčetné, obrovské ruce...

Meter: dactylic
27.
by Friedrich von Logau

Nicht herrschen, auch nicht dienen, freund-, hülff- und tröstlich seyn
Diß ziemet sich den Weibern, gibt ihrem Ruhme Schein.

Meter: iambic
- XIII -
by Fcode Borja

Venís de Italia, Pánfilo, engañado,
si la corte buscáis que conocistes;
ya las de su placer son horas tristes,
ya es el comer, y no el amar cuidado.
Apenas las guedejas de un criado
sustenta el que cercado de ellos vistes:
todos son chismes los que fueron chistes,
mentir con arte, su razón de estado.
En muchos vive la ambición premiada,
sin logro, y medra el cuerdo, que previene,
más que el engaño, el fin de la jornada.
La falsa estimación de otros, mantiene
el parecer gigantes de portada,
que tienen la pared, y ella los tiene.

Meter: iambic
Černé květiny.
by Jaroslav Kvapil

Rostou duši v jedovatém lůně.
v bařinách snů, starých hrobů skrýši,
ostře jejich vlhké květy dýší,
krev jim rosou leží na koruně.
Pouště tužeb, vášní kalné tůně
chovají je v ztracené své říši,
rostou duši v jedovatém lůně,
v bařinách snů, starých hrobů skrýši.
Básníci, jimž fantasmaty stůně
chorá duše hrobu stále bližší,
opili se hořkou jejich číší,
písně jejich plné silné vůně
rostou duši v jedovatém lůně.

Meter: trochaic
VÝKŘIK
by Arnošt Procházka

Chmuří se zima, či jen jeseň nadešla
v mé samotě? Hle, úbělná a sladká ruka,
jež znala v radost celovat’ zlý žal a muka,
jak svátý list v mhách rozplývá se mdlá.
A ústa, opojnost jichž slavně vzněcovala,
och, jako rudý květ, jak růže uvadlá
mně v popel zatuchlý a prach se rozpadla,
ač nezkojena žízeň má, jež sytost lhala.
Chlad půlnoční mi zlobně lehl v bolnou duši,
stisk’ ji jak dravec kořist dlouho lovenou,
že lásky nemožné teď s touhou chorobnou
jen úzkost při mně dlí a všechny vzmachy kruší.
Kraj bědně zpleněný je lačné nitro mé,
vše zžehnuto a vyvráceno v divé spoušti: –
Ó bože, jsi-li, smiluj se, ó živote,
nad srdcem, ve vlastní jež zakleto je poušti!...

Meter: iambic
1L: Wir klagen überall
by Simon Dach

Wir klagen überall
Das Noht und Todes-Fall
Vns manches Leid erreget,
Vnd nehmen nicht in acht
Daß Gottes Eiffers Macht
Vns also schläget.
Er, dessen Auge sieht
Was in der Welt geschieht,
Ja selbs die Sonne blendet,
Nimmt mehr als fleißig war
Was Boßheit hier und dar
Sein Vrtheil schändet.
Mein Auffstehn, meine Rhu
Vnd alles was ich thue
Schwebt stets Ihm vor Gesichte,
Mein Trotz insonderheit
Steht bei Ihm iederzeit
Wie vor Gerichte.
Auch was ich noch nicht merck'
Es sey ein Sünden-Werck,
Ist vor Ihm dargestellet
Vnd warttet, was doch jhm
Sein Zorn für Vngestüm
Zum Vrtheil fället.
Nun klag des Lebens Frist
Daß sie so flüchtig ist,
Vnd wir so sparsam alten:
Der Sünden Vngemach
Vnd hierauff Gottes Rach'
Heisst uns erkalten.
Drumb unsre Tage sind
So schnell als kaum der Wind,
Vnd unsre Jahre fliehen
Vnd wir mit jhnen auch
Gleich wie sich sonst ein Rauch
Pflegt zu verziehen.
O Herr, lehr in der Zeit
Vns unsre Sterblicheit
Wol zu Gemühte fassen,
Vnd mach uns hiedurch klug,
Daß wir des Satans Trug
Die Sünde lassen.
Kehr Dich doch wieder her,
End unser Angstbeschwer,
Vnd sollen wir dann reisen,
So nimm uns auff zu Dir,
Daß wir Dich zeitlich hier,
Dort ewig, preisen!

Meter: iambic
XII.
by Adolf Heyduk

Také v zimy třepotavém lesku
za neděle do lesa jsem vběh’,
sněhem skrytou vyhledav si stezku
po mohutných buků kořenech,
po oněmlých bystřin hladkém sřínu,
do zátiší šedobradých dřínů.
Zřel jsem je, jak klonily se zpátky
a jak balvan na paty jim sklouz’,
haldy sněhu lehly na lopatky,
závěs jíní pokryl vlas a vous;
a jak hejno vran, jimž oko žaslo,
těžké závěsy ty dolů střáslo.
Viděl jsem, jak v habrů valném kolu
střemchy hustá haluz, hustá snět,
jinovatkou nížila se dolů –
tak ji v jaře ohaloval květ;
kolik dříve kvítků ze všech stran tu,
tolik bylo nyní diamantů.
Ba, mně v bujných myšlénkách se zdálo,
jakoby byl zlatých včelek roj,
co z těch sněžných květů vstříc mi plálo;
jak by hledaly zde medu zdroj,
létajíce z důli v bílou výšku
zticha od kalíšku do kalíšku.
Ach, ty zimní a ty jarní květe,
tak jste sobě rovni v divných snách
duše, citem rozechvěté,
jako kmet a dítě v myšlénkách:
květný sníh je na hlavičkách dětí
a sníh květný hlavy starců světí.

Meter: trochaic
Protivy.
by Adolf Heyduk

Smutno v poli, smutno v stráni;
jednotvárné zvonky stád
vstříc mi zvučí bez ustání:
Byl jsi šťasten? byl jsi mlád?
Mlčte, mlčte, plané zvuky,
k čemu vaše dotěrnost
růže-li mi padly z ruky,
mám jich v srdci ještě dost.
Tam to pučí, bují, kvete
dnem i nocí, v každý čas,
k jeseni-li pěvce zvete,
zve vás pěvec k jaru zas?

Meter: trochaic
1L: Du lässest Brunnen quellen in den Gründen, daß die Wasser zwischen den Bergen hinfliessen.
by Barthold Heinrich Brockes

Du lässest Brunnen quellen in den Gründen, daß die Wasser zwischen den Bergen hinfliessen.
Es ging Lisander und Elpin,
Der Frühlings-Freude zu geniessen,
Dort, wo durch das beblühmte Grün
Zween kleine Bäche murmelnd fliessen.
Sie setzten sich an einen grünen Hügel,
Dem Mooß und Rohr die Schooß, ein Wald den Rücken, deckte,
Und der den fetten Fuß ins klare Wasser streckte;
Sie sah'n die Silber-reine Fluht,
Als einen glatt-polirten Spiegel,
Wie sie des Ufers Schmuck, den Phöbus heit're Gluht
Mit einem güldnen Glantz bestrahlte,
Als eine Schilderey mit Wasser-Farben, mahlte.
Sie fingen an, nach ihrer Weise,
Durch diesen Blick gereitzt, dem höchsten Gott zum Preise,
Deß Lieb' und Allmacht man
In Ewigkeit nicht gnug bewundern kann,
Die frischen Fluhten, die so schön,
Mit Lust und Andacht anzusehn,
Und gaben sich einander ihre Freude,
Ob solcher holden Augen-Weide,
Mit diesen Worten, zu verstehn:

Meter: iambic
Sonnette .
by Joseph von Eichendorff

Wer einmal tief und durstig hat getrunken,
Den zieht zu sich hinab die Wunderquelle,
Daß er melodisch mit zieht, selbst als Welle,
Auf der die Welt sich bricht in tausend Funken.

Meter: iambic
Pojedeme!
by Karel Horký

Ach, ta Vídeň, ta nás trápí,
ona nám pokoj nedá –
Ale ona přijde chvíle,
kdy se to všecko shledá!
Všecko shledá, všecko víme,
všecko si pamatujem –
a přijde den, i ten Brixen
kdy my si zaoučtujem.
Nic ty, Karle, se nestarej,
spi ve svém hrobě tiše –
však už se to brzy všecko
sokolím pérem spíše!
Až to spíšem, tak oblíknem
červené košilice,
a přes Brixen, není to sen,
pojedem do Kostnice!
Není to sen, je to pravda,
věřme jen sami sobě,
od Havlíčka jde cestička
přes Vídeň, Jene, k tobě!

Meter: polymetric
Pinceladas – VII
by Rudolfo Figueroa

Bulliciosas cruzaron las
                     murallas
de la sierra, el desierto y el bohío,
y las dos van buscando a su
                        albedrío
de hermosos climas las remotas playas
Los chicuelos que sirven de
                        atalayas
gritan ¡adiós! con fuerte vocerío,
y al trasponer el rojo caserío
les responden ¡adiós! las guacamayas
¡Adiós! y hieren con el ala
                        abierta
la despejada atmósfera tranquila
de la anchurosa inmensidad desierta;
fatigada las sigue la pupila
y desaparecen en la línea
                        incierta
que la montaña en el azul perfila

Meter: polymetric
Sonnet 15: When I consider everything that grows
by William Shakespeare

When I consider everything that grows
Holds in perfection but a little moment,
That this huge stage presenteth nought but shows
Whereon the stars in secret influence comment;
When I perceive that men as plants increase,
Cheered and check'd even by the selfsame sky,
Vaunt in their youthful sap, at height decrease,
And wear their brave state out of memory;
Then the conceit of this inconstant stay
Sets you most rich in youth before my sight,
Where wasteful Time debateth with Decay
To change your day of youth to sullied night;
And all in war with Time for love of you,
As he takes from you, I engraft you new.

Meter: iambic
- V - Habiendo caído el autor a los pies de una dama
by Agustin de Salazar y Torres

Dulcísimo veneno de Cupido,
bellísima ocasión de mi cuidado,
el verme a tu divino pie postrado,
no precipicio, adoración ha sido.
De tus hermosas iras compelido,
yo caí felizmente fulminado;
nunca se vio mi amor más levantado
que cuando se miró a tus pies caído.
A Faetón ha invitado mi osadía
si bien más venturoso fue mi vuelo,
y entre más soberanos arreboles,
pues si a él, que rigió el carro del día
un sol le derribó de todo el cielo,
a mí fue todo el cielo con dos soles.

Meter: polymetric
1L: Mein Schäfer, ach! der ist bescheiden!
by Christian Felix Weiße

Mein Schäfer, ach! der ist bescheiden!
Er liebt mich, zärtlich liebt er mich!
Der Innbegriff von seinen Freuden,
Sagt er mir öfters, sey nur ich:
Doch bleibt er allezeit bescheiden.
Jüngst ließ die Mutter uns alleine;
Was denkst du, ist alsdenn geschehn?
Da stand er starr, gleich einem Steine,
Guckt in den Hut, und wolte gehn,
Und ach! wir waren ganz alleine!

Meter: iambic
So am I as the rich, whose blessed key (Sonnet 52)
by William Shakespeare

So am I as the rich, whose blessed key
Can bring him to his sweet up-locked treasure,
The which he will not every hour survey,
For blunting the fine point of seldom pleasure.
Therefore are feasts so solemn and so rare,
Since, seldom coming, in the long year set,
Like stones of worth they thinly placed are,
Or captain jewels in the carcanet.
So is the time that keeps you as my chest,
Or as the wardrobe which the robe doth hide,
To make some special instant special blest,
By new unfolding his imprison’d pride.
    Blessed are you, whose worthiness gives scope,
    Being had, to triumph, being lack’d, to hope.

Meter: iambic
- XXXII -
by Hernandode Acunya

Como aquél que a la muerte está presente
de su señor, a quien ponzoña ha dado,
y, ya que remediarle es excusado,
procúralo y del hecho se arrepiente;
así mi voluntad, ahora que siente
no poder ya mi mal ser remediado,
muestra dolerse de lo que ha causado,
y el remedio procura vanamente.
Bien simple y vanamente lo procura,
que, aunque en algo pudiera aprovecharse,
Amor, que puede, lo contradiría.
Aquí pondría sus fuerzas la ventura
y, viendo que el efecto era dañarme,
mi señora también se esforzaría.

Meter: iambic
Pinceladas
by Cecilio V. Sarret

Sobre las copas del pinar sonoro,
donde ponen los pájaros su nido,
el crepúsculo enfermo se ha tendido
como una inmensa telaraña de oro.
Allá, por el confín de la espesura,
un lago misterioso se dilata
como un espejo de bruñida plata
encuadrado en un marco de verdura
Ese sol que tranquilo se derrama
sobre el verde y hermoso panorama
en medio del verdor se ha desmayado
Es que una nube lo ocultó al instante
como si fuera un párpado gigante
que cayera en un ojo ensangrentado

Meter: polymetric
65. Die Diebinn
by Abraham Gotthelf Kästner

Kaum sieben Jahr konnt'
So wußte sie voll List zu stehlen;
Die kleine Hand griff, was das Auge reizte.
Nicht daß sie's zu besitzen geizte,
Nur über dessen Qual, den sie beraubt, zu scherzen,
Entführt sie Obst als Kind, und nimmt erwachsen Herzen.

Meter: iambic
143.
by Friedrich Rückert

Der Berg, von vorne steil, wird hinten leicht erklommen;
Nichts ist so schwer, es gibt Mittel ihm beizukommen.

Meter: iambic
Of the Last Verses in the Book
by Edmund Waller

When we for age could neither read nor write,
The subject made us able to indite.
The soul, with nobler resolutions deckt,
The body stooping, does herself erect:
No mortal parts are requisite to raise
Her, that unbodied can her Maker praise.

The seas are quiet, when the winds give o’er,
So calm are we, when passions are no more:
For then we know how vain it was to boast
Of fleeting things, so certain to be lost.
Clouds of affection from our younger eyes
Conceal that emptiness, which age descries.

The soul’s dark cottage, batter’d and decay’d,
Lets in new light through chinks that time has made;
Stronger by weakness, wiser men become
As they draw near to their eternal home:
Leaving the old, both worlds at once they view,
That stand upon the threshold of the new.

Meter: iambic
A doña Blanca Enríquez, marquesa de Villamanrique
by Eugenio Salazar y Alarcón

Blanca sobre las blancas que por suerte
demás que felicísima ventura,
la Nueva España vino a tanta
                     altura
que goza de tu ser sin merecerte
Si mi Musa pudiera engrandecerte
según tu merecer y virtud pura,
cantara en tu loor con tal dulzura
que se imprimiera el canto en mármol fuerte.
Mas pues no llega a tu valor mi canto,
y en él mi musa está suspensa y muda,
ni puede haber tal vez que suba tanto;
recibe, alta señora, de mi ruda
zampoña el rudo son, que llega cuanto
puede una humilde voluntad desnuda

Meter: iambic
2. Či zvonku hlas
by Jan Šrámek

Či zvonku hlas
večerní čas
nám z vísky oznamuje?
Či písní svou
přemilostnou
své touhy slavík jeví?
Nevítá nás
dnes zvonku hlas,
ni slavík touhou nyje;
to v hájinách
nám v hodinách
rozkošných ona pěje.

Meter: iambic
Von den fühlbaren Vorwürffen
 insgemein.
by Barthold Heinrich Brockes

Ein fast unendliches Gemisch ist hier auf Erden,
Viel tausend tausend Ding’empfindet unser Sinn.
Wenn dieses uns erschreckt; zieht das uns nach sich hin,
Da wir von allen bald vergnüget,
Bald aber auch bekrieget,
Ergetzet bald, und bald verletzet werden:
Bald stürmet gegen uns der Elementen Wuth,
Bald schütten sie auf uns hingegen all ihr Gut.
Bald siehet man den lauen Lentzen
Sich mit den holden Bluhmen kräntzen.
Bald suchen uns mit Ceres blonden Schätzen
Die fetten Furchen zu ergetzen.
Die Gärten sind mit Früchten angefüllt.
Den Winter bringen drauf die strengen Norden-Winde,
Die Felder sind in Schnee und Eys gehüllt.
Der Flüsse klare Fluth fliesst itzo, strömt gelinde
Und schwängert Feld und Land;
Bald aber, weiß vom Schaum, verschlinget sie den Strand,
Und überströmt das Feld. Jtzt übergüldet, mahlet,
Das heitre Sonnen-Licht die Wolcken: aber bald
Scheint durch der Stürme Grimm und wütende Gewalt

Meter: iambic
Politická píseň.
by Jaroslav Vrchlický

Je ovšem hnusná píseň politická,
jí za štít když se krčí prospěcháři,
když s nestoudnou a drze vzdutou tváří
se nadýmá jak věštba mučednická.
Však svatá vždycky je, když čistě lidská
jak velekněz jde lidstva ku oltáři,
kde, Volnosti! tvé věčné svíce září:
tu Sibylla z ní hned je athletická:
Tu rázem vztyčí se a ve prach zdeptá
vše pouta věků, v divých snech co šeptá,
před tím se tyran chvěje na svém loži;
ta píseň v davy padne triumfálná
a hory sblíží, spojí moře dálná;
toť z Apokalypsy sám anděl Boží!

Meter: iambic
Car tesař.
by Jan Evangelista Nečas

Car Petr Velký, sám vším oplývaje,
šel na zkušenou do cizího kraje
a ve Zárdamu v jednoduchém šatě,
jak člověk ze vsi, usadil se v chatě.
Když svítal den i když zas do tmy klesal,
on neunavně pracoval a tesal,
a jako z povolání dělník pravý,
se učil v lodnici, jak lodi staví.
Až po měsících, zaměniv zas šaty,
se vrátil v Moskvu na svůj prestol zlatý,
a vešed do síně, jež leskem září,
svou matku objal, laskavě k ní vece:
„Tu, matko, rubl z práce v potu tváří.
I bez carství bych uživil tě přece!“

Meter: iambic
- 118 -
by Lope de Vega

Cierto Fiscal del mundo impertinente
acusa de Alquimista a la Poesía,
diciendo que en las caras rosas cría,
finge azucenas, y claveles miente.
Virgilio se defiende justamente,
que esta figura usó con valentía,
pues no hay en la Poética armonía
cosa que tanto su hermosura aumente.
Forman los versos altamente raros,
Fernando, los hipérboles mayores,
flores, oro, cristal, mármoles Paros.
No sigas los ingenios detractores,
que como son con la hermosura avaros,
por no pensar que dan, aún no dan flores.

Meter: polymetric
III. UKOLÉBAVKA.
by Antonín Klášterský

Mé dítě zvolna usíná,
s lip dlouhý padá stín,
rybníka rudne hladina,
a vedle klepá mlýn.
Pár vlaštovek, pár mrštných střel
jen tu tam vyletí,
a mlýn jak kolébavku pěl
by mému dítěti.
Ó, dítě moje, zdřímni již,
ó, dítě mé, jsem rád,
že s písní tou se probouzíš
a s písní tou jdeš spat.
V tom ruchu kol a šumu vod
ti praví mlýna tep,
co slz a krve, jaký pot
ten žití stojí chléb.
A zas to zní tak vesele,
že břímě snesla plec,
že v slzách zrak a na čele
pot marně nestál přec.
Ó, naslouchej jí, modrý hled
než zacloní se snem,
ta píseň bude provázet
tě celým životem!

Meter: iambic