PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PARABOLA.
by Hanuš Jelínek

Rač parabolu starou dovoliti.
Tak bývá to už s nadějemi všemi:
dřív zpívá pták a voní luční kvítí –
pak žluté listí padá tiše k zemi,
a celý obzor v těžkých mlhách splývá
a duše po všem, co kdys měla ráda,
si melodii touhy teskně zpívá,
a zvadlé listí padá, tiše padá...
A já to vím, co všechno pohřbila jsi.
Já ve tvém zraku naučil se čísti.
Já pochopil. Tvé první šedé vlasy –
stříbrný odlesk spadalého listí.
Bůhví, kde vzal se ten můj zápal čistý
– hm, lidské stopy často v písku mizí –:
Chtěl bych být sluncem, a ty zvadlé listy
v tvé duši změnit v samé zlato ryzí!

Meter: iambic
LOS TRAIDORES
by Isidro Marfori

El rastro de sus actos sólo en la noche imprimen.
La sangre envenenada de Judas Izcariote
.se escurre por sus venas sin que nadie lo note;
ni los son los engendros de la Sombra y el Crimen.
Son prófugos bifrontes que abren la risa ó gimen
—para cubrir sus vicios y la ruindad no flote—
i-.uando hierven sus planes bajo el falso añascóte
de la apariencia, mientras el instinto comprimen.
Yo vengo de los trágicos festejos de la Vida
con un gran desencanto y una profunda herida...
Extenuado peregrino de senderos sin luz
sé noble como el Cristo que agonizó en la cruz:
perdona si al brindarles tu más bella guirnalda
en cambio te clavaron sus dagas en la espalda.

Meter: polymetric
ZÁVIST BOHŮ.
by Josef Šimánek

Když požáry žhnou v krvi roznícené
a nebe rudé nad hlavou se klene,
v dnů šedivých a bídných kalné přítmí
své zdvihám pohanské a hříšné rytmy.
Tu na svých vášní rozběsněných ořích,
v něž touha hroty ostruh svojich noří,
minulost stíhám v budoucnosti zořích,
kam pěna stříká rozkacených moří.
S Olympu antický sen strhnout na zem,
červánků růže do vlasů si vplésti,
a pyšně nad pekelných hlubin srázem
snít o kráse a zakázaném štěstí:
Nad mraky vztyčit pýchu Promethea,
pro zhoubný blesk mít úsměv pohrdání
a volat věčné kráse: Ave, dea!
když smrti stín se dotkne hrdých skrání:
Toť slavné kouzlo velikého Pádu,
kde poražený slavně triumfuje,
když otvírá se temná brána Hádu
a černá peruť horkým vzduchem pluje.
V ten čas v dlaň sbírám krev svou v žhavé bouři,
jež z hrudi blesky probodené kane,
a k nebesům ji metám, skrytým v kouři –
květ, při němž závistí se chvějí Olympané!

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Francisco Cascales

Morir es ley forzosa en el que nace,
nazca plebeyo, o majestad suprema,
para la muerte no hay estratagema,
aunque espíritu angélico la trace.
Aunque el hombre se mude, o se disfrace
en formas mil, llega la hora extrema;
romperse tiene nuestra humana nema,
por más que el alma al cuerpo amigo abrace.
Merced del cielo, que a los
                  orbes once
a LOPE trasladó, y en urna de oro
conservar fénix, si inmortal aclama
Imprimen Musas su memoria en bronce,
y a un tiempo trina dulce, alto, sonoro,
tu lira Orfeo, su clarín la fama.

Meter: iambic
6.
by Heinrich Heine

Schon mit ihren schlimmsten Schatten
Schleicht die böse Nacht heran;
Unsre Seelen, sie ermatten,
Gähnend schauen wir uns an.
Du wirst alt und ich noch älter,
Unser Frühling ist verblüht.
Du wirst kalt und ich noch kälter,
Wie der Winter näher zieht.
Ach, das Ende ist so trübe!
Nach der holden Liebesnot
Kommen Nöten ohne Liebe,
Nach dem Leben kommt der Tod.

Meter: trochaic
El amor
by Manuel González Prada

Si eres, Amor, un bien del alto cielo,
¿por qué las dudas, el gemido, el llanto,
la desconfianza, el torcedor quebranto,
las turbias noches de febril desvelo?
Si eres un mal en el terrestre suelo,
¿por qué los goces, la sonrisa, el canto,
las esperanzas, el glorioso en canto,
las visiones de paz y de consuelo?
Si eres nieve, ¿por qué tus vivas llamas?;
si eres llama, ¿por qué tu hielo inerte?;
si eres sombra, ¿por qué la luz derramas?
¿Por qué la sombra si eres luz querida?;
si eres vida, ¿por qué me das la muerte?
si eres muerte, ¿por qué me das la vida?

Meter: iambic
[freue dich, o Seelenvogel]
by Georg Friedrich Daumer

Freue dich, o Seelenvogel,
Lasse deine Jubel schallen,
Daß du in der Rose zarte,
Liebe, süße Haft gefallen!
Nicht in eines Vogelstellers
Rohe Netze wirst du sinken,
Nicht ergriffen wirst du werden
Mörderisch von Räuberkrallen.
Zwar es hat der Dorn der Rose
Tief genug dein Herz verwundet,
Und so wirst du dich verbluten
Und hinab zu Grabe wallen.
Doch der Tod, der dich erwartet,
Ist der schönste Tod von allen;
Sterben wirst du nach dem edlen
Sterbebrauch der Nachtigallen.

Meter: trochaic
XIII. Z vás co rozkoš se usmívá,
by František Ladislav Čelakovský

Z vás co rozkoš se usmívá,
Ústa! z vás co Amor sám
Šepce, dyše, mluví, zpívá,
A své dává vnady vám!
Luzní rtové! čím se děje,
V ohnivém že nadchnutí
Zpěv můj vázne, slabne, chvěje,
V jedno splývá vzdychnutí?
Divy mezi květinami –
Zvučné růže! již vy samy
Úst mojích se dotkněte,
Zlých vazeb je sprostěte.

Meter: trochaic
Rána zakrytá.
by Adolf Heyduk

Vnik zrak’ můj v zrádnou duši tvou,
jsem zase sám a sám,
na ránu srdce krvavou
si růži přikládám;
růžičku temně krvavou,
by nezřel nikdo bolest mou,
a tebou pohrdám.
Svým žhavým okem psance znak
v mou vypálila’s hruď,
mou duši halí zloby mrak,
Bůh černý čin tvůj suď;
ať tam neb tam se zatoulám,
na ňadrech rudou růži mám
a perel plný zrak.

Meter: iambic
Naufragos
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Demandando, Señor, piedad y olvido,
llega a Ti mi indigencia desvalida:
alma por las borrascas combatida,
busco el calor y la quietud del nido.
Morir quiero, Señor, como he vivido,
abrazado a tu Cruz, mi dulce égida,
que es la fe para el náufrago en
                  la vida
faro entre cielo y tierra suspendido
Así la frágil, perseguida nave,
refugio pido al abrigado puerto
y el beso espera de la brisa suave.
Así, cansada de su rumbo incierto,
a la alta esfera se remonta el ave,
peregrina del mar y del desierto.

Meter: polymetric
Waldgespräch .
by Joseph von Eichendorff

Es ist schon spät, es wird schon kalt,
Was reit'st Du einsam durch den Wald?
Der Wald ist lang, Du bist allein,
Du schöne Braut! Ich führ' Dich heim!

Meter: iambic
Ballade
by Joachim Ringelnatz

Tief im Innersten von Sachsen
Überfielen eines Abends zwei
Halbwüchsige Knorpel von Schweinshaxen
Eine Bulldogge aus der Walachei.
Sie umzingelten den alten Hund.
Hinterlistig wollten sie das matte
Tier, das keine Zähne mehr im Mund
Und auch keine Haare darauf hatte,
An den Augen treffen, hinterher
Ihm die Zunge schlitzen und durch Zwicken
Seinen Gaumen reizen und noch mehr,
Um zuletzt ihn plötzlich zu ersticken.
Wollten so. Jedoch es kam nicht so.
Denn die Dogge, ohne sich zu wehren,
Zog den Schwanz ein, heulte laut und floh
Und begann sofort sich zu vermehren.
Und die neuen jungen Hunde knurrten
Schon am selben Tag, als man sie warf,
Hatten spitze Zähne, und sie wurden
Ganz speziell auf Haxenknochen scharf.
Und die Enkelhunde bissen später
Jede Haxe ohne Unterschied.
Und so rächt die Sünde sich der Väter
Bis ins tausendste und letzte Glied.

Meter: trochaic
SVÁTOST
by Xaver Dvořák

Myslíš na svůj život zpátky,
jak bys v deníku svém čet’,
není to však pocit sladký,
co se vrací na pamět!
Dobrého míň, zlého více,
jak to napsal život sem;
při mnohém ti hoří líce,
ty čteš řádek za řádkem.
Psáno je to pevným tahem,
jako ryto pro věčnost,
setřel bys to rád tak šmahem,
za sebou strh’ jako most!
Vina na tě z toho civí
jako svědek cynický,
jako nepřítel tvůj mstivý,
nepodplatný na vždycky! –
A přec jedna naděj svítá
do smutku sem života:
do liljí jíž vina zmyta,
jedna svátost – jenom ta!

Meter: trochaic
VII. Viď, zde by ti lépe bylo,
by Adolf Heyduk

Viď, zde by ti lépe bylo,
v městě samý prach a klep;
jak mohla ta chamraď vzrůsti
z reků Domažlic a Ústí?
Bože, kde je mlat a cep!
Požitek jen všudy, všudy,
samá závist, samý zisk,
hříchů plný chrám i chýžka;
kdyby z hrobu zved se Žižka
ten by, hněviv srdce tisk!

Meter: trochaic
En todas partes
by Federico Balart

En vano me resisto a la evidencia;
desde el astro hasta el átomo infecundo,
una mano inmortal gobierna el mundo,
y un Ser lo vivifica con su esencia.
En vano, por huir de su presencia,
los ojos a la luz cierro iracundo;
¡mejor lo veo, con terror profundo,
en el fondo leal de mi conciencia!
Doquiera, oh Dios, que audaz me precipito,
tu Ser, de todo ser límite y centro;
lo eterno agota y llena el infinito;
en el mundo, en el alma -¡fuera y dentro!-
¡Ay! ¡cuánto más te encuentro, más te evito,
y cuánto más te evito, más te encuentro!

Meter: iambic
IV.
by Beneš Grünwald

Co den, to oddech mého štěstí jest,
a slunné léto je teď vše mé žití.
Jsem poutník, jenž se domů vrátil z cest,
dál nemusí od krbu ráno jíti.
Na dálný obzor nebes v zmatku všem
zřít nemusím a ptát se vždy, kde jsem.
Neb nebe samo přišlo jak v svůj cíl
v mé srdce, když jsem lásku pochopil.

Meter: iambic
- VII -
by Juan de Timoneda

En el soberbio mar se vio metido
Leandro y de sus ondas trastornado,
y menos del temor de muerte helado,
que del fuego de amores encendido.
Quedando congojoso, y oprimido,
de aliento y fuerza ya desamparado
de aquel estorbo sólo desmayado
muy más que de su muerte entristecido.
Habló de esta manera, mas fue en vano,
echando el alma no el postrer acento
con una voz cansada, y dolorida:
«¡O riguroso mar, o airado viento
dejarme a donde voy el llegar sano,
y luego me ahogáis a la venida!»

Meter: iambic
POUT MARNOTRATNÉHO SYNA (II Svět)
by Xaver Dvořák

Výš pohár! jak to šumí, pění,
jak v žilách mých var krve, žár;
buď zdráva rozkoš opojení,
veselá družka našich jar!
Má číši, koluj v přátel kruhu,
spěj z ruky do ruky tak dál;
nes pozdrav od druha zas druhu,
by oheň vášně v srdci vzplál!
Neb to jen život pravý tady,
ne v zapírání zkomírat;
rvát květy, luzné kochat vnady,
rej radovánek: světa řád!
Tu cinkej stříbro mé a zlato,
sem, druzi, každý můj je host;
přátelství vaše je mi za to
zárukou pro mou budoucnost.
Hrej, hudbo, ať hruď nestýská si,
vzpomínky nežhnou jalové;
číš o číš třískněm, hej, tvé hlasy,
já zaškrtil je, domove!

Meter: iambic
Elegie.
by Jaroslav Kvapil

Dřímej, moje sladká paní, lilie ty ulomená,
křečovitě dech tvůj sténá, pokaždé mé srdce raní,
bledé luny líné plání padá tobě na ramena.
Nocí leží po polštáři tvoje vlasy rozcuchané,
slza má v jich proudech plane, hlava má se v noc tu sklání,
ale dech tvůj vždycky zmaří sny mé ve smrť skolébané.
Noc tvých vlasů jedovatá černé květy chová v klíně,
s rosou žhavou ve hlubině, kterouž otrávit nás chvátá,
vlhká je a chladem jatá, vleče v kraj se smutně, líně.
My v tom kraji zabloudili, noci děs nám hrdlo škrtí,
výčitek tam vyjí chrti, hrůza při tom skuhrá klatá
a ty sny, jež nám tu zbyly, ničí svojí mraznou smrtí.
Odtud není vyváznutí; – slyšíš, jak se pomsta směje?
Sleť jen v propasť beznaděje resignace na peruti,
tam v ten smrti jícen dutý černých kštic tvých noc nás skreje.
Víckrát tam v té smutné pláni tvoje duše nezasténá
výčitkami unavená: v noci, vše jež k smrti nutí,
dřímej, moje sladká paní, lilie ty ulomená!

Meter: trochaic
A Reminiscence
by Anne Brontë

Yes, thou art gone and never more
Thy sunny smile shall gladden me;
But I may pass the old church door
And pace the floor that covers thee;

May stand upon the cold, damp stone,
And think that frozen lies below
The lightest heart that I have known,
The kindest I shall ever know.

Yet, though I cannot see thee more
'Tis still a comfort to have seen,
And though thy transient life is o'er
'Tis sweet to think that thou hast been;

To think a soul so near divine,
Within a form so angel fair
United to a heart like thine
Has gladdened once our humble sphere.

Meter: iambic
Mäßigung und Mäßigkeit
by Adelbert von Chamisso

Laßt das Wort uns geben heute,
Uns vom Trunke zu entwöhnen;
Ziemt sich's für gesetzte Leute,
Wüster Völlerei zu frönen?
Nein, es ziemt sich Sittsamkeit.
Gutes Beispiel will ich geben:
Mäßigung und Mäßigkeit! –
Stoßet an, sie sollen leben! –
Mäßigung und Mäßigkeit! –
Maß! Maß!
Leert darauf das volle Glas!
Seht, ein Glas ist Gottes Gabe,
Und das zweite stimmt uns lyrisch;
Wenn ich gegen drei nichts habe,
Machen viele doch uns tierisch;
Trinket mehr nicht als genung!
Und mein Lied will ich euch singen:
Mäßigkeit und Mäßigung! –
Laßt die vollen Gläser klingen! –
Mäßigkeit und Mäßigung!
Maß! Maß!
Leert darauf das volle Glas!
Seht den Trunkenbold in schrägen
Linien durch die Gassen wanken;
Kommt die Hausfrau ihm entgegen,
Hört sie keifen, hört sie zanken;
Das verdient Beherzigung.
Laßt uns an der Tugend haften:
Mäßigkeit und Mäßigung!
Pereant die Lasterhaften;
Mäßigkeit und Mäßigung!
Maß! Maß!
Leert darauf das volle Glas!
Was hast, Schlingel, du zu lachen?
Will das Lachen dir vertreiben;
Dich moralisch auch zu machen,
Dir die Ohren tüchtig reiben,
Pack dich fort bei guter Zeit!
Doch ich will mich nicht erboßen:
Mäßigung und Mäßigkeit! –
Eingeschenkt und angestoßen! –
Mäßigung und Mäßigkeit!
Maß! Maß!
Leert darauf das volle Glas!
Modus, ut nos docuere,
Sit in rebus, sumus rati;
Medium qui tenuere
Nominati sunt beati;
C'est le juste Milieu zur Zeit!
Ergo! Ergel! – Deutsch gesprochen:
Mäßigung und Mäßigkeit! –
Frisch das Glas nur ausgestochen –
Mäßigung und Mäßigkeit!
Maß! Maß!
Leert darauf das volle Glas!
Nüchtern bin ich, – Wein her! Wein her! –
Immer nüchtern, – das versteht sich. –
Nur das Haus, der Boden, – Nein, Herr,
Nicht betrunken! – Wie doch dreht sich
Alles so um mich im Schwung?
Laß mich, Kellner, laß mich liegen!
Mäßigkeit und Mäßigung! –
Heute muß die Tugend siegen! –
Mäßigkeit und Mäßigung!
Maß! Maß!
Noch ein Glas – so – noch ein Glas!

Meter: trochaic
1L: Wer erst den Tantz hat auffgebracht,
by Simon Dach

Wer erst den Tantz hat auffgebracht,
Hat die Verliebten wol bedacht
In jhren schweren Flammen:
Wann nichts sonst jhren Sinn begnügt,
Kein Ort sie an einander fügt,
Bringt sie der Tantz zusammen.
Ihr Hertz liegt in der Liebe kranck,
Es wird kein Mahl, kein süsser Tranck
Bey jhnen was verfangen:
Man sieht sie voller Hoffnung stehn,
Wenn nun die Tantz-Lust an-solgehn,
Die stillet jhr Verlangen.
Sind auch die Tische gleich beyseit,
Macht jhnen doch die lange Zeit
Noch immer tausent Schmertzen:
Sie kommen allem Tantz zuvor,
Sind jhnen beydes Sahl vnd Chor
Vnd tantzen frisch im Hertzen.
Dieß ist der Liebe strenge Zucht,
Wer Rhu in jhren Diensten sucht,
Sucht Wasser in dem Fewer,
Ihr Volck mus, wie die Sclaven, fort,
Sie ist fürwar, mit einem Wort,
Ein rechtes Vngehewer.
Wol denen, die in Heyraht stehn
Vnd jhrer Bande müssig gehn,
Wie weit sind sie von Leiden!
Seht vnsern wehrten Bräutgam an,
Der jhren Hochmuth trotzen kan,
Wie tantzet er in Frewden!
Er führt an seiner rechten Hand
Sein außerwehltes Seelen-Pfand,
Den Lohn für seine Tugendt,
Vnd Sie, die Schönste, die er weis,
Trägt aller Zucht vnd Vnschuld Preis,
Vnd ist ein Glantz der Jugend.
Folgt jhnen in dem Tantze zwar,
Mehr aber in der Gaben Schar,
So wird es keinem fehlen,
Gott weis umb euch allein bescheid,
Wird einem jeden mit der Zeit
Das seine wol erwehlen.
So tantzet nun gerad vnd krumm,
Wollt jhr die Liebste, wechselt umb,
Zürnt, wenn jhr still solt stehen:
Gebraucht in Ehren euch der Welt,
Wenn euch das Alter überfällt,
Es wird euch wol vergehen.

Meter: iambic
DÁL!
by Xaver Dvořák

Jedno srdce, jedna duše,
třeba cesta různá;
na stráži, hej, v boje tuše
stůjme, mysl mužná!
Nebezpečí čím víc hrozí,
soků kruh se úží,
naše heslo „bohpomozi“
a víc buďme muži!
Paměť Otců v mysli synů
pýchou v nás ať vzplane,
ať nás najde dnešek činů
v zápas odhodlané!
Nesmlouvavé o svá práva,
věčná jsou a svatá;
zbabělec se pouze vzdává
a ne mysl vzňatá.
A v nás mysl jasně hoří,
nic jí nemůž změnit;
viděli jsme svoji zoři,
dál teď v slávy zenit!

Meter: trochaic
EL CABALLO AGRICULTOR
by José Santos Chocano

No es el corcel, que en el feral combate
salpicándose va de espuma blanca;
y que en salto veloz se desbarranca
al empuje viril del acicate.
Es el que trabajando no se abate;
que a la fecunda Ceres lleva al anca,
y que entre el polvo que trotando arranca,
remueve el grano que en el surco late.
Él no ha sentido por los rojos lampos
impresionada la febril pupila;
él vela por la vida de los campos.
Y como lejos de la lucha acerba
es enemigo del corcel de Atila,
donde pone los pies... ¡brota la hierba!

Meter: iambic
- CLXXII -
by Lope de Vega

El ánimo solícito y turbado,
como se ve en el mar la inquieta boya
miraba Albano el campo en que fue Troya
de fuego un tiempo y de dolor cercado.
Adonde el Ilión se vio fundado,
que ya la fama en su grandeza apoya,
y estuvo la greciana, hurtada joya,
vio la ceniza convertida en prado.
Estuvo un rato así, mas dijo luego:
¡Oh campos, ya de fuego, en mis dolores
y en vuestro ejemplo mis consuelos fío!
Que si en lugar que cupo tanto fuego,
ahora veo verde hierba y flores,
también podrá tener templanza el mío.

Meter: iambic
Vyzvání do kraje.
by Karel Alois Vinařický

Zavítejte blíže ke mně,
mladí moji krajané,
ratolístky české země,
matky té požehnané!
Povyjděme z ohrad města!
k pouti v kraj vybízí máj;
kvítím poseta je cesta,
novým šatem stkví se háj.
Tamto hora korunuje
živné vlasti planinu;
tam pouť naše zaměřuje, –
na knížecí výšinu.
Tam kolébku vám okáži,
kde ste se narodili,
kde ste pod mateřskou stráží,
světlo Boží spatřili.
Vzhůru, děti české země,
vzhůru na posvátný Říp!
poprvé tam české plémě
líbalo zem vonných líp.

Meter: trochaic
XLV.
by Gustav Pfleger Moravský

Živůtek těsný z axamitu mile
Ty svěží formy ňader ukrýval;
Ta krátká sukně nožky malé, čilé,
Na nichž se černý střevíc upínal,
Vyzrazovala ve punčošce bílé;
Pak zástěrka a na tom krčku pyšném
Ta černá stužka, jež na milodyšném
Se ňadru kolíbala jako živá;
Z černého vlasu, v němž se věnec skrývá,
Ty dlouhé copy kolem ovinuté:
To vše jí slušelo jak přidechnuté.

Meter: iambic
NA SVÉM.
by Jaromír Borecký

Ó, Pane, stmívá se, stůj při nás, neopustiž!
Kol kolem stahují se nepřátelské vzteky,
a my tu spoutáni, ne babami, ne reky,
jen zdáme Osudu: „Kdy guillotinu spustíš?“
Blíž požár řítí se, již líže řetěz, skřeky
v sluch bijí: „Z cesty chám! Kdo sláb, mé síly zkus tíž!“ –
Chtít od řeky: „Proč zde, ne v závětří kdes ústíš?...!“
My tkvíme v půdě té, kam vsadily nás věky.
Zde jest nám vytrvat a zde chcem po svém žíti.
Z kostnické hranice nám pravda do tmy svítí,
to zákon svědomí a čisté lidskosti.
My nechceme než to, co ducha oprostí,
nikoho otročit, nikomu otročiti,
v svém šťastni, zamávat všem světlem volnosti.

Meter: polymetric
Die poetische Licenz
by Friedrich Hebbel

Es tanzt ein Mann auf einem Seil
Mit der Lizenz, den Hals zu brechen,
Doch der Poet an seinem Theil
Muß mir nicht von Lizenzen sprechen;
Je schwerer, was er vor sich sieht,
Je leichter muß er es vollbringen,
Ein schlechter Reim passirt im Lied,
Doch das Sonett muß rein erklingen:
Es könnt' ihn ja ein Schüler dort
Vermeiden, warum mit ihm rechten?
Allein den Meister braucht's, das Wort
Vierfach und dreifach zu verflechten.
Nicht, daß ihm dieß und das gelang,
Wird der Gebildete ihm danken,
Nur, daß sein Geist zur Höhe drang,
Wo man nicht kämpft, nur spielt mit Schranken;
Nur, daß er ihm die ganze Kunst,
Und wär's im kleinsten Bilde, zeigte.
Der Musen wunderbare Gunst,
Der auch das Sprödeste sich neigte.
Drum geb' ich denn mit Goethe nicht
Für den Gedanken alle Reime,
Ich ford're Beides vom Gedicht,
Denn Beides wächs't aus Einem Keime.

Meter: iambic
2.
by Ferdinand Freiligrath

Schwarz, Rot und Gold! Frei weht ihr auf den Stangen
Und Masten jetzo, gürtend rings das Land!
In tausend Wimpeln, einst verpöntes Band,
Hat dich der Ozean selber umgehangen!
O, ständen jetzt, die Anno Neunzehn sangen,
Daß dich zerschnitten der Gewalt'gen Hand;
O, ständen jetzt, die man um dich verbannt,
Verrats beschuldigt, ach! und schnöd gefangen:
O, ständen alle jetzt auf diesen Höhen,
Frisch, wie am Tag, da man auf Wartburg zog,
Daß sie dich glühn in deinen ehren sähen!
Sie staunten wohl und riefen Hurra hoch!
Stoßt an, stoßt an! Wie sich die Dinge drehen.
Der alte Ozean auch noch Demagog!

Meter: iambic
V TOUZE. (I.)
by Hanuš Jelínek

A za mnou zmizí vše, jak dým z mé cigarety –
to měkké kouzlo vzdušných pastelových čar,
v nichž nad Seinou se klenou mostů siluety,
když probouzí se z lože jemně šedých par;
tam nedolétne v dál ten život rozkypěný
a nervosní ten chvat, v nějž jsem se noříval,
ni chansonierů zpěv, ni frivolní smích ženy,
ni boulevardů ruch, ni ticho katedrál –
Oh, ty to netušíš, ty drahá duše v dáli,
jak rád už opustím tu krásu kamennou,
ty hrdé paláce, ty stmělé katedrály,
pro jedno objetí tvých nahých ramenou...

Meter: polymetric
[A cloud of flowers!]
by Matsuo Bashō

A cloud of flowers!
Is the bell Uyeno
Or Asakusa?

Meter: polymetric
Podzemní hlas.
by Svatopluk Čech

Za hřmotu kladiv, za sykotu páry,
za hluku tržby, za skřipotu per,
v tom všedním shonu zábavy a práce,
jenž kolem šumí z rána po večer,
my pachtíme se, hrajeme a sníme,
jde stezkou vyšlapanou žití směr –
Však časem náhlé zděšení nás jíme,
když pustá vřava chvilkou oněmí:
neb slyšet mníme,
že duní cos a reptá pod zemí.
Pod věncem erbů, počernalých věkem,
vlá, šustí hedbáv, blýská drahý kov,
kruh vyšňořený hodovníků pyšných,
své správce haní, chválí dnešní lov,
po sličných tvářích žhoucím okem těká,
hrá jemným žertem, květem dvorných slov;
leč poduška když panstvu kyne měkká
a v temnu zámek s parkem oněmí:
tu ve snu leká
je dutý řev, jenž táhne pod zemí.
Muž vědy skoumá pronikavým zrakem
svět vodní krůpěje i hvězdnou říš
a v labyrintu záhad smělým krokem
až v nejtajnější vniká pravdy skrýš,
tká křídla, jimiž v netušené cíle
se ponese duch lidský výš a výš –
leč náhle ustal v důmyslném díle
a s bledými naslouchá tvářemi –
to z tiché píle
jej vzrušil temný rachot pod zemí.
Ve chrámu krásy sochařovo dláto
se štětcem o náš obdiv zápolí
a hudba čarná v opojenou duši
hřmí vodopádem, ptáčkem šveholí,
zrak pěvce nadšený se hvězdou leskne
a rtoma boží zvon mu hlaholí –
Však časem přelétne stín dumy teskné
tu krásu všechnu, struna oněmí
a temně třeskne
nám v ucho hrom, jenž duní pod zemí.
Kol soptí váda plemen, vládců, říší,
svět veškeren se zmítá v rozporu
a časem dvojí lidstva mrak se sbírá
pod zpupná hesla divých praporů,
by pro píď země, mrzký zisk a pýchu
sil smrť a hrůzu v širém prostoru –
Než mír kdy svitne na zdeptanou líchu,
vír bubnů, chropot padlých oněmí:
tu v mrtvém tichu
bouř jinou slyšíš dunět pod zemí.
Do skvostných salonů a dusných dílen,
pod klenbu sněmoven i krčmy vích,
do našich modliteb a blasfemií,
v žen štěbetání, dívek jasný smích,
do fanfár slavnostních a denních sporů,
do lehkých vtipů, frásí květnatých –
jak pod scénou hněv tragického choru,
když vině hrozí Erinnyemi,
ve hrozbě, vzdoru
zní temný hlas, jenž reptá pod zemí.
Nadarmo hlasač volá: „Prázdné tlachy,
sen fantastický potřeštěných hlav!
Řád lidstva stojí na žulových sloupech
a stráží bezpečnou mu starý mrav,
na stolci nerozborném zákon trůní
a pouty železnými třímá dav –
kde zmije zasyčí z těch kalných tůní,
hned rozpoltěna mečem oněmí – – “
Dál přece duní,
ba věřte, duní bouře pod zemí.
Jen ucho skloňte k půdě kolísavé,
jak výš se nese temný hluk a šum,
jak rachot v hlubinách se blíže valí
a vyplnění chystá teskným snům,
kdy společnosti krok se v bezdno sveze,
řád její slétne jako z karet dům,
kdy ortel soudce, anathema kněze
i prosba pěvce hrůzou oněmí,
až prorve meze
ta děsná bouř, jež duní pod zemí.

Meter: iambic
A Olga Aguilar
by Antonio Zerolo Herrera

Alta, rubia, gentil, ojos de cielo,
-de esos ojos que matan dulcemente-;
formando la corona de su frente
doradas hebras de sedoso pelo
Llegó a las urnas, levantóse el velo,
y al verla tan hermosa y sonriente
unánimes votaron con la gente
todas las flores del canario suelo
Imagen de belleza peregrina
que circunda del triunfo la aureola,
es modelo de gracia femenina;
y arde en sus venas, como
                  hirviente ola
de fuego de pasión, mezcla divina
de la sangre francesa y española

Meter: iambic
Ehestand der Freude .
by Clemens Brentano

Lasset uns scherzen
Blühende Herzen,
Lasset uns lieben
Ohne Verschieben,
Lauten und Geigen
Sollen nicht schweigen,
Kommet zum Tanze,
Pflücket vom Kranze.
Drücket die Hände,
Legt euch zum Ende,
Gebet Euch Küsse,
Tretet die Füße,
Machet euch fröhlich,
Machet euch ehlich,
Lasset die Narren
Einsam verharren.
Ehlich zu werden
Dienet der Erden,
Ledige Leute
Mangeln der Freude;
Jeder muß sterben,
Machet euch Erben
Euerem Gute,
Namen und Blute.
Lasset der Grauen
Murren und Schauen,
Rathen und Wissen,
Wenig erspriessen;
Eben sie selber
Waren auch Kälber,
Blühende Herzen
Lasset uns scherzen.

Meter: amphibrachic