PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Parnasie.
by Adolf Heyduk

Tam na východě rodné země,
kam na svět postavil mě Bůh,
kde lesy šumí přetajemně
a Jeseň ocún nosí v luh;
kde broskev nezraje ni hrozen,
by poutník žízniv po nich sáh’,
tam políbením slunce zrozen
květ něžný roste na nivách:
bělostná parnasie.
Běl plátků, v korunku jež svity,
pyl stříbrolesklý zdobí kol,
a níže drobně srdcovitý
list družně ovinuje stvol;
a když se Jeseň v horách budí,
a mlhy zahalují svět,
tu ladnou zdobou z lučin hrudi
jak hvězda svítí onen květ:
bělostná parnasie.
Jsem s hor; Bůh lásky, smilování
mně v hloubce ňader znítil též
ty květné hvězdy našich strání
a děl mi: „Kveť, kamkoli jdeš;
buď útěchou ti trpkých chvílí
ten lepý domoviny vzkaz,
a žití doba až se schýlí,
syp pel svůj do rakve ti zas
bělostná parnasie.
Hle, dnes těch květů hrstku nesu,
než zasype je navždy sníh,
kol útlé větévky jsou vřesu,
a svěží jsou a rosa v nich;
ať v jiných skleníku se stkvějí
vše květy jihu na podiv:
skvost aloí a orchideií,
já znám jen květy českých niv:
bělostné parnasie.

Meter: iambic
El soplo del ferral
by Carlos Valverde López

Si al sol y al mar sin duelo fui nacido
y al soplo del ferral abrí mi cielo
la tierra de tu pecho sea consuelo
al ansia de este pulso estremecido
Cual la turba y el humus esparcido
por legión de milenios en mi suelo
del aura de tu piel brota este anhelo
en miradas de siglos encendido
Y subo hasta las cimas estelares
que en aluvión modelan las corrientes
donde suicido amor a manos llenas
Y salto desde el viento hasta los mares
en leve vuelo sobre las rompientes
donde cantan tu nombre las sirenas

Meter: iambic
Němý bol a němý žal
by Jan Karník

Když nový den tě probudí
a oči promne prstem zlatým,
hned za ním klove do hrudi
bol němý zobcem jedovatým.
Ten provází tě celý den,
při práci na ruce ti hledí,
ni na mžik není unaven
a stranou v koutku neposedí.
A večer k tobě na lože
se klade k spánku se sny zlými,
by zítra ráno – můj Bože –
hned s paprsky vstal slunečními!
A ty pak druhy nejdražší
zříš ve smutečním chodit šatě –
tvé havrany žal vyplaší,
jenž z věrných očí hledí na tě...

Meter: iambic
- XXXII -
by Franciscode Aldana

Hermosa más que el Sol, antes nacida
que el Sol y al antes mismo delantera,
pues Madre fuiste, antes que el tiempo fuera,
del que a los tiempo dio principio y vida.
¡Oh, de la luz de Dios reina vestida,
do en carnes se abrevió perecedera
El que después, cual centro de su esfera,
salió sin de ella ser línea ofendida!
Pluma no veo que tanto el vuelo rija
que llegue a Ti, de Dios Hija hermosa,
única esposa y madre de tu Padre.
Alabe el Sumo Amor la Madre Esposa,
alaba el Hijo Dios la Esposa hija
y alabe el Padre Dios la Hija Madre.

Meter: iambic
AVIATIKA.
by Jan Opolský

Vstříc nové době! Jaká slova!
Co budoucnost v svém klínu chová,
to dnes už jasno dítěti;
dnes stáváme se živlů pány
a známe dvojí aeroplany:
jež letí a jež neletí.
To Blériot i Wright a jiní
tak požívají dobrodiní
pít nové sféry dosyta,
však na rozdíl té čisté snaze
zas odrůda, jež byla v Praze,
ta v prvé řadě – nelítá.
Co není dnes, se může státi,
my ostatně jsme srdcem spiati
se francouzskými přáteli.
Nám aliance s nimi žhavá
týž sladký pocit v Chuchli dává,
tak jako bychom letěli.

Meter: iambic
XI. Nech mne jíti s Tebou,
by Karel Mašek

Nech mne jíti s Tebou,
ať mi smutno není,
dosti záhy přijde
rozloučení!
Ještě dnes kéž ruce
kol mé šíje skleneš,
však Ty dosti záhy
zapomeneš!
Ještě dnes kéž cítím
polibek Tvůj vřelý, –
záhy, příliš záhy
vlas nám sbělí!
Než však zvyk a doba
naši lásku zmohou,
umřít musím štěstím
u Tvých nohou.

Meter: trochaic
Die zersprungene Glocke
by Justinus Kerner

Turmes Glocke ist zersprungen,
Die uns viele Jahr' erklungen,
Eine neue schon sie bringen,
Sprechen:
Lang oft hat ein Herz gesungen,
Dann ist es im Gram zersprungen,
Bald vergaß man seiner wieder,
Sang ein andres frische Lieder.

Meter: trochaic
Lied fürs Grammophon
by Kurt Tucholsky

Gib mir deine Hand,
Lucindy!
Du, im fernen Land –
Lucindy!
Wie die Ätherwellen flitzen
über Drähte, wo die Raben sitzen,
saust meine Liebe dir zu . . .
du –
tu – tu – tu – mmm –
Wenn du mich liebst, so singt dein Blut,
Lucindy!
Ach, wenn du nicht da bist, bin ich dir so gut,
Lucindy!
Dein, dein Lächeln läßt mir keine Ruh . . .
Man kann von oben lächeln,
man kann von unten lächeln,
man kann daneben lächeln –
wie lächelst du?
tu – tu – tu – mmm –
Meine, die will mich verlassen,
Lucindy!
Deiner, der will dich fassen,
Lucindy!
Kehr zu ihm zurück!
Vielleicht ist das das Glück . . .
Ich guck in den Mond immerzu –
oh, so blue – mmm –
Wie man auch setzt im Leben,
Lucindy!
man tippt doch immer daneben,
Lucindy!
Wir sitzen mit unsern Gefühlen
meistens zwischen zwei Stühlen –
und was bleibt, ist des Herzens Ironie . . .
Lucindy!
Lucindy!
Lucindy –!

Meter: polymetric
Budoir
by Carlos Póo Urbach

Alcoba En los tapices, el ramaje
sobre malva entreabre blancas rosas
con un tinte enfermizo Un oleaje
de blondas cae del lecho Temblorosas
parpadean las joyas El paisaje
de un biombo irradia luces misteriosas
de crepúsculo pálido Salvaje
y voluptuoso olor de resinosas
maderas esculpidas Grave escudo
labrado en la cornisa Espesa alfombra
ahoga las pisadas En la incierta
penumbra de la tarde, yace mudo
el fastuosos budoir, donde la sombra
va envolviendo el recuerdo de la muerta!

Meter: polymetric
NAŠE VLAST.
by Stanislav Popelka

Na stráži stále jak vojín na vedetě –
má drahá vlasti – chránit budeme tě,
ať vrazi brojí, ať si hučí hrom,
my neustanem v svatém díle tom.
Proud nadšení nám nikdy vyschnout nesmí v nitru;
nám k šťastnějšímu hvězda svítí jitru
a národ, který Žižka k slávě ved –
ten nepokoří ni za celý svět.
Než jedno na paměti mějme přece: zradu –
tou pouze kles' by národ Husů – Poděbradů,
když opustí nás bratří svorný duch –
jinak nemuž' ni sám velký bůh.
Vlast naše velká mohyla,
kde čackých dědů popel skryt;
po celá děsná století
ji osud nemuž naplnit.
Ó nevzbuďte hrdinů těch,
jež ruka vrahů ubila.
Jim povždy baštou byla vlast
a vlast též jejich mohyla.
A kdyby osud kázal dnes
hrob znovu pro nás otvírat,
my přísahejme pospolu
jak oni slavně umírat.

Meter: iambic
CHVÍLE ŠTĚSTÍ.
by Adolf Černý

Ptáče zpívá s ratolesti,
motýl v srdce květu klesá –
tichým krokem pokraj lesa
přišla ke mně chvíle štěstí.
Nebyla to Carmen žhavá
s ohněm prudkých políbení –
přišla v hlavy nachýlení,
oddaná a usměvavá.
Já jen cítil blízkost její,
hruď jak tichý oddech vlní,
vláhou jak se zraky plní,
štěstím jak se oči smějí.
Já jen tušil, že mně vznítí
vůdčí hvězdu na mé pouti –
a že přišla odejmouti
hořký kalich mého žití...

Meter: trochaic
- LXXXIV -
by Gutierre de Cetina

De la contemplación del pensamiento
crece la voluntad mi fantasía;
del dulce imaginar del alma mía
hace el Amor en mí firme cimiento;
del pensar nace en mí el contentamiento
que da más viva fuerza a mi porfía;
tanto mi desear las alas cría
cuanto nacen de más conocimiento.
Las partes que de vos esta alma entiende,
mientra que más las voy considerando
mayor ardor al corazón envío:
como fuego que tanto más se enciende
cuanto más leña en él irán echando.
¡Ved, pues, si es inmortal el fuego mío!

Meter: polymetric
¡El amanecer!
by Pedro Antonio de Alarcón

El gallo canta y la mañana impía
despierta con su luz a los humanos,
haciéndoles trocar delirios vanos
por el forzoso afán de un nuevo día
Tornan, pues, a embestirles con
                     porfía
la ambición y el amor, fieros tiranos,
los ímprobos trabajos cotidianos
la deuda, el jefe, el tedio, la manía
Y, en tanto, el amador desposeído,
que en sueños compartía la almohada
con tal o cual mujer que hubo querido,
el implacable día lo despierta
para hacerle mirar a su ex amada
vieja, casada, monja loca o muerta

Meter: iambic
Kopf und Herz
by Wilhelm Busch

Wie es scheint, ist die Moral
Nicht so bald beleidigt,
Während Schlauheit allemal
Wütend sich verteidigt.
Nenn den Schlingel liederlich,
Leicht wird er's verdauen;
Nenn ihn dumm, so wird er dich,
Wenn er kann, verhauen.

Meter: trochaic
86. Du musts auch selbst gewinnen.
by Angelus Silesius

Gott hat wol gnug gethan: doch du trägst nichts
darvon/
Wo auch nicht du in Jhm erkriegest deine Kron.

Meter: iambic
Auf eine Ehe-Frau.
  A. C. Nierin.  1739.
by Christian Gotthold Spindler

Allhier liegt und schläfft mit Frieden, ein belieb-
tes Ehe-Weib,
Eine GOtt-ergebne Seele; deren abgematter Leib
In der süßten Nuhe liegt. O wie sanffte wird sie
schlaffen!
Nunmehr ist sie an den Port des so längst erwünsch-
ten Hafen,
Den sie allezeit gesuchet und darnach gerungen hat.
Nunmehr schwebet ihre Seele dort in Elims Pal-
men-Stadt.
Mann und Kinder, hemmt die Zähren, dort solt ihr
sie wieder sehen,
Sie ruft aus der Ruhe-Kammer:
ist mir geschehen.

Meter: polymetric
1L: Fünf Kunstjünger
by Anastasius Grün

Fünf Kunstjünger
Sind deine Finger,
Gar feine, gescheidte
Manierliche Leute,
Gelehrig und biegsam,
Gefällig und schmiegsam,
Der Arbeit zu dienen
Ein schöner Verein,
Ob jeder von ihnen
Auch für sich allein.
Doch wenn sie sich rotten
Und ballen zum Knäuel,
Der Sitte zu spotten,
Der Satzung und Regel;
Dann wird draus, – o Gräuel,
Vor dem dir graust!
Ein grober Flegel:
Die Faust!

Meter: amphibrachic
Uber die Beständigkeit des Frauenzimmers
by Christian Friedrich Hunold

Wilst du den Verliebten glauben/
Suchst du treue Turtel-Tauben/
Ach so geh' in wüste Wälder/ fliehe
Denn wo welche Menschen wohnen/ wohnen solche Thiere nicht.

Meter: trochaic
- LXVI - Altísimo Señor Monarca Hispano
by Juana Ines de La Cruz

Altísimo Señor Monarca Hispano,
que a Dios, entre accidentes escondido,
cuando queréis mostraros más rendido,
es cuando os ostentáis más soberano.
Que esa sección Señor, que al Luterano
asombró en Carlos Quinto esclarecido,
y esa, por quien el gran Rodolfo vido
del mando al Cetro en su piadosa mano.
Aunque aplaudida en el Hispano suelo
ha sido, con Católica alegría,
no causa admiración a mi desvelo.
Quede admirado aquel, que desconfía,
y de vuestra Piedad, Virtud, y Celo,
esa, y más Religión, no suponía.

Meter: iambic
Sen.
by Růžena Jesenská

O rudých pentlích se mi zdálo,
o pentlích krvavých.
Tak zmítaly se černou nocí tmavou
a zas se ztrácely, a já je hledala,
tak hadovitě svíjely se travou
provlhlou slzami, a já je líbala,
já na nich našla píseň vzdechů tvých.
O rudých pentlích se mi zdálo,
o pentlích krvavých.
Zelené jmelí snivě operlené,
polité lunou visí se stromů,
kráčejí potácivě do domů,
do bílých domů stíny zarmoucené.
I já jsem stín kamenných bledých stěn –
a kdy a kým a proč do pouta odsouzen?
Mám růže ve znaku divoce plané,
jež hoří na zemi a v pekle na keřích
a na nebi se v hvězdy proměňují,
když v noci oblaky ach plují, plují –
a zázrak snů do duše kane – – –
O rudých pentlích se mi zdálo,
o pentlích krvavých – – –
a rytmem srdce mého je vzdech písní tvých.

Meter: iambic
De La Galatea, Libro II, Damon
by Cervantes

Más blando fui que no la blanda cera,
cuando imprimí en mi alma la figura
de la bella Amarili, esquiva y dura
cual duro mármol o silvestre fiera.
Amor me puso entonces en la esfera
más alta de su bien y su ventura;
y ahora temo que la sepultura
ha de acabar mi presunción primera.
Arrimose el amor a la esperanza
cual vid al olmo, y fue subiendo aprisa;
mas faltole el humor, y cesó el vuelo:
no el de mis ojos que por larga usanza,
fortuna sabe bien que jamás cesa
de dar tributo al rostro, al pecho, al suelo.

Meter: iambic
De Amar por razón de estado
by Tirso de Molina

¿Qué confusión, enmarañados cielos,
es esta, que aborrezco y solicito?
Perilo soy, pues su tormento imito,
tejiendo celos por morir en celos.
Eslabonan cadenas mis desvelos,
siendo juez y agresor de mi delito;
tercero del marqués, con quien compito,
en mis tormentos fundo mis consuelos.
Si no ama Ludovico a mi Leonora,
publicando mi amor, mi muerte trata,
y han de matarme celos si la adora.
Todo es morir lo que el penar dilata:
déme, pues, muerte airada el Duque agora,
y no un recelo que despacio mata.

Meter: iambic
- XXIV -
by Fcode Borja

Temprano entraron, porque el Rey no aguarde,
con cien lacayos de oropel, y estraza,
ciertos señores a ensuciar la plaza,
y hacer de un buen rodar vistoso alarde.
Otro torero entró, pero más tarde,
que lanza empuña, y que rocín embraza;
y viendo, que la suya le embaraza,
al toro le pidió, que se la guarde.
Y aunque armada de Illana, y Valdemoro,
desbarató la guarda la primera,
sudando vino, y miedo cada poro.
A un Tudesco llenó la braga entera,
y la Guarda quedó, mirando al toro,
amarilla por dentro, y por defuera.

Meter: iambic
La senda
by Julio Munizaga Ossandón

Contemplo airado mi único destino;
yo voy trazando, sin saber, mi senda;
si tengo algún igual tal vez comprenda
la nada, en campo abierto, de un camino
Todo lo quiero en mi vivir sin tino;
y he de escoger, en íntima contienda,
esta miseria; y no hay quien me
                     defienda
de tan estrecho y despreciable sino
¿De qué me sirve este vivir menguado?
Las olas al nacer, ya van muriendo;
para vivir la vida, la consumo.
Inútil tierra, de mi senda, al lado;
deseo inextinguible, no comprendo
que aun mi nada se disuelva en humo.

Meter: iambic
- CXLI - A una persona que se preciaba de ser platónica
by Argensola

Gala, no alegues a Platón o alega
algo más corporal lo que alegares,
que esos cómplices tuyos son vulgares
y escuchan mal la sutileza griega.
Desnudo al sol y al látigo navega
más de un amante tuyo en ambos mares
que te sabe los íntimos lunares
y quizá es tan honrado que lo niega.
Y tú, en la metafísica elevada,
dices que unir las almas es tu intento,
ruda y sencilla en inferiores cosas;
pues yo sé que Apuleyo más te agrada
cuando rebuzna en forma de jumento
que en la que se quedó comiendo rosas.

Meter: iambic
V daleké minulosti.
by Jan Evangelista Nečas

Ký div, že lidé hory, lesy ctili
a bohy svoje na nich postavili! –
Tam blíže mraků, hřímajících hromů
a v stínu věkem úctyhodných stromů
krev kouřila se od obětních stohů,
jsouc prolévána k usmíření bohů!
Byl člověk dávný poháněn tím pudem.
Ač víra jeho děsným byla bludem,
přec i z těch časů zatemnělých, mhlivých
nám pravda pramení se v slovech živých,
hlas dějin zvučný ucho naše slyší:
Již divoch tušil, že jest někdo vyšší
tam na výsostech, kudy slunce chodí
a měsíc – pastýř stádo hvězd svých vodí. –
A že jak děti viděti jej chtěli,
z hmot zemských sochy sobě vytvářeli.
Tak bohů, bůžku v zemích bylo do sta.
Lid vůkolní dal nejvíc na Radhosta,
až Kristova k nám došla víra nová.
Teď již jen jméno po Radhostu chová
ta hora, kterou báje otočily.
I tajuplné Rusalky tam žily,
zvlášť v tichých roztokách a na úbočí,
kde křišťálový potůček se točí;
tam v letních nocích, za měsíčních jasů
si rozpouštěly prameny svých vlasů
a taneční své reje prováděly;
tam úchvatně i touhyplně pěly,
a proto jenom viděti se daly,
by oběť svoji na smrt ulehtaly;
tam mnohý od nich zváben k srázným stěnám,
kde mrtev padal v náruč svůdným ženám;
měl lože na kapradí, z četných stonků
mu spletly věnec z namodralých zvonků,
jež rozvila tam sama mladá Vesna –
by spal a nikdy neprocitnul ze sna.

Meter: iambic
VARGAS VILA EN SU LIBRERÍA
by Rubén Darío

En su maravillosa vida trabaja quieto.
El reloj da su hora en su tranquilidad.
Pasa un soplo de biblioteca: ya es Bagdad
o Insbruck, o bien algo que habla de Paracleto.
No sé si, a veces, su verbo ágil al conceto
en su enérgica forma, pasa la Humanidad
en su exceso de pasión o de verdad.
Yo sé que le conozco, le mido y le interpreto.
Desconfía de los que se apropincuan al daño
de ese querer usual que cariños nos finge,
pues siendo bachiller le doctoró el engaño.
Así, su amor no corta ni su afecto restringe,
sino cuando tritura muy cuerdamente, al paño,
la ración de miserias con que ayuda a la Esfinge.

Meter: polymetric
Idilio salvaje – III
by Manuel José Othón

Mira el paisaje: inmensidad abajo,
inmensidad, inmensidad arriba;
en el hondo perfil, la sierra
                        altiva
al pie minado por horrendo tajo
Bloques gigantes que arrancó
                     de cuajo
el terremoto, de la roca viva;
y en aquella sabana pensativa
y adusta, ni una senda, ni un atajo
Asoladora atmósfera candente,
donde se incrustan las águilas serenas,
como clavos que se hunden lentamente.
Silencio, lobreguez, pavor
                        tremendos
que viene sólo a interrumpir
                        apenas
el galope triunfal de los berrendos

Meter: polymetric
Allgemeines .
by Johann Wolfgang von Goethe

Herr Jesus, der die Welt durchwandert,
Ging einst an einem Markt vorbey,
Ein todter Hund lag auf dem Wege,
Geschleppet vor des Hauses Thor,
Ein Haufe stand ums Aas umher
Wie Geyer sich um Aeser sammlen.
Der Eine sprach: mir wird das Hirn
Von dem Gestank ganz ausgelöscht.
Der Andere sprach: was braucht es viel
Der Gräber Auswurf bringt nur Unglück.
So sang ein Jeder seine Weise,
Des todten Hundes Leib zu schmähen.
Als nun an Jesus kam die Reih’,
Sprach, ohne Schmäh’n, er guten Sinns,
Er sprach aus gütiger Natur:
Die Zähne sind wie Perlen weiss.
Dies Wort macht den Umstehenden,
Durchglühten Muscheln ähnlich, heiss.

Meter: iambic
Inspiración
by Luz Gay

Recorren las agujas silenciosas,
las horas, en la esfera señaladas,
y en el reloj las doce campanadas
una tras otra vibran sonorosas.
Duerme la creación; y las hermosas
fantásticas visiones de las «hadas»
de su aligero vuelo fatigadas,
mueren entre las brumas tenebrosas
Solo mi pensamiento, delirante
en la región de las ideas vela,
vagando entre la rima, el consonante
y las estrofas, porque loco anhela,
hallar en ello el eficaz calmante
del agitado afán que me desvela

Meter: iambic
1L: Ob siege Machmud, oder ob Nikolas
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Ob siege Machmud, oder ob Nikolas
Den Popen höre; ob sich der Bischof Roms
Despotisch aufbläh', oder knechtisch
Lecke die Ferse den Burboniden;
Ob dort in schlauer Caesar Oktavius
Ein Volk bejoche, welchem noch Freiheit galt;
Ob hier, nach spätgefundnen Rechten,
Könige Habe des andern teilen:
Soll mich nicht kümmern! Eine der Menschlichkeit
Geweinte Thräne floß, da der Korse jüngst
Den edlen Nacken bog, als seine
Räuber ihm sandte der Vielgeliebte.
Seitdem entsagt' ich aller Mitwissenschaft
Um ferne Schlachten, und den erzwungenen
Vertrag, der oft mit feuchtem Ölzweig
Schlummernde Gluten verbarg, nicht löschte.
Komm, süße Ruhe! süße Gespielin, komm,
Der frohen Unschuld! führe mit deiner Hand
Den Jüngling, der sein ganzes Leben
Dir, und der lächelnden Weisheit heiligt!
Und frühen Weihrauch deinen Altären streut,
Den Hafen segnend, weil ihm der Ocean
Noch lächelt, eh die schwarze Woge
Prediget Rettung zugleich und Weisheit!
Dem späten Opfrer öffnet ihr Heiligtum
Die Ruhe selten. Ekel und Schlummer täuscht
Den müden Weltmann, stets von neuen
Wünschen und geißelnder Furcht gestöret.
In stille Thäler wird sie mich führen, wann
Der Sturmwind raset, mir, wann der Mittag zürnt,
Am Schattenufer kühler Quellen,
Sitze bereiten im Duft der Rosen.
In heitrer Mondnacht wird sie Gesänge mich
Voll Einfalt lehren, voller Empfindungen,
Bis Philomel', aus schwanken Ästen,
Festliches Schweigen umher verbreitet.
Des Baches Silber, welches, vom sanften Hang
Des Hügels, murmelnd, zwischen Violen rinnt,
Gleicht dann mein Leben; eine Welle
Folget der andern, ein Tag dem andern!
Voll Freuden jeder! Jeder dem düstern Pfuhl
Zwar näher; aber, sieh! es entströmt dem Pfuhl
Ein hellerer Krystall, als jener,
Welcher die Blume der Wiese tränkte.

Meter: iambic
Meditace.
by Jaroslav Kvapil

Z luk vodou sytých, z kterých pára vstává,
a z dlouhých lesů na obzorech spících,
z vod rozlitých a z kmenů v hloubkách tlících,
ó, věčné Slunce, tvoje stoupá sláva!
Tvá svatá záře, opojná a žhavá,
plá stejně klidně na praboha lících
a na oltářích v Madonn zřítelnicích
jak v kalužích, kde suchá hnije tráva.
Mně v sporech duše, kam svou píseň nésti,
zda v sídla bohů nebo v hloubky žalu,
tvé vzňaté líce jásavou jsou zvěstí.
Chci sluncem býti, s jehož svatých tváří
tak v mramor chrámů jako do močálů
vše v zlato měníc božské světlo září.

Meter: iambic
LEDEN
by František Odvalil

Není to již, není panenský sníh bílý.
Poprve když padal zmlklým šeřením,
jeho chladné květy všecko v hrob svůj skryly,
urovnaly hrob a všecko vzaly s ním.
Vše, co bylo zvadlé v trapném ponížení,
kaluže a skvrny z dávné hostiny,
nevinným a měkkým rouchem odpuštění
skryly vše, a zůstal člověk jediný.
Zatopily srdce osamění vlny,
divnou rozkoš dal jich odříkavý bol –
byly démantové, hvězdic byly plny,
pohádkových snů rej poletoval kol...
Byly krajky jemné, byly květy cudné,
nadechnuté dnes a zítra změněné –
Tam kde mrtvo vše, tam rostou do záludné
do prázdnoty rády zámky vysněné. –
Není to již, není. Závěj umazaná
zbyla z nich a šedý kostrbatý led.
Mohlo by být jaro. Moh’ by jednou z rána
plaše vykvést někde skutečný zas květ.

Meter: trochaic
An den
 kranken Herrn Rector Goldhagen.
by Anna Luise Karsch

Du liegst zu Bette, Freund! an Haupt und Füssen

Meter: iambic
An meinen Genius
by Johann Gottfried Herder

Du Einer, mir aus meines Herrn Erbarmen
In diese Wüste mitgeschenkt!
Freund, Engelsbruder, der mir Armen
Mein Herz als Mentor lenkt;
Der mir, dem Staubgebornen, (ach, verglimmte!)
Zwei Aethersfunken eingestreut,
Und den sein Loos der Nacht bestimmte,
Der Unschuldsruh geweiht;
Der Du mit Feuer segnetest zum Siege
Des Muths die erste Thräne ein
Und zeichnetest an meiner Wiege
Zu frühen Leichenstein,
Nach kurz durchträumtem Morgen öde Wege,
Wo ich in Klüfte, Todtenstaub,
Hinsank vor ferner Donner Schläge
Und frommer Tiger Raub,
Von Thränenblut und Schweiß durchnagte Ketten
Mit Beben küßte, bis – o Du,
Dem ich hier kniee, der Du, mich zu retten
Aus meiner Sklavenruh,
Gefühl-, gedankenlos, mich weißbeglänzet
Den Musen schenktest: Musen, ihn,
Ihn singt mein neuer Mund; bekränzet
Mit Gold, mit Hoffnungsgrün,
Jauchzt ihm mein Hut der Freiheit! – Opferschalen
Voll meiner Jugendblüthe, Dir,
Dir duften sie, den seine Strahlen
Mir decken, dem in mir
Mein Altar brennt, den oft die Lampe grüßet,
Mein Traumbild sieht, mein Morgenlied
Bald preist und, wenn es Thorheit büßet,
Hinächzt und Thränen glüht.

Meter: iambic
Antonio y Cleopatra
by José María Heredia

Juntos los dos contemplan desde altiva terraza
a Egipto adormeciéndose bajo un cielo asfixiante,
y hacia Sais y Bubastis corre el río gigante
en torno al negro Delta que sus ondas rechaza.
El invicto soldado, bajo la gran coraza,
cautivo de un ensueño infantil y distante,
siente contra su pecho como tiembla anhelante,
el cuerpo voluptuosos que estrechamente abraza.
Ella desató al viento sus oscuros cabellos
y le ofreció sus labios, de
                  fugaces destellos
una lluvia dorada sus ojos despedían
Inclinóse el ardiente Imperáter romano,
y en esos grandes ojos vio
                  un inmenso océano
donde errantes galeras derrotadas huían

Meter: polymetric
-XIV-
by Garcilaso de La Vega

Como la tierna madre que el doliente
hijo le está con lágrimas pidiendo
alguna cosa, de la cual comiendo,
sabe que ha de doblarse el mal que siente,
y aquel piadoso amor no le consiente
que considere el daño que haciendo
lo que le pide hace, va corriendo,
y dobla el mal y aplaca el accidente,
así a mi enfermo y loco pensamiento,
que en su daño os me pide, yo querría
quitalle este mortal mantenimiento.
Mas pídemelo, y llora cada día
tanto, que cuanto quiere le consiento,
olvidando su muerte y aun la mía.

Meter: iambic
MUEZZIN
by Karel Dostál-Lutinov

Pěl s minaretu muezzin
do záře jitra, v noci stín.
Den po dni zpíval nad městem,
roztáhnuv ruce, vroucím rtem:
Allah il Allah – Bůh je Bůh –
tou věčnou pravdou plnil sluch.
A dole v městě věřící
čel tkli se, padlí na líci.
Pak přišel nové doby mor,
a lhostejným byl věrců sbor.
Když s výše zpíval muezzin,
chlad dole byl, ať zář či stín.
Přihnal se divé války shon,
a město zpustlo v Babylon.
Dál s výše zpíval muezzin
„Allah il Allah“ – v zář i stín.
A nových lidí přišel dav,
ti čekali zas na pozdrav.
„Allah il Allah!“ v zář i stín
pěl s minaretu muezzin.

Meter: iambic