PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A Dios
by Rafael María Baralt

Perlas son de tu manto las estrellas;
tu corona los soles que al vacío
prendió tu mano, y de tu imperio
                     pío
espada y cetro al par son las centellas
Por el éter y el mar andas sin huellas;
y cuando el huracán suelta bravío
sus mil voces de un polo al otro frío,
con tu voz inmortal sus labios sellas
Doquiera estás; doquier llevan
                  tu nombre
mares, desiertos, bosques y palacios,
cielos y abismos, el animal, el hombre
Aunque estrechos la mente y los
                     espacios
te llevan, ¡oh Señor!, sin contenerte;
te adoran, ¡oh Señor!, sin conocerte

Meter: polymetric
Corazón que te has vuelto
by Tomás Allende Iragorri

Corazón que te has vuelto como un niño aterrado
al que el más leve ruido paraliza de horror,
yo no sé como aguantas el
                  dolor continuado
de las devastaciones de tu vida interior
De lirismo y de pena vives
                  tan enconado
que tus llagas parecen despedir resplandor,
cualquier sombra que enturbie
                  tu círculo alumbrado
hace vibrar tu vida con enorme dolor
Es que nada en la vida te encuentra indiferente,
es que el dolor de todos vibra en ti largamente
como un nervio que toca una mano brutal;
¡es la vida de todos, tu vida hecha pedazos!
y se te ha muerto ha tiempo,
                  como a un hijo en los brazos
la conciencia egoísta de tu yo terrenal

Meter: polymetric
Sonnets from the Portuguese  6: Go from me. Yet I feel that I shall stand
by Elizabeth Barrett Browning

Go from me. Yet I feel that I shall stand
Henceforward in thy shadow. Nevermore
Alone upon the threshold of my door
Of individual life, I shall command
The uses of my soul, nor lift my hand
Serenely in the sunshine as before,
Without the sense of that which I forbore, ..
Thy touch upon the palm. The widest land
Doom takes to part us, leaves thy heart in mine
With pulses that beat double. What I do
And what I dream include thee, as the wine
Must taste of its own grapes. And when I sue
God for myself, He hears that name of thine,
And sees within my eyes, the tears of two.

Meter: iambic
Betrachtung des Schlafs,
 als
 eine Göttliche Wohlthat,
 bey dem 1728sten Jahres-Wechsel.
by Barthold Heinrich Brockes

Es ist ja wol der Mühe werth,
Die Geister einst zurück zu lencken,
Und voller Inbrunst zu gedencken
Auf das, was uns der HERR im vor’gen Jahr beschehrt.
Was in dem Geistlichen, durch den geweihten Orden,
Und sonderlich durch
Wie in dem Leiblichen auch unsre gantze Stadt
Des Höchsten Herrschers Schutz so starck verspüret hat,
Daß, ob gleich überall und von so manchem Ort
Ein Drangsals-Sturm, ein Unglücks-Nord
Das Wohlfahrts-Schiff ergrimmt genung bestürmet;
Es unter GOTTES Hut dennoch beschirmet,
Und wohlbehalten blieb.

Meter: iambic
26.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wo nichts darinnen ist, kan auch heraus nichts kommen
O ärmstes Weib, du büst niemals die Jungfer ein:
Es ist ja Schand und Spott also betrogen seyn,
Du hast ein rechtes Weib zum Manne dir genommen.

Meter: iambic
II. Ještě dále –
by Josef Václav Pokorný-Pikulík

„S poctivostí nejdál dojdeš!“ stále
hlásáte tak chudičkému davu,
aby neslyšel, že v panském hávu
nepoctivosť dojde ještě dále! –

Meter: trochaic
1L: Das waren Tage, glühend und heiß,
by Hermann Löns

Das waren Tage, glühend und heiß,
Bei sengender Sonne Prallen,
Da sind wir in der heißen Stadt
Beinahe vom Stengel gefallen.
Doch ihr Gutes hat die Hitze auch,
Da draußen auf dem Lande,
Da schafft der Bauer die Ernte heim
Bei sengendem Sonnenbrande.
Doch in der Stadt, da ist sie meist
Von zweifelhaftem Werte,
Was sie da zeitigt, ach, sehr oft,
Da ist es das Verkehrte.
Die Hitze dehnt alle Dinge aus,
Manchmal sogar die Namen;
So kam es, daß wir zur heißen Zeit
Den Minister-Thielen-Platz bekamen.

Meter: iambic
Sonetos burlescos – A Nise bordando un ramillete
by Manuel Justo de Rubalcava

No es la necesidad tan solamente
inventora suprema de las cosas
cuando de entre tus manos primorosas
nace una primavera floreciente
La seda en sus colores diferente
toma diversas formas caprichosas,
que aprendiendo en tus dedos a ser rosas
viven sin marchitarse eternamente
Me parece que al verte colocada
cerca del bastidor, dándole vida,
sale Flora a mirarte avergonzada;
llega, ve tu labor mejor tejida
que la suya de abril, queda enojada
y sin más esperar, vase corrida

Meter: polymetric
Persuade al río que, pues crecido va con sus lágrimas, también vaya significando su dolor
by Quevedo

Frena el corriente, ¡oh Tajo retorcido!,
tú, que llegas al mar rico y dorado,
en tanto que al rigor de mi cuidado
busco (¡ay, si le hallase!) algún olvido.
No suenes lisonjero, pues perdido
ves a quien te bebió con su ganado;
viste de mi color desanimado
los cristales que al mar llevas tendido.
Pues en llantos me anegan mis enojos,
con el recién nacido sol no rías,
ni alimente tu margen sino abrojos.
Que no es razón que, si tus aguas frías
son lágrimas llovidas de mis ojos,
rían cuando las lloran ansias mías.

Meter: polymetric
POESIE.
by Adolf Černý

Tuším tvá křídla hebká a bílá,
tuším tvé objetí měkké a vábné...
Pracovat třeba – prchá však síla,
trp za chléb vezdejší – vůle však slábne.
Všecky jsem spoutal duševní povzlety,
zapřáhl ve vůz všedního žití,
tisíckrát žehnaný, tisíckrát prokletý –
nyní však pojednou v cestě mi... kvítí.
Dříny již odžloutly, rozkvetly bezy,
pod střemchou, pod hlohy Jaro se honí,
chudobky rozhodí po každé mezi,
dech jeho mladistvým rašením voní...
Nemohu odolat – oči tvé září mi,
v hlasu tvém pěnkavy volají na mne!...
Všednosti, vrátím se zase až v podzimi –
teď mne zvou snové a illuse klamné!

Meter: dactylic
Děvčino smrti rozjímání.
by J. A. Seidl

Šperku věncův nejkrásnější,
Růže, květin bohyně!
Občerstvení nejmilejší
Vmladosti své hodině:
Nedávnos mou hlavu krásně
Šlechtila co dennice;
Nynís zvadla již tak časně?
Takť je život nanitce!
Krutému kdož tvému může,
Smrti! ujít kynutí?
Zajeden den vadne růže –
Já – snad vjednom mžíknutí.

Meter: trochaic
- - JOSÉ
by Lope de Vega

Virgen gloriosa, cándida, aromática,
en todos los estados meritísima,
de gracia, de inocencia y gloria altísima,
dejando el de la unión santa hipostática.
Cuantos ciñen estola y blanca almática
os vengan a loar, Virgen dignísima,
por este alegre parto felicísima
en cuanto mira el sol y luna errática.
Y vos, Niño nacido al hielo frígido,
¿por qué el pecho tenéis de amor tan cálido,
que amor os vence en desafío bélico?
Pues sólo sois, aunque en tormento rígido,
para remedio de los hombres válido,
mil veces santo os llame el coro angélico.

Meter: iambic
Von den Farben.
by Barthold Heinrich Brockes

Man glaubet insgemein
Daß helle Farben leicht und lufftig seyn,
Und daß die dunckelen hingegen,
Als die mehr irdisches und schweres in sich hegen,
Der leichten Lieblichkeit verdringen.
So, wie verschiedne Tön’ offt wol zusammen klingen,
Auch öffters sich verwirren und sich hindern;

Meter: iambic
Läuterung
by Anastasius Grün

Wo war, wo ist, wo wird sie sein,
Die Stunde, wahrem Glück erlesen?
Sie ist nicht und sie wird nicht sein,
Denn sie ist immer nur
Wir mäkeln viel, bis sie entrinnt,
Sie däucht uns schön, wenn wir sie missen,
Und daß wir glücklich waren, wissen
Wir erst, wenn wir es nimmer sind.
Wo ist der Mann, wann wird er kommen,
Den alle Tugendzierden adeln?
Steht er dir nah, noch so vollkommen,
Doch weißt du dieß und das zu tadeln;
Erst wenn er schied und nimmer kehrt,
Erglänzen hell dir seine Gaben,
Und eines Menschen ganzen Werth
Zu kennen, müßt ihr ihn begraben.
Was lieb dir, wird dir lieber sein,
Noch schmerzlich lieber durch die
Blick auf! wie schlingt sie glänzend rein
Den goldnen Zauber um die Sterne!
Sie webt die blaue Schleierluft
Um des Gebirges schroffe Zinnen,
Daß eingehüllt in weichen Duft
Die Härten des Gesteins zerrinnen.
Blick nieder, wo von ihrem Gruß
Die Friedhofhügel wogend schwellen,
Des dunkeln Stromes grüne Wellen,
Der so viel Liebes scheiden muß!
Sie spülen Makel weg und Fehle, –
Und wie ein Schwan beim Wellenschein,
Im Drüberflug ahnt deine Seele:
Hier bad' ich einst den Fittig rein.

Meter: iambic
Zpomínka.
by Jan Červenka

Kdys v podvečer jsem stál na břehu řeky.
Svit červánků po vlnách jemně splýval,
a jak zpěv nymf, tak dojemný a měkký
hlas keři táh’ a každý list se kýval.
Ze blízkých vesnic klekání sem znělo
a zvonky stád, z pastvy se vracejících,
v to mísily se s listím, jež se chvělo
a kývalo na vlnách v žáru snících.
A já jsem naslouchal pln udivení.
Jak tajné kouzlo hudba ta mne jala,
ta hudba vzdechů, modliteb a znění...
A duše má v té chvíli vzpomínala.
Já viděl jizbu s okny zářícími.
Nad nimi réva tísnila své listy
a z lesů vzduch k nám proudem táhl jimi,
jak po dešti, tak lahodný a čistý.
My u piana seděli jsme spolu,
ni já ni ona slova nemluvíce.
Nám stačilo, že večer ve plápolu
již zhasínal a chladil naše líce.
Jen časem slabě bílé prsty její
se dotkly klaves, jako v zapomnění,
a k západu, jenž plál vždy ohnivěji,
zas mlčky dál jsme pohlíželi v snění.
My cítili jen, ret náš kterak dýchá
a jak se v srdce tajné chvění snáší;...
Až touhou roznícen já pravil zticha:
„Hraj, anděle můj, píseň lásky naší!“
A tu, ó bože! ona, jež v ty časy
když v sále koncertním se objevila,
jak světů královna, jak hvězda krásy
vždy salvou slávy pozdravena byla.
Tu ona, pro niž, k pianu když sedla,
dav žárlivých vždy v jásot propuk’ divý;...
jež zato vše, když z milosti k nim vzhlédla,
jen úsměv na rtech měla pohrdlivý.
Tu ona, jejíž hladké, bílé ruce
za bouří slávy chladně vždy se zvedly,...
tu ona, krásná, zachvěla se v muce,
a já jsem viděl, z červánků jež bledly,
Dva žhavé paprsky po její líci
jak splynuly a na klavesách zhasly...
a její ruce, vždycky vítězící – – –
ty ruce... ó!... ty ruce se jí třásly!

Meter: iambic
- - Jornada III, ELENA De La locura por la honra
by Lope de Vega

Pues, primero, mi bien, los elementos
a su materia volverán confusa;
la tierra en agua, el agua en tierra infusa
y en calma eterna vivirán los vientos.
Primero bajarán de sus asientos
los orbes de la máquina difusa;
primero no dará la culpa excusa
y la envidia en seguir entendimientos.
Primero al que cautivo en su cadena
en la esperanza su rescate apoya,
memoria de la patria en tanta pena,
que pierda yo la más preciada joya,
y aunque me llaman en Italia, Elena,
me engañe Paris y me lleve a Troya.

Meter: iambic
Resignation
by Paul Heyse

Diese Tage, milddurchsonnt,
Wo dich sonst wohl freuen konnt'
Eine Welt, die lieblich blüht,
Heilen nicht dein wund Gemüt.
Immer bleibt die Sorge wach,
Geht auf Schritt und Tritt dir nach,
Wie ein graues Taggespenst,
Das du nicht beim Namen nennst.
Immer steht ein lieb Gesicht
Vor der Seele dir und spricht:
Werd' ich, ach, im Sonnenschein
Wieder jung und glücklich sein?
Und dein Herz drückt doppelt schwer
All die Schönheit rings umher.
Aller Glanz der Gottnatur
Dünkt ein kalter Hohn dich nur.
In der herzlos weiten Welt
Bist du nur auf dich gestellt.
Wem ein teures Glück geraubt,
Beuge weinend still das Haupt!

Meter: trochaic
1L: Was ist die Mode für ein Ding? Wer kennt sie von Gesicht?
by Friedrich von Logau

Was ist die Mode für ein Ding? Wer kennt sie von Gesicht?
Ich weiß nicht, wer sie kennen kan; sie ist ja angericht
Nie morgen, wie sie heute war: sie kennt sich selbsten nicht.

Meter: iambic
KDO NÉNI K JIDLO, NÉNI K PRÁCI.
by Karel Dostál-Lutinov

Joro, stávé do práce! –
Só jož v pece koláče?
Joro, stávé k jidlo!
Nono, deť jož ido.

Meter: trochaic
An einen Freund, der wegen einer ungetreuen, eitlen, verschwenderischen Frau Klage führte
by Klabund

Du kannst dem Frühling nicht Halt gebieten
Und nicht der ungetreuen Frau.
Der Nordwind saust um deine Stirn.
Geh, geh von dannen.
Hast du Geld, so stiehlt es deine Frau.
Sie braucht zu ihrem Maulwurfmantel noch ein Biberjackett.
Zu ihrem Biberjackett noch ein Hermelin-Cape.
Hast du kein Geld, so hast du auch nicht weniger.
Hast du kein Geld, so hungerst du zuweilen;
Hast du Geld, so hungerst du immer – nach Liebe.
Deine Frau liebt dein Scheckbuch.
Wirf es ihr vor die Füße – doch nicht dich selbst.
Es schneit – es schneit –
Einst in der Laube schneite es Birnblüten über euch.
Jetzt, jetzt schneit es unbezahlte Rechnungen.

Meter: iambic
II. Šumí vichr po doubravě,
by Alois Jirásek

Šumí vichr po doubravě,
bouře spěchá z daleka,
brzo v horách zahlaholí.
Tebe, hochu, neleká?
Oj, vždyť jsem já synem bouře!
Mluvu její duše zná:
v pochod víří hromu rázy,
vichr, píseň válečná.
Duše peruť volněj’ pne se,
oj, to nota písně zní,
o níž duše truchlá často
ve hrobovém klidu sní.

Meter: trochaic
PROCESIÓN DE RAMOS
by José Santos Chocano

Hoy se celebra la triunfal entrada
de Jesús a Salem: blanda pollina
con adorable carga se encamina
por la senda de rosas alfombrada.
Luciente procesión. La aglomerada
plebe, que entorno de Jesús se empina,
vibra la palma de la fe divina
cual pudiera vibrar odiosa espada.
¡Y el Saqueo está ahí! La ajena gloria
curiosidad despierta: ¡y pobre el alma
que nunca en otra provocó un deseo!
Es una ley por eso, de la Historia,
que así como en el triunfo hay una palma,
en la palma del triunfo haya un Saqueo.

Meter: iambic
1L: Es kommt ein Storch geflogen,
by Hermann Löns

Es kommt ein Storch geflogen,
Er fliegt wohl hin und her,
Er sucht sich eine Stelle,
Wo gut zu nisten wär.
Er fliegt wohl auf und nieder,
Er fliegt wohl ein und aus,
Und hebt wohl an zu bauen
Auf meines Liebchens Haus.
Ei, du schwarzweißer Vogel,
Ei, du schwarzweißes Tier,
Warum fliegst du nicht weiter,
Was baust du grade hier?
Ade, ihr Junggesellen
Bei Bier und Branntewein,
Es kam ein Storch geflogen,
Geschieden muß es sein.

Meter: iambic
- V -
by Gregorio de Matos

Prelado de tan alta perfección
que supo en un aplauso, en un festín,
congregar en su casa un Serafín
cercado de tan alta relación.
Jamás tenga en su cargo disensión,
ni entre sus frailecitos vea motín,
ningún hijuelo suyo sea ruin,
y los críe en su Santa bendición.
Llena esté la cocina en la sartén,
y siempre el refectorio abunde en pan;
que bien merece fraile tan de bien.
A quien el Sacro Bago se le dan
regir la casa Santa de Belén,
y que yo se la quite a Solimán.

Meter: polymetric
[auch jetzt bist du entflohn, und immer]
by Franz Grillparzer

Auch jetzt bist du entflohn, und immer,
sooft der Freund zu deiner Klause wallt,
sprich; ziert denn die Chemie ein höhrer Schimmer
als jener, der der Freundschaft Haupt umstrahlt?
aus ihren Armen hast du dich gerissen,
um jene kalte an dein Herz zu schließen!
O Freund, aus Tiegeln und aus Töpfen
sproßt nicht des Lebens blüteschwerer Baum,
auch wirst du Süßes nie aus ihnen schöpfen,
als höchstens Zucker und wohl das auch kaum.
Nur Freundes Glut macht deinen Trübsinn heller,
Nicht Küchenfeur im Augustinerkeller.
Drum steig herauf aus jenen kalten Schlünden,
in denen nichts Warmes liegt, als etwa Klosterwein,
an meinem Herzen wirst du Wärme finden,
mehr als bei deines chemschen Ofens Schein,
hör auf, dort dein Talent an Rüben zu verschwenden,
denn schönre Frucht lacht dir in meinen Händen.
Die Freundschaft ists, der Menschheit höchste Zierde,
die Auserwählten nur der Himmel schenkt,
wirf sie von dir, die ekelhafte Bürde,
die dir das Herz mit schmutzgen Banden engt,
fort, Freundschaft beut dir schönre Kronen,
und Spartakus mag dich belohnen!

Meter: iambic
La tempestad
by José Sanchís Sivera

El cielo se encapota de negros nubarrones,
la Luna que brillaba total se oscureció,
de pronto se levantan los fieros aquilones
produciendo en las aguas estrepitoso son.
Las olas se embravecen al compás de los vientos,
se oculta en las estrellas todo su resplandor,
angustias muy amargas, pesares muy cruentos,
el cambio repentino anuncia al corazón.
El blanco de las aguas, el fiero son del trueno,
la lluvia espesa y fría que ya cayendo va,
hacen que el mar bravío diga desde su seno:
«Marino estar alerta que va la tempestad.
Buque, velero, tente, detente en tu camino;
soldados de las naves, oíd al capitán.

Meter: polymetric
1L: Ob die Untren von den Obren, ob der Untren Obre wegen,
by Friedrich von Logau

Ob die Untren von den Obren, ob der Untren Obre wegen,
Fragstu, sind? Frag: Ob am Hirten ohne Heerd ist viel gelegen?

Meter: polymetric
- 83 - Acto III, TEODORA
by Lope de Vega

¡Peñascos Altos, de la mar batidos,
de nubes coronadas las cabezas,
donde se rompen en diversas piezas;
cristales espumosos resistidos,
constantes a sus rígidos bramidos,
como mi corazón a sus tristezas,
por o que parecí a vuestras firmezas,
prestad a mi dolor tiernos oídos!
¿Cuál peña, si le cansa el resistirse,
quiere trocar conmigo el ser que tiene
y de su fundamento desasirse?
Mas ninguna querrá, ni le conviene,
que no podrá sufrirle sin rendirse,
el mar de llanto que a mis ojos viene.

Meter: iambic
2. Die Freiheit
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Freiheit! Der Höfling kennt den Gedanken nicht!
Der Sklave! Ketten rasseln ihm Silberton!
Gebeugt das Knie, gebeugt die Seele,
Reicht er dem Joch den erschlafften Nacken!
Uns, uns ein hoher seelenverklärender
Gedanke! Freiheit! Freiheit! wir fühlen dich!
Du Wort, du Kraft, du Lohn von Gott uns!
O! wo noch voller ins Herz der Helden
Dein Nektar strömte, jener, an deren Grab
Nachwelten staunen; ström'! o entflamm' uns ganz!
Denn sieh', in deutscher Sklaven Händen
Rostet der Stahl, ist entnervt die Harfe!
Nur Freiheitsharf' ist Harfe des Vaterlands!
Wer Freiheitsharfe schlägt, ist wie Nachtorkan
Vor Donnerwettern! Donnre! Schlachtruf!
Schwerter, fliegt auf, dem Gesandten Gottes!
Nur Freiheitsschwert ist Schwert für das Vaterland!
Wer Freiheitsschwert hebt, flammt durch das Schlachtgewühl,
Wie Blitz des Nachtsturms! Stürzt, Paläste!
Stürze, Tyrann, dem Verderber Gottes!
O Namen! Namen! festlich, wie Siegsgesang!
Tell! Hermann! Klopstock! Brutus! Timoleon!
O ihr, wem freie Seele Gott gab,
Flammend ins eherne Herz gegraben!

Meter: iambic
- 704 - Acto I, JUAN
by Lope de Vega

Oscuro laberinto, cárcel fuerte,
sepultura de vivos afligidos;
leona, cuyos bufos con bramidos
salen a luz, para vivir sin verte.
Sueño del tiempo, lazo de la muerte,
seso de locos, rienda de perdidos,
monstruo sin pies, cabeza sin oídos,
dado donde el favor pinta la suerte.
No hay desdichas que puedan igualarte,
si bien de la justicia eres el peso,
y para bien vivir, la mejor arte;
tanto, que el sol, con ser con tanto exceso
libre para salir de cualquier parte,
no quiere entrar en ti, por no estar preso.

Meter: polymetric
Do daleka...
by Růžena Jesenská

Do daleka, do daleka
voda utíká,
květy jdou s ní, světla, radost
i má bolest veliká.
Do daleka unáší mi
kusy života,
a urvané, nedoštkané
písně klokotá.
Zpívej, vodo, – do daleka
od mých břehů spěj,
nevrátíš už, co jsi vzala,
tedy – utíkej!

Meter: trochaic
KRÁL ZIKMUND. (III.)
by Otakar Červinka

„Pánové, zda noviny z Čech znáte?“
zticha pravil kdosi z kruhu pánů.
„Po Žižkově veta tentokráte,
na poslední již je vydán ránu.“ –
„Možnoli?“ dí polský dvořan na to,
z Garbova pan Záviš. „Věříš tomu?“ –
„O veškero své se vsadím zlato,
že víc nevyvázne, u sta hromů.
Obklíčili zevšad doupě slepé šelmy.
Kardinále, Tedeum nám slavné
chystejte v skon šelmy přeohavné.“ –
„Obávám se, pane, přece velmi,
že ten, jehož jmenem šelmy zvete,
všem svým protivníkům zraky vytře.
Však on navlékne své spády chytře
jako vždy.“ Spor živějším se stával.
Strany dvě se rázem utvořily,
jeden té, ten druhé pravdu dával,
jedni pro a druzí proti byli.
Pipa řídil obezřetně tahy,
soupeř jeho „šach!“ však opět hlásil,
marny zdály se již všechny snahy,
jaký tah by ještě jeho spasil?
Z Růže pán zřel ve důvěře smělé
vítězně na svého protivníka.
Pipa seděl, hlubné vrásky v čele
jako hráč, jenž vítězství se zříká.
Bez péče již téměř, děl pán z Růže
k panu Záviši: „Kdo říci může,
že vyvázne protivník můj ctěný?
Zavřen jest, jak Žižka mezi stěny,
kdo z vás o tom pochybuje? Nuže?“ –
„Já!“ dí Zikmund na to povážlivě.
„Sázím, že vyvázne Žižka z lázně,
jako vyváznul až posud vždycky;
vždyť se nezdá ani tvor být lidský,
nezná nemožného, nezná bázně.“ –
„Císařský můj pane, tvá buď vůle!“
z Růže pán pln důvěry v tom pravil. –
„Staň se!“ Zikmund děl. „Tys ondy slavil
koně mimochodníka, jenž padišahem
dán mi darem; nuž buď tvůj, když kule
Žižku sklátí, neb on jinak zhyne,
aneb zvítězíš-li moudrým tahem
nad Pipou, jenž ve hře mistrem slyne.“
„Díky pane, vítězství mi jisté,
arabského oře v sázku kladu;
nad sníh bělejší jest, nemá vadu,“
děl pán znaku růže pětilisté. –
„Císařský můj pane!“ Ozor na to,
„měj můj dík za důvěru svou stálou.
Pyšním se tvou přízní a tvou chválou,
ač bych nechtěl za tvé všechno zlato
rovnán býti s Žižkou, antikristem.
Nuže, pane, pozor na královou,“
pravil, pokračuje ve hře dále. –
„Nezmateš mne u vítězství jistém,“
šepce z Růže pán. – „Nuž, chraň si krále,“
opět Pipa. Co to? Jak hru novou
by byl zahájil, tak tah za tahem
dobýval Vlach ztracené již pole.
Z Růže pán jen bránil žití holé
svého krále, ba již příkrým svahem
couvá výhra, k soupeři se kloní,
klesá králová i věže sloní.
Kůň, jenž darován byl padišahem,
mizí jako přelud v temno noci;
ba již prohrál, ztracen bez pomoci.
Poslední již figuru mu béře
Pipa z Ozora, již ruku zvedá
k tahu, který odvrátit se nedá.
Váhá chvíli. Jako lovec zvěře,
dřív než ocel v uštvanou laň chopí
místo vhodné zrakem bystrým měře,
napřed v ruce rány cítí náraz,
ještě mžik – a již dá zvěři záraz – –
V tom se volně otevřely dvéře.

Meter: trochaic
An Gleim
by Johann Gottfried Herder

Blätter, die Du in Deinem Busen bargest,
Kommen Dir jetzt, ein Buch! Geliebter, brächten
Dir sie zurück die Stunden, da des Hüttners liebliche Töne,
Flötentöne, sich in den Hall der Tuba
Mischten; wir sahn von der Höh hinunter
Und empfanden, o Gleim, das Glück harmonischen Lebens.

Meter: polymetric
22. Uber die Himmels Kugel
by Andreas Gryphius

Schaw hir des Himmels Bild/ diß hat ein Mensch erdacht/
Der doch auff Erden saß: O übergrosse Sinnen/
Die mehr denn iemand schawt durch forschen nur gewinnen!
Soll diß nicht himlisch seyn was selber Himmel macht?

Meter: iambic
94.
by Friedrich von Logau

Morus hat viel Geld und Gut, muß dabey doch hungrig fasten;
Ey, der Teuffel und nicht er hat die Schlüssel zu dem Kasten!

Meter: trochaic
La iglesia perseguida
by León de Arroyal

Suena el bárbaro edicto, desparece
la paz de entre los míseros cristianos;
ruge el furor de pérfidos tiranos,
y el ganado de Cristo se estremece
Crece la tempestad, la rabia crece,
invéntanse martirios inhumanos,
báñanse en sangre las malditas manos,
y al parecer el cielo se ensordece.
Vese desamparada la inocencia,
la humilde mansedumbre escarnecida,
y la ley ultrajada con violencia.
La grey sin el pastor es dividida;
pero con la verdad y la paciencia
nueva paz cobra, nuevo honor y vida

Meter: polymetric
RŮŽOVÝ ÚDĚL
by Emanuel Lešehrad

Když zrodil jsem se, růžemi
mne západ uvítal,
své chabé ručky zvědavě
jsem po nich vztahoval.
Pak světem šel jsem... Růží květ
jsem stále zbožňoval.
Snad proto jsem si srdce své
tak trny rozbodal.

Meter: iambic
Soneto
by Diego Ramírez Pagan

Dicen que la cabeza de Medusa
de tanta crueldad siempre se arrea,
que vuelve en piedra al hombre que la vea
que grande ni pequeño no se excusa.
Aquí vive una ninfa que esto usa,
aunque en mirar sus ojos poco emplea;
mas si una vez los abre, así pelea,
que de envidia la muerte está confusa.
No sé si en piedra yo soy convertido,
que en verla ya no oyó, veo ni siento,
y si siento, lo callo más que piedra.
Marfira ha vuelto en piedra mi sentido,
tomen de mí los hombres escarmiento,
y no la mire nadie, pues no medra.

Meter: iambic
Pomsta gnomů. (XXIV.)
by Jaroslav Vrchlický

Co teď jim vypravoval v tiši snivé,
list otce Hildy pověděl vám dříve:
kde on to zvěděl, nelze vyzkoumat.
Dost na tom, skřítků pozornému davu
že mohl o tom věrnou dáti zprávu,
v jich hlavách vznítit nový shon a chvat.
„Jak, Sibo pojede si pro nevěstu?
ach, juž to máme – zamezit mu cestu!“
V tom nejlepší své pomsty zřeli zbraň
a znova hlavy dohromady tiskli;
zas tichý šept – a náhle sborem výskli
a zatleskali plesem v dlaň.

Meter: iambic