PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- LIV - Mandole que callase
by Pedro Soto de Rojas

Fénix si muero en este triste estado
serás más, que león, que tigre fiera,
pues hoy me intimas que callado muera,
porque es menor el mal comunicado;
de tal suerte me tienes rodeado;
que hallo duros peligros por doquiera
en el bien, el tormento que me espera
y en el (o gran dolor!) el ser callado.
Menos eres, que Falaris piadosa,
que él permitió le diesen boca al toro,
por do la voz saliente lastimosa.
Y tú tirana (en tanto, que adoro)
me atormentas, y sellas rigurosa
si suspiro mis labios cuando lloro.

Meter: polymetric
Sonnet 107: Not mine own fears, nor the prophetic soul
by William Shakespeare

Not mine own fears, nor the prophetic soul
Of the wide world dreaming on things to come,
Can yet the lease of my true love control,
Suppos'd as forfeit to a confin'd doom.
The mortal moon hath her eclipse endur'd
And the sad augurs mock their own presage;
Incertainties now crown themselves assur'd
And peace proclaims olives of endless age.
Now with the drops of this most balmy time
My love looks fresh, and Death to me subscribes,
Since, spite of him, I'll live in this poor rhyme,
While he insults o'er dull and speechless tribes;
And thou in this shalt find thy monument,
When tyrants' crests and tombs of brass are spent.

Meter: polymetric
II. KOLOVRÁTKAŘ. (V.)
by Antonín Sova

A podivný zdál se mu druhý sen:
Ples, kostumy, na hlavě hlava...
Že celý hrad slavnostně osvětlen...
Ples dvorní. A sláva je, sláva...
Že jiný ruch zavládl...Nový tón výš
ty plebejce táh’ až ke králi,
že měšťané usedlí před hradem blíž
se zaristokratisovali.
Že určité osoby ke dvoru zřel
po zámeckých kráčet schodech.
Hold vysokým „c“ kdos vzkřiknout chtěl,
kdos v básnických podat jej plodech.
Že na dlažbu vznešených Filistrů
se vysypal zástup celý:
hned tolik chefů a ministrů
co politiků jsme měli.
A vědci se rvali o stolice
a při tom, běda ó běda,
jak Bileámova oslice
cos hrozného mluvila věda...
Však lid chtěl jísti a proklínal
směr větrných korouhviček...
A lid chtěl jísti a málo dbal
těch vznešených osobiček...

Meter: amphibrachic
His Return to London
by Robert Herrick

From the dull confines of the drooping west
To see the day spring from the pregnant east,
Ravish'd in spirit, I come, nay more, I fly
To thee, blest place of my nativity!
Thus, thus with hallow'd foot I touch the ground,
With thousand blessings by thy fortune crown'd.
O fruitful genius! that bestowest here
An everlasting plenty, year by year.
O place! O people! Manners! fram'd to please
All nations, customs, kindreds, languages!
I am a free-born Roman; suffer then
That I amongst you live a citizen.
London my home is, though by hard fate sent
Into a long and irksome banishment;
Yet since call'd back, henceforward let me be,
O native country, repossess'd by thee!
For, rather than I'll to the west return,
I'll beg of thee first here to have mine urn.
Weak I am grown, and must in short time fall;
Give thou my sacred relics burial.

Meter: iambic
- XXI -
by Lopez de Mendoza

En el próspero tiempo las serenas
plañen e lloran, recelando el mal;
en el adverso ledas cantinelas
cantan, e atienden al buen temporal;
mas, ¿qué será de mí que las mis penas,
cuitas, trabajos e largor mortal
jamás alternan ni son punto ajenas,
sea destino o curso fatal?
Mas emprentadas el ánimo mío
las tiene, como piedra la figura,
fixas, estables, sin algún reposo.
El cuerdo acuerda, mas non el sandío;
la muerte veo, e non me do cura:
¡tal es la llaga del dardo amoroso!

Meter: dactylic
Svátek.
by Rudolf Pokorný

Dobře podívej se na mne, světe,
nevíť každý tvor,
co jest „pod dekretem“ redaktor.

Meter: trochaic
285. Ach, znikla jsi jak za jeseně ptáče,
by Adolf Heyduk

Ach, znikla jsi jak za jeseně ptáče,
teď srdce mé nic není víc než zvon,
jenž teskným zpěvem pro mrtvého pláče.

Meter: iambic
An die Neugierigen
by Friedrich Rückert

Von zwei schönen Schwesterrosen
Welche mir im Herzen steht?
Da ihr mich mit leichtem Rosen
Zwischen beiden flattern seht?
Forscht und späht ihr auszufinden?
Spähet nur mit allem Fleiß!
Schwerlich werdet ihr ergründen,
Was ich selber fast nicht weiß.

Meter: trochaic
Amante ausente escoge por maestro de su amor la piedra imán
by Quevedo

Esta, que duramente enamorada,
piedra, desde la tierra galantea
al Norte, que en el cielo señorea
con fija luz la redondez sagrada;
ésta, que sabe amar tan apartada,
maestro de mi amor ausente sea;
y al éxtasi que tiene por tarea,
imite la alma en astros abrasada.
Y pues sabe del Ponto en la llanura
diferenciar las sendas, y del viento
regula en breve cerco la locura,
enseñe a navegar mi pensamiento;
porque de la atención a su luz pura
no le aparten suspiros ni lamento.

Meter: iambic
Der Schatten.
by Christian Felix Weiße

Da läuft mein Schatten vor mir hin:
O seht doch! seht! wie groß ich bin!
Mich wagt man Klein zu nennen? —
Doch ach! weg war ich! seh ichs nicht,
Ein Wölkchen deckt der Sonne Licht?
So kann man sich verkennen!
Der Herr dort, der sich vornehm
bläht,
Lacht: doch wer weiß, wies ihm ergeht,
So groß wir ihn ietzt nennen.
Es nehme nur ein neidisch Glück
Den güldnen Sonnenschein zurück:
So wird man ihn nicht kennen!

Meter: iambic
Jaromír a Vršovci. (III. Zrada.)
by Jan Jindřich Marek

Ha, tam se řine dolinou
Pluk ozbrojených lovců,
Kochan s divou to družinou,
S rodem zbojných Vršovců.
Na chlum ženou se v poskoku,
Již knížeti jsou po boku,
Jenž z houště se vyplítá,
A vesele je vítá.
„Aj právě jedete mi v čas,
Vy statní vládykové!
Jižtě mi v hrdle vázne hlas,
A žížní prahnou rtové.
Tu sám plazím se po hoře,
I bez druha i bez oře,
A mním, že již tu zajdu,
Druhů-li víc nenajdu.“
Však v odpověd mu řehce zbor
Hrubý posměch i lání,
A na všech tvářích zírá zpor
I zrádné počínání.
Tu kníže zpátky pokročí,
A přísně zří jim do očí;
Když vládce tak pohledne,
Mnohý tu zbojník zbledne.
Kochan jen sám se v pokřik dá
A ruku k meči sází:
„Dnes, kníže, zašla hvězda tvá,
A hvězda má vychází!
Rod můj-tě větev knížecí,
A syt již vlády dítěcí;
Dnes poroby se sprostí,
A z vlády tě vyhostí.“
To řka, chopí se vévody,
S ramen mu šarlat strhne,
A zemdleným od nehody
Na zem nevážně vrhne.
Tuť Jaromír u snížení
K nebi šle bolné vzezření;
Však darmo se ohlíží,
Pomoc, ach, se neblíží.
Ba Hřivec, sluha milený,
Na pána sám se sápe,
S Vršovci jsa umluvený,
Již provazů se chápe.
Co kat se chystá k oběti,
A ruce víže knížeti;
Jejž druhdy obsluhuje,
Teď k dubu přitužuje.
V tom hvízdne střela kalená
V ocelolomné síle;
Ač dobře byla lučena,
Chybí se předce cíle.
Ba veselo-tě knížeti,
Čím víc jich slyší sičeti:
Neb vyšší moc jej chrání,
A střely pryč zahání.
Ba vyšší moc jej chránila,
A spásy mu popřáno;
Neb každá střela chybila,
Co jich tu k němu sláno.
On sám pak zírá v tu dobu
Nebeskou známou podobu –
Patrona, jejžto ctíval
I od dětinství vzýval.
Milostná zář se rozlila
Kolem podoby celé,
Nehmotné oudy halila
Ve roucho běloskvělé.
I zdálo se tu knížeti,
An střely slyšel sičeti,
Že ta podoba přímá
Je v roucho své zajímá.
A jakto vládce zdivený
Na úkaz ten pohlíží,
Panoš tu potem zbrocený
Klopotně sem se blíží.
I zhlídnou jej zrádci zhora:
„Ha, peklo! totě Hovora!
Co krkavec přináší,
Že nám tu rozkoš plaší?“
Kochan to řve, co lačný lev,
Jenž má o lup přijíti;
A však i v panoši vře krev,
I on svou sílu cítí.
A máchne mečem mezi ně,
Co blesk ve bouřné hodině,
An duby rozvorává
A skály rozmetává.
Nerovný byl to věru boj,
A zkáza reka jistá;
Vršovců naň se řítě roj
Neslavnou smrt mu chystá.
A jakkoliv se namahá,
Tuť marná všecka odvaha!
Již slabě se potácí
A s komoně se kácí.
Mžikem na ránu hrotovou
Dvě dýky se zablesknou,
A nad hlavou jinochovou
Nahé se meče lesknou.
Kochan však křičí vesele:
„Nehodenť tento ocele;
Stranou ho jen zaneste
A na dubu oběste!“
I kráčí s hlavou sklopenou
Již k dubu popravnému,
A Hřivec smečkou lýčenou
Otáčí hrdlo jemu.
Jinoch jarý se nehrozí,
Milost si jenom vyprosí,
By směl posledníkráte
Zatroubit si třikráte.
A když mu žádost povolí,
Zatroubí – a prodlívá;
Tu Hřivec již jej s nevolí
Ku pospěchu vyzývá.
I troubí hlasně – troubí zas,
A rychle míjí lhůty čas;
Tu Hřivce hněv pojímá,
On sám na roh zahřímá.

Meter: iambic
3.  An die Jungfrau MARJA.
by Angelus Silesius

Sagan/ O wehrte Frau/ hat dich nicht außerkohrn
Die Demut/ daß du GOtt empfangen und gebohrn?
Sag/ obs was anders ist? Damit auch ich auf Erden
Kan eine Magd und Braut und Mutter Gottes werden.

Meter: iambic
- 80 - Encarece el poeta el amor conyugal de este tiempo
by Lope de Vega

Fugitiva Eurídice entre la amena
hierba de un valle, por la nieve herida,
del blanco pie de un áspid escondida,
pisándola clavel, cayó azucena;
llorola Orfeo, y a la eterna pena
bajó animoso, y con la voz teñida
en lágrimas, pidió su media vida:
así la lira dulcemente suena.
La gracia entonces con tremendo labio
Plutón concede al conyugal deseo
del marido, más músico que sabio.
En fin, sacó su esposa del Leteo;
pero en aqueste tiempo, hermano Fabio,
¿quién te parece a ti que fuera Orfeo?

Meter: iambic
Soneto
by Diego Jiménez de Enciso

¿Cómo, robusto monte, con tu frente
no iguala ya la hierba de este llano,
y cómo ¡oh, triste yo! Betis anciano
no vuelves a Segura tu corriente?
«¡Lisi me olvida y su palabra miente!»
Montano dijo, y respondió Montano
el sacro río con el monte cano:
«¡Qué mucho si es mujer y estaba ausente!»
No sois testigos de que Lisi es mía,
peñas (prosigue); responded por señas,
pues, ¿cómo goza Fabio su hermosura?
«¡Oh, loco el hombre que en mujeres fía!»
voces Montano da; callan las peñas,
el monte escucha, el río lo murmura.

Meter: iambic
1L: Zween Brüder zankten sich zu Prag
by Carl Friedrich Drollinger

Zween Brüder zankten sich zu Prag
Einst um den Rang beym Staupenschlag.
Es war ein schwäres Streiten.
Der Büttel schlichtet ihren Zwist,
Und stellte sie mit kluger List
Zur recht- und linken Seiten.
Doch diesen, der zur Linken stund,
Den strich er mit dem Ruhtenbund
Am ersten um die Lenden.
Des triumfirt das edle Paar,
Und jeder dacht: Nun ist fürwahr
Der Sieg in meinen Händen.
Der Eine rief: Victoria!
Seht! muß sich doch der Flegel da
Zu meiner Linken bücken.
Bald schry der Andre: Jubilo!
Der erste Streich, seyd alle froh,
Der fiel auf meinen Rücken.

Meter: iambic
Výklad rovnoprávnosti. (2.)
by Matěj Havelka

Království naše jeden blankyt kryje
A všem nám stejně drahá jesti vlast,
Darum als Böhmen liebend euch umfasst,
Auf dass Bohemia im Glück erblühe.
Verderblich ist des Sprachenstreites Mühe,
Vždyť z abecedy neprýští se slast.
Nach Bildung strebe, die du noch nicht hast,
Co tři sta let již hnije, nech ať shnije.
Blaho je v pohodlí, jež hájí zvyk,
Das Ungewohnte stört der Ruhe Glück.
Nicht čechisch sei Theater, Amt und Schule,
Nur landesüblich! tak chce moudrá vůle.
Als Böhmen blüht uns hier ein Paradies,
A budem národ zdravý jako rys.

Meter: iambic
SALVE, GENERAL [Al General Antonio LILIA]
by José Hernández Gavira

Ante la tumba fría que guarda tus despojos,
Como subordinado, me cuadro, General;
Mas, pensando en tu gesta yo me pongo de hinojos
Y en lugar de plegarías te canto un madrigal.
Por tu amor a la patria sufriste sinsabores,
Como es justo que ocurra cuando el hombre es leal
Y Judas envidioso de tus patrios ardores
Hendióte en las espaldas el infame puñal
Tu nombre esclarecido perdurará en la historia,
Venerado en el templo de la fama y la gloria,
En todos los hogares del filipino lar;
Inspiración sublime para el pueblo futuro,
Refulgente oriflama para el mañana oscuro,
Lámpara incandescente en el nativo altar...

Meter: anapestic
Hračky divochů.
by Antonín Klášterský

Kdys v jednom museu – je roků tomu řada –
jsem zbraně prohlížel si lidí tmavé pleti,
však víc a déle zrak můj lpěl na hračkách dětí,
na tretkách, kterými se těší duše mladá.
Na loutkách barvených, jež dítě v lokty skládá,
jimž zpívá, šepotá i sladký sen svůj světí,
dost jemně řezaných ze tlustých stromů snětí,
že jistě pečlivá dlaň tvořila je ráda.
A vše jsem zapomněl, co kdy jsem slýchal dříve
o ďáblech divoších, těch strašných, jak jsou katy,
jak pijí lidskou krev jak lačné zvíře divé,
jak dosud lidskosti k nim nevnik’ paprsk zlatý.
Ó, jistě dobří jsou a lidé, třeba tmaví,
když děti milují, jak tyto hračky praví!

Meter: polymetric
(Přání nájemných vozků.)
by Emanuel Züngel

Za starým rokem, jenž odjel,
již zavřely se brány,
stát skutkem se, co já bych chtěl,
zhojil bych všecky rány.
Kéž v roce novém blahý mír
a štěstí jen se kryje
a každý z Vás jak kavalír
nechť nádherně tu žije.
Já čekat dál chci noc i den
na Vás, příznivci milí,
dovezu Vás, kam chcete jen,
vždy bez úrazu k cíli.

Meter: iambic
2.
by Arno Holz

Ringeln wie Opferduft
Sich aus dem Erdengetriebe
Empor in die Gottesluft
Und tragen auf ihren Schwingen,
Dem Alltagsleben entflohn,
Die Seele mit Singen und Klingen
Bis hinauf zu des Vaters Thron.
Und wenn dann die Zeit erfüllet,
Flattert sie erdenwärts,
Und was ihr der Himmel enthüllet,
Flüstert sie dir in das Herz.
Und dieses stimmt dann wieder
Die Saiten zum höheren Chor,
Und jubelnd steigen die Lieder
Von neuem zum Himmel empor.
Und so in stetem Kreisen,
Tönend durch Raum und Zeit,
Verhallen nie die Weisen,
Die
Sie schweben und flattern voll Wonne
Den leuchtenden Wolken zu —
Bist immer und ewig du!

Meter: iambic
48. GOtt kennt man am Geschöpffe.
by Angelus Silesius

Gott der verborgne GOtt wird kundbahr uñ gemein
Durch seine Creaturn/ die sein’ entwerffung seyn.

Meter: iambic
- LXVII -
by Gutierre de Cetina

¿Cuál fiera tempestad, cuál accidente
mi tan sereno mar ha vuelto airado?
¿Qué es del fuego, señora, en que abrasado
fue vuestro corazón tan dulcemente?
Si en el perpetuo olvido amor consiente
que así se haya deshecho y apagado,
¿qué fue, si no fue amor, mi bien pasado?
Y si fue amor, ¿qué es de él, do está presente?
Ya que justa ocasión de mí os partiese,
¿cómo puede hora ser que en solo un hora
tanto amor, si era amor, de vos se fuese?
Sombra de amores fue, no amor, señora:
mostrásteme la luz por que sintiese
mayor oscuridad sin ella agora.

Meter: iambic
- XXXVII -
by Gongora

Verdes juncos del Duero a mi pastora
tejieron dulce generosa cuna;
blancas palmas, si el Tajo tiene alguna,
cubren su pastoral albergue ahora.
Los montes mide y las campañas mora
flechando una dorada media luna,
cual dicen que a las fieras fue importuna
del Europa la casta cazadora.
De un blanco armiño, el esplendor vestida,
los blancos pies distinguen de la nieve
los coturnos que calza esta homicida;
bien tal, pues montaraz y endurecida,
contra las fieras sólo un arco mueve,
y dos arcos tendió contra mi vida.

Meter: iambic
¡Todo muere!
by José Jackson Veyan

Muere el ave gentil de raudo
                     vuelo
que en el espacio se mantiene y gira:
muere el pez que en el seno azul respira;
muere el rico ambicioso con su anhelo;
muere el pobre, y su afán, y su desvelo,
y morirán mis versos y mi lira
¡Sólo en la muerte la igualdad se mira,
que a todos cubre con su negro velo!
Pero aunque todo muere, cosa extraña,
hay dos seres que, libres y seguros,
se encuentran hoy de la fatal guadaña,
causándose con ello mil apuros:
¡mi suegra que me aburre y que me araña,
y un inglés a quien debo treinta duros!

Meter: iambic
A S. M. la reina Victoria – II
by Napoleón Quesada

Tan bella es y tan buena, que siempre me parece
que es deidad esta Reina en la tierra española;
a su corona junta magnífica aureola;
el amor de su pueblo que el corazón le ofrece.
Amado de Victoria, hoy
                     Alfonso merece
la enseña que triunfante nuestra raza tremola,
y lleva en letras de oro esta leyenda sola:
«Rey es de nuestra casta el Rey Alfonso XIII
                     »
Cuando evoca la imagen de Victoria la mente,
con su actitud gallarda, con su serena frente,
con su bondad que el cielo ha trocado su casa,
una visión semeja de la divina altura,
y dice el pensamiento ante su imagen pura:
es preciso inclinarse, que nuestra Reina pasa.

Meter: anapestic
- XLI -
by Francisco de La Torre

Menalca, de este monte y su espesura
gallardo cazador, habiendo el fuerte
diente del jabalí la cruda muerte
dado a Melampo, con fiereza dura,
a ti, diosa, ornamento y hermosura
de la selvas y cielos, se convierte,
llorando y despidiendo de esta suerte
la voz que disminuye la tristura.
Salve, en tres formas adorada Diosa,
salve, y recibe aqueste don sagrado,
que murió peleando en tu ejercicio.
Melampo, espanto y miedo de la odiosa
compañía de lobos, sacrificio
es chico, pero mucho fue estimado.

Meter: iambic
ŘASA.
by Sigismund Bouška

Děti si hrajou u moře.
Ó písky, bělostné písky!
K modravé vodní prostoře
lehl břeh písečný, nízký.
Komáři víří ve vzduchu,
rackové honí vlny,
a všude je plno rozruchu
a duše jsou radosti plny.
Hraju si s mořem. V odlivu
k daleké zabíhám bůně,
a jako to dítě v podivu
prohlížím zázraky tůně.
Vyvstaly zelené zahrady,
lučiny podmořské krásy,
Fauny i Flory poklady,
chaluhy, trávy a řasy.
Všecko má podobu podivnou,
zvíře i květ se tu mísí,
bojíš se, náhle že obživnou
tajemství záhadné rysy.
Zdá se mi, že jsem Adamem,
zázraky poprvé vidím,
bloudím tu v ráji neznámém
a za svou se chudobu stydím.
A jako dítě zdivené
při každé šlépěji bádám,
pohledem chvíle blažené
na jména tvorů těch hádám.
Moře si dýchá z plných plic,
prská a funí si pěnou,
všude mi do cesty lehá vstříc
vlnou svou rozčeřenou.
Ale mě nevábí oceán,
zaklet jsem v zázraky bůny,
pěnou a vánkem ošlehán,
přírody velebím trůny.
Všecko tu moře zajalo,
obrostlo kůly i proutí,
rameny chaluh vše objalo,
hemží se, plíží a kroutí.
Obrostly bůny zelení
jásavě, lákavě svěží,
a na všem, jak přírody znamení,
nádech olivy leží.
Vyšlehla vášeň mladých dob,
vzpomínám herbářů času,
probíhám bůnou, skok a hop!
chaluhu vítám i řasu!
Hle, tam ta řasa malounká
růžovým keříčkem hoří,
houpá se pod vlnou zlehounka,
vyskočí a zas se noří.
A jak ji rukou dychtivou
polapím ze siné tůně,
slije se ve hmotu neživou
v dlaně mé lačném lůně.
Kam se tvá sláva poděla?
pohasla radost moje,
a druhý pohled docela
plný je nepokoje – –
Doma ji teprve nalézám zas
ve spoustě travin a tvorů,
rosolem slizkým poklad se třás
a hnusím si podmořskou Floru.
Přírodo! dive a zázraku!
přihlédni, oko mé, blíže –
a již tě kouzlo přízraku
dychtivým poutem víže.
Řaso má, růžová řasičko,
purpure červcové slávy,
mořská ty krásná travičko,
koruno, královno trávy!
Jakoby poklad nejdražší
pod vodou na skle tě skládám
a v této chvilce nejblažší
všech pro tě obdiv žádám.
V jaké to větve báječné
celý tvůj strom se mi šíří,
a tajemství Tvůrce odvěčné
tu v tisíci lupínkách hoří a víří.
Zdá se mi, v ráj se propadám
v pravěké počátky země,
a sotva že dechu popadám,
Bůh hořícím keřem tvým mluví ke mně.

Meter: dactylic
Nombre rutilante
by Joaquín V. Cataneo

Está listo el canal Ya los océanos
se estrechan con ardiente paroxismo
Cortado en dos mitades ved el
                     Istmo,
vencido, tras esfuerzos sobrehumanos
Ese tajo brutal donde mil manos
hurgaron con frenético heroísmo,
es -¿quién sabe?- la fauce de
                  un abismo
que oculta pavoroso cien arcanos
«¡Panamá!», grita, en tonos delirantes,
la audaz falange de los traficantes,
hartándose del oro que vislumbra.
A Cipango sus naves ponen proa
e ignoran que sus ruta les alumbra
un nombre: ¡Vasco Núñez de Balboa!

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Laß deinen Mund verschlossen seyn/
So schluckst du keine Fliegen ein.

Meter: iambic
241
by Josef Vlastimil Kamarýt

Děti zlé jsou jak snětivé obilí,
jehožby se lidé rádi zbavili.

Meter: trochaic
A San Isidro
by Luis Belmonte Bermúdez

Los campos de Madrid, Isidro santo,
suspensa el alma en oración dichosa
angélico escuadrón con planta hermosa
labra por vos, que le obligáis a tanto.
¿A quién no causa venerable espanto,
si el fruto de la tierra más copiosa
responde siempre a la semilla ociosa,
y vos sembráis el fruto en vuestro llanto?
Mas el que labra campos de los cielos,
cogiendo siembra, sin que espere en vano,
porque el mismo sembrar es el tributo.
Todo es a un tiempo, sin temer desvelos,
y así en el cielo Isidro coge ufano,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto.

Meter: iambic
En la brecha
by Francisco Javier Ugarte y Pages

No es feliz quien sus cabras apacienta
del monte en la escabrosa lejanía,
condenado al rigor de cada día
en lucha con el sol y la tormenta
No es feliz el que plácido se
                     asienta
del magnate en la fértil compañía,
sometido al enojo o la falsía
del mismo que sus medros acrecienta
No es el sabio feliz, ni el poderoso,
esclavos de lo ignoto y lo imprevisto
-Sólo yo, santo Dios, seré dichoso,
si en tus huestes intrépido me
                     alisto
y ante el fuego enemigo salgo al coso
a dar la cara y defender a Cristo

Meter: polymetric
RUSKU
by Josef Svatopluk Machar

Zmítaná lodi, vyjdeš z bouřných vod
bez rány v boku, bez pohromy na dně?
Plout budeš zase jednou za pohod
tak bezohledně, široce, tak snadně?
Oh, vlny bijí na palubu tvou
a stěžně tvé se málomocně tyčí,
a vody zelené tak vztekle řvou
a bílé hřebeny jich zlostně syčí!
Zmítaná lodi, nám tak děsně je,
klid nelze zachovat nám soudců ledných.
Nevezeš ani zákmit naděje,
jen trochu pýchy žebráků nás bědných,
jíž hrd je podruh v dálné vísce kdes
na bohatého strýce vzdáleného,
jenž nic mu včera nedal, nedá dnes
a kdo ví, zná-li ho dle jmena jeho...

Meter: iambic
HONORIO VENTURA
by Zoilo J. Hilario

En su existencia fue Honorio Ventura
un funcionario público modelo;
cumplía el deber con ferviente celo,
denotando bondad y gran cultura.
A su apellido fiel, trocó en dulzura
lo amargo del ajeno desconsuelo
dando aliento y ayuda al hoble anhelo
de los sumidos en la desventura.
Ventura: gloria a tí imperecedera!
Dios galardonó tus obras finas.
Desde el cielo azul, mira, alborozado,
como aquel ejemplar joven Diosdado
que ayudaste a tener una carrera
es Presidente actual de Filipinas!

Meter: polymetric
En la partida
by Carlos Póo Urbach

Cuando la inquieta nave, refractaria
a indolentes perezas, dejó el puerto,
e internóse en el náutico desierto
ávida de región hospitalaria;
ella junto a la borda solitaria,
viendo esfumarse el horizonte incierto,
la frialdad homicida de lo yerto
sintió invadir su dicha visionaria
Y entonces ¡del amor loca sublime!
asiéndose al anhelo que redime
con un desbordamiento de alegría,
forjóse una quimera misteriosa:
¡que su alma se quedaba venturosa
en las patrias riberas con la mía!

Meter: polymetric
- 1431 - Libro IV
by Lope de Vega

Hablaba el mundo en una lengua sola,
y para dilatar su nombre al suelo,
hizo diseño opuesto al alto cielo
de una torre soberbia, y fabricola.
Dios descendió desde sí mismo, y viola,
y para confundir su injusto celo,
cerró su oído, y puso al aire un velo,
diole licencia al tiempo, y derribola.
Y aunque esta injusta y bárbara quimera
fue de Nemrod soberbio atrevimiento;
si nuestra obligación se considera.
Mayor torre levanta por el viento,
y más oscura confusión espera,
quien sólo opone a Dios su pensamiento.

Meter: iambic
Amor-Fénix
by José Plácido Sansón

A orillas del tranquilo Manzanares
contemplo mudo como muere el día,
y hundido en mi habitual melancolía
¡ay! me traslado a mis elíseos lares.
María, Concha, Andrés, Plácido altares
do culto rinde a Dios el alma mía,
son su ornamento, y el fanal que
                     guía
mi débil barca en tempestuosos mares
Amor de esposo en mis adentros mora,
amor de padre en mis adentros crece,
y el corazón sus ídolos adora.
Que es Fénix este amor, y no perece:
eterna luz que mi horizonte dora,
árbol que eterno en mi jardín florece.

Meter: iambic
- LVI - A la fábula de Safo y Phaon
by Joseph de Litala y Castelvi

Regar un corazón empedernido
con lágrimas, que ablanden su dureza,
es de Safo en Amar dulce fineza,
mas no obliga a Phaon llanto y gemido.
Si en Lesbos por feliz ha merecido,
rayos beber de soberana alteza,
felonía es rendir a una belleza,
pagando tanta fe con el olvido.
Discreta Safo, persuadirle quiere,
mas conseguir no pueden los favores
el que vuelva a sus ojos, de que infiere.
Que tarde de un ingrato los rigores
se dejan obligar, y en fin adquiere
en Epiro beber penas, y amores.

Meter: iambic
XXIII.
by Jaroslav Vrchlický

Ó květe slívy!
teď stojím, v ruce zůstaly mi mouchy,
ni jeden nezbyl z hochů – všickni lživí!

Meter: iambic