PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Die Armuth.
by Barthold Heinrich Brockes

Wer nur von sich allen
Verlangt geehrt zu seyn;
Läßt noch den größten Hochmuth sehn,
Indem, da er sich selber zu erhöhn
Mit Ausschluß aller andern trachtet,
Er alle andere verachtet.

Meter: iambic
Našim
by Josef Svatopluk Machar

Přesně dojel rychlík do stanice.
Vystoupil jsem – ano, Vojkovice –
hodinu jsem čekal – pozoroval,
jak se život idylou tam snoval –
babka s nůší – dítě – chvilkou řvalo
zřízenců pár cos si vykládalo –
s datlí čepičkou pán důležitě
chodil, jak se sluší autoritě –
přijel vláček – stroj jak mlýnek zcela,
v němž má bába kdysi kávu mlela –
s jedním vagonkem jen – a my jeli –
řeka dole – vpravo skály čněly –
rozšafně jsme jeli – snad nám přáli,
bychom důkladně se podívali
na ty krásy. – Dojeli jsme sem.
První dojem dobrý. Pozdrav všem.

Meter: trochaic
- 2 - A la Virgen Santísima
by Pedro Espinosa

Como el triste piloto que por el mar incierto
se ve con turbios ojos sujeto de la pena
sobre las corvas olas, que, vomitando arena,
lo tienen de la espuma salpicado y cubierto,
cuando, sin esperanza, de espanto medio muerto
ve el fuego de Santelmo lucir sobre la antena,
y, adorando su lumbre, de gozo el alma llena,
halla su nao cascada surgida en dulce puerto,
así yo el mar surcaba de penas y de enojos,
y, con tormenta fiera, ya de las aguas hondas
medio cubierto estaba, la fuerza y luz perdida,
cuando miré la lumbre, ¡oh, Virgen!, de tus ojos,
con cuyos resplandores, quietándose las ondas,
llegué al dichoso puerto donde escapé la vida.

Meter: anapestic
- XXXVIII -
by Fernando de Herrera

Ya que la grande fe del amor mío
y el eterno dolor de mi tormento
no pueden descubrir un sentimiento
liviano en vuestro ingrato pecho frío.
Mostrad con más desdén mayor desvío,
porque con el afán que triste siento,
o acabe en triste muerte el descontento,
o huya este confuso desvarío;
antes, pues más no sufre el mal presente,
volved, fiera enemiga de mi gloria;
la dulce libertad que yo tenía:
Porque de vos ya pierdo osadamente,
sin esperanza alguna, la memoria;
mas ¡ay cómo me engaña esta osadía!

Meter: iambic
IV. Rozkvet bíle celý kraj,
by Karel Babánek

Rozkvet bíle celý kraj,
písněmi se rozzpíval,
v modré nebe zmládlý celý
do slunce se zadíval.
Světem širým, dál a dál,
modrým půjdu ku horám,
utržený cestou květ si
za svůj starý klobouk dám.
Za kloboukem pestré kvítí,
v srdci písní na tisíc,
můj ten celý boží svět je –
co chceš srdce ještě víc?

Meter: trochaic
- XV -
by Fernando de Herrera

Pienso en mi pena atento y mal presente,
y procuro algún medio al daño instante;
pero soy en mi bien tan inconstante,
que vuelvo a la ocasión la incierta frente.
Cuando me aparto y cuido estar ausente,
menos de mi peligro estoy distante;
voy siempre con mis culpas adelante,
sin que de tantos yerros escarmiente.
Noble vergüenza mía, que el perdido
valor sientes, ¿por qué no abrasa el pecho
y vence tu virtud mi desvarío?
Si del error y sombra del olvido
me sacas, diré, en honra de este hecho,
que sólo debo a ti poder ser mío.

Meter: iambic
An Herrn von St - -
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

St - -, warum ietzt das glänzende Feld an der krieg-
rischen Donau
Unter dem streifenden Ungar entflieht;
Oder der eisengeharnischte Reuter, der wilde Pandure,
Zu der Jablunka Gebirge sich drängt;
Was geheim in der Seele der grosse Friedrich beschlies-
Wenn er vor Legionen sich stellt,
Die, wie ein schweres Gewitter am langsam donnern-
Schrecklich und dunkel zum Schlachtfelde ziehn;
St - -, dies laß uns nicht forschen. Wir brauchen zur
Oesterreichs Schwerdt nicht, nicht Galliens Heer.
Ach! wie entflieht uns so schnell die leichte heitere Ju-
Mit ihr die Freude, die Liebe, der Scherz!
Phöbe lachet nicht immer mit hellem Gesicht aus den
Jmmer nicht lacht uns der blühende Lenz.
Wird nicht die Locke schon grau? Laß dann die Sorge
Und uns die Freude, den Freund, und den Wein.
Warum wollen wir nicht in laubichten Lindengewölben,
Oder hier unter dem Ulmenbaum ruhn?
Uns mit Rosen bekränzen, und mit der Burgundischen
Weil wir noch leben, die Herzen erfreun?
Vor dem berauschenden Nektar entfliehen die nagenden
Auch die verhaßte Melancholey flieht.
Kühl uns, o Knabe, den Wein in diesem silbernen
Welcher von schallenden Felsen sich gießt.

Meter: polymetric
184. Při potoku Paně čili Peně,
by Jan Kollár

Při potoku Paně čili Peně,
Paní s pannami nás potkala,
Jedna lála, druhá plakala,
Třetí zpátkem zřela zarmouceně;
Za nimi stráž „preč, preč bezedleně!“
S metličkami v ruce volala,
Což pak pleť ta, díme, zpáchala?
Divíce se zvláště jedné ženě:
Siritha to dcera Svenonova,
Stráže se šupem tím mluvila,
Manželka co byla Gotschalkova;
Dánka tato s těmi dvořankami
Tak nám krále i nás zněmčila,
Že už, běda! téměř konec s námi.

Meter: trochaic
IX. Červánky.
by František Táborský

Již nebes strážcové se bděním znavili,
zrak pečlivý laskavou rukou zakryli
a světla sfoukli;
neb pevně udřímli i ti, kdo leží choří,
jim v lících ranní sen už zdravý ruměn tvoří,
a v háji slavíci se rozetloukli.
Zem, propast zamhlená, teď náhle prosvítá,
hor temných vrcholy zář rudá prokmitá,
hle, les už hoří!
Oblaky rudnou již a okraje se zlatí,
žár tichých plamenů již, zdá se, vesmír schvátí,
zřím, jak se trhá mrak a obloha se boří.
To kácejí se mhy, tmy sloupení a strop,
jim čistá, smělá zář teď otevřela hrob.
Už skřivan zpívá!
Jak tváří andělských roj zlatých mráčků letí
a mizí v dálce kdes jak smích blažených dětí,
a blankyt osluněn se k rosné zemi dívá.
Tak v žití klopotném a v temnou pochyb noc
si hvězdný ideál též béřem na pomoc,
dál krok se žene;
v hlubinách duše věřící jas růžný vzchází,
jenž podél drsných cest nám vonné kvítí sází,
zrak osluněný mosty přes propasti klene.

Meter: iambic
131. Nimb also/ daß du hast.
by Angelus Silesius

Mensch nimbstu GOtt als Trost/ als sussigkeit/ und
Licht:
Was hastu dañ wenn Trost/ Licht/ süssigkeit gebricht?

Meter: iambic
V mou lásku, rcete zahleděné víly,
by Adolf Racek

V mou lásku, rcete zahleděné víly,
dát růže svadlé ohni kde vzít síly,
z nichž lásce touhy mé v snách věnec vily –
MÉ LISTY MRTVÝ PAPÍR, NĚMÝ, BÍLÝ!
Kol šípkoví jdu, zlatem hasne den – – –
Vln vzpomínek má duše hládí jen,
v niž maní květy za snem padá sen –
a každý přec se chví jak oživen.
Mé lásky andělský, leč přece sten
jak svatými by zazněl ostatky –
když chvějná dlaň je z pásky béře ven.
A sladký stín mých vidin v háj zas pílí,
své klenoty když líbám ve svátky –
a nechám padat v klín je v noční chvíli.

Meter: iambic
- XXV -
by Pedro de Padilla

Si Celia duerme, amor lo mismo hace,
y si los claros, bellos, dulces ojos,
abre, para quitar cien mil despojos,
aquello es lo que a Amor le satisface.
Para Celia, y amor la contra hace,
porque es imitador de sus antojos,
y así de su placer, o sus enojos,
se agrada siempre amor, o se desplace.
Adonde Celia parte, va con ella,
y adonde Celia para, está parado,
que un momento no vive amor sin ella.
Y en esto sólo se ha diferenciado,
que es áspera, cruel, ingrata, ella,
y amor, humilde, manso, y regalado.

Meter: iambic
1L: Des Meeres Gang ist höher heut und lauter auch!
by Otto Erich Hartleben

Des Meeres Gang ist höher heut und lauter auch!
Wohl dem, der hinter Wällen seines Lebens Arbeit fand
und sicher steht, gefestet auf ererbtem Grund.
Durch reichen Boden, den das Meer vordem genährt,
auf seinem Boden schreitet er und lenkt den Pflug
in grader Bahn und wendet ihn getrost am Ziel.
Dann rastet er – und lässt die Blicke schweifen rings,
und sieht um sich in Ruhe wachsen seiner Hände Werk.
Nur manchmal horcht er wohl hinüber nach dem weiten Meer,
wann's einmal ungestümer donnert an den festen Damm,
und denkt des Freundes – der auf wilder Fluthen Spiel
sein Los erkor und seines Willens Güter fand ...
Des Meeres Gang ist höher heut, doch stolzer auch!

Meter: iambic
A Gull Goes Up
by Léonie Adams

Gulls when they fly move in a liquid arc,
Still head, and wings that bend above the breast, 
Covering its glitter with a cloak of dark,
Gulls fly. So as at last toward balm and rest, 
Remembering wings, the desperate leave their earth, 
Bear from their earth what there was ruinous-crossed,
Peace from distress, and love from nothing-worth, 
Fast at the heart, its jewels of dear cost.

Gulls go up hushed to that entrancing flight,
With never a feather of all the body stirred.
So in an air less rare than longing might 
The dream of flying lift a marble bird.
Desire it is that flies; then wings are freight 
That only bear the feathered heart no weight.

Meter: iambic
A José María de Heredia
by Amado Nervo

Tu gloria llena todos los confines
con la luz de su roja llamarada;
tu libro es una crátera sagrada
digna solo de olímpicos festines
Son tus versos heraldos paladines
que trotan a bandera desplegada,
formando aristocrática mesnada,
y al heroico sonar de los clarines
¡Oh altísimo poeta, quién pudiera
perseguir el albor de tu cimera,
ostentar tu blasón como amuleto,
y aprisionar con impecable mano
todo el lustre del ritmo castellano
en la malla ideal de tu soneto!

Meter: polymetric
Visión lejana
by Arturo Borja

¿Qué habrá sido de aquella morenita,
-trigo tostado al sol- que una mañana
me sorprendió mirando su ventana?
Tal vez murió, pero en mí resucita.
Tiene en mi alma un recuerdo de
                     hermana
muerta Su luz es de paz infinita
Yo la llamo tenaz en mi maldita
cárcel de eterna desventura arcana
Y es su reflejo indeciso en mi vida
una lustral ablución de jazmines
que abre una dulce y suavísima herida
¡Cómo volverla a ver! ¿En qué jardines
emergerá su pálida figura?
¡Oh amor eterno el que un instante dura!

Meter: dactylic
Úhor.
by Jaroslav Vrchlický

V moři celém rozvlněných klasů
kdysi v pravé poledne jsem šel,
znavený zrak klasných od topasů
náhle pustý úhor plevele,
chrp a divokého jetele,
vlčích máků a přesličky zřel.
Pustý tento kout byl dissonancí
v klasů zlato, v blízkost hojných žní;
motýlů a včel pár v bzučném tanci
marně zastříti se snažilo
prázdno, v které slunce pražilo;
horkým vzduchem jen jich bzukot zní.
Co mne u srdce tak náhle bodlo?
Přede mnou můj celý život stál.
Symbol jeho posud neuhodlo
plaché srdce – teď jej vidělo,
skoro před sebou se stydělo,
v úhoru tom celý před ním plál.
Bože, jiní svážejí již vozy,
plné vozy práce dlouhých let,
a můj život úhorem dál hrozí.
Co tu mám? Jen písně, písně zřím,
citů plevel, nad nímž bzučí rým,
ale chleba zaň mi nedá svět.
Svatá pravda! – Kdo však může za to?
Beru žití los, jak nastrojen,
ať si nechá soused svoje zlato,
mně můj úhor trav a plevele,
chrp a divokého jetele
milejší jest – dál jdu spokojen.

Meter: trochaic
67.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Mit der herrschafft muß ich traurẽ/ hab ich gleich nicht recht da-
In der stadt und auf dem land werd ich offt herum geführet/
Von dem großẽ gar viel mehr/ als dem schlechten volck vexiret/
So zu nachte/ wie bey tage/ hab ich keine rast noch ruh.

Meter: trochaic
Wonder and Joy
by Robinson Jeffers

The things that one grows tired of—O, be sure
They are only foolish artificial things!
Can a bird ever tire of having wings?
And I, so long as life and sense endure,
(Or brief be they!) shall nevermore inure
My heart to the recurrence of the springs,
Of gray dawns, the gracious evenings,
The infinite wheeling stars. A wonder pure
Must ever well within me to behold
Venus decline; or great Orion, whose belt
Is studded with three nails of burning gold,
Ascend the winter heaven. Who never felt
This wondering joy may yet be good or great:
But envy him not: he is not fortunate.

Meter: polymetric
28.
by Friedrich Rückert

Die Glaubenseiferer, gesendet aus dem Westen,
Um zu erschüttern hier uralte Glaubensvesten;
Gesegnet sei der Bau, der neue, den sie gründen,
Die Lehre, die sie auf den Straßen laut verkünden!
Nichts Neues sagen sie den eingeweihten Brahmen,
Die aus der Väter Mund ein Gleiches längst vernahmen;
Was jeder Vater sagt ins Ohr dem Sohne nur,
Wann diesem umgethan wird der Einweihung Schnur:
Mein Sohn, es ist ein Gott, ein einz'ger Gott allein,
Und alle Götter sind ein Bild nur und ein Schein.
Denselben einen Gott sollst du im Stillen ehren,
Doch das Geheimniß nie ans Licht des Tages kehren.
Des Volkes Aug' ist für das reine Licht nicht reif,
Und freut der Täuschung sich am bunten Farbenstreif.
Das ist das Licht, das wir im Innern allzeit hatten,
Das wirft nach außenhin die euch verhaßten Schatten.
Licht und Geheimnis wollt ihr kehren nun heraus;
Und geht nicht aus das Licht, geht das Geheimnis aus.

Meter: iambic
SONETO PASCUAL
by Rubén Darío

María estaba pálida y José el carpintero:
miraban en los ojos de la faz pura y bella
el celeste milagro que anunciaba la estrella
do ya estaba el martirio que aguardaba el Cordero.
Los pastores cantaban muy despacio, y postrero
iba un carro de arcángeles que dejaba su huella;
apenas se miraba lo que Aldebarán sella,
y el lucero del alba no era aún tempranero.
Esa visión en mí se alza y se multiplica
en detalles preciosos y en mil prodigios rica,
por la cierta esperanza del más divino bien,
de la Virgen, el Niño y el San José proscrito;
y yo, en mi pobre burro, caminando hacia Egipto,
y sin la estrella ahora, muy lejos de Belén.

Meter: polymetric
1L: Das, so dich quält, das quillt aus Gottes Huldschafft her:
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Das, so dich quält, das quillt aus Gottes Huldschafft her:
Wie heilig ist die Pein, wie seelig die Beschwer.

Meter: iambic
Pomalu.
by Irma Geisslová

Vyrosteme, budem velcí,
dospějeme na „kosa“,
budem páni velkomožní,
chytíme si – lososa.
Vybudujem – vzdušné zámky,
pokoříme celý svět...
Ach ne! pýcha pád předchází,
v bryndě bychom byli hned!

Meter: trochaic
56.
by Friedrich von Logau

Hofe-Gunst kan um so viel, wer sonst Lust hat, ihm vermehren,
Wer sich fleisset auch das Arg, wie das Gut, so hoch zu ehren.

Meter: polymetric
Kajicnice.
by Jaroslav Kvapil

Chrám s mrtvým Ježíšem, jenž tmí se na oltáři
vás pojat nemůže a velkou lítosť vaši,
k vám bolesť nesmírná se černým supem snáší
a v duši výčitka se s odpuštěním sváří.
Vy k bohu hroznému zpěv nenesete díků,
jen slzy kajicné a asketická muka,
vám na kříž hledícím teď hrůzou srdce puká
a v srdci každá z vás má tisícerou dýku.
Kde ony noci jsou, kdy v krčmách, v písni zvuku
jste v tanci vášnivě a divoce se nesly,
až v lokty mužovy jste unaveny klesly?
Kde onen chtíčů žár, kdy v srdce divém tluku
pak v lože vrhly jste se nahy, poskvrněny,
svou ctností pramalé, však vášní velké ženy?!
Svět nyní kletbu svou vám hází v pohrdání,
ač, drzý pokrytec, sám o nic lepší není,
vám utrpení znak teď k bledé lehl skráni
a vašich slastí číš se jedem náhle pění.
Svět nedovede teď než pyšně proklínati
tu, která jedenkrát zdroj rozkoše mu byla,
teď slinou hrdosti vám třísní ňadra bílá
a pustým posměchem vám smutnou duši chvátí.
Ó jděte zpátky zas v ten brloh začazený
a v matný harfy tón jen jásejte dál zase,
vy ctností pramalé, však vášní velké ženy!
Nač silou pokání chtít v ráje strmou výši?!
Ó jděte, jásejte jen v orgií těch jase:
vás člověk zavrhl a bůh vás neuslyší.

Meter: polymetric
IX  Jsem starý kozák a jsem zvyklý mrazu
by Stanislav Kostka Neumann

Jsem starý kozák a jsem zvyklý mrazu
i hladu, slotě, šavlím, kulkám, krvi.
Já ze řemesla biji, bez rozkazu,
mých tisíc mrtvol chudá pole mrví.
Jsem starý kozák, kozák jedna jizva,
na vlastní pěst se protloukám a peru.
Mně skočnou hudbou každá k boji výzva:
jsem starý kozák... Na cara však seru

Meter: iambic
Porphyria's Lover
by Robert Browning

The rain set early in to-night,
       The sullen wind was soon awake,
It tore the elm-tops down for spite,
       And did its worst to vex the lake:
       I listened with heart fit to break.
When glided in Porphyria; straight
       She shut the cold out and the storm,
And kneeled and made the cheerless grate
       Blaze up, and all the cottage warm;
       Which done, she rose, and from her form
Withdrew the dripping cloak and shawl,
       And laid her soiled gloves by, untied
Her hat and let the damp hair fall,
       And, last, she sat down by my side
       And called me. When no voice replied,
She put my arm about her waist,
       And made her smooth white shoulder bare,
And all her yellow hair displaced,
       And, stooping, made my cheek lie there,
       And spread, o'er all, her yellow hair,
Murmuring how she loved me — she
       Too weak, for all her heart's endeavour,
To set its struggling passion free
       From pride, and vainer ties dissever,
       And give herself to me for ever.
But passion sometimes would prevail,
       Nor could to-night's gay feast restrain
A sudden thought of one so pale
       For love of her, and all in vain:
       So, she was come through wind and rain.
Be sure I looked up at her eyes
       Happy and proud; at last I knew
Porphyria worshipped me; surprise
       Made my heart swell, and still it grew
       While I debated what to do.
That moment she was mine, mine, fair,
       Perfectly pure and good: I found
A thing to do, and all her hair
       In one long yellow string I wound
       Three times her little throat around,
And strangled her. No pain felt she;
       I am quite sure she felt no pain.
As a shut bud that holds a bee,
       I warily oped her lids: again
       Laughed the blue eyes without a stain.
And I untightened next the tress
       About her neck; her cheek once more
Blushed bright beneath my burning kiss:
       I propped her head up as before,
       Only, this time my shoulder bore
Her head, which droops upon it still:
       The smiling rosy little head,
So glad it has its utmost will,
       That all it scorned at once is fled,
       And I, its love, am gained instead!
Porphyria's love: she guessed not how
       Her darling one wish would be heard.
And thus we sit together now,
       And all night long we have not stirred,
       And yet God has not said a word!

Meter: iambic
Diego Bernardes
by Fernando Maristany

Horas breves de mi contentamiento,
jamás me pareció cuando os vivía,
que aquel bien trocaríase algún día
en tan cumplidos días de tormento.
Aquellas torres que formé en el
                     viento
las llevó el viento que las sostenía;
del mal que me ocurrió la culpa es mía,
pues hice en cosas vanas fundamento
Amor, con blandas muestras aparece;
todo lo hace posible y lo asegura,
mas luego, a lo mejor, desaparece
¡Oh, ceguera tamaña, oh, desventura!
¡Por un pequeño bien que desfallece
aventurar un bien que siempre dura!

Meter: iambic
A los ojos de Lisi, volviendo de larga ausencia
by Quevedo

Bien pueden alargar la vida al día,
suplir el sol, sustituir la aurora,
disimular la noche a cualquier hora,
vuestros hermosos ojos, Lisa mía.
Son de fuego y de luz gran monarquía,
donde imperios confines atesora
el dios que, con la llama vengadora,
castiga, y no escarmienta, la osadía.
A verlos vuelvo, si posible ha sido
que truje alma de allá, donde quedaron,
o que pueda volver vivo un ausente.
Serame, por lo menos, concedido
que esto, si es algo, que de mí dejaron,
lo miren reducido a sombra ardiente.

Meter: iambic
25. Die künftige Geliebte
by Johann Heinrich Voß

Ist es Mitleid, Philomela, daß dein Lied
Aus dem Maiduft, den der Fruchtbaum dir umwölkt,
Wie ein Grablied melancholisch,
Durch die Dämmrung sich ergießt?
Wie ein Geist, schwebt in der Dämmrung die Gestalt,
Die im Nachttraum und des Tags Traum mir erscheint;
Und mein Ohr lauscht nach dem Seufzer,
Der so atmend ihr entbebt!
O mein Seraph, wo voll Tiefsinn den Gesang
Philomelas in dem Maiduft sie behorcht,
Da erschein' ihr in der Dämmrung,
Wie dein Freund, bleich und bethränt!

Meter: trochaic
Salmo 17 (XXVIII)
by Quevedo

Amor me tuvo alegre el pensamiento,
y en el tormento, lleno de esperanza,
cargándome con vana confianza
los ojos claros del entendimiento.
Ya del error pasado me arrepiento;
pues cuando llegue al puerto con bonanza,
de cuanta gloria y bienaventuranza
el mundo puede darme, toda es viento.
Corrido estoy de los pasados años,
que reducir pudiera a mejor uso
buscando paz, y no siguiendo engaños.
Y así, mi Dios, a Ti vuelvo confuso,
cierto que has de librarme de estos daños:
pues conozco mi culpa y no la excuso.

Meter: iambic
Nota final – II
by Nicolás Arnao

¿Para qué escribir más? No quiero fama,
ni sesos exprimir con irrisiones;
grano de tierra soy, ¿a qué
                        ilusiones
de hablar al sol y contemplar su llama?
Pretender que mi voz audaz inflama
sobre el abismo mudo las regiones,
y que penetren mis invocaciones
el insondable y grato panorama
Es más que necio y vano, es insensato,
y aunque pudiera a más o menos mente,
bañar en el Jordán triple relato,
finalizo, lector, porque es
                        prudente
dejar alguna imagen del nublado,
al que venga detrás de lira armado

Meter: iambic
La ausencia
by Alberto Lista

Nace la aurora y el hermoso día
brilla de rojas nubes coronado;
en mi pecho, de penas abrumado,
la sonrosada luz es noche umbría.
De las aves la plácida armonía
es para mí graznido malhadado,
y estruendo ronco y son desconcertado
el blando ruido de la fuente fría.
Brotan rosas el soto y la ribera;
para mí solo, triste y dolorido,
espinas guarda el mayo floreciente.
Que esta es, oh niño dios, tu ley primera;
no hay mal para el amor correspondido,
no hay bien que no sea mal para el ausente.

Meter: polymetric
- LXVIII -
by Fernando de Herrera

Amor, ¿para qué vale el sufrimiento
en su pecho enseñado a tanta gloria,
si es todo lo que guarda la memoria
causa de afán al alma, y de tormento?
Porque no pierde triste el flaco aliento
quien perdió, y no en su culpa, la victoria,
y de su dulce bien la alegre historia
vio trocar en eterno sentimiento.
¿Por qué se esfuerza en vano mi esperanza,
y ajeno en luenga ausencia de mi suerte,
me sostiene en dolor y llanto fiero?
Harto es al que padece en tal mudanza
poder honrar su vida con la muerte,
que lentamente llega al fin postrero.

Meter: iambic
II
by Enrique Pérez Pardo

¡Oh, la España romántica! ¡Aquella ingenua edad!
del motín callejero y de la
                  intriga Cuando
era como un juguete la
                  ansiada libertad
en la vetusta corte del séptimo Fernando
Edad de los saraos tertulias y gavotas
¡Exaltación febril de todas las quimeras!
Las damas eran pálidas y bajo las capotas
mostraban como un lirio morado sus ojeras.
La juventud tenía en la idea el tesoro
¡Oh, aquellos numantinos que
                  en sus sueños de oro
engendrar pretendieron una España ideal!
¡Oh, los ojos galanos que en
                  los viejos balcones
veían alejarse los soberbios morriones
al paso de la grave Milicia Nacional!

Meter: polymetric
1.
by Joseph von Eichendorff

Was klingt mir so heiter
Durch Busen und Sinn?
Zu Wolken und weiter,
Wo trägt es mich hin?
Wie auf Bergen hoch bin ich
So einsam gestellt
Und grüße herzinnig,
Was schön auf der Welt.
Ja, Bacchus, dich seh ich,
Wie göttlich bist du!
Dein Glühen versteh ich,
Die träumende Ruh.
O rosenbekränztes
Jünglingsbild,
Dein Auge, wie glänzt es,
Die Flammen so mild!
Ist's Liebe, ist's Andacht,
Was so dich beglückt?
Rings Frühling dich anlacht,
Du sinnest entzückt. –
Frau Venus, du Frohe,
So klingend und weich,
In Morgenrots Lohe
Erblick ich dein Reich
Auf sonnigen Hügeln
Wie ein Zauberring. –
Zart' Bübchen mit Flügeln
Bedienen dich flink,
Durchsäuseln die Räume
Und laden, was fein,
Als goldene Träume
Zur Königin ein.
Und Ritter und Frauen
Im grünen Revier
Durchschwärmen die Auen
Wie Blumen zur Zier.
Und jeglicher hegt sich
Sein Liebchen im Arm,
So wirrt und bewegt sich
Der selige Schwarm. –
Die Klänge verrinnen,
Es bleichet das Grün,
Die Frauen stehn sinnend,
Die Ritter schaun kühn.
Und himmlisches Sehnen
Geht singend durchs Blau,
Da schimmert von Tränen
Rings Garten und Au. –
Und mitten im Feste
Erblick ich, wie mild!
Den stillsten der Gäste. –
Woher, einsam Bild?
Mit blühendem Mohne,
Der träumerisch glänzt,
Und mit Lilienkrone
Erscheint er bekränzt.
Sein Mund schwillt zum Küssen
So lieblich und bleich,
Als brächt er ein Grüßen
Aus himmlischem Reich.
Eine Fackel wohl trägt er,
Die wunderbar prangt.
»wo ist einer«, frägt er,
»dem heimwärts verlangt?«
Und manchmal da drehet
Die Fackel er um –
Tiefschauernd vergehet
Die Welt und wird stumm.
Und was hier versunken
Als Blumen zum Spiel,
Siehst oben du funkeln
Als Sterne nun kühl. –
O Jüngling vom Himmel,
Wie bist du so schön!
Ich laß das Gewimmel,
Mit dir will ich gehn!
Was will ich noch hoffen?
Hinauf, ach hinauf!
Der Himmel ist offen,
Nimm, Vater, mich auf!

Meter: polymetric