PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
REMINISCENCE.
by Jaroslav Zyka Borotínský

To netušil jsem, že též jednou štěstí
i k citu mému promluví tak jemně,
že nad propastmi ukrytého scestí
zas hvězdou zlatou vzplá mi náhle v temně.
A častokráte v blahé chvíli snění
zřím očí jas, jež jako hvězdy planou,
a vzpomínám jich nyní v podjeseni,
když věčnou krásou do písní mých kanou.
A zachytnu tu každou píseň v hrudi,
když zašlá vzpomínka ji v nitru hlásá,
tón nadšený ji v příval náhle budí,
když okřídlený zpěvák v parku jásá.
Vše, co jsem miloval a k čemu touhou
jsem přál si dojít, chtěl bych zase prožít,
a zase slokou líbeznou a dlouhou
jas vzpomínky do písně svoji vložit.

Meter: iambic
Alte Schrift
by Conrad Ferdinand Meyer

Jüngst verlockt' es mich im Abendglimmen
Zum Lombardenturm emporzuklimmen,
Dem verschollnen Herrscher hier im Gaue,
Der die Ferne noch beherrscht, die blaue.
In den Mauern bin ich lang geblieben:
Alte Namen standen rings geschrieben
Hoch im Raume, wo die Luken schimmern,
Doch die Wendeltreppe lag in Trümmern.
Die den Blick ins Weite dort gerichtet,
Ihre Wanderstäbe sind vernichtet,
Ihre leichten Mäntel sind verstoben,
Ihre Sprüche blieben aufgehoben.
Einer dichtet anno fünfzehnhundert:
»gott hab ich in der Natur bewundert!«
»gaudeamus!« gräbt ein flotter Zecher
Um den keck entworfnen Riesenbecher.
Dort ein Herz von einem Pfeil durchschnitten:
»hedewig« steht auf des Bolzes Mitten;
Dicht daneben schrieb ein Fahrtgenosse
Gut lateinisch eine derbe Posse –
Dann in des Kastelles tiefem Schatten
Warfen sich die Schüler auf die Matten
Leerten einen Humpen und von dannen
Pilgerten sie singend durch die Tannen.

Meter: trochaic
PODZIMNÍ NÁLADA.
by Jaroslav Kvapil

Když hořká vůně hájů uvadlých se táhne v zaleknutá lada,
nám v teskná srdce trpká nálada jak mrtvá vůně květin kane
a smutně modrou jejich tišinou Smrt kráčí v kráse zadumané –
ó opuštěná, sirá Duše má, v ten hřbitov zmizela bys ráda!
Či byla raděj žlutým motýlem, jenž poslední v hrob květin padá,
či byla duší smutných cypřiší, z nichž teskná báseň Smrti vane –
ó změň se, Sestro, v toho hrobníka, jenž symbolem se Zimy stane
a v hroby vlhké Země vychladlé sem vkládá naše srdce mladá.
Když budeš smutnou Zimou živořit, jež políbení krajům dává,
nic tady v světe, Duše, neuzříš než mráz, jímž zhynula tvá sláva,
a vykopané hroby Illusí, kam Život Lásku pochovává.
Jak černé skvrny svadlých javorů hřích minulosti lpí v tvé kráse,
v ten šedý obraz Krista Ježíše tvá velká vášeň změnila se –
jak mrtvá srdce černou pod zemí ty vykoupení čekej zase!

Meter: iambic
Životní rada.
by František Cajthaml-Liberté

Mluv pravdu vždy do očí,
haj pravdu vždy směle –
a kam krok tvůj zabočí,
shlédneš – nepřítele.

Meter: trochaic
Vagabunden
by Karl Henckell

In rauchiger Kneipe – hollaho! –
Kauern vier Vagabunden.
Ihr Maul ist frech, ihr Witz ist roh,
Sie versaufen die dämmernden Stunden.
Die Lampe schmaucht und brennt so trüb,
Als glömme sie über Leichen.
Den Kerlen ist das Zwielicht lieb,
Der Wirt muß Branntwein reichen.
Sie leeren die Gläser, der Schnaps heizt gut,
Das brennt wie flüssige Flammen –
Hei, wie siedet im Leibe das Blut!
Sie rücken dichter zusammen.
»was nützt der Ollen das viele Geld,
Gehamstert im rostigen Kasten?
Man lebt nur einmal auf der Welt,
Zu sauer schmeckt dies Fasten.
Nicht länger lungern wir so umher,
Geknufft wie räudige Hunde,
Den Magen leer, die Taschen leer,
Elende Vagabunden.
Wir wollen Braten, Weiber und Wein ...
Was soll der lausige Bettel?
Wir schlagen dir schön den Schädel ein,
Du giftige, geizige Vettel!«
Der eine flucht, der andere grinst,
Zwei nicken schwer mit der Stirne,
Blutlache vor ihren Blicken glinst
Mit ausgespritztem Gehirne.
Hu, wie sie schwanken und torkeln hinein
Und schlürfen Blut ohn' Ende!
Der Schnaps wird Blut, das Blut wird Wein –
Sie schütteln die zitternden Hände.
»auf morgen nacht! Verrat heißt Tod!
Wirt, auf! Wen's trifft, steht Schmiere.«
Den Himmel rändert das Morgenrot,
Lichtscheu hintaumeln die Viere.

Meter: iambic
- 49 - Acto I, MARCELO
by Lope de Vega

Quien no sabe del bien del casamiento
no diga que en la tierra hay gloria alguna,
que la mujer más necia e importuna
la vence el buen estilo y tratamiento.
Trasladar a los brazos soñolientos
un hijo en bendición desde la cuna
es la más rica y próspera fortuna
que puede descansar el pensamiento.
Necedad es sembrar tierras ajenas;
conoce el pajarillo el huevo extraño,
y el amante engañado el hijo apenas.
Oígame aquel que se llamare a engaño.
Los hombres hacen las mujeres buenas,
y sólo por su culpa viene el daño.

Meter: iambic
- CCVIII - (Al Príncipe de Ascoli)
by Gutierre de Cetina

El que está como yo tan desvalido,
tan sujeto a su mal, tan desmayado,
no puede su dolor mostrar pintado,
ni con palabra ser bien referido.
Liviano es aquel mal, ya lo has leído,
que el seso puede en sí tener guardado;
pero muy más liviano el que contado
puede ser de la suerte que es sentido.
No quieras, pues, pastor, importunarme
que te muestre en dibujo mis pasiones
para que la ocasión se entienda luego:
que como por la luz se saca el fuego,
se puede de tan altas ocasiones
entender quien las causa y condenarme.

Meter: polymetric
- LXX -
by Argensola

Ni amor ni Marte esperen que en mi acento
suene de hoy más su gloria ni su ira;
que de las dos empresas se retira
infuso el superior conocimiento.
A honor de la moral virtud frecuento,
sublime Urania, mi estudiosa lira;
tú en mi voz y en sus números inspira
la persuasión de tu divino aliento.
A merecer tu lauro nos eleve,
oh musa, el celo que en tu insigne escuela
tan fervoroso los ingenios llama;
que los aplausos de la edad que vuela,
ya en la victoria adulen, ya en la fama,
no son más que ilusión de un sueño breve.

Meter: iambic
El álamo blanco
by José Selgas y Carrasco

Mientras el aura del ardiente estío
derramaba con fuego fatigado
sobre la mustia majestad del prado
del alma aurora el virginal rocío,
besando el agua del raudal umbrío,
a la sombra de un álamo apartado,
oyó que así en murmullo sosegado
decían el árbol y el sonoro río:
-Si el céfiro de abril huyó ligero,
¿qué espíritu divino te alimenta
y hace perpetuo tu verdor primero?
-Yo presto sombra cuando el sol calienta,
rasgo del aire el torbellino fiero
y el bien que hago mi verdor sustenta.

Meter: iambic
ZAS KVETE KAŠTAN...
by Jaroslav Vrchlický

Zas kvete kaštan červený a bílý,
bez plný vůně do oken se chýlí,
vzduch průhledný zem koupá v proudech světla,
i jabloni už stará hlava zkvětla.
Ó básníku, v té luzné kráse jara
na skráni tvé se mračí duma stará.
Sfinx, myšlenka, se krčí v duši tvojí,
své spáry ostří a se chystá k boji:
Neb to jest podíl tvůj na této zemi:
Pták bude lítat stromů haluzemi,
proud bude stříbrem, jabloň květem pláti,
ty půjdeš kol a vždy se budeš ptáti.
Zeď starou, rozpukanou, ze soucitu
květ broskve zastře, v lesku, ruchu, třpytu
roj včel se mihne, třešně bude zráti,
ty půjdeš kol a vždy se budeš ptáti.
Srp zazvoní, klas padne žencům z ruky
a srostou jmena vrytá v staré buky,
a květy aster chladný vítr schvátí,
ty půjdeš kol a vždy se budeš ptáti:
Proč přírodu bůh drží na svém klíně?
proč vesel člověk při chlebu a víně?
proč lásku do srdcí bůh uzavírá?
proč taký smutek z černých lesů zírá?
Teď darmo ptáš se, a přec musíš zpívat,
ve květů dešti starou ránu skrývat,
a po smrti, kdy projdeš taji všemi,
ó ironie! pak zas budeš němý!
To hrozná propast! ať ji zakrýt mohu,
sem jasmín, střemchu, šeřík i květ hlohu;
květ srdce sem, květ země, co jen stačí,
což já! – jen lidstvo po květech ať kráčí!

Meter: iambic
1.
by Rainer Maria Rilke

Das war in Tagen, da die Berge kamen:
die Bäume bäumten sich, die noch nicht zahmen,
und rauschend in die Rüstung stieg der Strom.
Zwei fremde Pilger riefen einen Namen,
und aufgewacht aus seinem langen Lahmen
war Ilija, der Riese von Murom.
Die alten Eltern brachen in den Äckern
an Steinen ab und an dem wilden Wuchs;
da kam der Sohn, ganz groß, von seinen Weckern
und zwang die Furchen in die Furcht des Pflugs.
Er hob die Stämme, die wie Streiter standen,
und lachte ihres wankenden Gewichts,
und aufgestört wie schwarze Schlangen wanden
die Wurzeln, welche nur das Dunkel kannten,
sich in dem breiten Griff des Lichts.
Es stärkte sich im frühen Tau die Mähre,
in deren Adern Kraft und Adel schlief;
sie reifte unter ihres Reiters Schwere,
ihr Wiehern war wie eine Stimme tief, –
und beide fühlten, wie das Ungefähre
sie mit verheißenden Gefahren rief.
Und reiten, reiten... vielleicht tausend Jahre.
Wer zählt die Zeit, wenn einmal Einer will.
(vielleicht saß er auch tausend Jahre still.)
Das Wirkliche ist wie das Wunderbare:
es mißt die Welt mit eigenmächtigen Maßen;
Jahrtausende sind ihm zu jung.
Weit schreiten werden, welche lange saßen
in ihrer tiefen Dämmerung.

Meter: iambic
NOVÉ ROZVRSTVENÍ NÁRODA
by Josef Svatopluk Machar

Počátek je tady. Sdružili
v mocnou jednotu se Novákové –
teď ať Dvořáci si popílí,
Králi, Císaři a Procházkové.

Meter: trochaic
- XX - (Por la condesa de Gelves)
by Fernando de Herrera

¿Quién osa desnudar la bella frente
del puro resplandor y luz del cielo?
¿Quién niega el ornamento y gloria al suelo
de las crespas lazadas de oro ardiente?
El impío Febo este dolor consiente
con sacrílega envidia y mortal celo,
después que ve cubrir de oscuro velo
las llamas de sus hebras reluciente.
Con dura mano lleva los despojos
y quiere mejorar cuanto perdía,
y altivo, de sus trenzas se corona,
porque ya vean los mortales ojos
siempre con viva luz un claro día
en sus sagrados cercos y corona.

Meter: iambic
111. An den sich selbst liebenden.
by Angelus Silesius

Narciß ersäuffet sich da er sich selbst wil lieben.
Philautus lachestu? es ist von dir geschrieben.

Meter: iambic
ALEGORIE PODZIMU.
by Julius Skarlandt

Jde Podzim... drsný chlapík s loutnou,
křepčí a hraje.
Kam pohlédne, tam stromy žloutnou,
mha klesá v kraje.
Vsi podřimují, z chalup kouř se plazí,
mdle proud se leskne.
Slunce jak mátoha kdes’ nade srázy
má oči teskné.
Věž trčí z rozvalin a jeřáb plane,
u cesty bílé.
Zlý vítr od pohoří vane
a potměšile.
Jde Podzim, lancknecht v pestrém šatu,
dál k lesům, pláním,
a bledá Smrtka s kosou v chvatu
klopýtá za ním.

Meter: iambic
Las orquídeas
by José Santos Chocano

Ánforas de cristal, airosas galas
de enigmáticas formas sorprendentes,
diademas propias de apolíneas frentes,
adornos dignos de fastuosas galas
En los nudos de un tronco hacen escalas;
y ensortijan sus tallos de serpientes,
hasta quedar en la altitud pendientes,
a manera de pájaros sin alas.
Tristes como cabezas pensativas,
brotan ellas, sin torpes ligaduras
de tirana raíz, libres y altivas;
porque también, con lo mezquino en guerra,
quieren vivir, como las almas puras,
sin un solo contacto con la tierra.

Meter: polymetric
SEDMIKRÁSY.
by Karel Dostál-Lutinov

Krvavé rány,
hluboké rokle,
zejí v mém srdci.
A z těchto hlubin
šlehají květy
plničké trnů,
plničké krve –
krvavé růže,
zápasy Církve.
Na kraji ale
krvavých srázů
v tichounkém koutku,
v bezvětří duše,
pučí mi ticho
Sedmikrásenky
v košilce bílé
s korunkou zlatou,
s očkama rosy.
A já je sbírám,
do kytky vážu,
duším je nesu,
bratřím a sestrám.
Vím, k jiným chodí
pyšnější Musa –
s hedvábnou vlečkou,
s vějířem hravým,
s parfumem pižma,
s francouzským vtipem –
jako ta dáma
s kameliemi.
Ke mně dnes přišla,
prostinké dítě.
Já jsem ji oděl
v sukničku rudou,
v živůtek modrý,
v rukávce bílé,
v lehounké čižmy –
a tak ji posýlám
radostnou v svět.
S dětmi je dítě,
s květy je květ.

Meter: polymetric
by Hans Assmann von Abschatz

Ich fürcht/ es ist zu hoch: Doch besser hochgestiegen/
Als unversucht zur Erde liegen.
Ein hochgethaner Fall weist doch ein kühnes Wagen.
Manch Vorsatz muß zurücke schlagen.
Das Glücke stöst dem/ der es sucht/ zu handen:
Wer ihm nicht traut/ wird ohne Ruhm zu Schanden.

Meter: iambic
Soneto
by Agustín Bermúdez de Escobedo

Fatigado Javier, más no rendido,
no tributo, sí paga, ofrece al sueño,
cuando (porque hizo espaldas el beleño)
traidor afecto, le asaltó atrevido.
Quiere crecer el fuego introducido,
en fe de que Javier de sí no es dueño,
pero (mal confiado en el empeño)
halló con centinelas el sentido.
La sangre (que por suya leal se mira)
fe desprende, al sentir ardor extraño,
por anegarle, cuando así se inflama.
En tres, una victoria nos admira,
pues a triunfar Javier llegó (sin daño)
de sí mismo, del sueño, y de la llama.

Meter: iambic
Die schöne  Saline.
by Johann Georg Gressel

Füngst da Dianens Glantz durch dunckle Wolcken brach/
Da sich das Sternen-Heer schon allbereits zur Wach’
Auf seinem Sammel-Platz dem blauen Himmel zeigte/
Und
Da sahe ich ein Kind von Englischer
An dessen Ausbildung die gütige Natur
All’ ihre Krafft gewandt es göttlich auszuzieren;
Vor ihn muß
Die blaue
Der
Die
Calliope muß ihm an heller Stimme weichen.
Eratens leichte Hand spielt kein so nett Clavier
Als diese
Sich vor denselben wies mit schwartz geputzten Haaren/
Die auf der weissen Haut sich mit Zinnober paaren/
Das auf dem Liljen-Feld der Wangen sich gesetzt.
Der Brüste Schnee Gebürg mit
Wie weisser
Hier kan der schwache Kiehl das Wunder nicht ergäntzen;
Da meine rüde Faust schon allzuweit gepflügt;
Gnug/ daß ihr hoher Strahl ein steinern Hertz besiegt/
Gnug/ daß der Säyten-Schall den frohen Geist entzücket/
Gnug/ daß die holde Stimm der Freyheit Gold entrücket/
Und an unzähligen die Sclaven-Fesseln legt/
Die statt der Unlust-Last nur süsse Lust erregt/
Weil man vor Sclaven Kost die pure Wollust isset/
Wenn sich ihr holder Blick mit unsern Augen küsset.

Meter: iambic
A la Virgen
by Clemente Althaus

Virgen, ¿por qué cuando el
                  divino infante
a la tuya su faz junta risueño,
o goza entre tus brazos blando sueño
cubre grave tristeza tu semblante?
¡Ay! que ya de tu mente está delante
de sus verdugos el airado ceño,
y ya pendiente del infame leño
le ve morir tu corazón amante
Que es de tu claridad nube sombría
y a tus placeres todos mezcla duelo
de Simeón la triste profecía;
mas mirarle te de justo consuelo
resucitar en el tercero día,
y en gloria excelsa remontarse al cielo.

Meter: iambic
De La villana de la Sagra
by Tirso de Molina

Amor, hoy como astuto me aconsejas
que a pesar de tus celos y favores,
cogiendo de tu gusto verdes flores,
labré la miel que en mi esperanza dejas.
Yo sé que los amantes son abejas,
que en el jardín que aumentan sus amores
labran paneles dulces, sin temores
no mezclan el acíbar de sus quejas.
Abeja, soy, amor; dame palabra
de darme miel sabrosa de consuelos,
que la esperanza entre sus flores labra.
No sequen mi ventura tus desvelos;
que si es abeja amor, y el panal labra,
los zánganos la comen, que son celos.

Meter: iambic
První ples mé dcery.
by Jaroslav Vrchlický

Jak rosný květ jsi přišla, bys mi s bohem dala,
jdeš, kam tě poprv tance svůdná víla zvala,
těch slastí, dítě mé, já nikdy nepoznal;
já v trudu vyrost’ jen a v trpké resignaci,
já každý žití den jsem krušnou dobyl prací
a z něho sklízel za žeň – žal.
Jen štěstím bude-li ti kouzelný svět mládí,
jsem spokojen v svém klidu, čas ať dál si pádí...
Já čekám na tebe, noc orlojem jde dál...
Ty rdíš se, usmíváš v úspěchů prvních zdobě,
jak moh’ bych, dítě mé, to záviděti tobě,
co sám jsem nepoznal?
Ať čas jen letí dále, vyčkám v práci stálé,
sám děcko s verši svými; v zářícím ty sále,
jenž cizí byl mi vždy, ti vzrůstá ideal,
ó kvěť mi, lilie má, svět sám tak chce tomu,
rád zlíbám víčka tvá, až přijdeš mi zas domů,
za slasti, jichž jsem nepoznal.

Meter: iambic
- XL -
by Lopez de Mendoza

Si ánima alguna tú sacas de pena
por el festival don, es hoy la mía,
pescador santo, uno de la çena
de la devinal mesa e compañía.
Tú convertiste la flama egehenla,
en la cual grandes tiempos ha que ardía,
en mansa calma, tranquila e serena,
e mi grave langor en alegría.
Pues me trayste, Señor, donde vea
aquella que en niñez me conquistó,
a quien adoro, sirvo e me guerrea,
e las mis fuerças del todo sobró;
a quien deseo e non me desea,
a quien me mata, aunque suyo só.

Meter: polymetric
Amor impreso en el alma que dura después de las cenizas
by Quevedo

Si hija de mi amor mi muerte fuese,
¡qué parto tan dichoso que sería
el de mi amor contra la vida mía!
¡Que gloria, que el morir de amar naciese!
Llevara yo en el alma adonde fuese
el fuego en que me abraso, y guardaría
su llama fiel con la ceniza fría
en el mismo sepulcro en que durmiese.
De esa otra parte de la muerte dura,
vivirán en mi sombra mis cuidados,
y más allá del Lethe mi memoria.
Triunfará del olvido tu hermosura;
mi pura fe y ardiente, de los hados;
y el no ser, por amar, será mi gloria.

Meter: iambic
11 Jsi jako krásná kniha, v které čítám,
by Tereza Dubrovská

Jsi jako krásná kniha, v které čítám,
když probouzím se ze snů a svit denní,
Tvou sladkou píseň, letním jitrem vítám,
jež vroucně zpívá při mém probuzení.
Když pochybností krutou se tu zmítám,
to ráno vzchází jako usmíření,
nic osudu již svému nevyčítám –
v ten přístav pluji, nad nějž jistších není.
Jak plavec loď svou vedu v ona místa,
kde v modrých vodách klenba nebe čistá
a skvoucí azur s vlnami se snoubí.
Mé oko pátrá v tajemné té hloubi,
jak v knize čtu a krásy objevuji,
v ten klidný přístav v zlatém slunci pluji.

Meter: iambic
ZASE PŘÍTOMNOST 1935 – Č. 5
by Josef Svatopluk Machar

Floskule známé, tanec sofistiky
a zkroutí, co se nedá, co se dá –
ne, nepustím se s ním do polemiky,
vždyť je to dobře známý Peroutka.
Jen radím mu, ať nechá na pokoji,
mé verše – mnohý básník uznaný
dojista blíže umu jeho stojí,
má Hory, Seiferty a Neumanny.
A potom: nevím, co je větší skvrna,
já aspoň za nic nechtěl bych dnes být
žoldákem v dílnách pana J. S. z Brna.
A rozhod jsem se s pražským J. S. jít,
co volný člověk. Nález Budoucnosti
– dodávám v posled – musí rozhodnout,
zda práv by Pán a jeho vrtichvosti
či básník samotář a jeho soud.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Bautista Arriaza

¡Tres años de proezas singulares,
sitios, asaltos, lides carniceras,
en que del corso las legiones fieras
el acero español siega a millares!
¡Hallarse, Iberia, yermos tus hogares,
o en ellos luto y quejas lastimeras;
de tus hijos por todas las riberas
bajando sangre a enrojecer los mares!
¡Ver la flor de Aragón y de Castilla
que al cautiverio la cerviz prosterna,
primero que al tirano la rodilla!
¿Y a tanto honor con frases de taberna
la gacetera chusma aún amancilla?
¡Raza de Juan Frerón serás eterna!

Meter: iambic
- 12 - Satisfacciones de celos
by Lope de Vega

Si entré, si vi, si hablé, señora mía,
no tuve pensamiento de mudarme;
máteme un necio a puro visitarme,
y escuche malos versos todo un día.
Cuando de hacerlos tenga fantasía,
dispuesto el genio, para no faltarme
cerca de donde suelo retirarme,
un ministril se enseñe a chirimía.
Cerquen los ojos, que os están mirando,
legiones de poéticos mochuelos,
de aquellos que murmuren imitando.
¡Oh si os mudasen de rigor los cielos!
Porque no puede ser (o fue burlando)
que quien no tiene amor pidiese celos.

Meter: iambic
Papiernot
by Kurt Tucholsky

Gewiß – es ist nicht immer schön gewesen
das aberwitzige Echo unsrer Zeit:
man konnte rechtsrum, konnte linksrum lesen
und war zum Schluß meist ebenso gescheit.
Die Presse schmückte stets mit neuen Funkelthesen
ihr Morgen-, Mittags- und ihr Abendkleid . . .
Und doch: ein Quentchen blieb – es war nicht viel,
ein Stückchen Bürgerfreiheit – kurz: ein Dampfventil.
Doch jetzt, im Krieg, schwillt des Geheimrats Weste,
er liebt die Einfachheit für die Nation,
und hilflos spricht er: »Es ist wohl das beste:
Ein Volk, Ein Heer, Ein Fölljetohn.
Spart nur Papier!« Doch mit empörter Geste
erhebt sich brüsk die Zeitungskonfektion:
»der Fortschritt ist bedroht! das Volk! der Staat!«
Dahinter, riesengroß: das Inserat!
Das ist der deutsche Zustand. Und du, Zeitung,
du kleener Freiheitshut, wie stehst du da?
Noch hast du Platz – zum Beispiel zur Verbreitung
von Kintopschwatz für ganz Christiania.
Es strömt bei Arras. Die Annoncen-Leitung
pflegt eifrig Gasthaus-Personalia . . .
Ob ihr genug Papier habt oder keins:
Ihr helft dem Land nicht!
Es ist alles eins.

Meter: iambic
BÁSNÍK NA ČEKÁNÍ.
by Ferdinand Tomek

Stál o strom podepřen, zbraň vedle sebe
a snivé zraky upíraje v nebe,
jež vršky stromů prosvítalo málo
a hvězdičkami mrkat naň se zdálo.
Duch jeho krásou tiché noci zpitý
se brzy plnil vznešenými city,
jež ponenáhlu, básníků jak právem,
slov lepým jal se odívati hávem.
Tak v dumách stál a nevěděl, že z houští
srn statný sotva oči s něho spouští,
až rána, jež teď padla blízko kdesi,
snů pavučinu roznesla mu v lesy.
A druhý den jej okres celý zlobil,
že před nosem mu pytlák srnce dobil;
však básník více, nežli této škody,
své želel vzletné, rozstřílené ódy.

Meter: iambic
- XVI -
by Bocangel y Unzueta

Miré un laurel, cuyo desdén sagrado,
de espesa rama, Apolo no vencía.
Allí para el desdén Dafne aún vivía
y a Febo aún no perdona su cuidado.
¿Qué mucho que mi amor desengañado
ensordezca a experiencias cada día,
si presta ejemplo un dios a mi porfía
y vive lo difunto a lo adorado?
Más quiere Apolo a Dafne con firmeza,
aunque imposible, que la quiso viva
con la inconstancia que temida lloro.
Tanto quisiera, oh Fili, en tu belleza,
verla tal vez amante, y tal esquiva,
que por constante aun desdén adoro.

Meter: iambic
Consolación
by Federico Balart

No prodigues tus lágrimas en vano,
pobre Antonio, por leves sinsabores,
ni humilles tu altivez a los rigores
de áspera condición y de odio insano
Recobra de tu espíritu lozano
la serena quietud, y nunca llores
mientras mi amor ofrezca a tus dolores
brazos de amigo y corazón de hermano
¡Llora ¡ay! cuando al deber y a las ideas
sacrifiques tu bien, y, en torpe juicio,
tu ofrenda santa escarnecida veas!
¡Llora cuando, ciñéndote el cilicio,
befado expires, y expirando creas
que el mismo Dios rechaza el sacrificio!

Meter: iambic
[wie ungeschickt habt ihr euch benommen]
by Johann Wolfgang Goethe

»wie ungeschickt habt ihr euch benommen,
Da euch das Glück ins Haus gekommen!«
Das Mädchen hat's nicht übelgenommen
Und ist noch ein paarmal wiedergekommen.

Meter: iambic
1L: Nicht wo Sophokles einst trug Kränze, regierte der Pöbel;
by August von Platen

Nicht wo Sophokles einst trug Kränze, regierte der Pöbel;
Doch wo Stümper den Kranz ernten, regiert er gewiß!
Pöbel und Zwingherrschaft sind innig verschwistert, die Freiheit
Hebt ein geläutertes Volk über den Pöbel empor.

Meter: iambic
Zameis
by Andrés Rey de Artieda

Pasmado queda el pueblo del engaño
en que tan dulcemente le has traído,
con mi nombre y mi rostro y mi vestido
en mil guerras un año y otro año.
Y alegre del presente desengaño
cada cual de los dos reconocido,
con general aplauso y alarido
te alaba nuestro pueblo y el extraño.
Y yo así mismo loo tu grandeza
y encarezco tu espíritu elevado,
y admiro tu prudencia y fortaleza.
Y ser tu hijo y ser de ti estimado,
tengo por mayor suerte y más riqueza
que si del alto Amón fuera engendrado.

Meter: iambic
Palácům. (I.)
by Růžena Jesenská

Nevěřím palácům,
co jich tu stojí,
cizáckým němým snům
v domácím kroji.
Z našich brázd vzrůstaly
nad naše krovy,
klamou a klamaly
srdcem i slovy.
Štěstí, žal nocí dnem
necítí s námi,
za práva bojujem,
trpíme sami.
Paláce kamenné,
pokryté plísní,
tužby nám plamenné
chladí a tísní.
Paláce kamenné,
zarostlé květem,
jsou v báji ztracené
zapadlým světem!

Meter: polymetric