PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Du mußt dein Herz zum Frühlingsgarten weih'n!
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Du mußt dein Herz zum Frühlingsgarten weih'n!
Pflanz liebe Blumen edler Art hinein:
Geduld und Hoffnung, Lieb' und Heiterkeit,
Und auch das Blümelein Zufriedenheit!
Dann magst du deinen Garten Gott vertrau'n,
Auf seine Lieb' und seine Güte bau'n;
Doch mußt du auch das Deine freudig thun:
Gott gab das Leben nicht, um auszuruh'n.
Und wenn dir dann die Blumen lieblich blüh'n,
Wirst du vergessen alle Sorg' und Müh'n,
Und wie sie lächeln dir, so lächelst du
Der ganzen Gotteswelt auch freundlich zu.
O pfleg den Garten! halt ihn immer rein!
Laß nie des Unmuths Unkraut drin gedeih'n!
Dann wird, wenn sich auch stellt der Winter ein,
Dein Herz auch noch ein Frühlingsgarten sein.

Meter: iambic
Th' expense of spirit in a waste of shame (Sonnet 129)
by William Shakespeare

Th' expense of spirit in a waste of shame
Is lust in action; and till action, lust
Is perjured, murderous, bloody, full of blame,
Savage, extreme, rude, cruel, not to trust;
Enjoyed no sooner but despisèd straight:
Past reason hunted; and no sooner had,
Past reason hated, as a swallowed bait,
On purpose laid to make the taker mad:
Mad in pursuit, and in possession so;
Had, having, and in quest to have, extreme;
A bliss in proof, and proved, a very woe;
Before, a joy proposed; behind, a dream.
        All this the world well knows; yet none knows well
        To shun the heaven that leads men to this hell.

Meter: polymetric
Von GOTT.
by Barthold Heinrich Brockes

Hat ER zugleich den Stoff gemacht,
Der in die Ordnung wird gebracht.
Nur ER
Kan alles; In JHM seyn,
Jm Stande der Vergänglichkeiten,
Vereint unendliche Vollkommenheiten:
Die durch JHN selbst, ohn’ Ende, sonder Zeit,
Gekrönet sind mit ew’ger Seeligkeit.

Meter: iambic
39.  Der beste Stand unter dem Creutze.
by Angelus Silesius

Das Blutt das unserm HERRN auß seiner Wunden
fleust/
Ist seiner liebe Thau damit Er untz begeust:
Wiltu befeuchtet seyn/ und Unverwelklich blühen/
So mustu nicht einmal von seinem Creutze fliehen.

Meter: iambic
Mladá dívka. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Beránky plují po obloze,
měsíček jede v zlatém voze,
ó, ticho noci letní,
ó, slétni k nám, již slétni!
Na okně dýchá reseda,
hlavinka za ní vyhlédá
kams v dálku neurčitou,
kams dál v budoucnost skrytou.
A kol tak milo, ticho jest,
na nebi roste zástup hvězd
ve každém okamžení –
míň snů v té hlavince není.
A v srdci hudba, v srdci ples,
mír od země až do nebes,
v něm tiše peruť skládá
a dumá mysl mladá.
Ve snů svých tichém hovoru
stojí jak Psyche z mramoru,
na ústa prst jež klade –
a kol je ticho všade.

Meter: iambic
La recolección
by Aurelio Yanguas

Seguro de ser bien recompensado,
con los cuatro elementos siempre en guerra,
lo mismo en la llanura que en la sierra,
vive dichoso el labrador honrado.
Y en el surco que abrió con el arado
en la dura epidermis de la tierra,
vuelca el tesoro que el granero encierra,
en la pingüe cosecha confiado.
Bien hace el labrador que sólo
                     fía
del nativo terruño en las bondades
¡Ay del que espera cosechar un
                     día
del mundo en el vergel de falsedades!
Como siembre cariños e hidalguía,
cogerá ingratitud y liviandades.

Meter: polymetric
Vom Geist und Cörper
by Barthold Heinrich Brockes

Erwachsen, dencke man: man käm' erst auf die Welt.
Gleich wird uns eine Welt, die neu ist, vorgestellt.

Meter: iambic
- XXX -
by Juan de Arguijo

Si sobre su cabeza ve pendiente
de un sutil hilo la desnuda espada;
si cada punto espera ver llegada
la postrera hora, y mira el fin presente:
¿Qué mucho que despida de su frente
Damocles la corona, y al estimada
púrpura menosprecie, que obligada
a tal temor, ya a tal peligro siente?
En aparente bien cubierto daño
descubrió del imperio codicioso,
y en caduco placer tormento fiero:
hazaña fue de un claro desengaño;
que el cetro renunciase el ambicioso,
y dijese verdad el lisonjero.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco Guardia y Belvis

Cuando Javier sagrado, Sol procura,
desterrar las tinieblas del Oriente,
de la divina luz, el rayo ardiente,
la vana exhalación se exhala impura.
Sale de infiel región, gentil, y oscura,
llega a nube cruel rabiosamente,
y desecha en su saña de repente,
sobre Javier se llueve a piedra dura.
Huye la tempestad, y a un leño asido,
de imponderable peso al río corre
en él como Sagrado ansioso sube,
rompe sus olas y el cristal vencido
porque en leño Jesús, siempre socorre,
triunfa el Sol de Javier, de río, y nube.

Meter: iambic
Einer braut die am hochzeit-tage gestorben.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Hjer ruht die/ die nicht frau und dennoch war getraut/
Die innig hat geliebt/ und wieder ward geliebet/
Die ihren mann durch nichts/ als ihren todt betrübet/
Und daß er sie im sarg/ nicht in dem bett geschaut.

Meter: iambic
Manche Dirne in mancher Nacht
by Klabund

Ich schwebe durch die Nacht
Und habe niemand lieb.
Ich bin ja frei: mir blieb
Noch von der letzten Nacht
Genug, dem Morgenglühn
Ganz unbeschwert vom Männerleib,
Ein schenkend Weib
Dem Morgenmanne hinzublühn.

Meter: iambic
IX. Ó šťastná víro, požehnána buď!
by Jaroslav Vrchlický

Ó šťastná víro, požehnána buď!
Kdo tobě vzdá se, snad můž šťasten být,
ty zdeptáš vášeň, ty upoutáš cit
a liješ úkoj blaženosti v hruď!
Nad žití klamy, pochyby a rmuť
ty zvedáš se jak skály příkrý štít,
na kterém kříže znamení lze zřít,
jež hlásá: Lichý svět tě nezarmuť!
Co síly, krásy, lásky, dobra k všemu,
v tom sladkém jhu se roztavilo k štěstí
a v úkoj tisícerým bolestem.
Ó kříži! Musíš lidstvo k blahu vésti,
rád chci ti věřit, šťastný jsem tím snem –
V tom okno snu kdos rozdrtil mu pěstí.

Meter: iambic
En la selva
by Udon Pérez

El toro en la alta noche condenado
a morir del peón bajo el acero,
dejó al caer, orillas del sendero,
una felpa de púrpura en el prado.
Cuando mostró en Oriente el sol
                     dorado
de su tesoro el resplandor primero,
guiaron los pastores al estero
herboso y florecido su ganado
Fue cada res la charco purpurino,
la sangre olfateó; rompió en lamentos
de triste vibración por le camino:
y, bajo un cielo recamado de oro,
se estremeció al selva a los acentos
roncos y extraños del doliente coro

Meter: iambic
Motivos del mar – V
by José Navarro Montes de Oca

Ha cerrado la noche sobre la playa sola
y es ahora solemne el silencio del mar;
sólo, de cuando en cuando,
                     el vaivén de una ola
rompe el hondo silencio de la noche lunar
Fulgen sobre las aguas
                     veinte luces de anclados
bergantines, de mástiles que hienden el azul;
y se escucha un chis chas
                     de dos remos cansados
que vibran a compás, bajo el nocturno tul
Brincan sobre la playa, rasgadas en vellones,
las olas, como Ondinas cazadas por Tritones,
que ajustaran a un ritmo su canción
                        pertinaz.
La costa luce incierta; el viento pasa y gime;
y, al suave movimiento que el viento al mar imprime,
se balancea una barca en lánguido compás.

Meter: polymetric
- XLVII -
by Fcode Borja

Dejó dos casas el mayor Planeta,
mirando amenazar, Filipo augusto,
al fiero Galo, robador injusto,
tu invicta fuerza, y al de Dios secreta.
Y aquel acero, que en prisión respeta,
por ley del cielo, y por dominio justo,
cuanto del Belga al Arabe robusto
los mares ciñen, y tu imperio aprieta.
De osada sangre los peñascos baña
el pueblo loco, que pisó atrevido
las no violadas márgenes de España.
Y queda siendo, a tu poder rendido,
teatro de tus glorias la campaña,
y para sus tragedias prevenido.

Meter: iambic
by Johann Wolfgang von Goethe

Wenn Gott so schlechter Nachbar wäre
Als ich bin und als du bist,
Wir hätten beyde wenig Ehre;
Der lässt einen jeden wie er ist.

Meter: iambic
BALADA.
by Julius Skarlandt

Okénko do tmy plá zpod hrušně odrané,
v světnici ponuré tvář rozeznal bys stěží.
Vít Skála sedí tam, starostí tvář mu žhne.
Je venku mrazná noc, zář snivou hvězdy sněží...
Už dlouho samoten tam sedí u stolu,
o smlouvě přemítá, již zítra podepíše.
Jak meluzina lká v plamenů plápolu,
Vít Skála rozjímá o rodné svojí líše...
Žena je mrtva už... jediný zbyl mu syn,
a zle se daří jim, je všecko prodluženo.
„Co’s navždy odešla, k nám zkázy vešel stín!
Proč opoušťěla’s nás, ty věrná, pilná ženo?
Jak démon zvábily mne karty, hospoda,
já zanedbal jsem vše, svou chalupu i pole.
„Když Pán Bůh dal“ jsem říkal, „opět dá!“
a tak mi zbyly jen... ty dvě mé ruce holé!
Freund nechce čekat víc! Co jenom zbývá mi?
Krok věru poslední: Co zbylo, jemu prodat!
Na cestu zbude snad! Mořskými vlnami
loď odveze nás tam, kde štěstí ruku podat
chuďasům může spíš! Proč plahočit se tu?
Vždyť v Americe přec... tam bohatne se lehce!
Dobrou se cestou dám, a rád utrhnu rtu,
co tady postrádat, jak zvyk’ si dávno, nechce!“
Dvanáctá blíží se, půlnoční hodina.
Starému Skálovi se zavírají oči.
Z karbanu bratříci jak jedna rodina
u karet sedí as, a krčmář pivo točí...
však místo krčmáře teď vidí sedláka,
jak bývali tu před dávnými léty.
On blíž jde... ku peci... kde meluzina lká,
má beranici, hůl, a pěknou vestu s květy,
tvář přísnou, kostnatou, oči jak uhlíky
zpod obočí mu strašidelně planou.
A Skálu pojednou děs jímá veliký;
zvon věžní zazněl tak, jako když zvoní hranou...
„Duch dobrý jsem! Ty slyš... a z rodu Skálova,
poctivost, píle jen kde domovem vždy byla.
Jich půdu opustit ty chceš, když jenom dva
z něj silného vy zbyli jste, – mdlá kmene síla?
Ty hned se rýče chop a ve spustlý spěj sad,
před hrušní v podzemí sklep nalezneš tam malý.
Pro bibli Kralickou to pevný býval hrad;
za časů dobrých kdys’ tam zlato, stříbro dali
dva Skálové. – Je dávno tomu už... sto let.
Nic ženám neřekli, ni dětem. V dál’ se brali
nakoupit skot a brav, však nepřišli víc zpět!
Vše vezmi si – a pracuj si... – šetř! Tvůj synek malý...“
Zjevení zmizelo a Skála procit zas’.
„Kdo dveře otevřel? – Kdo byl ten sedlák starý?“
Vzal rýč a lucernu a kopat začal v ráz,
až potu krůpěje se měnily mu v páry.
V kryt sklípku vnikl pak, a zlata, stříbra zář
z truhlice železné naň jasně svitla.
A na kolena kles’, hvězd, luny před oltář,
a slza radosti se v jeho očích kmitla.
Má Skála mladý teď ten statek rodný dál
i ženu shánlivou a zdravé čtyři děti.
A den, kdy otcovi se praděd ukázal,
jak svátek veliký on s nimi světí.

Meter: polymetric
El bohío
by José Santos Chocano

¡Qué impresión de alegría da esta casa, a manera
de canoa que duerme junto a un brazo de mar!
Leve techo de pajas y armazón de madera,
que recortan sus líneas entre un verde palmar
Aunque el agua la acosa, se levanta ligera
sobre estacas que préstanle expresión singular
de mujer, en la blanda y arenosa ribera,
aprendiendo, en las puntas de sus pies, a bailar
Goza de una pureza de cristal en su ambiente
Coquetea en las linfas Se enguirnalda la frente
el rumor de las fondas le regala un collar.
Y hasta aumenta esta dicha de sencillo donaire
tal cual garza, que, a veces, zigzaguea en el aire,
como copo de espuma que rompiese a volar

Meter: anapestic
176. Christus ist ein Lebendiges Buch
 gewest.
by Angelus Silesius

Daß Lebendige Buch deß Lebens unß zulesen/ (wesen-
Ist Christus auf der Weit mit Red’ und That ge-

Meter: iambic
NA ŠVESTKÁCH (28)
by Bohdan Kaminský

Takový hlídač, věřte, co ten zkusí!
Z postele tedy štrachám peřiny.
„Co s nimi chceš?“ – „V zahradě ustelu si
a budu hlídat...“ – „Jsi kus dětiny!
Vždyť utečeš, jak pejsek štěkne na tě!“
Je s pravdou, psům jsem vyhýbal se dost,
však teď jsem umínil si svatosvatě,
že všem dokáži svoji statečnost.

Meter: iambic
Harač.
by T. M. Marek

Zírá sokol bystrým okem
na Balkáně na vysokém,
zírá dálné ve krajiny,
číhá, čeká na Turčíny.
Smutno v pobalkánském kraji:
Turci harač vybírají.
Raja platí, Turek pánem
láním, pěstí, jataganem.
Sypou Turci víc a více
do bezedné pokladnice;
a kde najdou děvu kterou,
za přídavek sobě berou. –
Táhnou Turci z dlouhé pouti –
na Balkáně ve zákoutí
hlouček statných sokolíků
čeká vhodna okamžiku.
Oj, Turčíne, vilný kate,
bratrovrahu, renegate!
Těš se, krvolačný cháme,
harač my ti přichystáme!
Táhnou Turci bez starosti;
děvy krásné, peněz dosti,
vše co blaží Moslemína,
vynutili od gaurina.
Táhnou Turci skalinami,
balkánskými lesinami –
ze zákoutí sokolíci:
„Hahej, svatý Sávo!“ všici.
Zavýskali, vyskočili,
Turky mžikem obklopili;
Turci strašně zařvou na to:
„Bismillah! my žrali bláto!“
Handžary a jatagany
tepou mládci Bisurmany;
tepou v levo, tepou v pravo –
ej! to harač, svatý Sávo!

Meter: trochaic
Inquietud
by Juan Federico Muntadas Joumet

Viene del día en pos la noche oscura,
truécase en duelo el juvenil contento,
la suerte es varia, a un dulce pensamiento
un pensamiento sigue de amargura.
Fui ayer dichoso, empero hoy la
                     ventura
huye de mí con malhadado intento;
que este dolor que dentro el
                  alma siento
calmarlo en vano la razón procura
Tú sola puedes, adorada mía,
de mi ferviente amor en desagravio
apaciguar estériles enojos
que al alma abruman con tenaz porfía;
¡salga un acento de tu puro labio!
¡vuelve hacia mí tus encantados ojos!

Meter: polymetric
139.  Es trägt und wirt getragen:
by Angelus Silesius

Das Wort/ das dich und mich/ und alle dinge trägt/
Wird widerumb von mir getragen und gehägt.

Meter: iambic
Všechněm novinám.
by Rudolf Pokorný

Žijete, byste žily,
chlebíček z toho měly
na komando píšete,
věcnosť z mysle pouštíte.
Amen, pravím vám já, amen,
uvázat vám na krk kámen –
a stvořit vás znova!

Meter: trochaic
Horóscopo
by Félix Córdoba Dávila

De la edad juvenil en los albores
y llorando su mísero destino,
una niña, a la vera del camino,
pide limosnas y regala flores.
Aunque sufre del hambre los horrores,
bajo su traje rústico y mezquino
adivinase un cuerpo alabastrino
portado de secretos tentadores
-¡Pobre niña, mugrienta y haraposa,
que vives explotando la belleza
de las flores que ofreces afanosa!
¡Sabe Dios si mañana, en tu pobreza,
venderás, como vendes una rosa,
la delicada flor de tu pureza!

Meter: anapestic
- CLXX -
by Gutierre de Cetina

Ira y amor me están dentro en el pecho
y cada cual me causa un mal extraño;
el amor fue principio del engaño;
después, del mismo amor nació el despecho.
Deseo aborrecer por mi provecho,
visto que del amor me viene el daño;
mas no basta la ira en mal tamaño
el nudo deshacer que amor ha hecho.
Ira me mueve a ser vuestro enemigo
y muéstrame razón por que lo sea;
mas ¿qué vale, si amor a amar me tira?
Y así mientras los dos tratan conmigo,
es fuerza que la triste alma se vea,
siendo esclava de amor, sujeta de ira.

Meter: iambic
Amsel singt im Himmelssaal
by Max Dauthendey

Amsel singt im Himmelssaal.
Eine kahle Pappelspitze
Wählte sie sich aus zum Sitze
Für ihr Lied hoch überm Tal.
Wolken fliegen in den Raum,
Wie die Pferde ohne Zaum,
Jagen an dem Berg entlang,
Leidenschaftlich von Gebärde
Wie der frische Amselsang.

Meter: trochaic
Abril
by Carlos Hugo Gamboa Molina

Ha despertado más hermoso el día;
abril exhala sus aromas suaves,
y en el follaje las canoras aves
ensayan una nueva melodía.
Entona tus cantares, alma mía;
corazón, que en el pecho ya no cabes,
declara sin ambages cuanto sabes
sobre el dulce por qué de tu alegría.
La que alienta mis sueños juveniles
y brilla para mí cual blanca estrella
de mi vida en mis noches más hostiles
Si tan bella fue ayer, hoy es más bella;
hoy, porque cumple veinticinco abriles,
y cada abril es una flor en ella.

Meter: iambic
Ó, NEHREJ...
by František Cajthaml-Liberté

Ó, nehrej s city lidu,
toť nejbídnější z her!
Ty smíš mu pravdu dávat –
leč blud a lež mu ber!
Měj líce bez škrabošky:
byť v tmě – lid není slep
a věří, když k tvým slovům
zní srdce tvého tep.
A nečekej za práci
na matný slávy jas
a nutno-li, rád padni
tak jak pod žernovklas.

Meter: iambic
19.
by Emanuel Geibel

Greift nur nach jedem bunten Schein,
Euch den Gesellschaftssaal zu schmücken!
Aber die Kunst geht nicht hinein,
Sie müßte gar zu tief sich bücken.

Meter: iambic
ZIMNÍ JÍZDA
by Antonín Sova

Bílé jsou lesy.
Sníh a sníh
na stromy věsí
se v chomáčích,
sněží a sněží,
zapadlá leží
luka a lada,
kraj tak něm.
Padá sníh, padá
na příkré břehy.
Duše má hádá:
bez lásky, něhy,
celá je zem.
K silnici bílá
tiskne se ves.
Fena tam vyla
u plotu kdes.
Jako les rampouchů
topoly visí,
výkřik zní čísi
houknutím kolouchů.
Stříbří se říčka.
Ale zas tichá
zima jen dýchá
na sněhem umdlená,
dřímotou zasněná
tížící víčka.
Projedem ztichlým
městysem
poklusem rychlým.
Obrysem
náměstí mizí,
postavy cizí,
blikavá světla
ve vloček houšti
drobounce kvetla,
jako by bludičky ožilé
bílé tu chytaly motýle
v ledové poušti.
Smutněji je mi,
mlčí vše zas.
Nad širou zemí
měsíc jak has’,
chtěl bych stát s těmi,
do vrat již tlukou:
octnout se v rukou
matčiných.
Lampa kde hoří,
teplý zní smích
tlumenou tmou.
Ruka kde dojatá,
kostnatá, žilnatá,
vroucně se boří
do vlasů tvých.

Meter: dactylic
PROROK
by Otokar Fischer

Oči tvé mne slepcem učinily.
Slepý zrak ti, pane, děkuje.
Krví svou i ložem provinilý,
vyběhl jsem ráno ze sluje.
Hrůza svědomí mne vzhůru štvala,
jako bratra zabitého hlas;
pod nohama drolila se skála,
v levo, v pravo chechtal se mi sráz.
Z dusna hor jsem prchal svému stínu,
neb tvá pomsta zahryzla se v týl;
se svých beder shazoval jsem vinu,
tvému nebi pěstmi zahrozil:
„Hřešil jsem; jak ty jsi tvořil: za tmy.
Nevidomý! Bez tvarů! Spi dál!
Netroufáš si okem v oku stát mi?
Do hávu své temnoty se hal!
Slepá zbabělost už nezotročí,
ukrutníče, bdělých, světlých, nás!“
Z modra nebes šlehl blesk. Tvé oči
zřel jsem, pane. Můj zrak hříšný zhas.
Oči tvé jsem zřel a zřít je budu,
sám až s pozemských mne vzneseš hrud.
Neboť dotkl se tvůj blesk mých údů.
Nezemře, kdo bleskem ožehnut.
Oči tvé i dílo tvého blesku
šlehají v mých zraků věčnou šeř.
Cedry dva jsi v bouřném srazil blesku.
Na blízku však šeptal nízký keř.
A ten keř, tvým ohněm dotčen, plane,
svítí, hoří, neshoří, však plá,
a mé oči vyhaslé jej, pane,
v údolí a v horstva nesou tvá.
A tvůj keř, jenž temno ze sna budí,
o trestu i lásce hovoří.
A tvůj keř já nesu ve své hrudi.
Bílým žárem žhne a neshoří.

Meter: trochaic
- XV -
by Diego Hurtado de Mendoza

Gasto en males la vida, y amor crece,
en males crece amor y allí se cría,
esfuerza el alma, y a hacer se ofrece,
de la pena costumbre y compañía.
No me espanto de vida que padece
tan brava servidumbre y que porfía;
mas espantome cómo no enloquece
con el bien que ve en otros cada día.
En dura ley, en conocido engaño,
huelga el triste, Señora, de vivir,
y tú, que le persigues la paciencia.
¡Oh cruda tema! ¡Oh áspera sentencia!
que por fuerza me fuerzas a sufrir
los placeres ajenos y mi daño.

Meter: polymetric
- XXXII -
by Juan de Arguijo

«Victorioso laurel, Dafne esquiva,
en cuyas verdes hojas la memoria
de tu desdén y de mi triste historia
quiere el amor que eternamente viva:
La antigua palma y la abundosa oliva,
a ti de hoy más inclinarán su gloria;
tú ceñirás en premio de victoria
del fuerte vencedor la frente altiva.»
Dijo el crinado Apolo, y a la dura
corteza asido, la contempla, y luego
repite: «¡Dafne fiera! ¡Mármol frío!
Del rayo ardiente vivirás segura;
que no es bien que consienta ajeno fuego
quien pudo resistir el fuego mío.»

Meter: iambic
Hombres castrando un potro
by Francisco Ruiz Estébez

Apretaron las cinchas de la
                  bestia indomable
ángeles que humillaron a la noche lasciva
y surgió, cual relincho de la fiera cautiva,
el sol por el oriente como sangre intratable
Derribada la noche, los ángeles sudando,
qué cuajados silencios al grito sucedieran,
en la final estrella de
                  occidente temblando
la luz de aquel zodíaco purpurado perdiera.
Y ya manos el caballo, su furia dominada,
estéril para siempre, sin bella descendencia,
sacro el cuchillo vil en la mano sin freno,
sólo el silencio agudo, la
                  música apagada
del sol sobre los montes, y el acto de violencia,
terriblemente duro, sin dulzura, y obsceno

Meter: polymetric
Fröhliche Zuversicht
by Otto Julius Bierbaum

Nun ist die Blütenzeit vorbei,
Die grüne Wiese gilbt sich schon.
Vergangen ist der Mai.
Im Busch ein kleiner Vogel singt
Ein lautes Lied vom Glück, vom Glück,
Das nun der Sommer bringt:
Die Blütenfrucht, die junge Brut,
Das stille Reifen überall,
Des Segens schwere Flut.
Vom Nachbarbusch antwortet fein
Das Weibchen seinem Glücksgesang;
Nun singen sie zu Zwein.
Zu Zwein zu Zwein! Das war im Mai,
Da mir das Glück zu Zwein bescheert.
Schnell ging das Glück vorbei.
Es schwand im Blütenüberschwang,
Es hallte leise, leise aus,
Wie ferner Mädchensang.
In meinem Herzen lind und warm
Verglimmt's wie Abendsonnenschein;
Mein Herz ist ohne Harm.
Mit Lachen flog mir fort das Glück,
Ich aber weiß: im nächsten Mai
Kehrt's lachend mir zurück.

Meter: iambic
Talión
by Milagros Esquijarosa

Y tú serás juzgado, sí, algún día,
por un severo juez: por tu conciencia
Te llevará, infalible, a su presencia
delitos de traición y de falsía.
De un alma que te amaba, la agonía
te ha de hacer recordar, con su elocuencia;
y temblarás oyendo la sentencia,
de Ley tan justa, inexorable y fría
No te puedes quejar: tú lo quisiste:
pues loco, entusiasmado, preferiste
fingido amor, a una pasión sincera.
Ya sabes, tu condena irrevocable
Se cumplirá el axioma inexorable:
«¡Quién a hierro mató que a hierro muera!»

Meter: iambic
Un cielo gris
by Eduardo Carrasquilla Mallarino

Este cielo de plomo y ceniza
                  que embarga
la ciudad y los campos con su dolencia umbría,
en donde no hay estrellas y la noche se alarga,
pone su pesadumbre dentro del alma mía
En sus dilataciones vuela una
                  brisa amarga
de quejas otoñales Allá, en la lejanía,
un sol de ópalo muerto vacila y se aletarga
Parece que la bóveda esté abortando al día
La lluvia balbucea en los altos cristales,
con la monotonía de aquellos conventuales
oficios, que terminan siempre en un Miserere.
Y el espíritu trata, en la vigila densa,
de hilvanar estas rimas donde, abstraído, piensa
en todo lo que nace y al mismo tiempo muere.

Meter: anapestic
AŽ JEDNOU PŘIJDE MÁJ...
by Karel Mašek

Na večer vzpomínám, jak prožil jsem jej kdysi:
to jarní soumrak byl, jenž teskné touhy křísí
a za pletivem bříz, kde táhle kos si zpíval,
do stínů obzoru svítivý blankyt splýval.
Když nebe ztemnělo a hvězdy na něm vzplály,
tu ohně májové po kraji vzplápolaly,
kraj celý posely, jak body zlatě rudé,
a slavně věštily, že velký svátek bude.
A pocit přesvatý mi touhou plnil duši...
Ten večer přijde zas, ó srdce mé to tuší,
a jaro, krasší všech, jím bude zvěstováno
a svaté, májové se po něm vzbudí ráno.
A v ono jitro, viď, za nejrannější chvíle,
my půjdem alejí, kde třešně kvetou bíle,
a jejich drobný květ, jejž vítr svane právě,
ve věnec svatební se složí na tvé hlavě.
Svou vůní, písní svou pak les nás k sobě svede,
prsť skryly hvězdami tam anemony bledé –
jak děti, v pohádce jež zabloudily v lese,
tam budem těkati, kam rozmar kroky nese.
Pak vyjdem na luka, kde potok se k nám přidá,
svých zvěstí veselých nám plno napovídá
a malý skřivan jen, ten básník říše ptačí,
svou písní jásavou jej doprovázet stačí.
Tak dojdem v dědinu, kde kostel starý, malý,
do spleti jasanů, vrb smutečních se halí,
kde stará zvonice až k zemi střechou splývá
a s houští bezovou hrob samovrahů skrývá.
Tam na tom hřbitově, kde smír se v duši klade
a vášně konejší, nad hrobem dívky mladé,
jež dříve zemřela, než poznat mohla lásku,
my ruce dáme si ku nezdolnémn svazku.
A ruku v ruce pak se dáme do údolí
tou cestou u vody – ji láska často volí,
a mimo hájovny a mimo staré mlýny
vždy hlouběj půjdeme ve skal a lesů stíny.
Zde jednou milence, jichž láska marnou byla,
se smutným osudem smrt vlídná usmířila,
a my na místě tom, jež pilo var jich krve,
jich duším posvěťme své políbení prvé.
A potom půjdem dál, vždy za sluncem – až někam,
zkad není návratu, v skal srázy, k pustým řekám,
tam půjdem smířiti ten života máj krátký
a – jak ti milenci – víc nepřijdeme zpátky.
A vítr zavane náš hrob i naše mládí...
A snivý básník jen, jejž v samotu to svádí,
až o nás povídku mu potok vylká plaše,
svou písní oslaví svatební jitro naše.

Meter: polymetric