PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Caput XVI.
by Heinrich Heine

Die Dübarry lebte lustig und flott,
So lange Ludwig regierte,
Der fünfzehnte nämlich, sie war schon alt
Als man sie guillotinirte.
Der König Ludwig der fünfzehnte starb
Ganz ruhig in seinem Bette,
Der sechszehnte aber ward guillotinirt
Mit der Königin Antoinette.
Die Königin zeigte großen Muth,
Ganz wie es sich gebührte,
Die Dübarry aber weinte und schrie
Als man sie guillotinirte. – –
Der Kaiser blieb plötzlich stille stehn,
Und sah mich an mit den stieren
Augen und sprach: „Um Gotteswill’n,
Was ist das, guillotiniren?“

Meter: iambic
Já nevím, co mi je –
by Marie Calma

Já nevím, co mi je –
ty, milý, víš?
Květ když se napije,
má k slunci blíž.
Mám jeho paprskům
se odevzdat,
či lásku jenom snům
svým ponechat?
Rci, proč se louky
také nekají,
když paprsky
jim květy líbají?
Mám bez výčitek
vláhu lásky pít
a pro tebe
tou zkvetlou loukou být?

Meter: iambic
1L: Ein Rauch verweht.
by Joachim Ringelnatz

Ein Rauch verweht.
Ein Wasser verrinnt.
Eine Zeit vergeht.
Eine neue beginnt.
Warum? Wozu?
Denk' ich dein Fleisch hinweg, so bist
Du ein dünntrauriges Knochengerüst,
Allerschönstes Mädchen du.
Wer hat das Fragen aufgebracht?
Unsere Not.
Wer niemals fragte, wäre tot.
Doch kommt's drauf an, wie jemand lacht.
Bist du aus schlimmem Traum erwacht,
Ist eine Postanweisung da,
Ein Telegramm, ein guter Brief, –
Du atmest tief
Wie eine Ziehharmonika.

Meter: iambic
POUTNÍK
by František Bíbl

V bezednu plochém oken modrošerých,
kde na skle obloha lpí bez hnutí,
hluboký zavlá ptáka stín (o, z kterých
ostrovů zašlých?) plachou perutí.
Cizinec večerní, sám s lyrou svou,
jež zesnula jak tón, když zbloudí v tmách,
o matné lodi sní, jak dálavou
svůj unášela odraz ve vodách.
Vše mizí v něm a splývá v prázdno tmavé
a vesmír vůkol přeludem se stává,
při duchovitém, přerývaném ave
se v nevědomí měkce propadává.
Jak v kalném zrcadle již v něm se stmívá
i divně mhavý úsměv zemřelých,
jenž, sladký záhrobně, mu v duši zbývá,
jediný záchvěv z všeho jsoucna jich.
A smutný anděl prolét’ v hlubinách
mu zrak a po něm zůstala tam spáti
zář zesnulá a usmířená v tmách:
vzpomínka na ty, kdo se nenavrátí.

Meter: iambic
- XCVI - La fuerza de ausencia, llega a los brutos
by Pedro Soto de Rojas

Un Ventor en la casa fatigada
perdió su dueño, por ganar el viento,
fuésele el jabalí, llegó el lamento;
llegó la ausencia de rigor armada.
El aire rompe con la voz cansada,
la cabeza inclinando, al sentimiento;
bebe la tierra, a vueltas del aliento,
por si su dueño la dejó pisada.
Seguí su curso asido a su dolencia,
miré mi estampa en él, como en espejo,
y componiendo mi dolor extraño
le dije, irracional tened paciencia,
que el propio mal que causa vuestro daño,
tengo, y soy racional, y no me quejo.

Meter: iambic
Zisk neblahý.
by Adolf Heyduk

Nač vás dbáti? Nedbám lásky vaší,
znám vás druhdy z trpkých duše chvil;
žíznil jsem, vy v zrádné samopaši
jed jste podali mi a já pil.
Pil jsem toužně. Přeběda té žízně!
jed mi srdce sevřel, já je stisk’...
Chtěl jsem ondy úsvit vaší přízně,
leč jen duše soumrak byl můj zisk.

Meter: trochaic
1L: Es liegt der Herbst auf allen Wegen,
by Luise Büchner

Es liegt der Herbst auf allen Wegen,
In hundert Farben prangt sein Kleid,
Wie seine Trauer, seinen Segen
Er um sich streut zu gleicher Zeit.
Es rauscht der Fuß im welken Laube,
Was blüht' und grünte, ward ein Traum –
Allein am Stocke winkt die Traube
Und goldne Frucht schmückt rings den Baum.
So nimmt und gibt mit vollen Händen
Der Herbst, ein Dieb und eine Fee;
Erfüllung kann allein
Doch sie umfängt ein tiefes Weh! –
O, Herbst der Seele! deine Früchte,
Sind auch Gewinn sie, oder Raub?
Der Wünsche Blüthe ist zunichte,
Der Hoffnung Grün ein welkes Laub.
Zu schwer erkauft, um zu beglücken,
O, Seelenherbst, ist deine Zier!
Der Saft der Traube kann entzücken,
Doch keine Wonne strömt aus
Die Weisheit, wie die Frucht sie nennen,
Sie preßt mir bittre Thränen aus,
Und ihres Kernes herbem Brennen
Entkeimet nie ein Frühlingsstrauß!

Meter: iambic
A una señorita que me pidió versos, cuando en medio de la lucha fratricida de D. Pedro y D. Manuel de Portugal apareció el cólera en aquel reino y se propagó por Andalucía
by Juan Nicasio Gallego

Del padre Tajo el agua cristalina
con su puñal sacrílego ensangrienta,
de estragos siempre y lágrimas sedienta,
civil discordia en la nación vecina
La ambición, que a dos príncipes fascina,
de Montiel los escándalos ostenta
a la asombrada Europa; y muda y
                     lenta
peste voraz sus pueblos extermina
¡Ay, que ya el monstruo la
                  comarca huella
de los hijos del Betis, que a millares
abandonan su hogar despavoridos!
¿No escuchas sus lamentos, Dina bella?
¡Y ahora me pides himnos y cantares!
Pídeme llanto, indignación, gemidos.

Meter: polymetric
Persevera en la exageración de su afecto amoroso y en el exceso de su padecer
by Quevedo

En los claustros de la alma la herida
yace callada; más consume, hambrienta,
la vida, que en mis venas alimenta
llama por las medulas extendida.
Bebe el ardor, hidrópica, mi vida,
que ya, ceniza amante y macilenta,
cadáver del incendio hermoso, ostenta
su luz en humo y noche fallecida.
La gente esquivo y me es horror el día;
dilato en largas voces negro llanto,
que a sordo mar mi ardiente pena envía.
A los suspiros di la voz del canto;
la confusión inunda la alma mía;
mi corazón es reino del espanto.

Meter: iambic
- XV - Acto II, David
by Mira de Amescua

Salen del mar en dilatados río
las aguas, y una vez con paso lento,
haciéndonos dudoso el movimiento,
bañan los prados y árboles sombríos;
ahora cobrando caudalosos bríos
y en alas de cristal curso violento,
émulos del humano pensamiento,
del mar tornan a ser los peces fríos.
De tierra nace el hombre y de esta suerte
a pasos mide el mundo peregrino,
ya con bien, ya con mal, ya en paz, ya en guerra.
¿De qué me sirvió, pues, huir la muerte
si al fin el hombre por cualquier camino,
volver tiene a su centro que es la tierra?

Meter: iambic
1L: Ueber die grauen Dächer weg,
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ueber die grauen Dächer weg,
hoch hier oben,
durch die langen roten Nelken,
die vor meinem offnen Fenster
leise zwischen mir
und dem blauen Abendhimmel schwanken,
will mein Auge,
will meine Seele
hinaus, hinauf.
Um die höchste goldene Kirchturmkugel,
im letzten fernen Lichte,
mit hellen Flügeln,
zieht ein Taubenschwarm
zitternde Kreise
über dem Hause
meiner Geliebten.
Aus dem blassen Westen
will der erste Stern und überflimmert
scheu den lauten Dunst und trüben Lärm
der großen Stadt hier unten,
wie der erste, winkende Traumgedanke
aus dem wirren Schwarm der Lebensfragen
in der Seele des Müden taucht –
da klopft es.
Klopft und ist auch schon im Stübchen,
sitzt mir auf dem Stuhle gegenüber,
sagt kein Wort, und nur die roten Lippen
unterm schwarzen Ringelhaar
winken roter als die rote Bluse
auf den scheuen Knospen ihres Busens;
und ich sage auch nichts.
Ihre schwarzen Augensterne zittern
durch die stumme Dämmerung des Stübchens
hoch hier oben
einen süßen jungen Evablick
nach den langen roten Nelken hin;
ihre Augen!
Und ich angle nach ihr mit den Beinen,
diesen Perpendikeln meines Herzens:
Kleine, merkst du,
was die Uhr geschlagen hat? –

Meter: trochaic
Příkladná nezištnosť.
by Jan Evangelista Nečas

Nastal poplach, voláno, že hoří. –
Noční nebe vzplálo rudou zoří,
rozvalil se dýmu kotouč tmavý,
v něm se vznesl jazyk plápolavý,
okamžik – a buchnul z něho plamen.
Žár se šířil. Třeba mnoho ramen
k překonání živlu zběsilého. –
Také císař Josef z hradu svého
přichvátal, jsa soucitností veden,
k žarovišti. Řemeslník jeden,
vida odvahu tu nevídanou,
chopil se ho, unesl jej stranou
z ryzí lásky, kterou k němu cítil.
Sotva se to stalo, dům se sřítil;
kde stál císař před malinkou chvílí,
padly trámy zdrcující síly.
Dobrý císař muži ruku podal:
„Vol si, co chceš! – přívětivě dodal –
po císařsku odměním se tobě!“ –
„„Nečinil jsem toho k vůli sobě –
odvětil muž skromně – mám již dosti
na vědomí svaté povinnosti!
Ale, smím-li prosiť, prosím pouze,
by můj soused vybaven byl z nouze!““
Děl mu císař: „Splním, co chceš míti.
Zlaté srdce, které takto cítí!“

Meter: trochaic
64.
by Friedrich Rückert

Sind wir zum Lebensmahl berufen, um zu fasten?
O nein! da wäre schlimm bei unserm Wirthe gasten.
Zum Fasten lud uns nicht der Herr zu seinem Feste,
Er freut sich, daß des Mahls sich freuen seine Gäste.
Fürlieb nur nehmen sollt ihr, nicht euch übernehmen,
Verträglich jeder auch dem Nachbar sich bequemen,
Mit sinnigem Gespräch des Wirthes Tafel würzen,
Und wenn ihr satt seid, euch zum Abzug dankbar schürzen.

Meter: iambic
11. Malé jest mé přání,
by Josef Uhlíř

Malé jest mé přání,
jak jsem malý sám;
kromě děkování
nevím, co Ti dám;
však se vroucně mohu
modlit k Pánubohu,
by Ti zdraví, štěstí dal,
nám Tě dlouho zachoval.

Meter: trochaic
Die Bachwelle
by Max Dauthendey

Die Bachwelle schlüpft am Waldpfad hin,
Das Wasser will Kreise um Wandernde ziehn.
Durchsichtig sind des Wassers Falten
Und wollen wie ich ein Bild festhalten.
Es blitzen die Kiesel wie Fensterlein,
Die Liebste wohnt drin und ich stieg gern hinein.
Der Waldbach sich immer selber lauscht,
Wie mich Verliebten mein Traum berauscht.

Meter: iambic
48.
by Friedrich von Logau

Lechus redet böse Deutsch; wann er Leute Schelmen schilt,
Meint er, daß es auff sein Polsch besser klingt und anders gilt.

Meter: trochaic
Das Rautensträuchelein
by Ludwig Achim von Arnim

Gar hoch auf jenem Berg allein
Da steht ein Rautensträuchelein,
Gewunden aus der Erden
Mit sonderbar Geberden.
Mir träumt ein wunderlicher Traum,
Da unter diesem Rautenbaum,
Ich kann ihn nicht vergessen,
So hoch ich mich vermessen.
Es wollt ein Mädchen Wasser holen,
Ein weisses Hemdlein hatt sie an,
Dadurch schien ihr die Sonnen,
Da überm kühlen Bronnen.
War ich die Sonn, war ich der Mond,
Ich bliebe auch, wo Liebe wohnt;
Ich war mit leisen Tritten,
Wohl um Feinslieb geschritten.

Meter: iambic
Después de una lectura
by Federico Balart

Ciencia estéril, que triunfas satisfecha
rechazando evidentes realidades,
tu vista, -¡vanidad de vanidades!-
desaciertos de Dios, sin fruto acecha.
Tu soberbia satánica desecha
lo que esperanza fue de otras edades,
y mentiras parecen las verdades
a tu confusa luz, de sombras hecha
la mirada jamás alzas al cielo;
las conciencias recusas por testigo;
y llevas, con amargo desconsuelo,
en tu propia sospecha tu enemigo,
tu propio torcedor en tu recelo,
y en tu propia victoria tu castigo.

Meter: anapestic
JE ZDISKREDITOVÁNA...
by Vojtěch Martínek

Je zdiskreditována zcela lyrika,
co může přinést v bouřný dneška shon?
Čím celkem veršovce je rozjásání, ston,
co po tom, zpívá-li si nebo naříká?
Už haraburdím starým báseň všeliká
a knihkupec ti řekne: žádný k veršům sklon.
Už máme surogáty: pěkný gramofon
ti nahradí zpěv, hudbu, tlukot slavíka.
A živnost ta se zcela dnes už nevyplácí.
Jen někdy slečinka, jíž šestnáct, patnáct let,
se v chvilce romantické ku básničkám vrací,
a hledá v nich, jak bývá podle dávných zvyků,
pár povzdechů... a touhu... lásku... srdce hnět,
by vhodně vepsat mohla v stránky památníku.

Meter: iambic
BALADA O SANI.
by Jaroslav Vrchlický

Ať svítá, ať se setmívá,
saň divoká a zuřivá
ve hloubi ňader spočívá.
Ji vzbuditi se vždycky chraň,
tvůj mozek rozhlodá i skráň.
Ždá věčné Fatum svoji daň.
Stín dumy, zvuku ozvěna
se mihne, saň je vzbuzena,
se vztýčí zlá i plamenná.
A slintá kol a chrlí jed,
až zacelený dávno vřed
začíná znova krvácet.
Ven vyrazí a u tvých cest
se vztýčí, nezná řád a čest,
vše zničí, čím’s chtěl růst a kvést.
Ji jmenuj vášeň, jmenuj chtíč,
než zvíš, již budeš její míč,
ty obětí, tvůj ona dříč.
Zde Jiřím bysi býti měl,
jenž rozum, kopí, před ní střel,
ji zdeptal, vítězný dál jel!

Meter: iambic
10.
by Emanuel Geibel

Im Herbste, wann die Trauben glühn
Und froh die Keltern schallen,
Da hebt der Sinn mir an zu blühn,
Das Blut mir an zu wallen.
Es treibt das Herz mich hin und her
Und zuckt wie eine Flamme;
Verleugnen kann ich's nimmermehr,
Daß ich von Winzern stamme.
Denn kam ich auch am Ostseestrand
Das Licht der Welt zu suchen;
Mein Stammhaus steht im Frankenland
Im Dorf zu Wachenbuchen.
Da lauscht aus Rebenlaub hervor
Das Zeichen der Familie,
Auf hellem Schild hoch überm Tor
Die rot' und weiße Lilie.
Und ringsumher ist Weingebiet,
Und goldne Ströme rinnen,
Es klingt der Tanz, es schallt das Lied
Der ros'gen Winzerinnen.
Erst meinen Vater trieb sein Stern
Zur Hansastadt im Norden,
Wo er im Weinberg dann des Herrn
Ein rüst'ger Winzer worden.
Und wie mein Urahn Most geschenkt
Für durst'ger Wandrer Kehlen,
Hat er mit Gnadenwein getränkt
Die gottesdurst'gen Seelen.
Wohl zog sein hoher Geist auch mich
Auf ernste Lebensbahnen,
Doch stets, wann's herbstet, rühret sich
In mir das Blut der Ahnen.
Und Ruh' noch Rast nicht hat mein Sinn,
Bis ich im Kreis der Zecher
Geküßt die schönste Winzerin,
Geleert den vollsten Becher.

Meter: iambic
LIST.
by Adolf Brabec

Je večer krásný, plný hvězd
ve sladkém, teplém máji,
já v šeru zřím juž šeřík kvést
a měsíc svítit v kraji.
Nad oknem jako vdechnuté
se spící květy vznáší,
jen chvíli lístky vzedmuté
na zem se bílé snáší.
To nebe čisté bez hrází,
Ó Bože, jak se šíří,
až zrak můj mizí, přechází
a skrání jen to víří!
Jakoby ztichlo pojednou
i v křoví snivé ptáče,
pohlédlo v říši nadhvězdnou,
kde tisíc hvězdic pláče.
A neznám, neznám pro vše slov,
co v duši moji dřímá,
když nade mnou ten hvězdný krov
svou velebností hřímá.
Na stolku růžový mám list
od dávné svoji lásky,
začínám dnes jej znovu čísť,
vloženy v něm i vlásky.
A zvláštní pocit radosti
počíná v duši kvésti,
nad listem – žlutou zašlostí
sním o minulém štěstí.
To všecko, všecko vrací se,
ty touhy, štěstí slova,
ve mlhách jež už ztrácí se,
dnes rozkvétají znova.
Svit, jako hvězdy zářivé,
se řádky vrší, vrší,
té záře teplé, blaživé,
jako když v máji prší!
Jakobych kytku fialek,
poprvé našel v skrytu,
před lásky oltář jakbych klek’,
při prvním hvězdy svitu...!

Meter: iambic
[ich grüßte früh am Morgen]
by Georg Friedrich Daumer

Ich grüßte früh am Morgen
Die thaubeperlte Flur;
In Myriaden Rosen
Auflachte die Natur.
Da höret' ich das süße
Gestöhn der Nachtigall;
Sie meldete die Qualen,
Die ihr Gemüth erfuhr.
Hier im Bezirk der Wonne,
Wo so viel Reize blüh'n,
Von Hoffnung und von Troste
Nicht eine leise Spur!
Das Rosenherz, das harte,
Zog zwischen ihr und sich
Kaltsinniger Entfremdung
Unendlich herbe Schnur.
O Nachtigall, dein Jammer –
Wie ganz versteh' ich ihn!
Für mich und dich, die beiden,
Ist Liebe Leiden nur.

Meter: iambic
- LX - Al presbítero Lic. D. Carlos de Sigüenza y Góngora, frente a su Panegírico de los Marqueses de la Laguna
by Juana Ines de La Cruz

Dulce, canoro Cisne Mexicano
cuya voz si el Estigio layo oyera,
segunda vez a Eurídice te diera,
y segunda el Delfín te fuera humano;
a quien si el Teucro muro, si el Tebano,
el ser en dulces, cláusulas debiera,
ni a aquél el Griego incendio consumiera,
ni a éste postrara Alejandrina mano:
no el sacro numen con mi voz ofendo,
ni al que pulsa divino plectro de oro
agreste avena concordar pretendo;
pues por no profanar tanto decoro,
mi entendimiento admira lo que entiendo
y mi fe reverencia lo que ignoro.

Meter: polymetric
Sprüche für die geladenen in T . . .
by Stefan George

Indess deine mutter dich stillt
Soll eine leidige fee
Von schatten singen und tod
Sie giebt dir als pathengeschenk
Augen so trüb und sonder
In die sich die musen versenken
Verächtlich wirst du blicken
Auf roher spiele gebahren
Vor arbeit die niedrig macht
Die grossen strengen gedanken
Dich mahnen und wahren
Wenn deine brüder klagen
Und sagen: o schmerz! den deinen
Sag ihn den winden bei nacht
Und unter der nägel waffe
Blute die kindliche brust
Vergiss es nicht: du musst
Deine frische jugend töten
Auf ihrem grab allein
Wenn viele thränen es begiessen — spriessen
Unter dem einzig wunderbaren grün
Die einzigen schönen rosen.

Meter: iambic
ENIGMÁTICA
by Manuel Bernabé

Flor de pasión, esparces un aroma
que, por sutil, parece de leyenda;
y tu sonrisa, tu mirar, tu idioma
ven amparados por tupida venda.
A escuchar tus gorjeos de paloma,
suelta el alma los fardos en la senda,
gusta contigo la vedada poma
y en impensado edén planta una tienda.
Huerto cerrado, misteriosa llave
del bien y del amor que osada sabe,
o que lo sabe todo, así te quiero;
Pues de tu ser en el oscuro abismo
voy aprendiendo, errante aventurero,
a disipar las dudas de mí mismo.

Meter: polymetric
XXII. ZAČAROVANÉ POLE.
by František Serafínský Procházka

Povězte mně, panímámo,
co se to stalo,
že, co bylo zasíváno,
se mi neujalo?
Těžké zrní jako zlato,
zem ho nechce přijat,
ale z hroudy, hleďte na to,
rozkvítá mi, jak lán dlouhý,
samý kara – kara – kara
samý karafiát.
Karafiát, a tam výše
makové květy,
jak by schválně v té mé líše
byly jenom sety.
Táta na mne hromy chystá,
uvidí to ráno:
„Och, to je mně setba čistá,
tady bylo od kouzelnic
zle nám čaro – čaro – čaro –
zle nám čarováno.“ –
K takým čárům mám já klíče,
povím ti sama:
osíval jsi, nešťastníče,
pole hubičkama.
Z každé jeden kvítek roste
k svatebnímu vínku.
Nyní oba boha proste,
ať v tom kvítí najdete si
také rozma – rozma – rozma –
svoji rozmarynku.

Meter: trochaic
Bouře.
by Josef Václav Frič

Ladným luhem bouře táhne,
černé mračno nebe kryje;
zvonů srdce teskně bije –
ha! tím spíš je blesk zasáhne.
Nebem mým hněv boží táhne,
vášeň kypí: vzdej se, zmije!
Nevzdám! srdce s touhou bije,
vždyť po božím hněvu práhne.

Meter: trochaic
Wenn man die Kinder im Schlitten fährt
by Ludwig Achim von Arnim

Schäfele hat ein Küttele an,
Hänget voller Röllen,
Wann es über d' Gassen geht,
Fangen die Hund an bellen.
Schäfele komm,
Schlag mir die Tromm,
Führ mir mein Fritzle
Im Schlittle herum.

Meter: iambic
Soneto (Conde)
by Antonio Coello y Ochoa

Dentro está del silencio y del
                     respeto
mi amor, y así, mi dicha está segura,
presumiendo tal vez, (dulce locura)
que es admitido del mayor sujeto
Dejándome engañar de este concepto,
dura mi bien porque mi engaño dura;
necia será la lengua si aventura
un bien que está seguro en el secreto.
No a los labios se asome licencioso
mi amor, que perderá, desengañado
gloria que puede presumir dudoso
No averigüe su mal, viva engañado;
que es feliz, quien, no siendo venturoso,
nunca llega a saber que es desdichado.

Meter: polymetric
ČÍŠ DOPITA...
by Čechoslav Ostravický

Číš dopita až na dno,
má Touho, pojďme spát,
je pusto kol, a chladno
k nám vane odevšad.
Kol stoly překácené
a láhve rozbité
a v hrudi zkrvácené
vše city rozlité – –
A noc je kol; noc tmavá, –
a my tak sami tu,
jen bolest, bolest dravá
vře v duše úkrytu.
Vře, vlní se a válí,
jak bouře hloubí skal,
a kdes tam v dáli, v dáli
lká mládí Ideal – – –
Rmut, lítost kolem dýše
a k srdci blíž a blíž
jak balvan padá s výše
dnů marných kletá tíž – – – –

Meter: iambic
263.  Beschluß.
by Angelus Silesius

Freund es ist auch genug. Jm fall du mehr wilt lesen/
So geh und werde selbst die Schrifft und selbst das
Wesen.

Meter: iambic
Válka. (VI. Hlad.)
by Josef Krapka Náchodský

Je možno též někomu pochopiti,
jaká to trýzna pro otce a matku,
když slyší děti hladem naříkati
a sami hladoví až do úpadku?
Je možno přihlížeti klidným okem,
když vidí zbědovaných postav masy,
jak ruce lomí, slzy roní tokem,
jsouc uvrhnuti bídě na pospasy?
Či viděli jste, jakou lid ten krmi
si připravuje, aby hladu ztišil,
jak o kůru on olupuje stromy
a se zemí on tuto látku smísil?
Jak chleba z otrub lahůdkou mu jesti
a zdechliny jak jsou mu pravým hodem,
a to vše jsou takové války hosti,
jež provázena samým takým bolem.
A všecko to mé musí oko zříti,
a víla žalem tvář si zakrývá –
a já? Mne mrazem jest se chvíti
a krev mi v žilách hrůzou stydnout’ zdá.
Já matky vidím, jak robátka tisknou
na prsa vyschlá – hladem zmořená,
a starce choré, jak se vlečou vískou,
z níž rumy jsou – jež celá zbořená.
A vidím dál, jak stařena svých zraků
v modlitbě tiché k blankytu upírá,
však to je chmurné – plno černých mraků,
jež blesk a hrom jen chvílemi rozrývá.
A naděje – ta před zraky jí mizí
a děsná kletba přese rty jí řine:
„Ó viď, ty bože – že jsme tobě cizí –
že stejno ti – když lid zde marně hyne!
Kde že je láska – věčně opěvaná –
kde spravedlnost – kde že tvé moci čin –
když lhostejno ti – jaká rána padá
na věrné tvé, jenž nevinni tím vším?
Ó zdaž jsi silný – vládneš hromy, blesky –
když velká moc tvá – jsi-li všemohoucí,
když úkol tvůj je, svět v pořádku vésti,
proč dovolíš boj, strasti všehynoucí?“
A kamkoliv jen oko moje shlédne,
všude jen nářek, nebo tiché štkání,
všude zřím oči vpadlé, tvář jak bledne
a slyším dítek hlasné naříkání.
O pojď již pryč, Ty, jež Jsi mne přivedla
sem, v prostřed děsů, kterých zde jsem seznal
a kde ten lid až do dnes bídy neznal.

Meter: iambic
- 749 - Jornada II, ROBERTO De El alcalde mayor
by Lope de Vega

Casarme quiere este tirano impío
sin decirme con quien; pero no crea
que menos que contigo, mi bien sea,
pues de tu calidad las prendas fío.
Yo he llorado por ti, dulce amor mío,
y pues que sólo el alma te desea,
declárate con él, para que vea
que no es mi inobediencia desvarío.
Dile que eres mi esposo, que en los plazos
de Amor siempre se escoge el más pequeño,
y te daré en albricias mil abrazos.
Que si no lo has de ser, mi fe te empeño,
que quiero más la muerte, que otros brazos,
y más la sepultura que otro dueño.

Meter: iambic
Ein hegelsches Kapitel
by Franz Grillparzer

Die deutsche Jugend, tüchtig stark von Haus,
Ist negativ in sich zurück gedrungen,
Als junges Deutschland breitet' sie sich aus
Und reflektiert sich jetzt als deutsche Jungen.

Meter: iambic
VII. Ptáš se, proč Tě miluji.
by Rudolf Pokorný

Ptáš se, proč Tě miluji.
Ptej se ptáka, proč miluje lesy,
ptej se hvězdy, co ji k nebi věsí,
ptej se broučka, co ho v květu třímá,
ptej se nebe, proč se k zemi sklání,
ptej se srdce, proč v něm píseň dřímá,
člověka proč ještě touha jímá
po životě bědném v umírání,
ptej se lidstva, proč má svoje bohy,
ptej se všeho od země až do oblohy,
vše, čím plna zem a plno nebe,
poví Ti, mé dítě, proč miluji Tebe.

Meter: trochaic
Přece jednou.
by Josef Baše

Teče voda od hor dolů –
loučili se s pláčem spolu.
Ještě květy nespadaly –
už ho taky pochovali.
Ještě sníh nezával cesty –
vykropili hrob nevěsty.
Na rovích si vánky hrály:
„Přece mu ji jednou dali!“ –

Meter: trochaic
HLAS.
by Adolf Červinka

Na dně mé duše tulácké spí touhy
pod těžkou vrstvou starých návyků,
však někdy přece přeruší sen dlouhý
a vrátí se jak písně slavíku.
V té svaté chvíli okovy se lámou,
já bych šel v dálky, čistou touhou zpit,
a v krajinu zas navrátil se známou,
po cestách pustých slunce hledal svit!
Hledal bych, hledal, co se nenavrátí,
co pohřbeno je sněhu v závěji,
mé srdce může zítra dále spáti
i s ukřižovanou svou nadějí...
A je mi, jak by roztávaly ledy,
a do dálky mne volal měkký hlas,
se sliby, že se sejdem naposledy,
že dlouhá leta zastavil se čas...

Meter: iambic
Winternacht
by Gottfried Keller

Nicht ein Flügelschlag ging durch die Welt,
Still und blendend lag der weiße Schnee.
Nicht ein Wölklein hing am Sternenzelt,
Keine Welle schlug im starren See.
Aus der Tiefe stieg der Seebaum auf,
Bis sein Wipfel in dem Eis gefror;
An den Ästen klomm die Nix herauf,
Schaute durch das grüne Eis empor.
Auf dem dünnen Glase stand ich da,
Das die schwarze Tiefe von mir schied;
Dicht ich unter meinen Füßen sah
Ihre weiße Schönheit Glied um Glied.
Mit ersticktem Jammer tastet' sie
An der harten Decke her und hin –
Ich vergeß das dunkle Antlitz nie,
Immer, immer liegt es mir im Sinn!

Meter: trochaic