PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
The Cenotaph
by Charlotte Mew

Not yet will those measureless fields be green again
 Where only yesterday the wild sweet blood of wonderful youth was shed;
 There is a grave whose earth must hold too long, too deep a stain,
 Though for ever over it we may speak as proudly as we may tread.
 But here, where the watchers by lonely hearths from the thrust of an inward sword have more slowly bled,
 We shall build the Cenotaph: Victory, winged, with Peace, winged too, at the column's head.
 And over the stairway, at the foot—oh! here, leave desolate, passionate hands to spread
 Violets, roses, and laurel with the small sweet twinkling country things
 Speaking so wistfully of other Springs
 From the little gardens of little places where son or sweetheart was born and bred.
 In splendid sleep, with a thousand brothers
      To lovers—to mothers
      Here, too, lies he:
 Under the purple, the green, the red,
 It is all young life: it must break some women's hearts to see
 Such a brave, gay coverlet to such a bed!
 Only, when all is done and said,
 God is not mocked and neither are the dead.
 For this will stand in our Market-place—
      Who'll sell, who'll buy
      (Will you or I
 Lie each to each with the better grace)?
 While looking into every busy whore's and huckster's face
 As they drive their bargains, is the Face
 Of God: and some young, piteous, murdered face.

Meter: polymetric
Lied des Gefangenen .
by Ludwig Uhland

Wie lieblicher Klang!
O Lerche! dein Sang,
Er hebt sich, er schwingt sich in Wonne.
Du nimmst mich von hier,
Ich singe mit dir,
Wir steigen durch Wolken zur Sonne.
O Lerche! du neigst
Dich nieder, du schweigst,
Du sinkst in die blühenden Auen.
Ich schweige zumal
Und sinke zuthal,
Ach! tief in Moder und Grauen.

Meter: iambic
32.
by Emanuel Geibel

Wenn das Glück, die leichte Dirne,
Launisch dir den Rücken kehrt,
Hebe doppelt kühn die Stirne,
Gürte doppelt fest das Schwert.
Rasch verwelkt ein Kranz aus Zweigen,
Die du spielend dir gewannst;
In der Not erst magst du zeigen,
Wer du bist, und was du kannst.

Meter: trochaic
Přání.
by Jan Ježek

Jak vadne růže v podletí,
když ptáče k jihu odletí;
jak s nocí den se snoubívá,
když zbožné „Ave“ doznívá;
jak bledne z jitra hvězdička
před jasnou září sluníčka:
tak zvolna, tiše, velebně
se přibliž, smrti, časem mně;
tak zašum mi svou perutí
při posledním mém vzdechnutí!

Meter: iambic
Napoleón
by Antonio Ros de Olano

Silencio impuso, y le escuchó la Europa;
habló, y su voz fue estruendo de cañones;
marchó, y de sus infantes y bridones
cubrió la tierra innumerable tropa.
Lánzase, nuevo Atila, que galopa
sobre cetros y ruinas de naciones,
y es su lecho, en mitad de su legiones,
la púrpura imperial con que se arropa.
Su madre fue la expiación: su cuna
la mecieron humanas tempestades:
la gloria amó; casó con la fortuna:
No tuvo origen ni dejó heredero
Vino al mundo a marcarle dos edades
¡Su nombre pertenece al orbe entero!

Meter: iambic
Putting in the Seed
by Robert Frost

You come to fetch me from my work to-night 
When supper's on the table, and we'll see 
If I can leave off burying the white 
Soft petals fallen from the apple tree. 
(Soft petals, yes, but not so barren quite, 
Mingled with these, smooth bean and wrinkled pea;) 
And go along with you ere you lose sight 
Of what you came for and become like me, 
Slave to a springtime passion for the earth. 
How Love burns through the Putting in the Seed 
On through the watching for that early birth 
When, just as the soil tarnishes with weed, 
The sturdy seedling with arched body comes 
Shouldering its way and shedding the earth crumbs.

Meter: iambic
- XXXVI - Sentimiento de Cornelia, imaginándose a vista de la escasa lumbre en que Pompeyo ardía
by Trillo y Figueroa

¿No basta, ingratos dioses, que esa lumbre
con resplandor cobarde abrigue aquellas
altas cenizas, sin que ardiendo en ellas
de vuestra ira esté la pesadumbre?
¿Por qué al grande Pompeyo la costumbre
aun del morir negáis? En mis querellas
no se encendieron más esas centellas,
que sólo son de un gran rigor vislumbre.
No me neguéis que en la cruel ribera,
que de él huyendo se disculpa en vano,
tenga mi esposo en mi doliente pira.
O a sus cenizas conceded siquiera,
el breve honor de una plebeya mano;
que harto han dichos sus glorias vuestra ira.

Meter: polymetric
Své ženě.
by Jaroslav Vrchlický

Buď žehnána mých ňader každým dechem dnes i zítra!
Buď žehnána myšlénky bouřným spěchem dnes i zítra!
Tys rajský pták, jenž zpívá v srdci mém,
má celá poesie tvým je echem dnes i zítra!
Buď žehnána úsměvu lahodou
a štěstím, lásky plesem, slzou, vzdechem dnes i zítra!
Šperk písní na tvůj úsměv navlíkám,
před střelou hany jist i před posměchem dnes i zítra!
Přijď cokoliv, mně kyne ruka tvá,
rád půjdu hložím, jen ty kráčej mechem dnes i zítra!

Meter: iambic
El amor reconciliado
by Manuel María Pérez

Por algún accidente no pensado
suele quebrarse un vaso cristalino;
trátase de soldar con barniz fino
y lógrase por fin verle pegado;
pero por más que apure su cuidado
el ingenio más raro y peregrino,
dejarlo sin señal es desatino,
siempre quedan señales de quebrado
Así es una amistad que mucho dura:
Quiébrase la amistad que hermosa fuera,
suéldala el tiempo con su gran cordura;
cierto es que la amistad se mira entera,
pero con la señal de quebradura
nunca puede quedar como antes fuera.

Meter: polymetric
Všední stesk.
by Jaroslav Vrchlický

Tak vše nám prospívá i umění i věda,
a přece, Bůh to ví, to pravý úkoj nedá,
je těžko mysliti, je těžko zápasiti,
a ještě hůře jest, chtít v taký úhor síti.
Tu zamyslím se vždy a ptám se: Bože, k čemu
ten rázný povzlet je k azuru hvězdnatému,
ten cit jen pro krásu, to chtění velkolepé,
když všecko tady spí a všecko je tu slepé?
Když může drzý zisk snů edeny se šířit,
když každý hlupák můž’ v orgiích slávy hýřit,
když vše tu na prodej i štětec jako péro,
když nikde záblesku a pouze šero, šero?
Nač stále zápasy, když východu zde není?
Nač svěží povzlety, když za vším otupění,
Tu sám se nedivím, že tak jsem rozmrzelý,
vždyť všady trubce zřím, kde vidět chtěl jsem včely.

Meter: polymetric
14. Na tom našem dvoře
by Jan Šrámek

Na tom našem dvoře
vítr s krutou zlostí
lípou sem tam klátí
co hřích nevinností.
Ubožátko lípa
k vzdoru nemá síly,
bez ustání slyšeť
smutné její kvíly.
Úpěnlivě volá:
„Běda! běda! běda!
Vítr krutokrutý
pokoje mi nedá.“ –
Tak i zápasící
srdce volá: „Běda,
mně, ach, lásky hoře
nikdy klidu nedá!“

Meter: trochaic
Heimkehr .
 1810.
by Joseph von Eichendorff

Ueber die verguld'ten Zinnen
Trat der Monden eben vor,
Holla ho! ist niemand drinnen?
Fest verriegelt ist das Thor.
Wer will in der Nacht mich weisen,
Von des Vaters Hof und Haus!
Mit dem Schwerdt hau' ich die Eisen,
Und das Thor springt rasselnd auf.

Meter: trochaic
El mar
by Rafael María Baralt

Te admiro, ¡oh mar!, si la movible arena
besas rendida al pie de tu muralla,
o si bramas furioso cuando estalla
la ronca tempestad que al mundo atruena
¡Cuán majestuosa y grande si serena!
¡Cuán terrible si agitas en batalla,
pugnando por romper la eterna valla,
con cólera de esclavo tu cadena!
Tienes, mar, como el cielo, tempestades;
de mundos escogidos, prodigiosa
suma infinita que tu mole oprime
Y son tu abismo y vastas soledades,
como imagen de Dios, la más grandiosa;
como hechura de Dios, la más sublime.

Meter: polymetric
Scorn not the Sonnet
by William Wordsworth

Scorn not the Sonnet; Critic, you have frowned,
Mindless of its just honours; with this key
Shakespeare unlocked his heart; the melody
Of this small lute gave ease to Petrarch's wound;
A thousand times this pipe did Tasso sound;
With it Camöens soothed an exile's grief;
The Sonnet glittered a gay myrtle leaf
Amid the cypress with which Dante crowned
His visionary brow: a glow-worm lamp,
It cheered mild Spenser, called from Faery-land
To struggle through dark ways; and, when a damp
Fell round the path of Milton, in his hand
The Thing became a trumpet; whence he blew
Soul-animating strains—alas, too few!

Meter: iambic
Poslání.
by Václav Antonín Crha

Ty, jenž vzešla’s z nadehvězdné vlasti
dcero světla, původe všech slastí,
ty, jenž stavíš v srdcích z rajských citů
jasné chrámy – trůny – blahobytu –
božská, velebná dvou duší pásko:
zaplesej lásko!
Zaplesej dnes – slastném v opojení
slunko vzchází – vstaň ze svého snění:
slunko vzchází – jitřenka již září,
záříc blíží se to ku oltáři
lásky mé, – Tvá zasvěcená kněžna
dívka má něžná.
Dívko milostná, před Tebou leží
srdce mého chrám – a kvítí svěží,
vše to kvítí, jež jsem blahou pílí
sbíral v každou lásce svatou chvíli,
když mi přáno bylo po Tvém boku
čísti v Tvém oku.
Viz tu sněžnou lilii nevinnosti,
modrou poměnku své úpřímnosti,
fijalinku skromnou jak Tvá přání
růži lásky, již Tvé srdce schrání,
i co Tvém se v oku s kvítím snoubí
nadějné loubí.
Ještě něco ku vínku bych přidal,
co jsem někdy ve Tvém oku vídal,
sebe sám – u věrném zobrazení:
mne však proto v oku Tvém snad není,
že, když nyní se kdy na mne díváš,
v srdci mne skrýváš.

Meter: trochaic
[am Rheine schweb' ich her und hin]
by Clemens Brentano

Am Rheine schweb' ich her und hin
Und such' den Frühling auf
So schwer mein Herz, so leicht mein Sinn
Wer wiegt sie beide auf.
Die Berge drängen sich heran,
Und lauschen meinem Sang,
Sirenen schwimmen um den Kahn,
Mir folget Echoklang.
O halle nicht, du Widerhall,
O Berge kehrt zurück,
Gefangen liegt so eng und bang
Im Herzen Liebesglück.
Sirenen tauchet in die Flut,
Mich fängt nicht Lust nicht Spiel,
Aus Wassers Kühle trink' ich Glut,
Und ringe froh zum Ziel.
O wähnend Lieben, Liebeswahn,
Allmächtiger Magnet,
Verstoße nicht des Sängers Kahn,
Der stets nach Süden geht.
O Liebesziel so nah so fern,
Ich hole dich noch ein,
Die Frommen führt der Morgenstern,
Ja all zum Krippelein.
Geweihtes Kind erlöse mich,
Gieb meine Freude los,
Süß Blümlein ich erkenne dich,
Du blühest mir mein Los,
In Frühlingsauen sah mein Traum
Dich Glockenblümlein stehn,
Vom blauen Kelch zum goldnen Saum
Hab' ich zu viel gesehn,
Du blauer Liebeskelch in dich,
Sank all mein Frühling hin,
Vergifte mich, umdüfte mich,
Weil ich dein eigen bin.
Und schließest du den Kelch mir zu
Wie Blumen abends tun,
So lasse mich die letzte Ruh',
Zu deinen Füßen ruhn.

Meter: iambic
III.  Když nemohu Ti více již
by Julius Brabec

Když nemohu Ti více již
šeptati naděje zkazku,
stavím Ti k Tvojí mohyle
stráž věrnou, věčnou svou lásku.
Když nemohu Tě obejmout,
jak srdce moje žádá,
na hrob Ti kladu pomněnky,
měla’s je vždycky tak ráda.
Volání k Tobě ztrácí se...
hrob Tvůj vstříc zeje mi hluše,
milenko, pomník Ti vystavím
z citlivých vzpomínek duše!

Meter: polymetric
Aber es bleibt auf dem alten Fleck
by Theodor Fontane

»wie konnt' ich das tun, wie konnt' ich
So hört man nicht auf, sich anzuklagen,
Bei jeder Dummheit, bei jedem Verlieren
Heißt es: »Das soll dir nicht wieder passieren.«
Irrtum! Heut traf es bloß Kunzen und Hinzen,
Morgen trifft es schon ganze Provinzen,
Am dritten Tag ganze Konfessionen,
Oder die »Rassen, die zwischen uns wohnen«,
Immer kriegt man einen Schreck,
Aber es bleibt auf dem alten Fleck.

Meter: iambic
The Reverie of Poor Susan
by William Wordsworth

At the corner of Wood Street, when daylight appears,
Hangs a Thrush that sings loud, it has sung for three years:
Poor Susan has passed by the spot, and has heard
In the silence of morning the song of the Bird.

'Tis a note of enchantment; what ails her? She sees
A mountain ascending, a vision of trees;
Bright volumes of vapour through Lothbury glide,
And a river flows on through the vale of Cheapside.

Green pastures she views in the midst of the dale,
Down which she so often has tripped with her pail;
And a single small cottage, a nest like a dove's,
The one only dwelling on earth that she loves.

She looks, and her heart is in heaven: but they fade,
The mist and the river, the hill and the shade:
The stream will not flow, and the hill will not rise,
And the colours have all passed away from her eyes!

Meter: polymetric
63. Trinklied
by Johann Heinrich Voß

Hätt' ich einen Mutterpfennig
Notabene, nicht zu klein;
Ein paar Flaschen leicht gewänn' ich,
Notabene, voll von Wein.
Fröhlich blieb' ich dann und wach,
Notabene, bis zum Tag.
Fröhlich blieb' ich wohl noch morgen,
Notabene, bei dem Wein;
Wollte mir der Kellner borgen,
Notabene, sonder Schein.
Wer so fortblieb' ewiglich,
Notabene, das bin ich.
Wüchsen nur von selbst die Kleider,
Notabene, mir ein Rock;
Oder knufte nicht der Schneider,
Notabene, wie ein Bock:
Stracks bin ich vollkommen froh;
Notabene, nun so so.
Küßte mich ein lustig Mädchen,
Notabene, hübsch und jung;
Dreht es mir zu Lieb' ein Rädchen,
Notabene, flink im Sprung:
O ich böt ihr gleich die Hand,
Notabene, drin ein Band.
Neckte mich ein holdes Weiblein,
Notabene, reich und alt;
Freien wollt' ich solch ein Täublein,
Notabene, stürb' es bald.
O ich küßt' ohn' Unterlaß,
Notabene, dieses Glas.
Wein und Mädchen sind ein Segen,
Notabene, wohlgepaart;
Und der Pfennig schafft Vermögen,
Notabene, wenn man spart.
Darum lieb' ich immer treu,
Notabene, diese drei.

Meter: polymetric
- - Acto II, FEDERICO De El conde Fernán González
by Lope de Vega

¿Qué buscas, incansable pensamiento,
bárbaro, qué me quieres? ¿qué me incitas?
¿por qué la vida sin razón me quitas?
donde volando, aun note quiere el viento.
Detén el vagoroso movimiento,
que la muerte de entrambos solicitas;
déjame descansar, y no permitas
tan triste fin a tan glorioso intento.
No hay pensamiento, si rindió despojos,
que sin determinado fin se aumente,
pues dándole esperanzas sufre enojos.
Todo es posible a quien amando intente,
y sólo tú naciste de mis ojos,
para ser imposible eternamente.

Meter: iambic
76.
by Friedrich Rückert

Ein Fürst ließ seinem Sohn verfertigen ein Schild,
Vier Felder von Azur, in jedem Feld ein Bild.
Und jedem Sinnbild war ein Sinnspruch beigegeben,
Doch rings ums Ganze stand: Nach diesem sollst du leben.
Im ersten Felde war ein Hirsch von Gold, dazu
Die Schrift von Diamant: die Götter fürchte du.
Im andern Feld ein Storch von Silber, und dazu
Die Inschrift von Rubin: die Eltern ehre du.
Im dritten Feld, von Erz die Schildkröt', und dazu
Die Schrift von Karneol: dein Haus bestelle du.
Im letzten Feld, von Stahl ein Delfin, und dazu
Die Schrift von Perlensaat: den Freunden diene du.
Warum ist Götterfurcht vom Hirsch gemeint? Er zittert
Im Walde, wenn ob ihm der Himmel hochgewittert.
Wodurch ist Elternlieb' im Storch erklärt? Der junge
Trägt die gealterten mit seiner Flügel Schwunge.
Wie zeigt die Schildkröt' Hausbestellung an? Sie trägt
Fest auf dem Rücken eins, das ihr kein Stein zerschlägt.
Womit thut Freundesdienst der Delfin kund? Er kündet
Den Sturm, und bleibt im Sturm den Schiffenden verbündet.
Es ist ihm nicht genug, daß er gewarnet hätte;
Er müht sich auch, daß er umsonst gewarnte rette.

Meter: iambic
Významný pohyb.
by Emanuel Züngel

V tentoc, když se vládce blíží,
na prsou lid ruce skříží,
jinde, jako blízko kdes,
strká prý je – do kapes...

Meter: trochaic
K vystoupení Bulharska.
by Ferdinand Písecký

Postup věcí nyní na Balkáně
nezvratný mi věru důkaz dal,
že nic nepomáhá pomázání Páně,
lumpem že být může také král.

Meter: trochaic
Ii .
by Joseph von Eichendorff

Und von dem Helden-Streiten
Erklang manch kühnes Lied,
Das noch in nächt'gen Zeiten
Den stillen Bau durchzieht.

Meter: iambic
Se alegra el aire
by María Luisa Milanés

Se alegra el aire, llena de belleza
brilla en la sombra luz esplendorosa,
llegaste tú por fin, en toda cosa
hace huir tu presencia la tristeza.
Canta en la fronda el ruiseñor parlero,
murmura mil canciones en la brisa,
huye mi vista el llanto lastimero
y recobran mis labios la sonrisa;
late mi corazón, lloran mis ojos,
mi boca entona un salmo de alegría
y tu mano se enlaza con la mía
apartando al momento mis enojos,
mientras exclamo, de embriaguez rendida:
¿es qué ha salido el sol, luz de mi vida?

Meter: polymetric
- XIII -
by Juan Boscan

Dejadme en paz, ¡oh duros pensamientos!
Basteos el daño y la vergüenza hecha.
Si todo lo he pasado, ¿qué aprovecha
inventar sobre mí nuevos tormentos?
Natura en mí perdió sus movimientos;
el alma ya a los pies del dolor se echa;
tiene por bien en regla tan estrecha,
a tantos casos tantos sufrimientos.
Amor, fortuna y muerte, que es presente,
me llevan a la fin por sus jornadas,
y a mi cuenta debía ser llegado.
Yo cuando acaso afloja el accidente,
si vuelvo el rostro y miro las pisadas,
tiemblo de ver por donde me han pasado.

Meter: iambic
Ples důstojnický.
by Hugo Václav Wunsch

Jak přísahá tak mnohý svatě,
že milce hvězdy s nebe snese,
a ona zatím v stkvělém plese
je raděj vidí na kabátě!

Meter: iambic
Sonett dem 23. August 1815 geweiht
by Clemens Brentano

Seh' täglich ich mit seltnen Herzensgaben
Und mit der reichsten Fülle der Empfindung
So hohe Geistesklarheit in Verbindung,
An Ihrem Umgang Geist und Herz zu laben,
Nach Leiden, die oft schwer gedrückt Sie haben,
Noch Ihre männlich starke Überwindung,
Erhabner Seelen einzig echte Kündung,
Nur in dem eignen Busen still vergraben:
Ha! wie vermöcht' ich länger noch zu weilen,
Um Ihr Bewunderung, Ehrfurcht auszudrücken?
Es sei der Edlen drum, die diese Zeilen
Geheim nur nennen, laut mein Lob gesungen!
Ein Freudenkranz, von Freundschaft, Lieb' geschlungen,
Lang müss' er frisch noch Ihre Schläfe schmücken!

Meter: iambic
[der graue Tag]
by Max Dauthendey

Der graue Tag
Legt seine Wolken an meine Brust,
Mein Herz steht leer.
Mein Herz ist dunkel und wolkenschwer,
Ich habe so lange nicht mehr geküßt,
Ich küsse so gerne.
Lippe und Seele warten auf dich,
Du Herz der Ferne.

Meter: iambic
1L: Umtönte mich der wilde Lärm der Schlacht,
by Ernst Schulze

Umtönte mich der wilde Lärm der Schlacht,
Dann sah ich dich an meiner Seite stehen;
Du hast mit mir auf wald'gen Bergeshöhen,
Dem Feinde nah, bei nächt'ger Gluth gewacht.
Und lockte mich des Lenzes blüh'nde Pracht,
Der reife Herbst, durch Berg und Thal zu gehen,
Stets hab' ich nur dein holdes Bild gesehen,
Dein hab' ich stets in Freud' und Leid gedacht.
So nimm auch jetzt, was aus dem bunten Leben
Auf irrer Fahrt die Muse mir gegeben,
Des Herzens Ernst, der Bilder leichtes Spiel.
Mag streng und kalt dein Blick sich von mir wenden,
Nie soll mein Hoffen, nie mein Streben enden;
Schön ist die Müh' auch um ein nicht'ges Ziel.

Meter: iambic
144.
by Friedrich Rückert

Nicht Großes nur ist groß, nicht Kleines nur ist klein;
Nicht die Gestalt ist es, nur der Gedank' allein.

Meter: polymetric
80.
by Friedrich von Logau

Was an dem Manne sey, weist seiner Augen Schein,
Sein Amt, ein Beutel Geld und dann ein Becher Wein.

Meter: iambic
3.
by Hermann Löns

Ich lieb' dich nicht, so wie ich liebte
Ein andres Mädchen, wahr und treu,
Ich lieb' dich mit zerstörungssüchtiger
Wahnwitzig wilder Raserei.
Ich lieb' dich, wie der Tod das Leben,
Der Blitz den Baum, den er zerstiebt,
Ich liebe dich, so wie der Teufel
Die unschuldsvollen Seelen liebt.
Nur einmal möcht' ich dich umarmen,
Nur einmal liebend weich dich sehn,
Nur einmal meine Kraft dir zeigen,
Dann höhnischlachend von dir gehn.

Meter: iambic
PRAŽSKÁ LEGENDA.
by Antonín Klášterský

V tom šerém našem dómě, kde krok zní, vane chlad,
svých ve hlubokých hrobkách spí našich králů řad,
ať měsíc oknem vpadne, ať zlatou září den,
už na sta dlouhých věků spí nerušený sen.
Však jednou – je to dávno – už přes dvě stě to let,
se zachvěl ten řad králů, v svém loži zdvih’ se bled
a naslouchal, jak náhle zněl z dálky hukot děl,
a pak jak celý národ by v úprku kol jel.
Chrám v základě se otřás’ a zaduněla zem,
pak umlknulo všecko, a chrám byl tich a něm,
a oni padli zpátky, a králi řekl král:
Je konec tedy navždy, nuž, spěme zase dál!
A spali, dále spali, zas asi dvě stě let,
a žádný z mrtvých králů své hlavy nepozved’,
nechť měsíc oknem vpadl, ať zlatou září den,
v svých hrobkách tmavých spali svůj nerušený sen.
Tu jednou, jak by náhle to zahřímalo zas,
se chrámem hlahol nesl a staré písně hlas,
tak velkou mocnou vlnou, jak slyšeli ji znít
už staří naši králi, než padli na svůj štít.
Jak barevná skla oken, když varhan hymnus vpad’,
se zachvěl zas a vzbudil ten mrtvých králů řad,
a jak když větřík šustí, řek’ plesně králi král:
Jsou zase tedy živi – nuž, spěme klidně dál!
Čas křídlem sotva pohne, a přece hřmí jen vpřed,
ó, jak už je to dávno! už zase ke stu let;
ať měsíc ve chrám vpadne, ať zlatou září den,
ti naši mrtví králi spí nerušený sen.
A život náš se vlní, řad zim a řada jar,
dnes vpřed a zítra zpátky, dnes úspěch, zítra zmar.
Ó, zda a kdy už – sladko i bolno mysleti –
ti naši mrtví králi se zachví po třetí!

Meter: iambic
19. Starý rok své vetché kosti
by Josef Uhlíř

Starý rok své vetché kosti
složil do hrobu;
nuže zjev svou, nový hosti,
hezčí podobu!
Nechať o tvém žezlu mladém
všecko okřeje;
zvláště pak, jež my v tě kladem,
vyplň naděje!
Co nám mileného zbylo,
to nám zachovej;
a co by nás kormoutilo,
tomu výhost dej.
Nad rodiči mými všady
ochranný měj štít,
a jim onačejší tady
zřizuj blahobyt.
Zdraví jim a mysl klidnou
skytej čas celý,
aby na tvou vládu vlídnou
rádi pomněli.

Meter: trochaic
Stepi.
by Vincenc Furch

Ach vy stepi zelené,
Nepřehledné, tajemné,
Posavad jste, jak jste byly,
Prsem matky kojené.
Ale ve vás mohyly
Ó jak ty se zmnožily –
A kozáci starodávní
Docela se ztratili.
Slunce klesá, vstává zas,
Nevrátí se dávný čas –
Po stepi se ach rozlíhá
Žežhulčin truchlící hlas.
Kůň po stepi uhání –
Pod travou ach jezdec spí,
Nad rovinou Ukrajinou
Hvězdička se mutně skví.

Meter: trochaic
-XI-
by Garcilaso de La Vega

Hermosas ninfas, que en el rio metidas
contentas habitáis en las moradas
de relucientes piedras fabricadas
y en columnas de vidrio sostenidas;
agora estéis labrando embebecidas
o tejiendo las telas delicadas;
agora unas con otras apartadas,
contándoos los amores y las vidas;
dejad un rato la labor, alzando
vuestras rubias cabezas a mirarme,
y no os detendréis mucho según ando;
que o no podréis de lástima escucharme,
o convertido en agua aquí llorando,
podréis allá despacio consolarme.

Meter: iambic
From the German of Uhland
by Ludwig Uhland

Three students once tarried over the Rhine,
And into Frau Wirthin’s turned to dine.

“Say, hostess, have you good beer and wine?
And where is that pretty daughter of thine?”

“My beer and wine is fresh and clear.
My daughter lies on her funeral bier.”

They softly tipped into the room;
She lay there in the silent gloom.

The first the white cloth gently raised,
And tearfully upon her gazed.

“If thou wert alive, O, lovely maid,
My heart at thy feet would to-day be laid!”

The second covered her face again,
And turned away with grief and pain.

“Ah, thou upon thy snow-white bier!
And I have loved thee so many a year.”

The third drew back again the veil,
And kissed the lips so cold and pale.

“I’ve loved thee always, I love thee to-day,
And will love thee, yes, forever and aye!”

 

 

 

Es zogen drei Bursche wohl über den Rhein,
Bei einer Frau Wirthin, da kehrten sie ein.

„Frau Wirthin! hat Sie gut Bier und Wein?
Wo hat Sie Ihr schönes Töchterlein?“

„Mein Bier und Wein ist frisch und klar,
Mein Töchterlein liegt auf der Todtenbahr.“

Und als sie traten zur Kammer hinein,
Da lag sie in einem schwarzen Schrein.

Der erste, der schlug den Schleier zurück
Und schaute sie an mit traurigem Blick:

„Ach! lebtest du noch, du schöne Maid!
Ich würde dich lieben von dieser Zeit.“

Der zweite deckte den Schleier zu,
Und kehrte sich ab, und weinte dazu:

„Ach! daß du liegst auf der Todtenbahr!
Ich hab’ dich geliebet so manches Jahr.“

Der dritte hub ihn wieder sogleich
Und küßte sie an den Mund so bleich:

„Dich liebt’ ich immer, dich lieb’ ich noch heut,
Und werde dich lieben in Ewigkeit.“

Meter: iambic
„Zas ritornelly?“ – divíš se, mé dítě!
by Jaroslav Vrchlický

„Zas ritornelly?“ – divíš se, mé dítě!
Mně milé jsou, což nevíš, jejich hudbou
že poprv řek jsem, kterak miluji tě?

Meter: iambic
VLAJKA ŽIVOTA.
by Adolf Brabec

Do moří neznámých a širých
já z neznámého pluji kraje,
na stěžních lodě prázdných, širých,
si vlájka Žití mého vlaje.
Do vlnek smaragdových, jasných
hruď bílou vráží albatros,
ve zpěvech námořníků drsných,
tklivého vloženo přec cos.
Ve hloubku moře azur ztápí
svůj jasně modrý, snivý hled,
co loď úskalím vln dál kvapí,
ve výši v propasti se ztrácí hned.
Pruh Země daleké a šedé
se z večera pak objeví,
v kouzelnou říš ji báje přede,
kde ústa navždy oněmí....

Meter: iambic