PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Invitación
by Mercedes Matamoros

La Bacante: -Ya escucho la doliente
lira en que tu alma su pasión deplora
¡Necia, en verdad, es la mujer que llora
cuando el vino en la copa salta hirviente!
Si el hombre huye de ti, mi
                  cuerpo siente
a tu lado un afán que lo devora!
¡Mira! con verde pabellón decora
amor un nido entre la sombra ardiente!
Safo: -¡Qué horror! ya vuelven
                     tentadores
los placeres que un tiempo que
                     maldigo
me hundieron en el fango de la vida!
La Bacante: -¿Por qué vanos temores?
¡La dicha sólo encontrarás conmigo!
¡Baco te aguarda! ¡Embriágate y olvida!

Meter: polymetric
Gott Dank!
by Justinus Kerner

In meinem Garten stehet ein Baum,
Trägt Äpfel so viel, daß man's glaubet kaum.
Wie herzlich mich diese erfreuen!
Gott schenke der Menge Gedeihen!
Da wehet ein kalter, ein böser Wind,
Von dem Baume fallen die Äpfel geschwind,
Nur ein einziger bleibet von allen.
Gott Dank! – hätt' ja auch können fallen.

Meter: polymetric
Stiller Schmerz
by Hermann von Lingg

Wem nach langer Kerkernacht,
Wem nach heißen Fieberwochen
Wieder neu das Leben lacht,
Frühlingsfrisch die Pulse pochen,
Selig wie das Sonnenlicht
Ist sein Herz und weiß es nicht.
Aber dich, o dich zernagt
Eine Wunde, die nicht blutet,
Dich ein Schmerz unausgeklagt,
Dessen Quell wie Lethe flutet,
Dessen Heilung nie gelingt,
Den kein Lied in Schlummer singt.
Eines Grams nur leiser Duft,
Nur der Schatten eines Kummers
Stockt in deiner Lebensluft,
Stört den Frieden deines Schlummers;
Namenlos und schattenhaft
Saugt er deine beste Kraft.
Nie zu rasten, nie zu ruhn,
Und doch nie ins volle Leben
Einen festen Schritt zu tun,
Zu erglühen im Bestreben,
Zu erliegen im Versuch,
Weh dir, Herz, das ist dein Fluch!

Meter: trochaic
1L: Nun ist das Korn geschnitten,
by Ferdinand von Saar

Nun ist das Korn geschnitten,
Die Felder leuchten fahl;
Ringsum ein tiefes Schweigen
Im heißen Sonnenstrahl.
Verblüht ist und verklungen,
Was duftete und sang,
Nur sanft tönt von den Triften
Der Herdeglockenklang.
Das ist, o Menschenseele,
Des Sommers heil'ger Ernst,
Daß du, noch eh' er scheidet,
Dich still besinnen lernst.

Meter: iambic
ESQUELA A CHARLES DE SOUSSENS
by Rubén Darío

A la vista del blanco lucero matutino
a tu amistad envío mi saludo cordial,
pues tus dedos despiertan el alambre divino,
sobre la lira, sobre el tímpano inmortal.
Tu Suiza, coronada de un halo diamantino,
circundada en abismos de torres de cristal,
alzará un día, para tu numen peregrino,
un busto blanco y fino de firme pedestal.
Compañero que traes en tu lira extranjera
caras rosas nativas a nuestra primavera,
y que tu Ranz nos cantas en el modo español,
que la América escuche tu noble melodía,
y a Suiza, Buenos Aires pueda enviar algún día
tu cabeza lunática coronada de sol!

Meter: anapestic
LIV. Jedna ruka ztroskotá a zkazí,
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Jedna ruka ztroskotá a zkazí,
Co jest jiných mnoho stavělo;
A co již se v slávě zaskvělo,
V tom se zase had a ještěr plazí!
S velkou vytrvalostí a snází,
Aby dlouho vlasti prospělo,
Mnohé dílo k cíli dospělo;
A hle – jedna rána zas je srazí!
Praotec co zdělal s celou duší,
Málokdy i vnuk to zachová,
Často již to syna rámě zruší.
Jako pára mine a co sláma
Zplane sláva Šalomounova
Dosednutím na trůn Roboáma.

Meter: trochaic
In DEN NACHMITTAG GEFLÜSTERT
by Georg Trakl

Sonne, herbstlich dünn und zag,
Und das Obst fällt von den Bäumen
Stille wohnt in blauen Räumen.
Einen langen Nachmittag.
Sterbeklänge von Metall;
Und ein weißes Tier bricht nieder.
Brauner Mädchen rauhe Lieder
Sind verweht im Blätterfall.
Stirne Gottes Farben träumt,
Spürt des Wahnsinns sanfte Flügel.
Schatten drehen sich am Hügel
Von Verwesung schwarz umsäumt.
Dämmerung voll Ruh und Wein;
Traurige Guitarren rinnen.
Und zur milden Lampe drinnen
Kehrst du wie im Traume ein.

Meter: trochaic
GENROVÁ KRAJINA
by Antonín Sova

Sbor hudců zříš kde pěšina jde úzká,
jdou polo v spaní v ranním vlažném jasu,
jdou z dýmu hospůdky v tu polí krásu.
Ba hochů veselých to byla schůzka!
Se stromů vůně chví se v pole kluzká
a vítr v šumařův si hraje vlasu,
a ten, jenž červotočivou si nese basu,
si časem šňupne a pak prsty luská.
A humor zbyl jim v rozespalém zraku
pro cestu po dešti, jež samý močál;
jdou zrousaní kol rozkvetlého máku.
A pěšinou jak po řadě jdou husy,
na křídlovku jim jeden troubit počal.
A celý sbor se znovu smáti musí.

Meter: iambic
Ode to Beauty
by Ralph Waldo Emerson

Who gave thee, O Beauty,
The keys of this breast,—
Too credulous lover
Of blest and unblest?
Say, when in lapsed ages
Thee knew I of old;
Or what was the service
For which I was sold?
When first my eyes saw thee,
I found me thy thrall,
By magical drawings,
Sweet tyrant of all!
I drank at thy fountain
False waters of thirst;
Thou intimate stranger,
Thou latest and first!
Thy dangerous glances
Make women of men;
New-born, we are melting
Into nature again.

Lavish, lavish promiser,
Nigh persuading gods to err!
Guest of million painted forms,
Which in turn thy glory warms!
The frailest leaf, the mossy bark,
The acorn’s cup, the raindrop’s arc,
The swinging spider’s silver line,
The ruby of the drop of wine,
The shining pebble of the pond,
Thou inscribest with a bond
In thy momentary play,
Would bankrupt nature to repay.

Ah, what avails it
To hide or to shun
Whom the Infinite One
Hath granted his throne?
The heaven high over
Is the deep’s lover;
The sun and sea,
Informed by thee,
Before me run
And draw me on,
Yet fly me still,
As Fate refuses
To me the heart Fate for me chooses.
Is it that my opulent soul
Was mingled from the generous whole;
Sea-valleys and the deep of skies
Furnished several supplies;
And the sands whereof I’m made
Draw me to them, self-betrayed?
I turn the proud portfolio
Which holds the grand designs
Of Salvator, of Guercino,
And Piranesi’s lines.
I hear the lofty paeans
Of the masters of the shell,
Who heard the starry music
And recount the numbers well;
Olympian bards who sung
Divine Ideas below,
Which always find us young
And always keep us so.
Oft in streets or humblest places,
I detect far-wandered graces,
Which, from Eden wide astray,
In lowly homes have lost their way.

Thee gliding through the sea of form,
Like the lightning through the storm,
Somewhat not to be possessed,
Somewhat not to be caressed,
No feet so fleet could ever find,
No perfect form could ever bind.
Thou eternal fugitive,
Hovering over all that live,
Quick and skilful to inspire
Sweet, extravagant desire,
Starry space and lily-bell
Filling with thy roseate smell,
Wilt not give the lips to taste
Of the nectar which thou hast.

All that’s good and great with thee
Works in close conspiracy;
Thou hast bribed the dark and lonely
To report thy features only,
And the cold and purple morning
Itself with thoughts of thee adorning;
The leafy dell, the city mart,
Equal trophies of thine art;
E’en the flowing azure air
Thou hast touched for my despair;
And, if I languish into dreams,
Again I meet the ardent beams.

Queen of things! I dare not die
In Being’s deeps past ear and eye;
Lest there I find the same deceiver.
And be the sport of Fate forever.
Dread Power, but dear! if God thou be,
Unmake me quite, or give thyself to me!

Meter: polymetric
OSMAČTYŘICÁTNÍK.
by Ferdinand Tomek

Věk sehnul jemu šíj a zbělil vlasy,
však zvadlá tvář se dosud zarumění
a zrak mu zaplane, když v zanícení
se rozpomíná na vzdálené časy;
kdy do Prahy šel statný jinoch mladý
a stavěl barikády.
Sníh na hlavě, však v srdci plamen hárá.
Ó, byl bych šťasten, kdyby z něho padla
jen aspoň jiskra v ňadra polosvadlá
těch jinochů, již mají srdce stará
a nad svých otců „vlasteneckým bludem“
se zardívají studem!

Meter: iambic
Der Wachtthurm .
by Joseph von Eichendorff

Nun jede Nacht vor Sturme
Das Schiff vorüberzieht,
Der König von dem Thurme
Nach seinem Kinde sieht.

Meter: iambic
Hozdecký.
by Rudolf Pokorný

Aby lidstvu „Světlo“ skýtal,
„Svobodou“ by národ zkvítal,
pracně namahá a dře se,
hlásá: „Budiž bez konfesse“.

Meter: trochaic
RONDEAU ŠTĚDROVEČERNÍ.
by Zdeněk Knittl

Pod jmélí! Ó, políbení,
dokud jsme tak nerušeni!
Slyšte, zvony zazněly
do kraje, jenž setmělý
v hluboké se halí snění.
Jakoby v tom hlaholení
štěstí kol šlo v zamyšlení –
pojďme pro ně, chcete-li,
pod jmélí!
Váháte? Ó, nač to chvění?
Páže mé již v roztoužení
v objetí vás sevřely...
Marný odpor... Zardělí
jdeme – vždyť to hříchem není –
pod jmélí!

Meter: trochaic
425. Rád nepřítel lež za pravdu má každou;
by Adolf Heyduk

Rád nepřítel lež za pravdu má každou;
lež zbraní zákeřných však lotrasův,
již babsky ze zadu nás hubí vraždou.

Meter: iambic
Podzimní motiv.
by Jan Karník

Ach smutek podzimní, když krajem dým se plouží,
a mlhy večerní zem chorou na smrt souží;
o roucho svatební když oloupeny sady,
a nivy zorány – jen jizvy, jizvy všady!
Ach smutek podzimní... Ocúnky v lukách hynou,
a vrátka hřbitovní tak vyzývavě kynou!
Blíž, drazí, ke krbu! A živte oheň svatý,
ať dravci hladoví se střehou naší chaty!

Meter: polymetric
Ulises
by Juan de Arguijo

El griego vencedor que tantos años
vio contra sí constante la fortuna;
el que pudo sagaz de la importuna
Circe vencer los mágicos engaños;
el que en nuevas regiones y en extraños
mares temer no supo vez alguna;
el que, bajando a la infernal laguna
libre volvió de los eternos daños,
los ojos cubre y cierra los oídos
de las sirenas a la vista y canto,
y se manda ligar a un mástil duro;
y anegando al objeto los sentidos,
la engañosa belleza y fuerte encanto
huyendo vence, y corta el mar seguro.

Meter: polymetric
A mis amigos
by Felipe Pardo y Aliaga

La pasión que devórame insensata,
voy a decirla de primer envite:
fuego de amor mi corazón derrite,
fuego de amor mi espíritu arrebata.
¡Amigos! No juzguéis que es patarata,
ni hagáis mofa de mí, porque me
                     irrite
viéndome en este juego sin desquite,
sin tener, ¡ay, ni a quien llamar ingrata;
que en tal hoguera, en tan ardiente pira,
en tan estrechas e invencibles
                     redes
en tal amor, lo que me da más ira,
es no poderles explicar a ustedes
si es Pepa o es Mercedes quien lo inspira
o lo inspiran las dos, Pepa y Mercedes.

Meter: polymetric
Příznivcům katolického písemnictví českého v každém stavu a povolání.
by Beneš Metod Kulda

Jak krásna jsi a jak jsi mocna, silna,
ty katolická svatá poesie!
Jak pokorně v nás blahé srdce bije.
když Tebou zní nám pravda neomylná!
Slyš, zástup nebešťanů láskou vzňatý,
k nám s nebe zpívá: „Svatý! Svatý! Svatý!"
Slyš, žalmy kajícníka, pěvce krále
zvuk harfy stříbrostrunné doprovodí;
nám v oku slza kajicná se rodí,
zpěv jeho v Církvi vzbuzuje nás stále;
v nás oživuje víru, naděj, lásku,
nám s čela strastnou zapuzuje vrásku.
Ty Hebronské znáš slavné chvalozpěvy,
Duch Svatý v klidném Zachařově staně
je na rty vložil svaté Matce-Panně.
Kde slavněji se vděčnost k Bohu jeví?
Ty velebný náš poesie vzore,
uč Pána chválit vlažné duše choré!
Což svatých Otců zpěvy roztomilé,
jež ke cti svatým, na oslavu Boží
nám Církev dala jako vzácné zboží,
nás nechovají ve zbožnosti čilé?
Zdaž nevzněcují denně vroucnost naši,
jež v Hodinkách se k nebes trůnu vznáší?
I slavná Lvova pod tiarou hlava
chce v duši klást nám vhodnost poesie,
jež vlídně krotí nepodajné šíje;
On pérem sličným všem nám pokyn dává.
Kdo toužíš býti nábožensky vřelým,
i k poesii přilni srdcem celým.
Kdy ve pšenici bují zhoubný jílek,
kdy odrodilec bludnou ladí lyru,
by národu vzal samospasnou víru,
a jed svůj věrcům trousí do všech žilek:
jen katolický pěvec v jasnu luny
má s harfy trhat naladěné struny?

Meter: iambic
K DOKONČENÍ SVATEBNÍ TOALETY
by Josef Svatopluk Machar

Já přísahám, že nikdy v žití,
ať kamkoli se verš můj nes,
jsem nechtěl tolik lesku vlíti
a třpytu, kouzla v něj jak dnes,
ba chtěl bych, zlatovlásko moje,
by dle té fráze omšelé
se měnily dnes v perel roje
ty moje verše nesmělé.
V ty perly šedé mdlého lesku,
jež planou líně jak tvůj zrak,
o kterých sníváš polo v stesku
a polo v nadšení zas tak;
ach, ty bych sázel s hrdým čelem
na šíj tvou, ruce, do vlasů,
by na tě zrak žen v světě celém
zřel v závisti a úžasu...

Meter: iambic
Dem aufrichtigen und wohlerfahrnen Schweizerboten an seinem Hochzeittage
by Johann Peter Hebel

I ha 's jo gseit, und 's isch so cho!
Was hani gseit? 's werd nit lang goh,
se bringt der Bott vom Schwitzerland
es Brütli an der weiche Hand,
es lieblig Brütli mit'm Chranz
zum Chilgang und zum Hochzittanz.
's isch frili wohr, und so ne Ma
es Fraueli, das mueß er ha.
Früeih, wenn er mit'm Morgerot
uf d'Stroß go Brugg und Basel goht,
wer nimmt en z' erst no lieb und warm,
zum Bhüetdigott und Chuß, in Arm?
Und wenn er mittem Abedstern
in d'Heimet chunnt, was hätt er gern?
's sött näumis an der Huustür stoh,
es sött em lieb eggege cho,
und fründli säge: »Grüeß di Gott,
du liebe Ma und Schwizerbott!«
Und säge sött's em: »Liebe Ma,
chumm weidli, leg d'Pantofflen a,
und 's Tschöpli! Uffem Tischtuch stoht
di 's Süppli scho vo wißem Brot.
Chumm liebi Seel, und iß jez z' Nacht!
Und 's Bettli isch der au scho gmacht.«
Das weiß er wohl, mi Schwizerbott,
's isch nit, as wennim 's säge wott.
Drum het er au am lange Rhi
und Kanton us und Kanton i
meng Meidschi scharf in d'Auge gno,
öb nit bald wöll die rechti cho.
Und Kanton us und Kanton i,
bald an der Limmet, bald am Rhi,
wol het er bravi Meidsch'ne gseh,
wie 's Rösli rot, wiß wie der Schnee,
so tusigschön und gut und froh.
Die rechti het nit welle cho.
's macht nüt. Mi liebe Schwizerbott
het gseit: »I find sie doch, will's Gott!«
I glaub es schier, Herr Bottema!
Längst heit er 's in der Nöchi gha.
Tüent d'Augen uf! Bim Saferlot,
sie chunnt nit selbst. Verzeih mir's Gott!
Jez het er sie, und isch er froh,
der Landamma isch's gwüs nit so.
Gib, was de hesch, biet, was de witt,
er tuuschte mit dem Kaiser nit.
Er lueget nu sis Brütli a:
»jez bisch mi Wib und i di Ma!«
I säg es frei, und säg es lut:
Herr Schwitzerbott mit euer Brut,
Gott gunntich wol e bravi Frau,
und wie 's euch freut, so freut's üs au,
und gebich Gott de alliwil
der liebe neue Freude viel.
Denk, wenn's no einist gwintert het,
was streckt si da im chline Bett,
und lächlet lieb? Mi Bottema,
er luegt si goldig Buebli a.
Er lengt e süße Zuckerring:
»lueg, was i der von Aarau bring!«
Nu flink dur's Land, Herr Bottema,
mit euer Täschen uf und a,
und bringet, wie mer's gwohnet sin,
viel schöne Bricht und Lehre drinn.
An Zuckerbrot und Marzipa
für d'Chindli soll's nit Mangel ha.

Meter: iambic
Como cediendo al paso de un racimo
by Pablo Della Costa

Como cediendo al paso de un racimo
un pie de vid, o un zarzo entrelazado,
desertó poco a poco el emparrado
y a un florido rosal pidióle arrimo;
tal quiero yo, de un triunfo que no estimo
y de toda ambición desengañado,
ir lentamente huyendo del pasado
cuando en mis brazos con amor te oprimo.
Sin ansias ya ni vértigo de altura,
todo mi bien en tu bondad reposa
y no teme del tedio ni la hartura,
como esas vides al zarzal vecinas,
que aspirando el perfume de la rosa
embotan con abrazos las espinas.

Meter: polymetric
El poema eterno
by Francisco Lles

Se abre la Luna en el confín lejano
como una rosa blanca Los rosales
riman sus amorosos madrigales
junto a las tapias del jardín cercano
La Luna es novia en el azul dormida:
su luz de plata, en el jardín, alfombra;
crecen en el sopor de la avenida
los dedos alargados de la sombra
Enarca un gato el lomo en el alero
de un tejado vecino Sus florones
el girasol bajo la Luna invierte;
y quiebra sus blancuras un lucero
sobre el viejo color de los frontones
dormidos en la calma de la muerte

Meter: iambic
Vánoc.
by Simeon Karel Macháček

Za vánoční svaté doby
Měsíc jasně vynikal,
Shlížel na kříže a hroby,
V kostelníka byt se dral.
Toho světlo vybudilo;
Rychle skočí z lože ven,
Lekna se, že zvonit bylo
Na jitřní a již tu den.
Sněhem brodí s klíči běže
Zvonice již odemknout:
Hodiny tu bijí s věže –
Dvanáct teprv slyší bloud,
A chce z jinoviny ledné
Nazpět do komnaty své,
A však osvíceny zhledne
Všecky okna v kostele!
Ustrnulý nad tou září
Hned se do kostela dá:
Svíce tamo na oltáři
Jasně hořet znamená;
Ano ve stolicech vidí
Osadníků tam i zde,
Žen a mužů, známých lidí,
Modliti se skroušeně.
Vejde, dobré jitro dává
Tomu, onomu a té:
Nikdo však ho nepoznává
Kleče jako z kamene.
Mráz tu kostelníka pojde,
Každý se mu zježí vlas,
Smyslů zbaven ledva dojde
Chrámového vchodu zas.
Odtud do fary se žena
Duchovníkovi to lká,
Ten pak sluhu udivena
Zbožně ponapomíná:
„Ouzkosti se nepodejme,
Pokropme se svěcenou,
S důvěrou se k Bohu mějme,
Ostřeže nás mocí svou.“
Dí, a do kostela spěje,
Sám by vyskoumal ten div;
Kostelník se za ním chvěje
Více mrtev nežli živ.
A hle, věru tamo sedí
Z obce ta i ona tvář,
Up’atýma očma hledí
Pobožně jen na oltář.
Na dotaz se neohlédna
každý modlič mlče dlí,
Hodina až bije jedna
Hukem s věže kostelní.
Ledva padne, ledva zmine,
Zhasnou svíce všeliké,
Jedna doba s druhou splyne,
Jako pára zmizí vše.
Uběhlo pak času málo,
Skonal jeden z viděných,
Rovně se i s druhým dálo,
Opustil i třetí svých;
A než byl rok celý minul,
Kdokoli tam viděn byl:
Každému Pán k sobě kynul,
Nikdo dýl tu nepobyl.
Nyní znamenají oba,
Co z těch jevů pochází,
Když vánoční tu doba
A den štědrý dochází:
Do chrámu se ubírají,
A tam odtud jisti jdou,
Všickni, kdo se dnes tam kají,
V roce tom že odumrou.
Jedenkráte spatří ale –
Mní, že již to soudní den –
Lidem tváře zesinalé
Všecken kostel naplněn;
Počítat jich nelze oku,
Smyslu jich to minulo:
A hle, mor byl toho roku,
Mnoho lidu zhynulo.
Tak šli poznat jednou lidí,
Jimž se rozloučiti je:
A tu kostelník se vidí
Klečet u zakristie,
A i kněz, mši slouže svatou,
Sebe u oltáře stát;
Oběma již za odplatou
Bude na věčnost se brát.
Klekna u modlitbě vroucí
Kněz hned sepne ruce své:
„Daruj, Bože všemohoucí,
Skončení mi blažené!
Duše má nech tebe slaví
Na nebesích radostná!“ –
Kostelník pak po něm praví:
„Staň se, Pane, vůle tvá!“
Pána Boha velebíce
Lehají a vstávají,
Co jim nad potřebu více,
Chudině to dávají.
Hledí se, by ani krokem
Zde již nepoklesnuli,
A než rok se sešel s rokem,
Oba v Pánu zesnuli.

Meter: trochaic
[meine Kraft scheint noch ganz und jung]
by Franz Grillparzer

Meine Kraft scheint noch ganz und jung,
Gesund, trotz mancher Lamentos,
Da ich überlebt Warschaus Eroberung
Und die spanischen Pronunciamientos.

Meter: anapestic
220
by Josef Vlastimil Kamarýt

Mášli práci, chutně do ní!
budeš míti brzo po ní.

Meter: trochaic
1L: Gliphästion, mein Freund, der nicht zu träumen pflegt,
by Anna Louisa Karsch

Gliphästion, mein Freund, der nicht zu träumen pflegt,
Nicht abergläubisch forscht, nicht Zeichendeuter frägt,
Der Kuß und Freuden nimmt, die ungeweissagt kommen;
Gliphästion, mein Freund, ist einer von den Frommen,
Die Zeus, indem er schuf, schönherzig hat gemacht.
Er lag in einer Winternacht
Im besten Schlaf, den je das Gastmahl noch gebracht,
Wo, mit dem Duft vom Wein, geselliges Vergnügen
Den Freunden in den Kopf gestiegen,
Und vom Gespräch ihr Herz berauscht gemacht.
Er schlief so süß, als wie bey einem Wasserfalle,
In welchem Graß, ein Wandrer schlafen liegt;
Er sah im Traum Roms Helden alle
Und Griechenlandes, das so oft mit Rom gekriegt.
Der Luftcreyß war, als wie in Frühlingstagen heiter;
Auf einmal aber ward prachtvolle Mahlerey
Von Wolken in der Luft, da zogen grosse Streiter
Mit glänzendem Gewehr vorbey.
Der Macedonier, noch mehr besprützt mit Blute,
Als beym niphatischen Gebürge, wo
Der Perser, den er schlug, auf einer matten Stute
Und über Leichenberge noch entfloh.
Noch siegbegieriger, als bey den Donnerschlägen
Wo starker Sturm den schnell herabgegoßnen Regen
Ans Ufer des Hydaspes schlug,
Ein Stück des Ufers nahm, und eine Insel machte,
Die in dem Flusse schwamm und den Erobrer trug,
Der halb im Wasser stand, den Tod des Porus dachte,
Und Wuth und Sieg herüber brachte.
Noch prächtiger sah in dem Traum
Mein Freund ihn auf dem Thron des Persianers sitzen,
Gefangne Könige zu seiner Füssen Raum,
Und Nationen fliehn vor seines Auges Blitzen.
Auch sah' er Cäsarn, der, den Feinden zu entkommen,
Sich aus dem kleinen Schiff geworfen in die See,
Mit einer Hand fortruderte
Und in der andern Hand, die Briefe festgenommen
Frey über seinem Haupte trägt,
Ans Trockne kommt, noch feucht vom Meere,
Den König der Egypter schlägt,
Und dann mit seinem Heldenheere
Bey Zella den Pharnaces sieht,
Schlägt, überwindet, und als Sieger weiter zieht.
Noch mehr! Es schilderte die wunderbare Wolke
Den dritten prächtigen Triumph Pompejus ab,
Und wie er Korn genug zu Rom dem armen Volke;
Wie er die Sicherheit dem Meer vor Räubern, gab.
Da waren Hercules, Achill, und alle Helden
Des Alterthums, glorreicher vorgestellt,
Als jemals die Geschichte melden,
Und jemals noch ein Künstler in der Welt
Erobrer, Sieger, Triumphirer,
Mit kriegerischer Gluth im Antlitz vorgestellt.
Mein Freund betrachtete die Bilder dieser Führer,
Rief sein Gedächtniß auf, und fand,
Daß diese Mahlerey da nicht gezeichnet stand.
Er staunte, dachte tief, bewunderte die Bilder,
Als vom Olymp Minerva zu ihm kam,
Ihr feurig Auge blickte milder
Ihn an, sie sprach, und er vernahm:
»daß diese Schaar von Führern grosser Heere,
Die Schilderey von einem Helden wäre,
Den Rom und den das Griechenland
So glänzend nicht gehabt, und der für seine Staaten
Allein so viel gethan, als alle diese thaten.«
Die Göttin sprach es, und verschwand.
Und plötzlich stiessen Alexander,
Und Cäsar mit dem Speer und Schilden an einander,
Es ward ein stark Geräusch; die Wolken trennten sich,
Und mein erwachter Freund rief: Groß ist Friederich!

Meter: iambic
68.
by Andreas Gryphius

Ich finde mich allein und leb in Einsamkeit/
Ob ich schon nicht versteckt in ungeheure Wüsten/
In welchen Tygerthier und wilde Vögel nisten.
Ich finde mich allein vertiefft in herbes Leid/
Auch mitten unter Volck/ das ob der neuen Zeit
Des Friedens sich ergetzt in Jauchzen-vollen Lüsten/
Find ich mich doch allein. Wir/ die einander küßten
In unverfälschter Gunst/ sind leider nur zu weit.
Ich finde mich allein/ und einsam/ und betrübet;
Weil Sie so fern von mir mein Alles und mein Ich/
Ohn die mir auf dem Kreyß der Erden nichts beliebet/
Doch tritt ihr werthes Bild mir stündlich vor Gesichte/
Solt ich denn einsam seyn? Ihr Bild begleitet mich.
Was kan sie? wenn ihr Bild mein Trauren macht zunichte.

Meter: iambic
- XCII - A la Jerusalén conquistada que compuso Lope de Vega
by Gongora

Vimo, señora Lopa, su Epopeya,
e por Diosa, aunque sá mucho legante,
que no hay negra poeta que se pante,
e si se panta, no sá negra eya.
Corpo de san Tomé con tanta Reya.
¿No hubo (cagayera fusse o fante)
morenica gelofa, que en Levante
as Musas obrigasse aun a peeya?
¿Turo fu Garcerán? ¿Turo fu Osorio?
Mentira branca certa prima mía
do Rey de Congo canta don Gorgorio,
la hecha si, vos tuvo argentería,
la negrita sará turo abalorio,
corvo na pruma; cisne na harmonía.

Meter: polymetric
- CXXXIX - Al sepulcro de Raquel
by Joseph de Litala y Castelvi

Encierra este Mosaico Monumento,
los huesos de Raquel bella serrana,
que candores prestaba a la mañana,
y luces añadía al firmamento.
Lloró Jacob en fúnebre lamento,
la palidez de juventud lozana,
lloró ya polvo la purpúrea grana,
y arrebatada flor del viento.
Que incendios, que fatigas, que de ardores,
no bebió de Sichen en los cristales,
que glorias, que regalos, que de amores,
mas tantos bienes se volvieron males,
las que fueron delicias son horrores,
que todo tiene términos fatales.

Meter: iambic
- CXLV -
by Fernando de Herrera

No espero en mi dolor lo que deseo,
que tanto bien no cabe en mi mal fiero,
mas deseo ya sólo lo que espero,
que es acabar en este devaneo.
Tan cansado me tiene este deseo
que del mísero efecto desespero
y, engañado, en mi intento persevero
y al cabo el vano error, que sigo, veo.
¿Pero qué vale ver el mal presente
si porfío y contrasto, no espantado,
a los bravos asaltos de amor crudo?
No temo y oso todo libremente
porque es al corazón desesperado
la obstinación impenetrable escudo.

Meter: polymetric
XLI. Panně Montserratské. (2.)
by Xaver Dvořák

Trůn z ebenu, kde, kněžno, odpočíváš,
jak lodyha květ měkce Tebe nese,
lesk jeho temný do běla se třese.
Ó, jaký žár v mou duši smutnou vlíváš!
Šat smutečný s ní vlídně odekrýváš;
tak, den když s jezu hor v kraj rozleje se,
vše svítí, hoří, sálá v jednom plese.
Ó, v jaký den mou duši rozjasníváš!
Hle, s lilie, již dětská ruka drží,
sem bílá vůně řine, těžký proud,
kéž duše mojí rány jsou jí strží,
kam splynou mystické ty její vlny;
ať myšlenek smí plachty rozepnout
a veplouti v kraj Věčna tajuplný!

Meter: iambic