PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Koledníci.
by Jaroslav Vrchlický

Od chaty k paláci vesele
jdou čeští koledníci,
dnes úsměvu paprsk na čele
a zítra – slzu v líci.
Jdou rok co rok, ať mráz, ať sníh,
vždy s touže písní chodí,
v té důvěře vždy, že v časech zlých
se lidstvu spasitel zrodí.
Ty, lhostejně jenž se ubíráš kol,
což neslyšíš – píseň to česká,
v ní starý ten dávný, utkvělý bol
zněl před věky jako zní dneska.
Ne koledníků ubohá tvář,
to české slovo tě prosí
a z něho se line betlémská zář,
až slzou oko se rosí!
Ó chtěl bych, by svět je poslouchat moh’!
Kdy nám se spasitel zrodí?
Kam pohlédneš, kámen a pichlavý hloh –
a národ – žebrotou chodí.

Meter: dactylic
Ke dni 29. srpna 1867.
by Emanuel Züngel

Co znamená ten hlahol zvonů všech
a sváteční ten ruch i život čilý?
Toť s nadšením a plesem jásá Čech,
že dědičný mu poklad navrátili.
A ze všad vybíhá k té cestě zlaté,
jíž ubírá se jeho klenot drahý,
a slzou vítá ostatky ty svaté
se vracející do matičky Prahy!
Zda slavnější mu v tomto věku den
až dosud vzešel v růžně skvoucí záři?
Zda krásnější mu sen byl vyplněn?
Kdy blahost vyšší rozjasnila tváři?
Co popíráno jemu tolikkrát,
proč závistný se vrah naň dosud durdí –
zde vidí opět ku Praze se brát
to svoje staré svaté „haraburdí!“
Již s cesty, posměchu ty rouhavý
a mrzká lži i bídná, slepá zášti!
Svůj ukryj vtip a rozum bezhlavý
i tupé šípy své v své bídy plášti!
Nadarmo hučí zběsilý tvůj vřesk
a světu hlásá, že skvost „šiboletem“:
Neskalen koruny posvátné lesk,
a její sláva dosud září světem!

Meter: iambic
JARO.
by Emanuel Lešehrad

Palouk se zelená... A slunce svítí.
Dámy se prochází na louce:
V červených šatech bělounké dámy.
Ano, je jaro. Má tytéž vnady,
ano, má tytéž paprsky měkké,
jak v dávných dobách.
Pasou se ovečky pod starou olší,
kde tráva zeleně, vysoko roste
a šťavnaté blatouchy kvetou...
Přemýšlím. Vidím jak děti si hrají.
Jímavý smích a růžové sukně.
Vzpomínám na všechno, co kdysi bylo.
Jsem k smrti smuten v tom rašícím žití.
Slunce mne bolí a pažit mne tísní:
Chtěl bych kam’s daleko, daleko za svět!

Meter: dactylic
1L: Ein Feiertag im holden Maienmond
by Louise Otto

Ein Feiertag im holden Maienmond
Wird eingeläutet von den Kirchenglocken,
Den Blick zu dem, der hoch im Himmel thront,
In Andachtsschauern fromm empor zu locken.
Die Erde trägt ihr schönes Festgewand,
All überall ein Blühen und ein Düften!
Seit Ostern stürzte finstern Grabesrand
Erstand ein neues Leben aus den Grüften.
Und neue Wunder überall geschehn
Wo Keime wachsen und wo Vöglein singen –
Wohin wir hören und wohin wir sehn
Will Alles aufwärts zu dem Himmel dringen.
So winkt auch die Natur zur Himmelfahrt;
Im blauen Aether weiße Wolken schwimmen,
Das Aug, fast glanzgeblendet, doch gewahrt
Wie Gold und Purpur in einander glimmen.
Wie Erd und Himmel durch den Wolkenflor
Am Horizonte sanft zusammenfließen,
Wie Lerchen zwitschern zu dem Kirchenchor
Und Alles läd zu seligem Genießen. –
So feiern wir den wunderreichen Tag,
Der nach der Osterweihe uns gegeben
Bis ihm das hohe Pfingstfest folgen mag,
Zum Himmel uns're Blicke zu erheben.
So feiern wir die wunderreiche Zeit
In frohem Aufblick und im sel'gen Ahnen:
Das Fest des heil'gen Geistes ist nicht weit,
Den Weg zum Gottesreiche uns zu bahnen.
Nicht nur allein für uns sind wir bestrebt
Das Gottesreich auf Erden auszubreiten:
Nur wer im Dienst der ganzen Menschheit lebt
Dient sich und seiner Zeit und allen Zeiten.
Drum alle, die wir solchen Dienst gewählt,
Des Geistes Streiter, Männer oder Frauen,
Ob glücklichlebend, ob von Leid gequält,
Sind wir geweiht durch Mut und Gottvertrauen.
Im Dienst der Menschheit kämpfend, treugeschart
Sind gleich den Jüngern wir zum Werk verbunden –
Und Ahnungsschauer einer Himmelfahrt
Will sich als Segen unserm Thun bekunden.

Meter: iambic
8. De Korten
by Fritz Reuter

Baron von Sprudelwitz, de bängt
Sick sine gelen Hanschen an,
Un achter em steiht sin Jehann,
Dat hei den Pelz em äwer hängt.
»abscheulich«, seggt de Herr Baron tau sick,
»abscheulich heut pressiert, auf gage!
Noblesse oblige! – Wie fürchterlich
Setzt heut mich dies Wort en rage!
Ja, wünschte, wahrlich, ja! auf taille,
Ich hörte heute zur canaille
Und braucht Visiten nicht zu schneiden
Und könnt' Pepita sehn, superbe!
Oh, grausam Schicksal, bitter, herbe,
Wie häufst du auf mein armes Haupt die Leiden!
Doch halt mal, ja! So könnt es passen –
Die Karten bloß abgeben lassen
An jeder Tür, und dann, und dann ...!«
Un dreiht sick üm un seggt: »Johann,
Vorfahren! Christoph, der soll warten!
Und du die Karten, weißt du? – Karten!«
»ja«, seggt Jehann, »de weit ick, Herr Baron,
Sei liggen linkschen in dat Schapp.«
»ah, bon! Da ist ja Christoph schon!
Nun, Christoph, immer schlanken Trab!
Und du, Johann, nun rasch hinab!
Nicht lange fragen, ob zu Haus!
Gleich wieder 'raus;
Gibst immer bloß 'ne Karte ab!«
So jagen sei nu dörch Swerin
Un ward'n dor bald mit farig sin.
Jehann sitt ümmer up den Schupp,
Nu rasch herun, nu fix herup!
Na,
Denn sünd sei dörch mit ehre Turen.
De Herr Baron, de fröggt: »Johann!
Du hast doch wohl 'ne Karte noch?«
»ja«, seggt Jehann, »Herr, Rutenburen.«

Meter: iambic
Von den Weltweisen.
by Barthold Heinrich Brockes

Erfordert es demnach nicht unsre Schuldigkeit
Uns zu bestreben, das zu kennen,
(so viel uns die Vernunfft dazu will Kräffte gönnen)
Was diese Welt? Wer der, der alle Dinge macht?
Wer uns den Athem giebt? Wer uns hervor gebracht?
Das, was ein Cörper sey, und das, was eine Seele;
Wer mit dem ird’schen Stoff ein him̃lisch Feur vermähle;
Und was das sey, daß von uns soll vergehen?
Auch was das sey, das ewig wird bestehen?

Meter: iambic
63. Chrám.
by František Sušil

Vím já jeden Boží chrám,
Vystavěl ho Pán Bůh sám,
Budova ta v číré kráse
Po nebesku lihotá se.
Leč ta krása pro oko
Ukryta jest hluboko;
Zbožilému jenom zraku
Zříť se dává za povlaku.
Základ chrámu pokora,
Věčná stavby opora;
Klíčnice jest blahosluchá
Ke vší pravdě chudost ducha.
Do svatého do bytu
Leje zář se s blankytu,
A z ní sladké hudby slavba,
Až se na ráj mění stavba.
Trojí loď v tom chrámu jest,
V nichžto zní tam Bohu čest,
Tak Bůh jestiť nápodoben,
Podstatou jsa trojosoben.
Víra v samém prostředu
Vyskýtá se pohledu;
Podlé s té a s oné strany
Náděj, láska mají stany.
Pro touhu však po nebi
Chrám se nejvíc velebí,
Ta co věž se spíná vzhůru,
V anjelů se tratíc kůru.
Domýšlí-liž tvůj se um,
Kde jest tento svatý dům?
Jest to duše Bohu služná,
K lidem družná, v cnosti mužná.
Blaze ten, v němž takový
Chrám se Boží hotoví!
V nevýslovném druhdy lesku
Zářiť bude na nebesku.

Meter: trochaic
Sonnet VI
by Elizabeth Barrett Browning

Go from me. Yet I feel that I shall stand
Henceforward in thy shadow. Nevermore
Alone upon the threshold of my door
Of individual life, I shall command
The uses of my soul, nor lift my hand
Serenely in the sunshine as before,
Without the sense of that which I forbore—
Thy touch upon the palm. The widest land
Doom takes to part us, leaves thy heart in mine
With pulses that beat double. What I do
And what I dream include thee, as the wine
Must taste of its own grapes. And when I sue
God for myself, He hears that name of thine,
And sees within my eyes the tears of two.

Meter: iambic
Sonetos burlescos – La vida del avaro
by Manuel Justo de Rubalcava

Sumar la cuenta del total tesoro,
ver si están los talegos bien cabales,
aquí poner los pesos, allí reales,
y de la plata separar el oro.
Advertir cual doblón es más sonoro,
distribuirlos en rilas bien iguales,
calcular los escudos por quintales,
fundando en esto su mayor decoro.
Ver de cerca y de lejos este objeto,
notar si el oro es más subido
                     o claro
registrar de las onzas el secreto,
y en fin sonarlas con deleite raro,
todo esto es describir en un
                        soneto
la vida miserable de un avaro

Meter: iambic
Tafelspruch
by Arno Holz

Blondes Bier und blondes Brod
Machen dem Junggesellen die Backen roth,
Blondes Geld und blonde Zöpfe
Aber verdrehen ihnen die Köpfe.

Meter: polymetric
- 96 - A una dama que tomando agua en la boca de una fuente, la volvió a arrojar en ella
by Lope de Vega

Llegó Celia a beber: ¡dichosa fuente!
pues mereció la sed de su deseo;
hizo de rosas caudaloso empleo,
bañándose en sus labios la corriente.
Sirvió el agua de espejo transparente,
imitando en lo inmóvil a Peneo.
o fuese admiración, o hacer trofeo
de enamorada con su misma fuente.
Celia, que de sí misma vio besarse,
¡ay! a sentirlo en vano resistiera,
aunque igual en prudencia y hermosura.
Arrojó el agua, pudo despreciarse;
¿qué Narciso en la fuente no bebiera
y procurarlo, que mayor locura?

Meter: polymetric
Um Ergebung in den göttlichen Willen
by Christian Fürchtegott Gellert

O Herr, mein Gott! durch den ich bin und lebe,
Gib, daß ich mich in deinen Rat ergebe;
Laß ewig deinen Willen mein,
Und was du tust, mir teuer sein!
Du, du regierst, bist Weisheit, Lieb und Stärke.
Du, Herr, erbarmst dich aller deiner Werke.
Was zag ich einen Augenblick?
Du bist mein Gott, und willst mein Glück.
Von Ewigkeit hast du mein Los entschieden.
Was du bestimmt, das dient zu meinem Frieden.
Du wogst mein Glück, du wogst mein Leid,
Und was du schickst, ist Seligkeit.
Gefällt es dir: so müsse keine Plage
Sich zu mir nahn; gib mir zufriedne Tage.
Allein verwehrt's mein ewig Heil:
So bleibe nur dein Trost mein Teil.
Du gibst aus Huld uns dieser Erde Freuden;
Aus gleicher Huld verhängst du unsre Leiden.
Ist nur mein Weh nicht meine Schuld:
So zag ich nicht. Du gibst Geduld.
Soll ich ein Glück, das du mir gabst, verlieren,
Und willst du, Gott! mich rauhe Wege führen:
So wirst du, denn du hörst mein Flehn,
Mir dennoch eine Hülf ersehn.
Vielleicht muß ich nach wenig Tagen sterben.
Herr, wie du willst! Soll ich den Himmel erben,
Und dieser ist im Glauben mein,
Wie kann der Tod mir schrecklich sein?

Meter: iambic
Opuštěný domek.
by Adolf Heyduk

Stojí při Otavě
domek nepatrný,
nízkou střechu kryjí
došky jen a drny.
Rozbita jsou okna,
roztlučeny dvéře;
do zpuchřelých došků
noční vítr péře.
Dříve nad tou chatkou
stála hvězda krásná,
ale v noci jedné
spadla z čista jasna. –
Vcházelo tam druhdy
myslivcovo snění,
když tam rybák býval,
však juž ho tam není.
Přikvačila voda,
potrhala splavy,
zaplavila břehy,
levý i ten pravý.
Bránil se jí rybák
z večera i v noci,
nemoh’ slabou paží
vodní spousty zmoci.
Vzal dceř na lodici,
proud je strhnul dolů, –
od těch dob tré lidí
nemluvilo spolu.
Z půdy kolem domku
sotva zbyly drny –
na tří dobrých lidí
hroby nepatrny.

Meter: trochaic
Eros
by Jacinto Gutiérrez Coll

Desnudo ostenta el hombro alabastrino,
gallarda como rosa en primavera,
y del pecho la comba lisonjera
de encajes orna y transparente lino
Voluntades rendir es su destino:
si ruega, manda; si suplica, impera;
que no la vio el placer más hechicera
de la hermosura en el altar ciprino
En ti clavando los ardientes ojos,
con tierno halago su pasión delata
y al ósculo supremo te convida
Acude, ven sobre sus labios rojos
¡Y no importa morir, que si Amor mata,
del beso del amor nace la vida!

Meter: iambic
KIRKÉ.
by Karel Dostál-Lutinov

O Neue Freie Presse!
O Kirké proklatá!
Ty z knížat děláš krále
a z králů p –

Meter: iambic
- LXXXVII -
by Fernando de Herrera

Dulces halagos, tierno sentimiento
regalos blandos y amoroso engaño,
que a un rudo pecho y del Amor extraño
fuiste grave ocasión de su tormento,
¿qué dura fuerza y grande movimiento
os deshizo y mostró el cubierto daño?
¿Por qué no me consuela el desengaño
ya que me ofende ver mi perdimiento?
No me distes herida tan liviana
que a lo íntimo del alma no tocase,
quedando en ella eternamente abierta.
Faltaste porque nunca yo alcanzase
del bien que tuve en esperanza vana
segura una hora de alegría cierta.

Meter: iambic
Amerika.
by Arno Holz

Mit Lanzen, Schwertern, Spießen, Keulen
Dies todesfrohe Kämpfen gegen
Concessionirte Eiterbeulen?
Wie lang noch, und das Dunkel frißt
Europas letzte Gaslaternen,
Denn das Panier der Zukunft ist
Das Streifenbanner mit den dreizehn Sternen.

Meter: iambic
- 2 -
by Lope de Vega

De la beldad divina incomprensible
a las mentes Angélicas desciende
la pura luz, que desde allí transciende
el alma de este punto indivisible.
A la materia corporal visible
da vida y movimiento, el sol enciende,
conserva el fuego, el aire, el fuego extiende,
la tierra viste amena y apacible.
Enseña nuestro humano entendimiento
de un grado en otro a contemplar la cumbre,
de donde viene tanta gloria al suelo.
Y entre los ecos de tu claro acento
halla mi honesto amor tan alta lumbre,
que en oyendo tu voz, penetra el cielo.

Meter: iambic
Sonnet VIII
by Luís de Camões

Mondego! thou, whose waters cold and clear 
Gird those green banks, where fancy fain would stay, 
Fondly to muse on that departed day 
When Hope was kind and Friendship seem’d sincere; 
—Ere I had purchas’d knowledge with a tear.
—Mondego! though I bend my pilgrim way 
To other shores, where other fountains stray,
And other rivers roll their proud career, 
Still—nor shall time, nor grief, nor stars severe, 
Nor widening distance e’er prevail in aught 
To make thee less to this sad bosom dear; 
And Memory oft, by old Affection taught, 
Shall lightly speed upon the plumes of thought, 
To bathe amongst thy waters cold and clear!

 

 

 

Doces e claras aguas do Mondego, 
Doce repouso de minha lembrança, 
Onde a comprida e pérfida esperança 
Longo tempo apoz si me trouxe cego.
De vós me aparto, si; porém não nego, 
Que inda a longa memoria, que me alcança. 
Me não deixa de vós fazer mudança. 
Mas quanto mais me alongo, mais me achego.
Bem poderá a Fortuna este instrumento 
Da alma levar por terra nova e extranha, 
Oíferecido ao mar remoto, ao vento.
Mas a alma, que de cá vos acompanha. 
Nas azas do ligeiro pensamento 
Para vós, aguas, vôa, e em vós se banha.

Meter: iambic
Nacht um Nacht
by Max Dauthendey

Und Nacht um Nacht der Wind hinrauscht,
Und Nacht um Nacht mein Ohr hinlauscht.
Und immer die gleichen Sterne ziehn,
Und immer dieselben Stunden fliehn.
Und immer nagt in mir derselbe Gram,
Und keine Nacht ich weiterkam.

Meter: iambic
- IX -
by Argensola

Yo quise contra el tiempo formar guerra,
haciendo (mal su grado) larga historia
de aquellos cuya célebre memoria
en sordo olvido sin honor encierra;
y como el pensamiento humano yerra,
esto me aseguraba la victoria,
y yo, con presunción y vanagloria,
volaba ya muy lejos de la tierra.
Pero envidiando amor la gloria ajena,
prendióme, y con eterna servidumbre
mi pluma ha dedicado a su alabanza.
Limar pudiera el tiempo mi cadena,
pero no quiere usar de su costumbre
conmigo, por tomar también venganza.

Meter: iambic
8. Thrax und Stax
by Gotthold Ephraim Lessing

Stax. Thrax! eine taube Frau zu nehmen!
O Thrax, das nenn' ich dumm.
Thrax. Ja freilich, Stax! ich muß mich schämen.
Doch sieh, ich hielt sie auch für stumm.

Meter: polymetric
335. Schließ nur zu, so hast du Ruh!
by Gerhard Tersteegen

Bleib der Kreatur fremd und abgeschieden,
Läßt du sie hinein, stört sie deinen Frieden –
Gott allein ist g'nug, Gott allein bringt Ruh,
Halt dich innig nur, schließ die Türen zu!

Meter: iambic
El petimetre
by Manuel de Zequeira y Arango

Un sombrero con visos de nublado,
ungirse con aroma el cutis bello,
recortarse a la Titus el cabello
y el cogote a manera de donado:
un monte por patilla bien poblado,
donde pueda ocultarse un gran camello,
en mil varas de olán envuelto el cuello,
y en la oreja un pendiente atumbagado.
Un coturno por bota, inmenso sable,
ajustarse el calzón desde el sobaco,
costumbres sibaritas, rostro afable,
con Venus, tedio a Marte, gloria a Baco;
todo esto y mucho más no es comparable
con la imagen novel de un currutaco

Meter: polymetric
POD KEŘEM MODRÉHO BEZU.
by Ladislav Arietto

Zde pod tím keřem svět můj nyní
i s hejnem zlatokřídlých včel,
stotisíc snítek skráň mou stíní
a každá jeden květ a pel.
Ztad blažený zřím v kraje známé
a štěstím září vlhký zor,
zde luh i pole zlato samé,
tam v dáli modré věnce hor.
A u mé paty ručej zvoní,
ta světlá stopa květy luk,
ve stříbro vln své větve kloní
se stinnou olší lesní buk.
V svém snění vidím chýši nízkou,
jak stávala tu rok co rok,
kmen vonné lípy s útlou břízkou
a bílý topol opřen v bok.
Kol rámů oken révu vinnou
a modrých hroznů sladkou tíž,
i zdá se mi, že zas mně kynou,
jak v děctví, ony hrozny blíž.
I zdá se mi, že otec, matka
teď právě vyšli z jizby ven
a k oknům jdou, ó chvíle sladká,
a otec sahá pod lupen,
a s úsměvem mně hrozen dává
a matka vine v lokty své,
co zatím ret můj ochutnává
plod šťavný révy ohnivé.
A nevím, proč skráň věsím v dlaně,
snad strachem, by mně neuprch’
ten zjev, jak z mlází plaché laně,
když v stádo jejich lovec vtrh’;
mé srdce buší, ret se chvěje
a ňadra dmou se bouřněji,
pták, zlacen světla proudem, pěje
ve svadlých květů závěji;
na větvích, v slunce zlatém jasu,
kde jaké hoří poupátko.
Ó upomínky děckých časů,
vy krásná, zlatá pohádko!

Meter: iambic
VIII. Zde na horách těžce brambory
by František Leubner

Zde na horách těžce brambory
ven dobudem ze vzdorné půdy,
jak ulehlé staré ouhory,
již na zimní myslíce trudy.
A u nás prý – třeba opory,
jak do Boha vína je všudy,
je v lisu již hroznů na hory,
ba od zelí prázdní prý sudy...
V hor mlhách si křesám vzpomínku:
tam podzim jak vesele hraje!
Sám krajan, hned najdu záminku,
– mráz nad to až k srdci maje, –
a načepím sklenku ryzlinku:
Buď na přes rok z lacina kraje!

Meter: dactylic
Uber einen/ der eine junge und schöne/ aber arme/ vor eine alte/ aber reiche Frau nach vielen Rahtschlagen wehlte
by Christian Friedrich Hunold

Dieweil das Geld sehr gute Tage macht/
So gab die Wahl mir viel zu schaffen.
Doch endlich ist der lustge Schluß vollbracht/
Mein Erbtheil zu verschlaffen.

Meter: iambic
Rozkvět.
by Adolf Heyduk

Má duše zase rozkvetla;
to bylo perlami rosy,
tvých žalů oblak perly ty
všecky mi do ňader nosí.
Jen až se opět vyjasní,
až co je v mysli, se vzpruží,
uvidíš, jakou pro Tebe
srdce mé stalo se růží.

Meter: dactylic
Sonnet.
  Auf ihren mund.
 * *  T.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der purpur, Flavia! der deinen mund bedecket,
Kommt (ich gesteh es zu,) von keiner farbe her:
Nein, blitze kommen nicht aus firniß ohngefähr,
Und in der schnecken blut wird keine gluth gehecket.
Was aber hast du sonst vor wunder hier verstecket?
Dir eckelt vor der lieb, und bist vom feuer leer;
Und dennoch führt dein mund der Venus ihr gewehr,
Das tausend männer trifft, und steten brand erwecket.
Ist eiß und winter hier bey rosen und bey gluth?
Blühn blumen, da der frost den gantzen stock verderbet?
Doch ja: Ich sehe schon, was deine lippen färbet;
Jhr bunter purpur kommt von dem erhitzten blut,
Das dein bezaubrend aug’ aus männer-hertzen ziehet:
Was wunder, daß dein mund von röth und feuer glühet?

Meter: iambic
Otro
by Quevedo

Estos son los obreros de rapiña,
que, viniendo a la viña los postreros,
trabajan menos, ganan más dineros
y aprisionan al dueño de la viña.
Al padre de la viña se le aliña
gentil vendimia en estos jornaleros,
pues el vino le encierran en sus cueros,
podan el pago y roban la campiña.
Ya que a la viña del Señor no vienen,
al Señor de la viña han agarrado,
menos puras las almas que las cubas.
Y por el miedo que al Profeta tienen,
al revés de la viña del pecado,
siendo labrusca, se hacen unas uvas.

Meter: polymetric
LO QUE NO LLEGA
by Fernando María Guerrero

¡Pascua! Tu tienes para mi pueblo repercusiones
de un son alegre de villancicos y fiestas locas;
tú tienes hora en que se animan las ilusiones,
en que sonríen, besan y cantan almas y bocas.
Pero tu nombre también nos dice cosas amargas,
cosas que evocan, bajo el auspicio de un sol incierto,
do antigua espera las horas lentas, las horas largas,
y el paso triste de nuestra Raza por el desierto.
Ya las campanas dan a los aires su algarabía;
ya agrestes flautas tañan endechas y pastorales;
ya están los templos y los belenes, hechos un ascua...
Llegan perfumes de amores nuevos con la alegría,
llegan ternuras que borran odios y curan males...
¡Sólo no llega de nuestro pueblo la Libre Pascua!....

Meter: dactylic
ZŘÍCENINA.
by Herma Pilbauerová

Nad skalami obrem týčí
hrdou postať svoji,
o věčnost jak s šedou skalou
připravena k boji.
Vůkol němě skalní drama
věkové tu hrají...
Kdy to dílo ruky chabé
dnové udolají?
Den i noc a rok i léta
zřícenina ptá se:
„Co to věčnost?“ – Mlčí skála,
tiše rozpadá se.
Obrů lebky mníš tu zříti,
mrtvým okem hledí...
Škleb jich mrazem dotýká se.
Mlčí, nepovědí.
Mlčí vzdorně... Hrad se chmuří,
skalám v líc se dívá,
vytrvá a zvědět musí,
věčnost kde se skrývá.
Nepodá se časů zlobě,
byť jen stín ho zbýval,
ještě ten se vzepne hrdě,
jí by v zrak se díval.
Člověk v boji s všehomírem
v ňadru země badá,
jak ta troska skály ptá se,
věčnost zkad se spřádá.
Ducha vzlet a hmoty síla
v odvěkém tu boji...
a ta věčnost neobsáhlá
okovy je pojí.

Meter: trochaic
25.
by Friedrich von Logau

Das,
Was
Gott heist,
Wers leist,
Der besteht,
Wanns gleich geht
Arg überauß,
Tumm, krumm und krauß.
Er lacht nur dazu,
Was immermehr thu
Der Teuffel mit blasen,
Die Welt mit viel rasen,
Der Tod mit Zähne-wetzen,
Das Fleisch mit dem entsetzen.
Er läst ihm diß genugsam seyn,
Ist seine Krafft gleich schwach und klein,
O, dem er dient, dem er vertrauet,
Dem hat für keinem noch gegrauet;
Was ist ihm als zu wincken mehr zu thun?
So fällt dahin in einem schnellen nun
Das, was da ist, wie das, das vormals ware.
Der steh auff Gott, der stehn wil für Gefahre!
Er steht viel fester noch, als feste Cedern stehn,
Die Regen, Thau, Reiff, Schnee, Frost, Hitze wird angehn;
Er steht viel fester noch, als auff den Bergen Schlösser,
Als Felsen im Gehöltz, als Klippen im Gewässer.
Wer aber seinen Sinn auff Eitelkeiten stellet,
Von Gotte sich entzeucht, von seinem Worte fället,
Der gibt sich auff das Eiß, der nimmt ihm einen Grund,
Der schlipffrig ist, der hoch, der schwanckend ist und rund.
Das, was er hat, bleibt vielmals nicht biß morgen,
Wird leer von Hab und reich an Angst und Sorgen.
Daß, dem er dient, das weiß ihm selbst nicht Rath;
Sein eigne Witz hat keine Krafft noch That.
Das, was er darff, wo soll ers suchen?
Wann man ihn drängt, was soll sein pochen?
Wem klagt er Hohn? Wem klagt er Noth?
Wer zehlt die Threnen? Rächt den Spot?
Und deckt ihn mit dem Schaten?
Wann er nun soll entrathen
Deß Lebens im sterben,
Was hat er zu erben?
Das ewige Weh,
Da nimmer vergeh
Der Wurm und Schmertz
An Leib und Hertz,
Da sein Gut
In der Glut
Wird bloß
Hülff–loß
Pein
Seyn.

Meter: iambic
- XXXIII -
by Gongora

La dulce boca que a gustar convida
un humor entre perlas destilado
y a no envidiar aquel licor sagrado
que a Júpiter ministra el garzón de Ida,
amantes no toquéis si queréis vida;
porque entre un labio y otro colorado
Amor está, de su veneno armado,
cual entre flor y flor sierpe escondida.
No os engañen las rosas, que a la Aurora
diréis que, aljofaradas y olorosas,
se le cayeron del purpúreo seno;
manzanas son de Tántalo, y no rosas,
que después huyen del que incitan ahora,
y sólo del Amor queda el veneno.

Meter: iambic