PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Setrvej!
by Jan Ježek

Kdo v ňadru cítíš svaté povolání,
v mžik díla chop se, neklaď ruce v klín;
žár neutlum, jenž v duši tvou se sklání,
a závět chrabrých předků uveď v čin.
Byť svět na tebe syčel jako had,
nic nedbej jeho pomluv ani rad –
a setrvej!
Jeť ovšem těžká plavba proti proudu;
ba mnohý pohřbil v něm i život svůj.
Však člověk milovati musí hroudu,
kde zrodil se, ji zvěčnit stůj co stůj!
Byť na jisto předvídals vlastní pád,
ni toho nelituj, ni že jsi mlád –
a setrvej!
Ne vůdcem vždy, kdo první v řadě stojí;
ne králem vždy, kdo nosí korunu:
muž prostý často mění obrat v boji
a hoden s králi sedět na trůnu.
Byť přítel na ruce ti pouta klad,
strp vše, i děsná muka, zimu, hlad –
a setrvej!
Věř slovům pěvce, že již blízka chvíle,
kdy vlastimilů rázných vstane šik,
by pokročili v započatém díle
a předchůdcům svým vzdali dlužný dík.
Byť nezdar stihal tebe odevšad,
tím zvrátiti se, bratře, nedej snad –
a setrvej!

Meter: iambic
122. Gott sieht nicht über sich
by Angelus Silesius

Gott sieht nicht über sich, drum überheb dich nicht;
Du kämst sonst mit Gefahr aus seinem Angesicht.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán, laureado poeta de esta coronada villa de Madrid
by Diego de Sepúlveda

Murió Albanio (ay dolor) yace Trofeo
el que dio a Manzanares tanta gloria,
y su Ingenio, su Pluma, y su Memoria,
trágico Asunto es, fúnebre empleo.
Faltó la docta lira, el dulce Orfeo,
no lo dudes, Mortal, que es transitoria
cuanta celebra temporal Historia,
y toda humana dicha es devaneo
Y tú, que en más gloriosa y feliz suerte,
libre de emulación, libre de engaños
gozas (así lo creo) inmortal vida
Gran remedio a la mía es hoy tu muerte,
o quiera Dios, que en tantos desengaños
logre ya el que tu ejemplo me convida

Meter: polymetric
555
by Josef Vlastimil Kamarýt

Co se stává od zlých lidí,
světu tajno – Bůh to vidí.

Meter: trochaic
VÍRA.
by Louis Křikava

V mých sadech, jež volně rostou a bují
a neznají pout,
v nejzazším lese, jímž vichry, jež dují,
nemohou hnout,
jest kout,
v němž schátralý kostelík stojí.
A Tebou, jenž v mnohém boji
Jsi otupil něžný vznět,
nemůže pohled shaslých těch oken nezachvět.
Svaz nejtužších hustin zář slunce již přetla.
Zde temno jest.
Zde oltáře nezříš, ni věčného světla.
Ani třpyt hvězd,
třpyt hvězd,
jenž okna by pronik’, se míhal v tom vzduchu
a poručil ku hvězdám zvedat se duchu,
nic nepronikne tou smutnou tmou,
neb kostela oči ty slepy jsou.

Meter: amphibrachic
V museu voskových figur.
by Emanuel Čenkov

Kdes na odlehlém, parném boulevardu,
kam zlákala tě víla rozmaru,
křik chraplavý ti vzbouří rázem tichý sen:
v řad chodců netečných řvoun fráze metá
o skvělém museu, o divu světa.
Před krámkem pestrým staneš udiven.
Jak dobrý tatík ze vsi na pouti,
ach, dryáčníkem dáš se pohnouti,
po schůdkách sejdeš tápavě kams do šera,
kde z vosku Dantona zříš, Lafayetta,
ve stuhlé póse v cele Antoinetta
lká vedle sochy Robespierra.
Své ruce žluté papež zbožně spíná;
mu naproti baletky figurina
jak motýl v sukénkách se pozachvívá;
hned vedle v koutku děsí guillotina,
vrah okem skleněným se na ni dívá –
a vesele stroj hrací k tomu zpívá.

Meter: iambic
A Bird Song
by Christina Rossetti

It's a year almost that I have not seen her:
Oh, last summer green things were greener,
Brambles fewer, the blue sky bluer.

It's surely summer, for there's a swallow:
Come one swallow, his mate will follow,
The bird race quicken and wheel and thicken.

Oh happy swallow whose mate will follow
O'er height, o'er hollow! I'd be a swallow,
To build this weather one nest together.

Meter: amphibrachic
1L: Wenn die Götter in's Gebüsch
by Johann Georg Jacobi

Wenn die Götter in's Gebüsch
Noch zu Hirten kämen,
Noch vorlieb am kleinen Tisch
Unter ihnen nähmen;
O, sie würden, glaube mir!
Bald hernieder steigen,
Würden sich an deiner Thür,
Liebe Chloe! zeigen.
Auch als Pilger, unbekannt,
Wie sie dir erschienen,
Würdest du mit frommer Hand
Willig sie bedienen.
Und du fühltest innerlich
Heiliges Entzücken;
Aber sie durchschauten dich
Mit den Götter-Blicken;
Forschten in dein Herz hinein,
Prüften alle Triebe;
Fänden deine Seele rein,
Sähen lauter Liebe;
Gönnten eine Bitte dir;
Und ich weiß die Bitte:
Still vereinigt wohnten wir
Dann in armer Hütte!

Meter: trochaic
De El vellocino de oro. HELENIA
by Lope de Vega

Hiedras que, de estos álamos esposas,
a un hielo frío enseñaréis amores,
y viendo a vuestros pies crecer las flores,
con más amor los abrazáis celosas.
¿Qué sienten vuestras almas amorosas
cuando las viste Abril de sus colores,
pues llegan a tener competidores,
por celos hiedras, por amores rosas?
Yo, viendo que les dais tantos abrazos,
mis locas esperanzas aventuro,
porque no hay posesión sin firmes brazos.
Vuestros amores imitar procuro,
porque quien tiene el bien con menos lazos,
¿cómo puede pensar que está seguro?

Meter: iambic
Espuma de mar
by Carlos Ortiz

Blanquecino fragor el filo abarca
de los mares con nieve murmurante,
en la arena muriendo, burbujeante,
sin dejar bajo el sol tumba ni marca
En la quilla revive de la barca
que tajando las aguas, navegante,
a la mar con estelas un instante
le abre y cierra las puertas de su arca
Luego muerte retrata de la ola
con un ruego que al pie humano se inmola
Y arrastrada a la orilla, consumado
su esponjoso vigor, sobre el costado
se postra del azul, lívida y sola,
como un hijo del mar abandonado.

Meter: anapestic
SVĚT DUCHŮ.
by Antonín Klášterský

Je duchů svět. Zrak nezří v mrtvém vzduchu
jich krok a polet, který vlá tak tiše,
bran neznáme, cest, mostů do té říše,
však v srdci vpsánu o ní máme tuchu.
Cos jakby vzdychlo náhle v jizby hluchu –
práh zapraskal – kdos vešel – blízko dýše –
leč nezříš nic – jen záclona se kníše...
Ó, co tu všude tajemného ruchu!
Od lidí k Bohu jaká propast zeje!
Když v stupnici vše rozvíjí se, v středu
že nebylo by tomto žití děje?
Duch popírá, svou lampu rozžhne, vědu,
do koutů svítí, skepsi, výsměch v hledu,
však srdce, snad že pravdě blíž, se chvěje.

Meter: iambic
Al señor de un convite, que le porfiaba comiese mucho
by Quevedo

Comer hasta matar la hambre, es bueno;
mas comer por cumplir con el regalo,
hasta matar al comedor, es malo,
y la templanza es el mejor Galeno.
Lo demasiado siempre fue veneno:
a las ponzoñas el ahíto igualo;
si a costumbres de bestia me resbalo,
a pesebre por plato me condeno.
Si engullo las cocinas y despensas,
seré don Tal Despensas y Cocinas.
¿En qué piensas, amigo, que me piensas?
Pues me atiestas de pavos y gallinas,
dame, ya que la gula me dispensas,
el postre en calas, purga y melecinas.

Meter: polymetric
On the Beach at Night Alone
by Walt Whitman

On the beach at night alone,
As the old mother sways her to and fro singing her husky song,
As I watch the bright stars shining, I think a thought of the clef of the universes and of the future.

A vast similitude interlocks all,
All spheres, grown, ungrown, small, large, suns, moons, planets,
All distances of place however wide,
All distances of time, all inanimate forms,
All souls, all living bodies though they be ever so different, or in different worlds,
All gaseous, watery, vegetable, mineral processes, the fishes, the brutes,
All nations, colors, barbarisms, civilizations, languages,
All identities that have existed or may exist on this globe, or any globe,
All lives and deaths, all of the past, present, future,
This vast similitude spans them, and always has spann’d,
And shall forever span them and compactly hold and enclose them.

Meter: polymetric
Dämmerung
by Otto Julius Bierbaum

Dämmerung mit den milden, grauen Augen
Schreitet über die Erde.
Kühl weht ihr Atem,
Weich und kühl,
Milde wie ruhiger Atemzug
Eines schlummergeküßten,
Backenroten Kindes.
An lauschender Ferne ruhendem Rund
Ein goldenes Glänzen, matt verscheidend,
Zerrinnend in zarten, grauen Duft ...
Oh Ruhe! Ruhe! Gabe der Seligkeit,
Die du auf Flügeln der Dämmerung linde
Vom Himmel niederschwebst, gelinde
Das Herz mit warmem Hauche,
Sorgenscheuchend, rührst;
Oh Ruhe, Frieden, Fülle des Seins!
Heut aus grauen Dämmeraugen
Blickst du mich liebreich an und verheißend,
Und mein Dank schwillt auf im Herzen,
Wie im Auge der seligen Braut
Warme, lachende Thränenflut, –
Aber mein Herz muß an verklungene
Tage höheren Glückes denken,
Da ihm friedevolle Liebe
Gütig fromm entgegenleuchtete
Aus zwei braunen Mädchenaugen,
Sonnen der Liebe.

Meter: polymetric
„Pražský Denník.“
by Rudolf Pokorný

Celý stojím jenom jeden fuk,
už se o mne otře každý kluk.

Meter: trochaic
Los encantos de una voz
by V. García Escobar

¿Eres tórtola ausente y lastimada
que exhala en vago arrullo sus amores,
o pájaro de mágicos primores,
que saluda la cándida alborada?
¿O el ruiseñor perdido en la enramada,
o cisne de dulcísimos dolores,
o el son del aura errante entre las flores,
o el arpa por el céfiro halagada?
No lo acierto, ¡por Dios! Las
                     armonías
que hasta mi corazón vibra tu aliento,
y despiertan en él mil fantasías
No tienen nombre en el humano acento
¿Y para qué? ¡palabras asaz frías!
La inspiración sólo habla al sentimiento.

Meter: iambic
- 1398 - Libro I, EL ALEMÁN
by Lope de Vega

Hizo el divino Salomón eterno
trono a su madre para honrarla un día,
y a vos criada, celestial María,
en la idea de Dios desde ab eterno.
Labró un templo el artífice superno,
luego que el mundo en fábrica ponía,
faro que fuese de las naves guía,
perdido el Norte del mortal gobierno.
Este monte, Pirámide, Obelisco,
y eterno altar fue el templo, Virgen bella,
de vuestro Salomón fábrica altiva.
Para que hiciese el nido en este risco
la cándida paloma incluso en ella,
saliendo el sol a vuestra verde oliva.

Meter: polymetric
ŽIVOT HŘBITOVEM.
by Maryša Šárecká

Když životem jdu, zdá se mi, že kráčím po hřbitově,
kde hroby pyšné jsou i jiné skromné, bez ozdob,
však věčná zeleň a jas slunce na každém je rově,
a v každé duši lidské jeden takový zřím hrob...
Jsou hroby tu, jež radostně vždy vzhlížejí se v nebi,
vítají návrat zeleně a květů, příchod nových jar,
oasy smavé, pod kterými nicota se šklebí
a rozvírá se propast záhuby, v níž číhá zmar...
Jsou hroby zavřené i ty, jež se zas otvírají,
by mrtví povstali z nich v bolu znovu zrození,
a jiné, nad nimiž vždy zlaté plody ráje zrají,
po kterých ruka marně sáhá v sladkém šílení...
Jsou hroby, které smějí se a jásají i lkají,
však nelze zříti, co se skrývá v jejich hlubinách,
kde mrtvoly snů nejdražších se zvolna rozpadají,
až posléz v hloubi jejich nehybný jen zbude prach...
Co hrobů tu, v nichž sémě radosti vždy znovu hárá,
ač pohřbena je v nich již práce naší mrtvá žeň,
a které novou nadějí se obrozují z jara,
ač zhasla nad nimi již dávno lásky pochodeň!
A zdá se mi, že všichni, ačkoli jdem různým směrem,
na hřbitov zbloudíme, kde hroby ty jsou rozsety...
Tam s resignací na svá bedra kříže otců berem
a zříme za sebou vždy mrtvých let svých skelety...
Jak často lkali jsme tu jako dítě pro svou hračku
pro zašlé kouzlo snů a nadějí, jež ubil spleen,
a kolikráte zněly v duši zvuky umíráčku,
co slzí padlo sem, jež nezapadly v ničí klín!
A u každého hrobu kruté memento je psáno:
„Ty, který toužíš stále vznést se v nadpozemskou výš,
viz, co tu smutných křídel zlomených je pochováno,
a pomni, že jsi prach jen a v prach zas se obrátíš!“

Meter: iambic
El Caballero del Febo a don Quijote de La Mancha
by Cervantes

A vuestra espada no igualó la mía,
Febo español, curioso cortesano,
ni a la alta gloria de valor mi mano.
Que rayo fue do nace y muere el día.
Imperios desprecié; y la monarquía,
que me ofreció el Oriente rojo en vano,
dejé, por ver el rostro soberano
de Claridiana, aurora hermosa mía.
Améla por milagro único y raro;
y ausente en su desgracia, el propio infierno
temió mi brazo, que domó su rabia.
Mas vos, godo Quijote, ilustre y claro,
por Dulcinea sois al mundo eterno,
y ella por vos famosa, honesta y sabia.

Meter: iambic
Vorbitte wegen eines Nußbaums
 an Palemon.
by Anna Luise Karsch

So hart wie sie, soll gegen fremde Lüste

Meter: iambic
- CXXVI -
by Fcode Borja

Si quieres que te diga, Fabio amigo,
en qué consiste el ser de Cortesano,
quien podrá definir nombre tan vano,
porque hoy no es más de lo que aquí te digo.
Es relator de lo que no es testigo,
es lego en el saber, y en nada llano,
un presumir, que amaneció temprano,
y tiene al mismo Sol por enemigo.
Hablar de todos mal, descontentarte
de todo lo que no es bachillería,
querer leer el que a leer comienza.
Entre vanos aplausos, graduarte;
y es ahora en Madrid cortesanía,
lo que en otras Provincias desvergüenza.

Meter: iambic
SLOKY.
by Jan Vrba

Po dešti bylo, západ zlatem plál,
bříz větve plály jak zelené stuhy,
a vonící a kvetoucí strom stál
pod dlouze sklenutým obloukem duhy.
Svlaženým krajem bezhlasý klid táh’...
Mžilo mi v očích a stiskl jsem brvy...
Krůpěje deště zářily v křovinách,
hořely na květech sluneční krví.

Meter: polymetric
Soneto
by Juan Manuel García Tejada

Escucha Dios en su encumbrado cielo
de humildes golondrinas el gemido
cuando, lejanas del paternal nido,
vagan desamparadas por el suelo
Yo, gimiendo en amargo y triste duelo,
familia, bienes y el hogar perdido,
de su beneficencia he recibido
socorro en mi orfandad y desconsuelo
Guárdete el mismo Dios tres veces santo,
y a tu familia y grey, ¡oh pastor bueno!
bajo la sombra de su augusto manto.
Como de gratitud le pido lleno,
pues tan grata acogida mi quebranto
halló en tu dulce y compasivo seno

Meter: polymetric
- CXIX - Al rey don Rodrigo, último de los godos
by Joseph de Litala y Castelvi

Godo Infeliz, Rodrigo desgraciado,
que terciando la Pica, y Coselete,
te vio funesto el claro Guadalete,
más de delicia, que de hierro armado.
Adónde está el valor que has heredado
adónde el brío, que tu ardor promete,
triunfo eres ya de bárbaro Jinete,
en su ondas, y arenas anegado.
O triste España cuanto Alarbe cruza,
teñida en sangre tu feroz campaña,
de una y otra morisca escaramuza.
Cuanta Marlota, y Capellar rebaña
espera o tú caudillo, aguarda Muza,
que ya Pelayo baja la montaña.

Meter: iambic
Sen císaře vyhnance.
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Mraků závojem se měsíc dívá,
stín se stínem v šero noci splývá,
venku divý vítr štká a skučí.
Císař na svém loži odpočívá,
myšlenky ho zádumčivé mučí.
Myšlenky mu v spánku klidném brání,
zapudit je – marné namáhání.
Jitra tiše vyčkat jemu zbývá,
poslouchá, jak vítr skučí plání,
k oknu zří, zda se již rozednívá.
Morfeus hnut císařovou mukou,
dotýká se skráně měkkou rukou.
V malé chvíli císař v sen se hrouží,
zdá se mu, že pěstě do vrat tlukou
a že kroky schodištěm se plouží.
V okamžiku kdos se v pokoj vkrádá,
odvahy jenž smělé nepostrádá,
v ruce dýka ostrá blýská se mu,
co chce tady muž ten, císař hádá,
když on tiše zahovoří k němu.
„Sire, pospěš bez meškání se mnou,
unikneme k břehu nocí temnou,
rybářská tě bárka dobře skryje,
Sire, pojď jen rychle se mnou,
příval deště stopu naši smyje.“
„Pojď už, Sire,“ prosí, ruce spíná,
„zapuzená tvoje Josefína,
ona čeká v bárce na tě s touhou,
složíš hlavu do jejího klína,
čekati ji nenech dobu dlouhou.“
„V drahé tobě zemi chata stojí,
tam tě štěstí s ženou milou spojí.
Nikdo nepozná tě z lidí více,
oči nemají té záře svojí,
změnila se tvář též, vpadla líce.
Rybářem buď prostým, vezmi sítě,
trůn ať má Marie Luisy dítě,
štěstí malých lidí buď ti metou.
Snad pak rána stará přebolí tě,
někdy ještě růže v podzim kvetou.“
„Pojď už, Sire,“ prosí, ruce spíná,
„pravá tvoje láska, Josefína,
ona čeká v bárce na tě s touhou,
složíš hlavu do jejího klína,
čekati ji nenech dobu dlouhou.“
Zamračeně císař k hostu zírá,
okamžik jen myšlenky své sbírá,
mlčí, zápas krutý vede v duchu,
potom chladný pot si s čela stírá
a šle slova tato hostu k sluchu:
„Josefíně vyřiď pozdravení,
rci, že na ni myslím ve snu, bdění,
že mi povinnost však těžká velí
osobního blaha zapomnění
a pak – pro trůn dáti život celý.
Osud neúprosný zle mne kruší,
císaři však nepoddajnost sluší,
chci tu čekat, až smrt jha mne sprostí,
čistý štít mi nikdo neporuší,
útěk byl by nízkou zbabělostí.
Vrať se, řekni Josefíně drahé,
že mám v duši vědomí to blahé,
že jí patří kus mé zašlé slávy,
rci, že líbám kadeře jí tmavé,
víc jí nedej o mně žádné zprávy.“
Po těch slovech host ze síně kráčí,
váhavě jde, nohy sotva vláčí.
Dřív než zmizí, obrátí se, stane,
snad že císař ještě něco ráčí,
zří však, jak mu slza s oka kane.
Zamyšleně bílou rukou kyne,
s jeho rtů co slední slovo plyne:
„Sečkej! Posílá tě samo nebe,
kéž má naděje se nerozplyne;
dýka tvá mi službu neprokáže?
K Josefíně zda tě úcta pojí,
ponoř pevnou rukou dýku svoji
v srdce moje unavené, štvané,
smrt ta každou bolest dobře hojí,
bodni tedy, zanech bázně plané!“
Podivný host dýku ostrou zvedá,
císař něco v neurčitu hledá,
na to vzkřikne, k srdci sáhne.
Rázem v probuzení ze sna sedá. –
Venku jitřní mlha krajem táhne.

Meter: trochaic
Deutscher Freiheitsgeist
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Der Teufel hol, sprach Metzger
Den ganzen Rath! – Er sprach's mit tobendem Gebrülle.
Doch plötzlich kam – des Bürgermeisters
Der Prahler

Meter: iambic
[widmung]
by Andreas Gryphius

Nemt von mir/ werther Freund/ vor offt erzeigte Gunst/
Nicht eyteln Rauch der Welt/ nicht außgeschmünckten Dunst:
Nem't diesen/ der/ da Er vns mehr nicht konte geben/
Sich selbst gab in den Todt vor vnser aller Leben.

Meter: iambic
Since I left you, mine eye is in my mind; (Sonnet 113)
by William Shakespeare

Since I left you, mine eye is in my mind;
And that which governs me to go about
Doth part his function and is partly blind,
Seems seeing, but effectually is out;
For it no form delivers to the heart
Of bird, of flower, or shape, which it doth latch:
Of his quick objects hath the mind no part,
Nor his own vision holds what it doth catch;
For if it see the rudest or gentlest sight,
The most sweet favour or deformed’st creature,
The mountain or the sea, the day or night,
The crow or dove, it shapes them to your feature:
    Incapable of more, replete with you,
    My most true mind thus makes mine eye untrue.

Meter: iambic
Skandal
by Friedrich Schiller

Aus der Ästhetik, wohin sie gehört, verjagt man die Tugend,
Jagt sie, den lästigen Gast, in die Politik hinein.

Meter: iambic
287. Der Einfalt Eigenschafft.
by Angelus Silesius

Der Einfalt eigenschafft ist nichts vō Schalkheit wissẽ/
Aufs gutte Bloß allein in Demutt sein beflissen.

Meter: iambic
PAMÁTCE ANTONÍNA CHITUSSIHO.
by Pavla Maternová

Mne obletuje, Chitussi! Tvá duše,
jak vkročím na ty drahé chodníky!
Co snil a cítil’s, co Jsi v dumné tuše,
jíž byl Jsi pln, tkal v Krásy odliky:
to, malíři! jenž poetou byl’s více,
zde v těchto místech vše mi vane vstříc,
jak válo kdysi na Tvé bledé líce
a vzněcovalo hled Tvých zřítelnic.
Vím, tato řeka, tyto staré stromy,
ten Petřín vzadu a ten šerý hrad,
ty roztroušené malostranské domy –
ten pohled zde byl Tobě drah a svat.
A jako s jarem vracejí se ptáci,
by žili dál, kde v jeseň přestali,
tak znova vždy se vracel’s k této práci,
k svým Hradčanům, k své Praze ze vzdálí.
A tento obraz byl Ti idealem,
jak nám je všem, jimž vtisk se do duší.
My chodíme zde s radostí a žalem
a s láskou vždy; však laik netuší,
co vyvolený mistr tvaru vnímá,
když před ním života cíl nejvyšší
jak zjevení v své čárné kráse dřímá –
a tvůrčí vášně úpal nestiší!
A proto cítím, kdy tu bloudím taky
a potkávám Tvé druhdy přátely,
že Ty’s tu rovněž. – Nebem letí mraky
a řekou vlny; zámek ztemnělý
se v západ dívá kamsi za Petřínem,
kam slunce zašlo za červánky spát...
A stromy stezky hovoří s Tvým stínem
jak se mnou, s každým z nás, kdo má je rád.

Meter: iambic
MANDI
by José Hernández Gavira

Divina Mandi, Rosa cebuana,
mi dulce hermana, primaveral;
son tus sonrisas y tus andares,
dulces cantares de un madrigal.
Yo te presiento en mis saudades
y soledades por lo inmortal,
cual alba roja de ensoñaciones
y de canciones en mi rosal.
¿Como decirte en pocas líneas
muy apolíneas que son tus risas
blancas; sonrisas del mes de Abril?
Poeta del siglo yo te deseo
como trofeo, flores y flores,
muchos cantores, oro y marfil...

Meter: polymetric
Užívej své mladosti
by Emanuel Züngel

Užívej své mladosti
vesele dle možnosti,
neboť cnost nebrání
žertu, laškování.

Meter: trochaic
- XLII - Excusando algún descuido de su amor
by Luis Carrilloy Sotomayor

¿Cómo, oh querido bien, cómo, oh querido
dueño de alma y vida, en qué, arrojado,
el pecho os ofendió? ¿Cuándo ha entregado,
pues le olvidáis, el cuello a vuestro olvido?
Si yo no os miré, si os he ofendido,
Amor es ciego, Amor lo habrá causado.
¿Quién no tiene a bajeza haber probado
cuánto corta la espada en un rendido?
Me lo mandó el Amor; fue fuerza hacello,
y es mi rey el Amor, pudo mandarme;
culpa el mandarlo fue, culpa el querello.
Llorando moriré, pues el culparme
vos, le basta a mi llanto, ¡oh rostro bello!,
por vengaros a vos y por vengarme.

Meter: iambic
Víš...?
by František Zelenka

Déšť do jehličí tleská
a budí lesní tiš...
Já vzpomínám jak dneska –
má drahá, víš?
Tak byli jsme tu sami...
Jak něhou naše skrýš
a stromy drahokamy
vzplanuly, víš?
Já šeptal sladká slova,
se vinul k tobě blíž,
zřel v oko zas a znova –
ach víš, ach víš?
Déšť v jehličí zas tleská,
ty u mně nesedíš,
a pohádka má hezká...?
Však dobře víš!

Meter: iambic
Sloky.
by Jaroslav Vrchlický

Rád umřel bych jak zvonů ohlasy,
jež v svatvečera tichu doznívají,
ty mírem světí lidské zápasy
a v dozvuku svém balsám víry tají.
Rád umřel bych jak vlna v rákosí,
jež k břehům květným z večera je hnána,
ta perlami kol trávu porosí
a ještě slunce pozlatí ji z rána.
Rád umřel bych jak vůně jasmínu,
z vadnoucích poupat jež se vine tiše,
ta v každém dechu volá: Zahynu!
a přec i v smrti požehnání dýše.
Rád umřel bych jak slovo na rtech tvých,
jak na tvém čele milostný nach studu,
jak v důlku líček tvojich usnul smích,
když řekla jsi, že ještě šťastným budu!

Meter: iambic
Der verrutschte Hut
by Kurt Tucholsky

Was ein berliner Kavalier ist,
der bringt – ist die Gesellschaft aus –
und wenn es morgens früh um vier ist,
die Dame, welche . . . stets nach Haus.
Im Auto soll man Bande knüpfen.
Das muß so sein und hebt den Herrn.
Der Name ›Schlüpfer‹ kommt von: schlüpfen.
Er glaubt: die Frauen haben das gern . . .
Das wollen sie aber gar nicht!
Das mögen sie aber gar nicht!
Das tut ihnen gar nicht gut!
Wie kommen sie denn nun nach Haus?
»und wie seh ich überhaupt jetzt aus?
– und einen ganz verrutschten Hut!«
Es erben sich Gesetz und Rechte
wie eine ewige Krankheit fort.
Er meint, wenn er das nicht vollbrächte,
dann sei er kein mondäner Lord.
Er muß. Teils gnädig und teils müde
und überhaupt, weils dunkel ist.
»ach, der Chauffeur . . . sei doch nicht prüde . . .!«
Ein Mann ist stets ein Egoist.
Sein Motor will auf Touren laufen.
Die Frau braucht Zeit. Es saust die Fahrt.
Sie will nicht um die Liebe raufen:
Haare apart und Bouletten apart.
Doch jener wird gleich handgemein.
Jetzt oder nie . . .! Die Hand ans Bein . . .
Das wollen sie aber gar nicht!
Das mögen sie aber gar nicht!
Das tut ihnen gar nicht gut!
Berliner Autoliebe stört.
Immer hübsch alles, wos hingehört –
ohne verrutschten Hut –!

Meter: iambic
POHŘEB
by Viktor Dyk

To zřídka dělo se, však někdy se to dělo:
vzduch čistý býval-li v čas, kdy se uklízelo,
Zimmermann zavřel symbolicky zrak
v židli se houpaje. A značilo to pak:
na chvíli vkročit lze do cely sousedovy
a slov pár vyměnit, co klíčník sobě hoví.
Rozličné obrázky na stěně visely tu;
vzpomínky na domov a interieur bytu,
fotografické mladých tváří snímky.
Souseda v županu kouř halil jeho dýmky.
– Sníh mokval pod nohou a v chladné bláto měk’
a já šel v průvodu pod mocí vzpomínek,
můj veršík rozmarný zněl v duši notou bědnou:
„Že možná po base se bude stýskat jednou.“

Meter: polymetric
POVZDECH KRÁTKOUŠÁKŮV
by Jan Neruda

Můj ty bože, jaké divy,
přeměny a převody!
Naposledy ještě přijdou
dlouhé uši do módy!

Meter: trochaic
I
by José Santos Chocano

Viste de seda: alhajes de gran tono;
pechera en que el encaje hace una ola,
y bajo el cinto, un mango de pistola,
que él aprieta entre el puño de su encono.
Piramidal sombrero, esbelto cono,
es distintivo en su figura sola,
que en el bridón de enjaezada cola
no cambiaría su silla por un trono
Siéntase a firme; el látigo chasquea;
restriega el bruto su chispeante callo,
y vigorosamente se pasea.
Dudase al ver la olímpica figura
si es el triunfo de un hombre en su caballo
o si es la animación de una escultura

Meter: iambic