PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V JOSAFATU
by Růžena Jesenská

V dol Josafat jsem vešla osamělá,
pláň bez stínů se bílým světlem chvěla,
bez stínů hroby, trosky, smrti stopy,
jen starý rabbi k nim tmu zraku klopí,
nehybný jako přízrak, čekající
božího soudu, těžké chmury v líci.
„Sám s živými neb mrtvými,“ – děl suše, –
„vždy stejný osud osamělé duše...“
Údolí Josafat tak neživotné, němé...
„A když se žíti chce?“ – Děl rabbi: „Sněme!“
Já ztlumila jsem dlaní bolest světla,
v ráj, srdci drahý, touha moje létla.
Řek’ rabbi tvrdě: „Chimaera vše pouhá!“
Já usmála se: dolétla má touha...
Snad jasnovidnost rabbiho ji zhlídla?
Zastenal náhle: „Zkrvácená křídla!“

Meter: iambic
Práce.
by Augustin Eugen Mužík

Jsme jak to pole, které rolník oře
a jemuž svěřil nadějí svých sémě.
Budoucnost jeho tají zde ta země,
zdar díla nebo sklamání a hoře.
On srdcem čist jsa, tiché u pokoře
své práce vědom, k bohu zvedá témě,
a ví, nechť setba spí teď v hrobě temně,
přec vzejde jí pak vzrůstu blahá zoře.
A to zde moudrost celého je žití,
k níž každá snaha zas se vrací blaze:
jen práce může setbou tvojí býti!
Bez ptaní ať se k dílu ruka vloží,
toť povinnost tvá. A tvé čisté snaze
dát zdaru, to zas povinnost je boží.

Meter: iambic
- CVII - Al Marqués de Santa Cruz
by Fernando de Herrera

Tú, que vengando con la armada mano
el ya perdido honor del Occidente,
teñiste del Ionio la corriente
con la vertida sangre de otomano;
y volviendo, en el piélago africano
venciste el reino antiguo y tiria gente,
y del francés y escoto el pecho ardiente
rompiste, y la pujanza del germano;
y de rendir cansado el mar y tierra,
descansas ya en la paz del alto cielo;
que la tierra era poca a tanta gloria;
ahora, que amenaza cruda guerra
el impío cita y tiembla todo el suelo,
ven, o envía a los tuyos la victoria.

Meter: iambic
1L: Wir wracken, wir hacken,
by Gerrit Engelke

Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir fallen und fallen auf schwankender Schale
Ins lampendurchwanderte Erde-Gedärm –
Die Andern, sie schweben auf schwankender Schale
Steilauf in das Licht! in das Licht! in den Lärm.
Wir fallen und fallen auf schwankender Schale –
Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir wühlen und wühlen auf wässernder Sohle,
Wir lösen vom Flötze mit rinnendem Schweiß
Und fördern zu Tage die dampfende Kohle.
Uns Häuern im Flötze ist heißer als heiß –
Wir wühlen und wühlen auf wässernder Sohle.
Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir pochen und pochen, wir bohrenden Würmer,
Im häuser- und gleisüberwachsenen Rohr,
Tief unter dem Meere, tief unter dem Türmer, –
Tief unter dem Sommer. Wir pochen im Rohr,
Wir pochen, wir pochen, wir bohrenden Würmer.
Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir speisen sie Alle mit nährender Wärme:
Den pflügenden Lloyd im atlantischen Meer:
Die erdenumkreisenden Eisenzug-Schwärme:
Der Straßenlaternen weitflimmerndes Heer:
Der ragenden Hochöfen glühende Därme:
Wir nähren sie Alle mit Lebensblut-Wärme!
Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir können mit unseren schwieligen Händen
Die Lichter ersticken, die Brände der Welt!
Doch – hocken wir fort in den drückenden Wänden:
Wir klopfen und bohren und klopfen für Geld –
Doch hocken wir fort in den drückenden Wänden:
Und wracken und hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht –
Wir pochen und pochen durch Wochen und Jahre,
Wir fahren lichtauf – mit »Glück-Auf!« dann hinab –
Wir pochen und pochen von Wochen – zur Bahre –
Und Mancher schürft unten sein eigenes Grab –
Wir pochen, wir pochen durch Wochen und Jahre.
Wir wracken, wir hacken,
Mit hangendem Nacken,
Im wachsenden Schacht
Bei Tage, bei Nacht.

Meter: amphibrachic
NAPOSLED
by Xaver Dvořák

A byť by všichni na tě zapomněli,
my nemůžem, my nemůžem;
tak když se láska v celé srdce vtělí,
nad život dražší je má zem!
Nad život dražší, nad království světa,
a co můž nebe půvab být;
kde je ta krása rozkvetlého léta,
jež mohla by mne odvábit?!
Ať drsná je má zem, je přec mi rájem,
a třeba květ ji nezkrašluj;
ať drsný národ, jenž tím vládne krajem,
já plesám: Kraj a národ můj!
A sláva jeho k nebi se mi výší,
má krásy nebešťanů vzhled;
ó Bože, až se srdce k smrti ztiší,
v něm – vydechnout dej naposled!

Meter: iambic
SIMÓN EL BOBITO
by Rubén Darío

Aquel nuestro antiguo Simón el Bobito,
perito en pasteles de pollo y jamón,
tenía mofletes y panza el maldito;
y sesos, los sesos que tiene un melón.
Simón hoy es fama que en todo es perito
aquel joven émulo del iguanodón;
cien cosas ha hecho, mil cosas ha escrito
el Excelentísimo Señor Don Simón.
Simón poliforme, marcial y civil,
corona su frente de encina y laurel;
si escuela inauguran o ferro-carril
en el Continente, Calibán y Ariel,
suspiran por dollars, sapiencia y fusil
Simón el Bobito y el Tío Samuel.

Meter: amphibrachic
PRAHA. (III.)
by Jaroslav Kolman Cassius

Jsou okna domů smutných očí řady,
které se ptají:
Jsou mrtvy. Vzpomeneš? A ty jsi ještě tady?
A vyčítají...
Jsou dvéře sedmi zámky uzamčené
v tvém rodném klínu,
od jejichž prahů stráž tě odežene
zrazených stínů.
A staré stěny – tváře lásky bědné,
zbrázděné bolem,
vzpomínkou krutou na tvou zradu blednou,
kráčíš-li kolem.
Jsou kouty hanby, které smrt a tlení
v jasné dny šíří,
kde mládí tvého mrtvá poblouzení
tlí na pranýři.
A někdy zdá se: žádné viny není,
jen fantom pouhý
jemného srdce, prudké zahýření
veliké touhy,
spoutaných křídel mocné rozepětí,
zkoušení síly,
lásky, jež snily žhavě o objetí
a udeřily...
Že tvoje malé radosti a žaly
se propadají
a zástavy, jež dříve slavně vlály,
že dosud vlají...
A ničeho ti není líto v světě,
vše bylo darem.
Jdeš ulicí jak hřbitovem, jenž kvete
novým zas jarem...

Meter: iambic
Madre
by Pablo Hernández

Frente al jarrón azul lleno de
                     flores
que decora tu lecho sonrosado,
la lámpara que ostenta un Dios alado
y el velador cubierto de primores,
los pájaros, los astros brilladores,
las corrientes y el valle perfumado,
con un grito de amor te han despertado
del alba a los primeros resplandores
¿Es un ángel? Contémplalo orgullosa
Dale otra vez la dulce bienvenida
y sobre el seno arrúllalo amorosa
¡Que brille como el sol tu frente, ungida
al sonreír de una mañana hermosa,
con el óleo fecundo de la vida!

Meter: iambic
Lob des Leidens
by Adolf Friedrich von Schack

O schmäht des Lebens Leiden nicht!
Seht ihr die Blätter, wenn sie sterben,
Sich in des Herbstes goldnem Licht
Nicht reicher als im Frühling färben?
Was gleicht der Blüte des Vergehns
Im Hauche des Oktoberwehns?
Krystallner als die klarste Flut
Erglänzt des Auges Thränenquelle,
Tief dunkler flammt die Abendglut
Als hoch am Tag die Sonnenhelle,
Und keiner küßt so heißen Kuß,
Als wer für ewig scheiden muß.

Meter: iambic
PERLA.
by Julius Zeyer

Tak vypravuje dávná na Východě báj:
Byl jeden člověk, jenž měl v noci věštný sen,
že v moři, v naznačeném místě, v propasti
se skrývá zářná perla ceny zázračné.
A ráno vstal a jal se vodu čerpat hned
a vylévat ji z moře na břeh do písku.
A bez únavy tak se trudil, namáhal
až do úpadku. Mnozí zastavili se
a tázali, co činí, a pak smáli se,
když slyšeli, jaký to divný účel má,
a mnozí láli zas a uráželi jej,
neb myslili, že z nich si tropí pouze žert;
však někteří docela zbledli závistí
a byli by jej rádi v propast uvrhli,
když myslí kmitlo jim, že nalézti by moh’
snad přec tu vzácnou perlu zářnou v pěně vod.
On nedbal však ni záští, ani posměchu
a trudil se a trudil, noc až padala
na zdřímlou zem, na moře v temnu šumící
a nepokojně, marně hledající klid.
Tu vynořil se náhle z černa bílý zjev
jak měsíc luzný a jak úsměv líbezný.
To jeden z dobrých duchů mořských hlubin byl
a v tichu noci oslovil tak člověka:
„Znám upřímnost tvé snahy cíle dosáhnout,
jenž nemožný je bez pomoci nadlidské.
Po čem se člověk marně trudí, – možno nám
mu za odměnu darem dát.“ – Tak pravil zjev
a položil mu onu vzácnou perlu v dlaň...
Vy všichni, kteří trudíte se na cestě
po idealu, dbejte na tu starou báj
a nechte kolem jdoucí smáti se a lát,
ta perla z hlubin, věřte! bude dána vám.

Meter: iambic
Fleckseife.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Ja, die Welt gelangt zur Reife,
Immer klarer wird ihr Zweck:
Jetzt erfand man eine Seife,
Die vertilget jeden Fleck.
Alt' und neuer Unrath schwindet
Vor der Seife wie ein Traum,
Daß ihr niemals wiederfindet
Eines Fleckes Spur noch Saum.
Kauft die Seife, Diplomaten,
Wascht uns die Geschichte rein,
Denn sie ist von euren Thaten
Schwärzer als von Höllenstein.

Meter: trochaic
ZA ČERVNOVÉHO JITRA.
by Josef Svatopluk Machar

Tupý nosík, oči hnědé,
v lících důlky veselé,
kaštanová kadeř přede
vábný stín jí na čele;
barva lící, z kterých dýchá
svěžesti pel, mládí, smích,
jest, jak když se mléko smíchá
s barvou růží krvavých.
Tak ji vidím záhy z rána:
polo v bdění, polo v snu
na balkon jde nečesána
v hedvábném svém županu,
na mříž složí ruce bílé
a své zraky zářící
hned tam, hned sem vrhá čile
po vzbuzené ulici.
Tam je živo. Plný zlata
probouzí se teplý den;
tlupa dělníků tam chvátá
z předměstí do továren,
služky běhají tam s křikem,
amatéři přírody
za bránu jdou s slunečníkem
užít ranní lahody.
Vojsko kráčí na cvičení
krokem těžkým, dunivým,
kočáry tu míjí v hřmění,
vozy s hlukem drčivým –
a ten hluk se stále množí,
a ruch roste víc a víc –
a den jako úsměv boží
zírá krásný do ulic.
Pohled můj se vždycky stočí
naproti k ní na balkon:
Kam jen cílí její oči?
Kde je tady jejich „on“?
Stero pohledů k ní lítá,
stero vzdechů burácí –
ona dychtivě je chytá,
nedbale však odplácí!
Je to žena. A „proč“ její
nesmíš řešit vážným rtem,
ale proti obyčeji
fantasií, domyslem:
stojí zde v té ranní době,
rovna květu jednomu:
kvete slunci, červnu, sobě,
lidem všem – a nikomu...
Vzbudila se záhy dneska,
k zrcadlu šla v poradu,
co jí říká, zda je hezká
v souladném tom neladu –
to jí řeklo, že ty hledy
tím víc všude rozpálí,
dokud v nich těch snů tkví sledy,
jež ji v noci líbaly...

Meter: trochaic
TŘI RODY U NÁS PLATÍ JEN...
by Josef Václav Sládek

TŘI rody u nás platí jen,
to otec, syn a děd;
to náš je celý rodokmen:
kořen a strom a květ.
A naše paměť nejde dál,
ni naděj’ v příští čas,
než aby, děd co zachoval,
syn synovi dal zas.
Co bylo, může říci nám
jen u hřbitova věž;
děd zapomenut leží tam,
nás zapomenou též.
Jen někde mhavé zvěsti hles
nám slovo řekne víc:
jak prapraděd náš trpěl kdes,
jak šťasten byl, to nic.
Tak ořem, sejem, hyneme,
však pýchy dalecí
přec starší jsme a budeme
než rody knížecí!

Meter: iambic
PÍSEŇ SLABĚ CHVÍLE.
by Lila Bubelová

Svou píseň nejsladší ti zazpívám,
k tvé duši promluvím svým nadšením,
tvou hlavu unavenou zobjímám
a chvějící se rety políbím.
Jen přijď – chci zapomenout bolestí,
ty zapudíš jich zástup prchavý,
zas požehnáš svých dlaní svěžestí
a pohled svůj mi pošleš dumavý.
Co bylo kdy, co jednou bude zas,
ta zbabělost, ta smutná tajemství,
to vše, co velkost bralo, zmizí v ráz,
až polibek nám rety zkrvaví.

Meter: iambic
58. Srdce Tvých, matinko, dětí
by Josef Uhlíř

Srdce Tvých, matinko, dětí
dnes se ladí ku plesům;
zároveň pak za Tě letí
modlitbička k nebesům.
Tolikerým lásky Tvojí
oblaženi důkazem,
jakým máme vděčnosť svoji
projevit Ti výrazem?
Jsme-li veseli a zdrávi,
Ty se s námi veselíš;
a když z nás kdo ochuraví,
ve dne, v noci při něm dlíš.
Ty jsi jako andělíček,
jenž nad námi strážně bdí,
jenž nám v noci sladký sníček,
ve dne rozkoš přivodí. –
Ó tak žití Tvého říčka
plyň vždy jasně, vesele;
Tě pak samu – andělíčka –
chraňtež druzí andělé!

Meter: trochaic
297.
by Friedrich Rückert

Mit jeder Sprache mehr, die du erlernst, befreist
Du einen bisdaher in dir gebundnen Geist,
Der jetzo thätig wird mit eigner Denkverbindung,
Dir aufschließt unbekannt gewesne Weltempfindung,
Empfindung, wie ein Volk sich in der Welt empfunden;
Nun diese Menschheitsform hast du in dir gefunden.
Ein alter Dichter, der nur dreier Sprachen Gaben
Besessen, rühmte sich, der Seelen drei zu haben.
Und wirklich hätt' in sich nur alle Menschengeister
Der Geist vereint, der recht wär' aller Sprachen Meister.

Meter: iambic
LOUČENÍ.
by Karel Babánek

A kdybych v té vojně padl,
nevzpomínej v lkání,
neplač, děvče, pro to naše
krátké milování.
Zapomeň, že jednou v žití
měli jsme se rádi,
rozejdem se, děvče, spolu
jak dva kamarádi.
A kdybych v té vojně padl,
nevzpomínej v bolu,
zaroste zas cesta travou,
kudy šli jsme spolu.
A kdybych v té vojně padl,
nevzpomínej v pláči,
nové touhy v srdci vzbudí
s jarem písně ptačí.

Meter: trochaic
NAŠE ŽURNALISTIKA ZA RAKOUSKA A DNES
by Josef Svatopluk Machar

Když se člověk do minula zadívá,
když se na ni pozorně dnes dívá:
často hloupá byla, ale poctivá,
mazaná je dnes a zhusta nepoctivá.

Meter: trochaic
Der Greis
by Klabund

Meine Blicke sind von Tränen schwer,
Meine Füße tragen mich nicht mehr.
Meine Hände sind zur Faust geballt,
Die sich zitternd um den Knüppel krallt.
Wären meine Arme nicht so schwach,
Würf ich ihn dem blonden Knaben nach,
Der die Zunge grinsend nach mir bleckt.
Ich wollte, daß mit mir die ganze Welt verreckt...

Meter: trochaic
Taschen-Notizkalender
by Kurt Tucholsky

Ich gucke einmal,
ich gucke zweimal –
Ich denk: Nanu?
da hat doch einer dran gedreht . . . ?

Meter: iambic
150. Die Demut ist dir Noth.
by Angelus Silesius

Sieh nur fein unter dich: du fleuchst den Blitz der Zeit/
Was meinstu dann zu schaun in Blitz der Ewigkeit.

Meter: iambic
Al Santísimo Sacramento
by Juan Justiniano

Y te niegan ¡mi Dios! cuando a tu acento
brota un mundo el abismo de la nada,
y aparece de estrellas esmaltada
la anchísima extensión del firmamento
Hierve y rízase el mar, susurra el viento,
perlas vierte la aurora en la enramada,
brilla del sol la lumbre regalada,
y la vida es el soplo de tu aliento!
¡Infinito es tu amor! Del orbe el
                     llanto
borrastes en la Cruz, y bajo el
                     velo
del misterio nos das tu Cuerpo santo!
Hostia sagrada, divinal consuelo,
salud del alma, del infierno espanto,
en ti admiro y adoro al Rey del cielo!

Meter: polymetric
Natur und Vernunft
by Friedrich Schiller

Wärt ihr, Schwärmer, imstande, die Ideale zu fassen,
O so verehrtet ihr auch, wie sichs gebührt, die Natur.
Wärt ihr, Philister, imstand, die Natur im Großen zu sehen,
Sicher führte sie selbst euch zu Ideen empor.

Meter: polymetric
45.
by Catharina Regina von Greiffenberg

Der Erden warmer Hauch / so in die Lufft sich schwinget /
ihr selber wider nutzt / in dem er Regen bringet.
Stratonens weißer Raht / zu Dank dem treuen Knecht /
kehrt nutzend wider um / auf ihn und sein Geschlecht.

Meter: iambic
Touha, touha, touha je
by Fanda Šimková-Uzlová

Touha, touha, touha je
po žití, po práci,
po užitku, po plodu,
pro dobro a pro pravdu –
touha je a není sil,
tělo klesá uboho,
nemocno a bezmocno
sráží duši toužící,
prahnoucí a dychtivou. –
Kde se člověk dovolá?
Proč tak uboh’ dán v ten svět?!

Meter: trochaic
11.
by Johann Gottfried Herder

Willst Du, o Mensch, in der Natur
Der Gottheit Abglanz finden:
Such in Dir, seinem Bilde, nur,
Und Funke wird Dir zünden!
Und werden alle Funken Dir
Dann lohe Gottesflammen:
Sieh Jesum Christum hier!
Da flammen sie zusammen.

Meter: iambic
5.
by Friedrich von Logau

Fürstin, Euer reines Schön hat ein Fieber ietzt verhöhnet;
Aber Schönes ruhet nur, daß es nachmals schöner schönet.

Meter: trochaic
- LXXI - De Europa y Júpiter
by Lope de Vega

Pasando el mar el engañoso toro,
volviendo la cerviz el pie besaba
de la llorosa ninfa, que miraba
perdido de las ropas el decoro.
Entre las aguas y las hebras de oro
ondas el fresco viento levantaba,
a quien con los suspiros ayudaba,
del mal guardado virginal tesoro.
Cayéronsele a Europa de las faldas
las rosas al decirle el toro amores,
y ella, con el dolor de sus guirnaldas,
dicen que, llenó el rostro de colores,
en perlas convirtió sus esmeraldas
y dijo: ¡Ay triste yo!, perdí las flores.

Meter: iambic
XII.
by Jaroslav Vrchlický

Nechť budou hádat se o cenu písně mojí,
v té jediné jsem žil jak v šťastné pohádce,
a tu jsem ryzí vzal z té věčné ruky Tvojí
a mohou hádat se...
Já mlčky spokojen v svých citů zahrádce,
ten pramen hlídat chci, zkad mladost má se rojí,
kol něhož v květu jsou snů pestré kosatce.
Los orla nechť jsem nes ve mřížích zajatce,
tou láskou Dantovou, jež hvězdy hýbe, pojí,
já zaplál vítězně... byť třeba na krátce,
tou pouze zvítězil jsem... po všem boji
teď mohou hádat se!

Meter: iambic
Pinta el «aquí fue Troya» de la hermosura
by Quevedo

Rostro de blanca nieve, fondo en grajo;
la tisne, presumida de ser ceja;
la piel, que está en un tris de ser pelleja;
la plata, que se trueca ya en cascajo;
habla casi fregona de estropajo;
el aliño, imitando a la corneja;
tez que, con pringue y arrebol, semeja
clavel almidonado de gargajo.
En las guedejas, vuelto el oro orujo,
y ya merecedor de cola el ojo,
sin esperar más beso que el del brujo.
Dos colmillos comidos de gorgojo,
una boca con cámaras y pujo,
a la que rosa fue vuelven abrojo.

Meter: polymetric
Sonetos burlescos – La pobreza perseguida
by Manuel Justo de Rubalcava

A bocados me come el zapatero,
y a gritos me confunde el boticario
con que vaya y veré en su recetario
como consta deberle el mundo entero.
Por otro lado sale el tabernero
trayéndome de cruces un calvario,
y por otro con modo extraordinario
una vieja cobrándome el braguero
Ni en estío me dejan, ni en invierno
para cobrarme siempre con fiereza,
a pesar de mi modo afable y tierno.
No me deja esta gente alzar cabeza,
y yo les digo, diablos del infierno,
¿por qué así perseguís a la pobreza?

Meter: polymetric
Enseña cómo es rico el que tiene mucho caudal
by Quevedo

Quitar codicia, no añadir dinero,
hace ricos los hombres, Casimiro:
puedes arder en púrpura de Tiro
y no alcanzar descanso verdadero.
Señor te llamas; yo te considero,
cuando el hombre interior que vives miro,
esclavo de las ansias y el suspiro,
y de tus propias culpas prisionero.
Al asiento del alma suba el oro;
no al sepulcro del oro la alma baje,
ni le compita a Dios su precio al lodo.
Descifra las mentiras del tesoro;
pues falta (y es del cielo este lenguaje)
al pobre, mucho; y al avaro, todo.

Meter: iambic
Nevěrná.
by Miroslav Krajník

Komora bílá ve dvoře,
plakala panna v komoře.
Plakala panna, vzdychala
a z očí slzy stírala.
„S kým jsi to stála, má milá,
když jsem já vjížděl ve dvorec?“
„„S otcem jsem stála, můj milý,
s otcem jsem stála, znáš jej přec!““
„Kdo tě to líbal, má milá,
když jsem já vjížděl ve dvorec?“
„„Sestra to byla, můj milý,
sestra to byla, znáš ji přec!““
„Kdo odcházel to, má milá,
když jsem já vjížděl ve dvorec?
Kdo odcházel to zahradou,
když jsem já vjížděl ve dvorec?“
„„Můj bratr byl to, můj milý,
můj bratr byl to, znáš jej přec!
Můj brat odcházel zahradou,
můj brat, co v boru myslivec.““
„Nevěrna jsi ty, má milá,
hanebně jsi mne zradila!“
Nůž zablýskl se ve vzduchu
a panna klesá bez duchu.
Ve vratech vraník zařehtal
a s pánem letí v dál a dál.
Prvý den hrany zvonili,
druhý ji v rakev složili,
třetí den hrob jí kropili;
když na rov hlína srovnána,
vracel se kůň – však bez pána.

Meter: iambic
15 Ó, Bože můj, to náhlé štěstí skvoucí
by Tereza Dubrovská

Ó, Bože můj, to náhlé štěstí skvoucí
má duše sotva může unésti,
jež přišlo ke mně snivou písní vroucí
a z říše báje čárnou pověstí.
Přes horské stráně, mořské vlny dmoucí
tím nočním šerem v ticho rozcestí
se sneslo ke mně, v sady moje mroucí
a poručilo Vesně: rozkvésti.
Má duše snivá zírá v okouzlení
na svěží krásu, která svítí tam,
na modré vlny moře, jak se pění,
na květy snící v sladkém roztoužení,
na hvězdy, jimiž vzplanul nebes chrám – –
mé srdce chápe: přišlo vykoupení!

Meter: iambic
An die Königin.
 Ueber eine Lustfahrt auf der Elbe mit den
 Prinzeßinnen von Braunschweig.
by Anna Luise Karsch

Unsichtbar hieng ein ganzes Nimphen Chor

Meter: iambic
- 1268 - Acto I, ALBANO
by Lope de Vega

Dichoso aquel que en mudas soledades
osa pasar la vida en una aldea,
lejos de aquella envidia que pasea
las plazas de las cortes y ciudades.
Dichoso aquel que atiende a las verdades
del que ningún imperio lisonjea,
ni las mercedes del hablar rodea,
ni tembló de mirar las majestades.
Dichoso aquel a quien despierta el alba,
en vez de la marcial trompeta, el gallo,
y del morir en confusión se salva.
¡Oh vida, curso de veloz caballo,
nave de un puerto que la misma salva,
recibe al Rey y al mísero vasallo.

Meter: iambic
Der Patriot
by Friedrich Schiller

Daß Verfassung sich überall bilde! Wie sehr ists zu wünschen,
Aber ihr Schwätzer verhelft uns zu Verfassungen nicht!

Meter: polymetric
41. An Anemonen, die Liebste
by Paul Fleming

meines Herzen stete Zier,
meine Klarheit, meine Sonne,
kanst du diß denn gläuben dir,
daß, was dir mein Mund verspricht,
meine mein Gemüte nicht?
Nicht so, Liebste. Laß dir sagen,
es ist ein betrogner Wahn,
der dich heißt um etwas klagen,
das dir doch nicht fehlen kan.
Was betrübt dich Zeit und Ort?
Wahre Liebe hält ihr Wort.
Nacht und Tag und alle Blicke,
gehn auf dein Gedächtnüß hin.
Was von Seufzen ich verschicke,
heiß' ich Alles zu dir ziehn.
Und die Tränen meiner Pein
send' ich, Schatz, zu dir allein.
Ach nun,
was du dir selbselbst sagst zu,
der ich eigen bin und bleibe,
du nur bist die Liebste mir!

Meter: trochaic
Die Schlacht am Kremmerdamm
by Ludwig Achim von Arnim

Als Barnim de fast lütke Mann,
Averst im Kriege nich quade,
Am langen Damme kam heran,
Ging he flietig tho Rade.
He sprack: Dat is en garstig Lock,
Da mütten wie nich dorchrieden,
Et mögt uns kosten unsen Rock,
Wie willen man hier bliven.
Wie willen schrieven ut de Stür,
De uns de nich will geven,
Den willen wie brüden mit det Für,
Un nah det Veh em streven.
Det Rath gefehl em allen wol,
Se fingen an tho grawen,
Se mackten in de Erden holl,
Brachten det unnerst baven.
Marckgraf Ludwig de tappre Held,
Heelt up den Kremmschen Huwen,
Un dachte, dat sick da int Feld,
De Pamern schöllen truven.
Da averst kener kam hervär,
Liet he rupen sienen Peter,
Un sprack: Krieg diene Trumpet her,
Ried hen, als en Trumpeter.
Det segge Hertog Barnim an,
Ich hedde grot Verlangen,
Em as den Gast, un sienen Mann,
Im Felde tho emfangen.
Wo averst em det nich behagt,
So will ick em thospräcken,
Un ock im Luge sien unverzagt,
De Lanz mit em tho bräcken.
De Hertog sprack: He were da,
Un lichtlich ock tho finnen,
Det Spöt det stünde op de Wah,
Woll siehn, we werd gewinnen.
Drup ging et up den Damm hinab,
De was vull luter Köppe,
Et gaf da manchen harten Knap,
De Schall ging in de Zöppe.
De Märcker kunnen nich bestahn,
De Lug was ehr Verderven,
Da mußte mancher liggen gahn,
Un ahne Wunne sterven.
Drum weken se up düsse Siet,
Un menen da tho fechten;
De Pamer folgt im vullen Tritt,
Schlog Heeren mit den Knechten.
Tho Cremmen ging em det nich an,
He mußte buten blieven,
Det Fotvolck stund da Mann vör Mann,
Hulp em thorügge driewen.
Se schoten up de Strat hinut,
De men van Pamern krewelt,
Un föhlen em so up de Hut,
Det em det Harte wewelt.
Det, sprack Schwerin, deit hier ken got,
Lat uns den Damm erfaten,
Oder wie weren unse Blot,
Hier alle mötten laten.
Se treckten wedder hen thom Damm,
Un sammlten äre Büte.
Damit de Krieg en Enne namm,.
Davör uns Gott behüde.

Meter: iambic
JINÁ OTÁZKA
by Jan Neruda

„Jak voda uplývá mládí – škoda, ach věčná škoda!“
„„Chceš tedy, aby tvé mládí stojatá byla voda?““

Meter: polymetric
537. Hnedky při něm slyším lítých pranic
by Jan Kollár

Hnedky při něm slyším lítých pranic
Břinkot mezi třemi bratřími,
Ani hrozně meči ostrými
Roubali se spolu strany hranic;
Přijde Beljal, chtivý vražd a žranic,
Přijde Asmodeus se svými,
I hned lučištěm a kopími
Onny svárce obrátili na nic:
V hněvu svatém běžím: o vy blázni
Nevaďte se, buďte bratrové
Svorní, a pak všem ste vrahům k bázni!
Ale dobrou neslyšíce radu
Svatoplukovi ti synové,
Začali zas nový boj a vádu.

Meter: trochaic