PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Die Kenner
by Friedrich von Hagedorn

Es ließ sich in der Vögel Chören
Unlängst ein junger Vogel hören,
Und suchte nichts so sehr, als wahrer Kenner Gunst.
Gemeiner Sänger List wirbt manchen feilen Gönner:
Allein das Lobgeschrei, der Beifall halber Kenner
Entehrt, und zieret keine Kunst.
Es lobten ihn die Haidelerche,
Ein reisend Paar verirrter Störche,
Der Staar, der Zitscherling, der Wendehals, der Specht.
Der Hänfling kam hervor, und bat ihn, mehr zu singen;
Der heischre Kiebitz schrie: Nichts kann mir besser klingen;
Der Reiger sagte: Du hast Recht.
Die Elster schwatzte ganze Stunden,
Und rühmte was sie schön befunden,
Des freien Schalles Höh', und sanfter Töne Fall.
Der ekle Vogel sprach: Soll nichts dem Wunsche fehlen,
Und darf sich mein Versuch selbst einen Richter wählen,
So wähl' ich mir die Nachtigall.
Mich dünkt, sein Wunsch ist nicht zu tadeln.
Soll uns ein ächter Vorzug adeln,
So muß der Einsicht Kraft den Stimmen Werth verleihn.
Man kennt, man überlebt des Nachruhms Ewigkeiten,
Die der Gelehrten Schaum, die Schmeichler unsrer Zeiten,
Einander ohn' Erröthen weihn.
Du Freund und Muster deutscher Dichter,
Der Wahrheit liebenswürdger Richter,
Mein Wilkens, den vorlängst der Pindus lieb gewann;
Wie reizend werden mir doch meine Lieder schallen!
Wie werd' ich, Werthester, mir endlich selbst gefallen,
Wenn ich nur dir gefallen kann!

Meter: iambic
-I-
by Lope de Vega

Versos de amor, conceptos esparcidos,
engendrados del alma en mis cuidados,
partos de mis sentidos abrasados,
con más dolor que libertad nacidos:
Expósitos al mundo, en que perdidos,
tan rotos anduvisteis y trocados,
que sólo donde fuisteis engendrados
fuéranse por la sangre conocidos.
Pues que le hurtáis el laberinto a Creta,
a Dédalo los altos pensamientos,
la furia al mar, las llamas al abismo,
si aquel áspid hermoso no os aceta,
dejad la tierra, entretener los vientos:
descansaréis en vuestro centro mismo.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

Este es aquel Vesubio celebrado,
cuyas vides con pámpanos frondosos,
lagos de néctar, vinos generosos,
llenaron de su fruto sazonado.
Centro de Baco, más que Nise amado,
entre coros de sátiros gozosos,
donde en soberbios templos majestuosos,
Venus y Alcides tanto se han honrado.
Ya en estériles llamas con espanto
a pavesas lo admira reducido
de su poder, pesando al Jove ahora
Y aun el cielo de ver destrozo tanto,
encapotado, triste y afligido,
si el llover es llorar, de pena llora.

Meter: iambic
X.
 Hochzeit-Fragen.
by Christian Weise

Was ist die jungferschafft? ein quintgen hudeley/
Das zehnmahl schwerer ist/ als sonst ein centner
Doch was ist eine braut? ein ding/ das gerne küst/ (bley.
Und weder eine frau noch eine jungfer ist.
Was ist ein bräutigam? ein mann und nicht ein mann/
Dieweil er sich noch nicht der mannheit rühmen kan.
Was mag das jawort seyn? es ist das erste spiel/
Wann man das leder nun mit ernst verkauffen will.
Sagt/ was verlöbniß ist? ein angestelltes fest/
Davor man in der kirch am letzten bitten läst.
Was ist das auffgebot? es ist ein später fleiß/
Darinn erzehlet wird/ was sonst ein jeder weiß/
Was ist das hochzeit-fest? es ist ein warmes bad/
Darinnen wirth und gast was auszuschwitzen hat.
Was mag die trauung seyn? die zeit/ da man verehrt/
Was einen sonst mit recht und ehren zugehört.
Was ist ein junggesell? ein affe/ der das spiel/
Dem herren bräutigam flugs abstudiren will.
Was ist ein jungfergen? es ist ein gläßgen wein/
Das niemand trincken darff/ wann alle durstig seyn.
Was ist die erste nacht? die hochzeit in der that/
Da manche mehr gehofft/ als sie zu kosten hat.
Was ist die ander nacht? ein süsser überdruß/
Da man die alte schuld von gestern zahlen muß.
Was ist die dritte nacht? es ist die rennebahn/
Da man aufhören muß/ wann mans am besten kan.
Was ist die jungefrau? es ist ein loser sack/
Der in der compagnie auch garstig reden mag.
Was ist der ehstand selbst? es ist ein vogelhauß/
Die draussen wollen nein/ die drinnen wollen rauß.
Was ist das erste kind? ein schmertz weñs bald bekleibt.
Ein schimpf/ wenns zeitlich kommt/ ein hohn/ wenns
(aussen bleibt.
Was ist das andre kind? es ist ein guter rath
Vor leute/ welche man gern zu gevattern hat
Was ist das dritte kind? ein ungebetner gast/
Des vaters geld-verderb/ der mutter überlast.
Was ist das vierdte kind? es ist ein gutes ziel
Nach diesen sage man/ zuviel/ zuviel/ zuviel
Was ist das fünffte kind? mit diesen heist es wol/
Ich esse was mir schmeckt/ und leide was ich fol.
Was sind die söhnigen? ein volck das nichts erwirbt/
Uñ da des beutels kraft/ als an der schwindsucht stirbt.
Was sind die töchtergen? die kosten wenig geld/
Biß alle pestilentz auf ihre hochzeit fällt.
Was ist die beste lust? wann man nicht viel begehrt/
Und wenn das wenige fein gut und lange währt.

Meter: iambic
TAM POD STROMEM
by Eduard Albert

Rozsela jarní krásu noc,
z rána ji ptáci vítali;
pasáček přišel na pomoc
s radostným zvukem píšťaly,
tam pod stromem.
A kolkolem
stál skot, jejž dneska vyhnali.
Já mladík k písním hotový
jda tudy pěl jsem mimodík,
a v dálce šedý kostelík
v kvetoucím kryl se višňoví.
Po letech zas – byl letní den,
klas v poli jako zlato zrál,
po mezích táhnul růží sen; –
já s mladou ženou svou jsem stál
tam pod stromem.
Kraj kolkolem
na naše dítka dvě se smál.
Pak zpíval ptáček ve chvojí,
ni ratolest se nehnula.
V kočárku děcka usnula,
my přikryli je závoji.
A po letech – už bělel vlas –
už lov jen radost jediná,
tam na horách v podzimní čas.
Jak mnohá milá hodina
tam pod stromem,
kdy kolkolem
lovecká sedla družina!
Když hajný můj si pozalhal,
můj Hektor, dobrý stavěcí,
přemýšlel jaksi o věci
a stranou na mne zamžoural.
Kde všecko jest? Už šedá skráň
a chodívám jen o holi,
mé oko ještě těká v stráň
a v les a bloudí po poli.
Tam pod stromem
a kolkolem
teď větry v sněhu zápolí.
A když teď v loži posedám
za noci jasné, měsíčné,
jdou srdcem stesky rozličné
a hodiny už počítám.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Joseph Salinas y Enríquez

Vuela, o cisne Español, a mejor nido,
y en eterna región te fija estrella,
de albergue muda, y con tu fama huella
las precisas injurias del olvido.
Mejorar no es morir, que aunque oprimido
al raro bulto helada pira sella,
felice fue la ruina, pues por ella
firme padrón tu fama te ha erigido.
Sola una gloria adquiere el hombre sabio,
mas sin morir no se adquirió esta gloria,
que en la posteridad fundó su suerte.
Muere o tú pues, aunque parezca agravio,
que por verte inmortal a la memoria
será festivo el llanto de tu muerte

Meter: iambic
- XXVII - Desengaño de amor exhortando
by Pedro Soto de Rojas

Oh tú que adoras miserablemente
fantástica apariencia de belleza,
vuelves mis hojas llenas de aspereza,
y en noche instable aprende luz constante.
Amor verás, si se creyó diamante,
frágil vidrio después, que en su entereza
coronado de llanto y de tristeza,
brindó al mejor, de su campaña errante.
Veneno entre cristales embozado,
excusa, y solicita ya, sediento
ciervo, curso de fuentes dilatado.
Toma de tanto hidrópico escarmiento:
más medra el abstinente, el recatado,
que cuanto el mundo ofrece es sombra, es viento.

Meter: iambic
71. Na mudrlanta buřického.
by Matěj Josef Sychra

Mníš, že kvapným světlem svým svět osvěcuješ?
Blázne! tím jen slabé oči oslepuješ.
Zasluhuješ za to stejné pochvaly,
Jak kdo z bezbožnosti města vypálí.

Meter: trochaic
Entwurff einiger Betrachtungen,
 über den
  Zustand der Seeligen.
 Beym Anfang des 1727sten Jahres.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn dies ein Mensch mit Ernst bedencket,
So wird er ja mit Recht nicht zweifflen können,
Daß nicht derselbe GOTT, der ihm so viel geschencket,
Auch gut, auch mächtig gnung, ein mehrers ihm zu gönnen,
Sein Gutes immer noch zu mehren, zu vergrössern,
Ja ins unendliche sein Wesen zu verbessern.

Meter: iambic
Při sňatku J. V. kralovice Rudolfa.*)
by František Jaroslav Rypáček

Dnes jedna radosť letí celým světem,
dnes Austrie si zdobí smavým květem
skráň zářivou; vždyť v citu rozchvěném,
jímž mladá duše pláče, touží, jásá,
déšť vroucí lásky na své čelo střásá
a k mužným ňadrům pevným ramenem
jme Rudolf, dědic Lotrinského domu,
královskou růži belgického stromu.
Dnes jedna píseň dýchá od Šumavy
až tam, kde pnou se Tatrám smutné hlavy,
kde šedý Praděd žehná Moravě,
dnes jedno přání vane od Adrie
až tam, kde Dunaj bílou Sávu pije,
kde slávský Triglav teskní dumavě:
Ty, jenž jsi láska, dobro, smilování,
mladému sňatku uděl požehnání!
Dnes hymnem plesá město Libušino,
náš svatý Řím, kde zřídlo Vltavino
svou vlnou líbá českou lučinu,
dnes bujné nivy Moravěnky zlaté
zář blaha nesou od Opavy vzňaté,
a bědná Nitra šeptá novinu,
že český národ jedním citem plane,
by dal Bůh štěstí říši milované!
A nechať stále válčí jiné říše,
nechť osud krví jejich děje píše,
Ty, šťastná Austrie, vždy sňatků dbej;
co bohem války darováno jiným,
Ty láskou získej, kouzlem Venušiným
šiř slávu svou a moc svou zachovej:
ne v kruté válce, ale v šťastném klidu
a v lásce zkvétá blaho Tvému lidu!
Pod křídly Tvými četní národové
se ztulili, a žijí doby nové
království slavná, slavné koruny:
skloň vlídné čelo ke všem s láskou stejnou,
všem žehnej stejně rukou dobrodějnou,
by slavný chrám se vztýčil nad rumy,
chrám blaha, míru, svornosti a píle:
pak neodolá nikdo Tvojí síle! –
Měj, paní jasná, srdce ku národu,
jenž nebyl dosud účastníkem hodu,
jenž otevřen jest jiným národům,
buď naší matkou, věrnou, milostivou,
všem vítanou a drahou, dobrotivou
jak celý, slavný, vznešený Tvůj dům:
chcem’ dáti za to srdce plné, vděčné,
a vroucí slova úcty nekonečné! –
Skloň k nám se v lásce, jasný kralovici,
svých věrných Čechů tužby žalující
zplň vlídným slovem, mocným pokynem;
buď s námi vezdy jak my s Tebou stále,
vždyť dědicem jsi velkým Karla krále –
ať pod Tvým štítem nikdy nezhynem’:
pak bude zářiť dlouhá na staletí
vždy slavné jméno král náš Rudolf Třetí!
Bůh žehnej Vám, by cherub lásky vroucí
Vás pojil věncem slasti nevadnoucí,
by sňatkem Vaším zkvetla Austrie:
pak národové orla Habsburského
ve štěstí Vašem dojdou štěstí svého,
pak česká lípa v květ se rozvije!
Bůh žehnej, zachraň drahé žití Vaše,
Bůh zachraň národ, zachraň vlasti naše!

Meter: iambic
41.
by Emanuel Geibel

Bangt dir um deiner Knaben Seelen,
So halt' sie scharf in Sitt' und Zucht;
Ihren Glauben magst du Gott befehlen,
Denn Glaub' ist erst des Lebens Frucht.

Meter: iambic
Jonák chocholoušek.
by Adolf Heyduk

Eja, chocholoušek,
malučičký ptáček!...
kdože mu opeřil
ten jeho širáček?
Kdože mu dal taký
mentek cifrovaný
a vínkem zalíval
zpěváneček ranný?
Aj, to vy nevíte,
že to vesna byla?
hedbávnou mu ručkou
křidélka hladila,
a v májové noci
oblak rudoplavý
zlatý zpěv mu snášel
do srdce i hlavy.
Eja, chocholoušek
zpěvně k nebi měří,
a ten jižní vánek
provívá mu peří.

Meter: trochaic
De La Galatea, Libro III, Orfenio
by Cervantes

¡Oh sombra oscura que continuo sigues
a mi confusa triste fantasía;
enfadosa tiniebla, siempre fría,
que a mi contento y a mi luz persigues!
¿Cuándo será que tu dolor mitigues,
monstruo cruel y rigurosa arpía?
¿Qué ganas en turbarme la alegría,
o que bien en quitármela consigues?
Mas si la condición de que te arreas
se extiende a pretender quitar la vida
al que te dio la tuya y te ha engendrado,
no me debe admirar que de mí seas
y de todo mi bien fiero homicida,
sino de verme vivo en tal estado.

Meter: polymetric
- XLVI - Es alusión de la rosa, a santa Rosa
by Joseph de Litala y Castelvi

Rosa que en el pensil más soberano
crece, asombro, y maravilla hermosa,
pompa del Sol, y en sus auroras Rosa,
primer cuidado de su docta mano.
Coronado de espinas vio el tirano
esa pureza, que por misteriosa,
no la ofende la furia licenciosa
de el Euro, ni el rigor de Invierno cano.
Armado pues contra el Botón fragante,
no pudo ajar el generoso Anhelo,
que en breve cárcel te fabrica amante.
Delicia eres del Sol, dulce de suelo,
que en sus esferas hoy te ve triunfante
por peregrina flor del mismo Cielo.

Meter: polymetric
1L: Wer bin ich, liebster Gott, vor dir,
by Johann Röling

Wer bin ich, liebster Gott, vor dir,
Daß du mich hast gebracht bis hier?
Ach, es versinket mein Gemüthe
Im Meere deiner Lieb' und Güte,
Und weiß vor grossem Unwerth nicht,
Woher mir Alles dies geschicht.
Du bist es schon gewohnt mit mir,
Daß ich mich gern nachdenk' in dir;
Ich halt' ohn' dich mir Nichts geschehen,
Noch wen'ger mag ich was angehen,
Es sei denn, daß mein Herze Rath
Vorher mit dir gehalten hat.
Willst du, so geht es glücklich fort
Und fordert oft es kaum ein Wort;
Will aber nicht mein Wunsch bestehen,
So fang' ich fort in mich zu gehen
Und seh', ob ich, Herr, oder du
Wo Fug und Ursach geb' hierzu.
Oft find' ich keinen Weg noch Steg
Und weiß so nicht um deinen Zweck,
Noch gleichwol bleib' ich unbetrübet;
Du hast mich schon so lang geübet,
Daß ich von deinem treuen Sinn
Mehr als zu viel versichert bin.
Bald legt sich deiner Liebe Nacht,
Dann sehe ich, was du gemacht.
Wie einer, der im Schiffe lieget
Und in dem Schlaf die See durchpflüget,
So find' ich ausser meiner Acht
Mich weiter fort als ich gedacht.
Den Berg, die Klippen und das Meer,
Die mich beschlossen ganz umher
Und meiner Seelen Sorge waren,
Die bist du weislich umgefahren
Und hast mir einen Weg gebahnt,
Davon mir kaum nicht hat geahnt.
Führ', o mein Schöpfer, stets mich hier,
Wie dir es dünkt und seelig mir;
Es mag so rauh es will hergehen,
Ich mag nicht um noch vor mich sehen,
Du bist doch mit mir auf der Bahn
Und nimmst mich letzt mit Ehren an.
Ach ja, mit Ehren hin zu dir,
Da ich dein Heilskleid, meine Zier,
In höchster Würde werde tragen
Und ewig meinen Dank dir sagen.
Acht', Herz, nicht, was die Welt dir thut,
Im Himmel, schau', wird Alles gut.

Meter: iambic
1L: Die Finsterniß des Monden zu sehn,
by Christian Felix Weiße

Die Finsterniß des Monden zu sehn,
Ladt ich jüngst Freund und Brüder ein:
Dieß kann, sprach ich vortrefflich geschehn
In einem Glase blanken Wein.
Sie kamen und ich schenkte frisch ein:
Gebt acht! schrie ich, da, seht ihr, da!
Jedoch sie stürzten hurtger hinein,
Als sich der Mond im Glase besah.
Die Finsterniß gieng wieder vorbey,
Man sah den Strahl des Mondenlichts:
Was saht ihr, rief ich – – mit großem Geschrey
Antworteten sie taumelnd: Nichts!

Meter: iambic
BEN AKIBA NAŠEMU VĚKU. (II.)
by František Táborský

Nerozumím tvojí řeči.
Mluvíš, píšeš jako v křeči.
Čekám, co ti v duši roste,
na to zrno, slovo prosté.

Meter: trochaic
METAMORFOSA.
by Otakar Theer

Když kráčí kol mých oken drobná, nalíčená,
že zdá se celý svět polykat očima,
dvé její zřítelnic mne nese zanícena
do kraje, kde i smutek svou zvláštní vůni má.
To kraj je zázračný: sen stínů v dálkách pluje,
tam květy hovoří a vody mají dech
a vzduch, tak opojný, že k smrti vysiluje,
je jasný jako luna jatá v zrcadlech.
To ve dne. Večer však, na žhavých horizontech,
za prvních shvězdění, při navracení stád,
v té chvíli mystické, jíž táhne smrti povzdech,
se její planoucí mi zjeví majestát.
A nahá, velký fantóm, s prsy měděnými
má v každém oku spících tisíc rozkoší
a láká, kouzelná, mne láká lokty svými
chtíc dusit mne a spíjet mrakem vrkočí.
Až k ránu vše se propadá za stíny půlnočními.

Meter: iambic
- XXVII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Alcé los ojos, de llorar cansados,
por tornar al descanso que solía;
y como no lo vi donde solía
abajelos con lágrimas bañados.
Si algún bien yo hallaba en mis cuidados,
cuando por más contento me tenía,
pues que ya la perdí por culpa mía,
razón es que los llore ahora doblados.
Tendí todas las velas en bonanza,
sin recelar humano entendimiento;
alzose una borrasca de mudanza,
como si tierra y mar y fuego y viento
no me fueran en contra mi esperanza,
y castigaron solo el sufrimiento.

Meter: polymetric
Ve druhém jaře. (X.)
by František Serafínský Procházka

Na čele svém, kde vráska
je svita soudů prstem zlým,
své lásce prapor skvoucí
zas nových vznětů povztyčím.
Slavíky svolám k lyře
a ověnčím ji růžemi,
že pod mohylou pouze
mi dozvučí a oněmí.
Ba ne, i tam je žití
a lásky okres neznámý,
to věčně bude zníti,
a struna tryskne perlami.

Meter: iambic
Canción de las estrellas
by Manuel Reina

¡Oh sol oh regio sol de Andalucía,
besa mi frente, y con tus rayos
                  de oro
corona mi laúd! ¡Oh frescas
                  rosas
de los jardines béticos, perfumes
y colores prestad a mi poesía!
¡Oh esquivos ruiseñores melodiosos
que moráis en los bosques de mi patria,
las perlas derramad de vuestro canto
sobre el metal sonoro de mis versos!
¡Sol rosas, ruiseñores,
                  embriagadme
de fragancia, y músicas, y lumbres,
y así podré narrar la breve
                  historia
de un tierno amor en lágrimas bañado,
como violeta henchida de rocío!

Meter: iambic
18.
by Heinrich Heine

Frau Fortuna, ganz umsunst
Tust du spröde! deine Gunst
Weiß ich mir, durch Kampf und Ringen,
Zu erbeuten, zu erzwingen.
Überwältigt wirst du doch,
Und ich spanne dich ins Joch,
Und du streckst am End' die Waffen –
Aber meine Wunden klaffen.
Es verströmt mein rotes Blut,
Und der schöne Lebensmut
Will erlöschen; ich erliege
Und ich sterbe nach dem Siege.

Meter: trochaic
Ten Křivoklát tu na plátně
by Gustav Dörfl

Ten Křivoklát tu na plátně
jak by se zvedal ze země –
však vyhledávám nadarmo,
co v jeho zdech tak drahé mně.
Malíři, kam pak zahrádku
jsi roztomilou její dal? –
Vidíš, já mnoho pěkného
bych o ní tobě povídal.
A kde pak nechals věžičku,
v níž lašťovčí jsem hnízdo měl? –
Ach škoda, že jsi maloval
jen zdi – a na nás zapomněl!

Meter: iambic
- XXXIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Después, Amor, que mis cansados años
dieron materia a lástima y a risa,
cuando debiera ser cosa precisa
el costoso escarmiento en tus engaños;
y de los verdaderos desengaños
el padre volador también me avisa,
que aunque todo lo muda tan aprisa,
su costumbre común niega a mis daños;
cuando ya las razones y el instinto
pudieran de mi mismo defenderme,
y con causa fundada en escarmiento;
en otro peligroso laberinto
me pone Amor, y ayudan a perderme
memoria, voluntad y entendimiento.

Meter: polymetric
from The Task, Book V: The Winter Morning Walk
by William Cowper

(excerpt)

’Tis morning; and the sun with ruddy orb
Ascending, fires the horizon: while the clouds
That crowd away before the driving wind,
More ardent as the disk emerges more,
Resemble most some city in a blaze,
Seen through the leafless wood.  His slanting ray
Slides ineffectual down the snowy vale,
And tinging all with his own rosy hue,
From ev’ry herb and ev’ry spiry blade
Stretches a length of shadow o’er the field.
Mine, spindling into longitude immense,
In spite of gravity, and sage remark
That I myself am but a fleeting shade,
Provokes me to a smile.  With eye askance
I view the muscular proportion’d limb
Transform’d to a lean shank.  The shapeless pair,
As they design’d to mock me, at my side
Take step for step; and as I near approach
The cottage, walk along the plaster’d wall,
Prepost’rous sight! the legs without the man.
The verdure of the plain lies buried deep
Beneath the dazzling deluge; and the bents,
And coarser grass upspearing o’er the rest,
Of late unsightly and unseen, now shine
Conspicuous, and in bright apparel clad,
And fledg’d with icy feathers, nod superb.
The cattle mourn in corners where the fence
Screens them, and seem half petrified to sleep
In unrecumbent sadness.  There they wait
Their wonted fodder; not like hung’ring man
Fretful if unsupply’d, but silent, meek,
And patient of the slow-pac’d swain’s delay.
He from the stack carves out th’ accustom’d load,
Deep-plunging, and again deep plunging oft
His broad keen knife into the solid mass;
Smooth as a wall the upright remnant stands,
With such undeviating and even force
He severs it away: no needless care
Lest storms should overset the leaning pile
Deciduous, or its own unbalanc’d weight.

. . .
   ’Tis liberty alone that gives the flow’r
Of fleeting life its lustre and perfume,
And we are weeds without it.  All constraint,
Except what wisdom lays on evil men,
Is evil; hurts the faculties, impedes
Their progress in the road of science; blinds
The eyesight of discov’ry, and begets,
In those that suffer it, a sordid mind
Bestial, a meagre intellect, unfit
To be the tenant of man’s noble form.
Thee therefore still, blame-worthy as thou art,
With all thy loss of empire, and though squeez’d
By public exigence till annual food
Fails for the craving hunger of the state,
Thee I account still happy, and the chief
Among the nations, seeing thou art free!
My native nook of earth!
. . .

   But there is yet a liberty unsung
By poets, and by senators unprais’d,
Which monarchs cannot grant, nor all the powers
Of earth and hell confed’rate take away.
A liberty, which persecution, fraud,
Oppression, prisons, have no pow’r to bind,
Which whoso tastes can be enslav’d no more.
’Tis liberty of heart, deriv’d from heav’n,
Bought with HIS blood who gave it to mankind,
And seal’d with the same token.  It is held
By charter, and that charter sanction’d sure
By th’ unimpeachable and awful oath
And promise of a God.  His other gifts
All bear the royal stamp that speaks them his,
And are august, but this transcends them all.

Meter: iambic
- XLII - A don Francisco de Esquivel
by Joseph de Litala y Castelvi

Qué ufano, qué glorioso, qué contento,
la esfera pisas, Esquivel triunfante,
con escuadrón de Mártires volante,
nuevas estrellas dando al Firmamento.
Portento de virtudes, y portento
de celo santo fuiste, o Sacro Atlante,
y con alegre, y celestial semblante
penetra el Cielo tu divino aliento.
Cuántos Pórfidos, Mármoles, y Jaspes
animó tu cuidado en los cinceles,
urnas sacras labrando a tanto Divo.
Cuántas glorias de Pario, y del Hidaspes
veneramos en Plintos, y Boceles,
Pastor sagrado siempre tierno, y vino.

Meter: iambic
200.  Vermässenheit ist schädlich.
by Angelus Silesius

Vermiß dich Jungfrau nicht/ wer in Gefahr sich giebt/
Der wird gemeiniglich gefähret und betrübt.

Meter: iambic
6.
by Emanuel Geibel

In blauer Nacht bei Vollmondschein
Was rauscht und singt so süße?
Drei Nixen sitzen am Möwenstein
Und baden die weißen Füße.
Es hat der blonde Fischerknab'
Gehört das Singen und Rauschen,
Ihm brennt das Herz, er schleicht hinab,
Die Feien zu belauschen.
Da sausen empor im Mondenlicht
Drei weiße wilde Schwäne –
Das Wasser spritzt ihm ins Gesicht,
Verklungen sind die Töne.

Meter: iambic
1L: Ausgeartete, die, gleich dem Wetterhahne,
by Joseph Franz Ratschky

Ausgeartete, die, gleich dem Wetterhahne,
Jeder Windstoss hin und wieder weht,
Die, gleich einem lecken Schifferkahne,
Keiner Woge widersteht!
Einst der Weisheit Magd, nun jedes Knaben Dirne,
Dessen Steiss noch heut die Ruthe fühlt,
Und der morgen mit verwägner Stirne
Schon Minervens Priester spielt!
Sprich! soll lange noch dein toller Unfug währen?
Stürzt noch lange deiner Schüler Tross
Schlau vermummt auf Männer, die wir ehren,
Gleich Banditen, rücklings los?
Thörinn! soll der Mann des Nachruhms edle Krone
Von der Gunst des Knaben sich erflehn?
Soll er knechtisch vor dem Richterthrone
Eines jungen Miethlings stehn?
Ziemt es Lehrlingen, mit Männerruhm zu spielen,
Wie und wann es sie gelüstet? ... Nein!
Stürzt die Afterrichter von den Stühlen,
Die Vernunft und Recht entweihn!
Denn wo Knaben dreist verdammen und begnaden
Und ein Jünger sich erfrechen kann,
Seinen Meister vor Gericht zu laden,
Da erscheint kein braver Mann.

Meter: trochaic
V SOUSEDSTVU
by František Šimeček

Smutně se ta chudá chýše,
již sklonila bída, stáří,
smutně se tak k hradu pýše,
ku sousedu svému tváří.
Do hradu jde skvostná brána,
uvnitř lesky drahokamů,
a když slunce vyjde zrána,
vzplane střecha v zlata plamu.
A ta chýška pod šindelem,
co stařenka šedých vlasů,
když v zpomnění neveselém
vrásky čítá trapných časů. –
Na hradu pán velké slávy
trvá v nočním hodování,
krátí si čas s přátel davy,
krátí si čas v milování.
V chudé chýši pláč a vzdechy,
zvadlé růži znějí hrana
a ret starce bez útěchy
kleje lásku milostpána.
Z vosku svíce temně plane,
množí bledost v mrtvé tváři,
že ta panská láska maně
krutě v světě hospodaří. –
Smutně se ta chudá chýše,
již naklonil smutek, stáří,
smutně se tak k hradu pýše,
ku sousedu svému tváří.

Meter: trochaic
ZIMA.
by Josef Václav Sládek

TROCHU jara, trochu léta,
trochu slunce s nimi –
můžeš čekat spokojeně
na příchod své zimy.
Trochu mládí, trochu lásky,
trochu snů a blaha –
vždyť pak dál to lidské štěstí
ani nedosáhá!
Větev květem obalená,
vichřice ji scuchá, –
zůstaneš-li neulomen,
zbudeš větev suchá.
A těch listů tolik spadlo,
než zavál dech zimy,
že se ti až pozasteskne
ležet v jedno s nimi.

Meter: trochaic