PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sappho
by Hermann von Lingg

Über einem Bild der Sappho wob
Ihr Gewebe fleißig eine Spinne.
Wie sie so die Fäden band und hob,
Brachte sie so manches mir zu Sinne.
Zwischen den Geweben nach und nach
In der Sonne sah ich hell entsteigen
Meer und Inseln und ein Schlafgemach
In dem Haus am Strand und frohen Reigen.
Und die Dichterin erblick' ich dort,
Und ich seh' sie weben im Gemache,
Seh' sie fügen dabei Wort an Wort
Kunstreich in des Rhythmus schöner Sprache.
Und mir dünkt, als ob sie nebenbei
Auch noch andres spinne, Liebesränke;
Mit den Sternen spricht sie mancherlei,
Mischt im Geist Medea's Zaubertränke.
Ach, nicht unbemerkt von ihr abseits
Spinnet eine Feindin, eine schwarze,
Von der Jugendschöne holdem Reiz
Spinnt sie ab und ab, es ist die Parze.
Ach, sie hat gesiegt schon längst und ganz;
Jene Lippen, lied- und liebetrunken,
Jene Stirne mit dem Lorbeerkranz
Sind von ihrer Hand in Staub gesunken.
Eingeschrumpft zur Spinne, möcht' sie jetzt
Auch noch Sappho's Lied mit Nacht umweben:
Parze Zeit, dir ist ein Ziel gesetzt:
Was die Muse spann, wird ewig leben.

Meter: trochaic
ROZKVĚT.
by Emanuel Lešehrad

Ptáci něžně pějí,
den tak usměvavý,
že se mi chce rozletěti
do dálavy.
Po azuru plují
obláčkové hebcí.
Duše naslouchá jak jilmy
v sny jí šepcí.
Labutě mdlé, bílé
plují po jezeře,
a sny křehké klepou na mé
chýše dveře.
Přináší mi pozdrav
z dálných krajů snění,
kam nepřišel nikdo, odkud
návrat není.
A ty sedíš u mne,
květy věnčíš čelo,
abych snil, že moje jaro
rozpučelo...
Že mé jaro kvete,
že se mládí vrací,
z jihu že přec přilétli zas
moji ptáci...

Meter: trochaic
Al Rey Católico, Nuestro Señor Don Felipe IV, infestado de guerras
by Quevedo

No siempre tienen paz las siempre hermosas
estrellas en el coro azul ardiente;
y, si es posible, Jove omnipotente
publican que temió guerras furiosas.
Cuando armó las cien manos belicosas
Tifeo con cien montes, insolente,
víboras de la greña de su frente
atónitas lamieron a las Osas.
Si habitan en el cielo mal seguras
las estrellas, y en él teme el Tonante,
¿qué extrañas guerras, tú, qué paz procuras?
Vibre tu mano el rayo fulminante:
castigarás soberbias y locuras,
y, si militas, volverás triunfante.

Meter: iambic
- CLXVI -
by Fernando de Herrera

Dichoso fue el ardor, dichoso el vuelo
con que, desamparado de la vida,
dio Ícaro en su gloria esclarecida
nombre insigne al salado y hondo suelo.
Y quien despeñó el rayo desde el cielo
en la onda del Eridano encendida,
que llorosa lamenta y afligida
Lampecie, en el hojoso y duro velo.
Pues de uno y otro eterna es la osadía
y el generoso intento, que a la muerte
negaron el valor de sus despojos,
yo, más dichoso en la alta empresa mía,
que hasta el Olimpo me encumbró mi suerte
y ardí vivo en la luz de vuestros ojos.

Meter: iambic
Sen.
by Pavel Josef Šafařík

Tvé teď, ušlechtilý mládenče zásluhy,
Synu černooké Nočněny zdařilý,
Bude hluboko zvučným
Loutna velebit ohlasem!
Ty sám utěcha jsy smrtedlníka, an
Srdce, pohromou dne umořen, pozbývá,
Ty jej lehkými křídly
Zticha přikryti pospíchaš.
V lůnu hedvábném pak zpoznova námodré
Chladíš výmoly žíl nebeským balšamem:
Mozkem napájíš lvovým
Hýzdí pokrmi toužícý.
Štědře zemdlenému také y tenkráte
Duchu potřebné znáš živnosti podati,
Různé žádosti jeho
Plně způsobem podivným.
Nuzný v okamžení oplývá zlatem, a
Zámky převysoké zakladá nádherně:
V ráji rozkoší dříme,
Zpitý proměnou šťastlivou.
Květlý v náručích mní hošík, an spanilou
Drží milenku svou, jediné zvolenou;
Věrnost zaslíbiv krásné
Žádá rovného srdečka.
Zpupný v brnění svém hrdina poráží
Soky choulostivé, ohromně křikaje:
Řítí pohlavě s plachých
Koní odpůrce zraněné.
Takto rozmanité působě kochání
Mysli, navracuješ lidi Dnu na zpátek,
Vším je bohatě nadav,
Čehož hledali ubozý.
Tys mne začasté již posylnil: budešli
Schránkou budoucně mou, radostně zpívaje
Sroční obětí budu
V tvé ti dvořiti besýdce.

Meter: polymetric
Vi .
 ODE/
  Darinnen die ersten beyden Verse Tro-
 chäisch/ der 3. und 4. Jambisch/ der 5. wider Tro-
 chäisch/ der 6. und 7. aber Dacty-
 lisch.
by Philipp von Zesen

Ach! mein Licht/
Laß mich nicht
Verwarten hier/
Ich muß von Dier.

Meter: polymetric
279
by Josef Vlastimil Kamarýt

K dobré vůli často žádej
pomoc Boží milosti,
pak ti dobré svědomí dá,
věř, nebeské radosti.

Meter: trochaic
XXXIII. Z podzimních mlh slunce kouká
by Josef Kalus

Z podzimních mlh slunce kouká
z kožichu jak dědek starý,
když už na celý svět brouká
a přeje si smrť a máry.
V létě jonák sličný, jarý,
teď podoba nebožtíka,
žebrák zahalený v cáry
o berli se nebem smýká.
V létě síly utrácelo,
pilo douškem žití sklenku,
a teď smutně klopí čelo
jako sedlák na výměnku.
Zrak mu hasne, vadnou líce –
oblaky juž brzkou dobu
v plachtách zimní metelice
ponesou je v temno hrobu! –

Meter: trochaic
¿Será verdad, permitarálo el cielo
by López Maldonado

¿Será verdad, permitarálo el
                     cielo
que los serenos y hermosos ojos
que dieron dulce fin a mis enojos
den amargo principio al desconsuelo?
¿Será verdad que irresoluble yelo
venga a entibiar del fuego los despojos
con que Amor desterró cuantos antojos
hicieron dura guerra a mi consuelo?
¿Será verdad que el sol resplandeciente
cuya luz alumbraba el alma mía
en tinieblas la deje sepultada?
Verdad será, mas no que eternamente
por más que se a de vos menospreciada
deje de ser mi fe cual ser solía.

Meter: iambic
1.
by Joseph von Eichendorff

Ich kann wohl manchmal singen,
Als ob ich fröhlich sei,
Doch heimlich Tränen dringen,
Da wird das Herz mir frei.
So lassen Nachtigallen,
Spielt draußen Frühlingsluft,
Der Sehnsucht Lied erschallen
Aus ihres Käfigs Gruft.
Da lauschen alle Herzen,
Und alles ist erfreut,
Doch keiner fühlt die Schmerzen,
Im Lied das tiefe Leid.

Meter: iambic
[nicht ein Rosenknöpfchen]
by Friedrich Rückert

Nicht ein Rosenknöpfchen
Mit gesenktem Köpfchen,
Mit dem Wurm im Herzen,
Sank vom schwachen Stiel.
Nicht ein Apfel, tödtlich
An den Bäckchen röthlich,
War es morsch im Herzen,
Der vom Baume fiel.
Rose lust- und liebreich,
Jugendfrühlingstriebreich,
Ohne Weh im Herzen
Ward des Windes Spiel.
Apfel frisch und fastvoll,
Schwellend lebenskraftvoll,
Kerngesund im Herzen
War des Sturmes Ziel.
Ob mich das soll freuen,
Oder doppelt reuen,
Macht der Tod im Herzen
Mir Gedanken viel.

Meter: trochaic
- XXV - Nueva alabanza del hecho de Lucrecia
by Juana Ines de La Cruz

Intenta de Tarquino el artificio
a tu pecho, Lucrecia, dar batalla,
ya amante llora, ya modesto calla,
ya ofrece toda el alma en sacrificio.
Y cuando piensa ya que más propicio
tu pecho a tanto imperio se avasalla,
el premio, como Sísifo, que halla
es empezar de nuevo el ejercicio.
Arde furioso, y la amorosa tema
crece en la resistencia de tu honra,
con tanta privación más obstinada.
¡Oh Providencia de Deidad suprema!
¡Tu honestidad motiva tu deshonra,
y tu deshonra te eterniza honrada!

Meter: iambic
1.
by Gustav Schwab

In jener Zeiten Schwere,
Wo Luthers fromme Lehre
Die uns zu Gottes Ehre
Der theure
Noch hülflos in der Wiege
Bedrängt vom schweren Kriege,
Geängstet ward vom Siege
Der span'schen Heeresmacht:
Da hat es sich begeben,
Daß noch ein rechtes Leben,
Ein mutiges Bestreben
Im Dörflein
Dort lehrte noch zur Stunde
Mit seinem freien Munde,
Aus seines Herzens Grunde,
Ein Pfarrer fromm und klar.
So stand er ohne Sorgen,
An einem Sonntagsmorgen
Im Kanzelstuhl geborgen,
Um den die Menge wogt:
Da kommt mit raschen Schritten
In andrer Hörer Mitten
Durch's Kirchenthor geschritten
Des
»'S ist keiner von den Bösen!
Jedoch den Text ihm lesen,
Mag doch nicht übel wesen!«
Der Pfarrer bei sich spricht:
Er fordert die verdammten,
Unglaubigen Beamten,
Die all' der Höll' entstammten,
Vor Gottes Strafgericht.
Als er der langen Predigt
Mit Poltern sich entledigt,
Für Schweiß und Müh' entschädigt,
Steigt er vergnügt herab;
Ihm naht der Vogt mit Nicken,
Mit Gruß und Händedrücken:
»laßt euch zu Mittag blicken,
Ehrwürd'ger, schlagt's nicht ab!«
Was ist's? er muß wohl kommen!
Er saß und aß beklommen,
Doch als er eingenommen
Den guten Neckarwein,
Und ihn der Vogt von Herzen
Ergötzt mit ehrbar'n Scherzen,
Wollt' ihn schon reun und schmerzen
Das übermäß'ge Schrei'n.
Behaglich war es Beiden;
Da sprach der Vogt bei'm Scheiden
Zuletzt: »Herr! könnt Ihr's meiden,
So predigt nicht so streng!
Das Schimpfen und das Schelten,
Glaubt mir, es frommet selten,
Und wem es just soll gelten,
Dem macht's um's Herz nicht eng.«
Das zieht dem guten Alten
Die Stirn' auf's neu' in Falten;
Er spricht halb ungehalten,
Halb aber noch im Scherz:
»ihr werdet mich nicht fragen,
Doch wenn Ihr's könnt ertragen,
Was hier die Leute sagen,
So leg' ich's Euch an's Herz:
Er fischet nicht im Trüben,
Mag Trunk und Spiel nicht üben,
Treibt kein verbotnes Lieben,
O, laßt die Leute schmähen,
Sie werden's nicht verstehen: –
Ihr scheut das Kirchengehen!

Meter: iambic
SVIŤ, MÁ STARÁ LAMPO...
by Antonín Klášterský

Sviť, má stará lampo, vesele mi sviť,
je to nyní kolem všecko jiné, viď!
Pamatuješ dosud, jak jsem s tebou tich
skláněl horkou hlavu nad kupami knih?
Ó, ty noci dlouhé, v něž jsme zřeli ven,
kde jakby se nikdy neměl zrodit den.
Plamen tvůj se tiše jak má duše třás’,
jakoby i tebou zachvěl noci mráz.
Ba i někdy z plamu teskný kvil ti táh’,
že tak sami bdíme, sami v nočních tmách.
Sviť, má stará lampo, vesele mi sviť,
je to nyní kolem všecko jiné, viď!
Ne již noci mrazem, radostí se chvěj,
když tak svítíš v ženy mojí obličej.
Vidíš, jak v tvůj plamen, úsměv na rtu, zří,
besedovat budem spolu všichni tři.
Na rtu jejím úsměv, který mám tak rád,
s oka mého září bude s tebou plát.
Jakže? Družka věrná, nocí smutných stráž,
nyní místo svitu náhle shasínáš?
Zrádná! jistě v spolku jsi už s ženou mou,
jež se na mém klíně uzardívá tmou.

Meter: trochaic
1L: Ha! schaut den bleifarb'gen Mann,
by Justinus Kerner

Ha! schaut den bleifarb'gen Mann,
Der hat auf seiner Lebensbahn
Einst nichts gefühlt und nichts gedacht,
Als wie man falsche Münze macht.
In dem Gewölbe, wo er sann,
Kommt er als Nachtgespenst oft an,
Dann mischt sich des Gewölbes Luft
Mit Bleidampf und mit Leichenduft.
Stumm einen Mörser trägt er her
Und stoßt, als wenn was in ihm wär';
Der Mörser aber, der ist leer,
Denn jeder Stoß gibt einen Schall,
Hell wie die Sünderglöcklein all:
Bei jedem Stoße blickt er stumm
Und scheu in dem Gewölb' herum,
Dann schleppt er einen Sack herbei
Und zählt, dumpf tönt's wie Zinn und Blei.
So tönt es bis zum Hahnenschrei,
Und plötzlich dann in Schwefelluft
Zerfließet der bleifarbne Schuft,
Und bis zu seiner Wiederkehr
Ist's im Gewölbe stumm und leer.

Meter: iambic
96. Láska není veždy plodem snažných
by Jan Kollár

Láska není veždy plodem snažných
Záměrů a vůle následkem,
Aniž běží slavným za předkem,
Z titulů se směje mnohovážných;
Jako chlouby tak i soků strážných
Štítí se a skrývá před svědkem,
Ona není k cíli prostředkem,
Ale sama cílem citů blažných:
A co najvíc hodno pozornosti,
Jest, že lásku svár a různice,
Bol a dálka nemdlí ale rostí;
Jako mrak a hromobitné moci
Světlo růžopersté dennice
Zjasnějšují po bouřlivé noci.

Meter: trochaic
VŮNĚ.
by Otakar Auředníček

Ty těžké vůně, které z květů kanou
za letních nocí mdlé a opojivé,
kdy velké bílé hvězdy do tmy planou
a slavík lká své písně smutné, snivé,
ty těžké vůně nocí všech i květů
do sebe vsálo tělo tvoje bílé,
to plný vůní chrám a plný vzletu,
na jehož prahu sním za noční chvíle...

Meter: iambic
A los estudiantes
by Julián del Casal

Víctimas de la cruenta alevosía
doblásteis en la tierra vuestras frentes,
como en los campos llenos de simientes
palmas que troncha tempestad bravía
Aun vagan en la atmósfera sombría
vuestros últimos gritos inocentes,
mezclados a los golpes estridentes
del látigo que suena todavía
¡Dormid en paz los sueños postrimeros
en el seno profundo de la nada,
que nadie ha de venir a perturbaros;
los que ayer no supieron defenderos
solo pueden con alma resignada,
soportar la vergüenza de lloraros!

Meter: iambic
Un delito igual se reputa desigual si son diferentes los sujetos que le cometen, y aun los delitos, desiguales
by Quevedo

Si de un delito propio es precio Lido
la horca, y en Menandro la dilema,
¿quién pretendes, ¡oh Júpiter!, que tema
el rayo a las maldades prometido?
Cuando fueras un pobre endurecido,
y no del cielo majestad suprema,
gritaras, tronco, a la injusticia extrema,
y, dios de mármol, dieras un gemido.
Sacrilegios pequeños se castigan;
los grandes en los triunfos se coronan,
y tienen por blasón que se los digan.
Lido robó una choza, y le aprisionan;
Menandro un reino, y su maldad obligan
con nuevas dignidades que le abonan.

Meter: iambic
Ständisches.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

„ein jeder bleib' in seinem Stande,
Ein jeder denke nur an sich;
Das ist ein Segen unserm Lande,
Das paßt sich gut für dich und mich.“
O weh, o weh, du schnöde Schande!
Du teuflische Simplicitas!
Bleibt jeder nur bei seinem Stande,
So kommt zu Stande niemals was.

Meter: iambic
NEPŘÍTEL.
by Josef Václav Sládek

VE chvíli klidu, v jizbě osamělé,
když vše, co cítíme, je lad a vděk,
se zjeví tvář našeho nepřítele
a v zrak nám hledí jeho pošklebek.
To v srdci bodne; – a jako když dechne
na poušti vítr v náhlém nárazu
do fata-morgany, tak z duše všechné
to vidmo prchá rajských obrazů.
Rty sevrou se a hrdlo žlučí chutná. –
Tu náhle jak by anděl síní spěl;
má zrcadlo a šeptne: „Duše rmutná,
sem pohledni, – kdo tady nepřítel?“

Meter: iambic
HORROR VACUI
by Karel Dostál-Lutinov

Když v noci hvězdy tvář svou odhalí,
k nim výkřik letí duše zoufalý:
Co za vámi se tají?
Až Já mé střese smutný země prach
a duše nahá stane ve hvězdách:
Čeho se na nich nají?
Jsem tvorem, k prachu země přilnulým.
Ke komu, k čemu se tam přitulím
v té mrazné, širé výši?
Jak zapuditi dotíravý chlad?
Kde najít pevný bod, jej milovat
v té nedozírné říši?
Má duše žízní, prahne po štěstí,
po Bohu krásných z bible pověstí,
kde najdu Ho v té poušti?
Tam nové oči duši narostou,
tam půjdu výš za Krásou naprostou,
jež nikdy neopouští.

Meter: iambic
January 22nd, Missolonghi
by Lord Byron (George Gordon)

On this Day I Complete my Thirty-Sixth Year

'Tis time this heart should be unmoved,
       Since others it hath ceased to move:
Yet though I cannot be beloved,
                                    Still let me love!

   My days are in the yellow leaf;
       The flowers and fruits of Love are gone;
The worm—the canker, and the grief
                                    Are mine alone!

   The fire that on my bosom preys
       Is lone as some Volcanic Isle;
No torch is kindled at its blaze
                                    A funeral pile.

   The hope, the fear, the jealous care,
       The exalted portion of the pain
And power of Love I cannot share,
                                    But wear the chain.

   But 'tis not thus—and 'tis not here
       Such thoughts should shake my Soul, nor now,
Where Glory decks the hero's bier,
                                    Or binds his brow.

   The Sword, the Banner, and the Field,
       Glory and Greece around us see!
The Spartan borne upon his shield
                                    Was not more free.

   Awake (not Greece—she is awake!)
       Awake, my Spirit! Think through whom
Thy life-blood tracks its parent lake
                                    And then strike home!

   Tread those reviving passions down
       Unworthy Manhood—unto thee
Indifferent should the smile or frown
                                    Of beauty be.

   If thou regret'st thy Youth, why live?
       The land of honourable Death
Is here:—up to the Field, and give
                                    Away thy breath!

   Seek out—less often sought than found—
       A Soldier's Grave, for thee the best;
Then look around, and choose thy Ground,
                                    And take thy rest.

Meter: iambic
Uber Sr. Churfl. Durchl. zu Brandenburg
 Friedrich des Dritten
 Erfreulichsten geburts-tag/
 den 1 Julii 1692.
 † † †
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Jndem wir bey der schweren zeit
Das hertz mit vielen sorgen kräncken/
Antwortet uns der himmel heut/
Und spricht: Was kan ich euch mehr schencken?
Erhalt ich euren Friedrich nicht?
Den ich auch ferner will bewachen/
Und dessen tugend euch verspricht/
Euch allerseits beglückt zu machen.
Zwar hat mans bey dem trüben blick
Des krieges noch nicht recht empfunden;
Doch bindet sich auch unser glück
An keine selbst-gesetzte stunden.
Was uns von dir/ mein Fürst/ bewust/
Heißt uns die sichre hoffnung fassen/
Daß du uns glücklich machen must/
Wird dir nur zeit genug gelassen.
So muß bey deines festes schein/
Die wohlfahrt über uns zu schütten/
Dis einzig unsre sorge seyn/
Dir zeit und jahre zu erbitten.
Der himmel/ der dir gnädig ist/
Verleih’ uns nur dein langes leben!
Das übrige wird durch die frist
Uns dann schon deine tugend geben.

Meter: iambic
POZNÁNÍ
by Emanuel Lešehrad

Kam dospěl jsi, Orfee, na zářném oři?
Jasnějším rozhledem, zkušeným citem
chápeš teď labyrint světa;
vyšel jsi z otčiny, poznání lačen,
vrátil ses k matce, od níž jsi prchl,
pout tvoji pozřela léta.
Až k souhvězdí Blíženců štvala tě touha,
která ti připiala nadšení křídla,
sestoupils do nitra moří;
hledal jsi smysl lidského žití,
chtěl jsi jít v šlépějích božího Slova,
jež z ničeho Všecko tvoří.
Vrátil ses domů, odkud jsi vyšel,
co, Orfee, věnuješ zemi?
– Poznal jsem vesmír jak zázraků dílnu,
v níž hlubin duch pracuje nad výšemi

Meter: dactylic
Nemožno mimo smysly mysliti,
by Adolf Racek

Nemožno mimo smysly mysliti,
nebylé není možno mysliti,
nemožno mimo tělo chápati,
JEN TĚLO MOŽNO TĚLEM CHÁPATI:
to věz zře sebe části nejmenší,
jež stejně živy tebou, jimi ty –
jich k jinému tys žití obměnou.

Meter: iambic
V PŘEDMĚSTSKÉM CIRKU. (III. HOCH.)
by Karel Mašek

Má báseň měla by znít tempem kvapíku,
při němž jsi náhle tak se zjevil ve manéži
a v sedlo ozdobné jsi skočil vraníku.
A vždycky zápalem plál obličej tvůj svěží
a tmavým okem svým, z nějž sálal hrdý žár,
jsi přelét diváky – kůň v trysku kolem běží
a na tvé umění tu čeká lidí pár.
Ať málo publika – pro tebe vždycky dost,
vždyť pouhou zábavou ti chvíle, v pestrém šatě
a v ruce s bičíkem kdy skákals bázně prost
přes stuhy, obruče – tvůj oděv zářil v zlatě
a slávy tvojí lesk by déle potrval
tu – šumným potleskem když dav zas volal na tě –
vždy místo poklony jsi přemet udělal.
Což nemáš vzpomínek na hořkost dětských let,
kdy jak ty koně snad jsi bičem cvičen býval?
Což štěstí dnešních chvil, ten chudý slávy květ,
již tenkrát neodnes ti hořký pláče příval?
Což nemáš nadějí a ani nechceš znát,
co hýbe jinými? Zda kdy jsi o tom sníval,
co jiný život by ti jednou mohl dát?
A nikdy neleká tě budoucnosti zjev?
Vdyť znáš to, stejné vždy všech akrobatů stáří!
Či snad tě čeká pád – a zbarví tvoje krev
kdys písek manéže, kam zaryješ se tváří,
tak ještě nejlépe bys prchl z žití pout;
a slávu, o níž sníš, by jenom lokalkáři
ve stručné zprávě své nechali zaplanout.
Ne, nevíš o tom nic... Ta chvíle je ti vším,
kdy končíš produkci voláním, pobízeje,
by kůň tvůj pobíhal vždy tempem rychlejším
a štolba, řiditel a šašci a kdo kde je,
vše křičí, pobízí – bič práská v lomoz ten
a rukou polibky všem stranám rozdíleje,
zas směle s koně skočíš, všecek roznícen.

Meter: polymetric
1L: O Julie, mein Ebenbild,
by Christian Friedrich Daniel Schubart

O Julie, mein Ebenbild,
Nur sanfter noch, und nicht so wild;
An jeder Engelanmuth reich,
An Großgefühl dem Vater gleich.
O Julie, bedaure mich;
Denn ach! wie schwer entbehr' ich dich!
Dem Lämmlein gleich hüpfst du nicht mehr
Um deinen armen Vater her.
Du hemmst nicht mehr mit deinem Kuß
Der Thränen mächtigen Erguß,
Und scheuchst mit deinem Lächeln nicht,
Den Gram von meinem Angesicht.
O Julie, wann kommt die Zeit,
Daß ich mit Vaterzärtlichkeit
Erst an mein Herz dich drücken kann?
Ich armer, ich gefangner Mann.
Wann lenk' ich deiner Stimme Ton
Am goldbezognen Pantalon,
Und lehre dich mit Saitenklang
Den deutschen herzlichen Gesang?
Der Welsche
Durchs Labyrinth der Tön' und
Der Deutsche aber
Daß sein Gesang das Herz durchdringt.
O Julie, wann kommt die Zeit,
Daß ich mit Vaterzärtlichkeit
Erst an mein Herz dich drücken kann?
Ich armer, ich gefangner Mann!

Meter: iambic
Ihr lob ist unaussprechlich
by Georg Rodolf Weckherlin

Welchen der götter schatz, der natur beste kunst
des himmels köstlichkeit alhie zu sehen sehnet,
der segne sein gesicht durch die schön, deren gunst
erquicket meinen geist und dise welt beschönet;
Doch kommet er nicht bald, so kommet er umsunst,
dan schon ein jeder got begirig nach ihr gönet
damit in purer lieb und heilig süßer brunst
er werd mit ehr von ihr und sie von ihm gekrönet.
Der tugend süße kraft, der lieb und schönheit prob,
mit der holdseligkeit und götlichen geberden
in eines engels leib er sehen wird auf erden,
Bekennend, daß allein des süßen engels lob
von eines engels mund kan recht gesungen werden,
und daß ohn sie die welt ganz elend, arm und grob.

Meter: iambic
Divní svatí.
by Svatopluk Čech

Petr, Pavel, naši svatí,
věřte, zlatí.
Půl nás Petra, Pavla půle
volí patronem,
Pavla vůle, Petra vůle
naším zákonem.
Petr, Pavel, mocní svatí,
všude platí:
V politice, v chrámu krásy,
ba i v síni věd
vždy se Petr k slovu hlásí,
Pavel za ním hned.
Při kom nejsou tito svatí,
všechno ztratí.
Marně plul bys proti větru
bez těch světců dvou –
buďto Pavlu nebo Petru
zapiš duši svou!
Petr, Pavel, divní svatí,
k sobě kati:
Když se Petru noha smekne,
Pavel ruce mne,
a když Pavel „Ano!“ řekne,
zahřmí Petr: „Ne!“
Petr, Pavel, čistí svatí,
vše nám hatí:
Když se jeden k činu chystá,
druhý sedá v kout,
a my všichni proto s místa
nemůžem’ se hnout.
Petr, Pavel, trpcí svatí,
buďtež klati!
Pro zásady nechť si, bratři,
šlehá půtek žár,
ale k rohatému patří
osob věčný svár.
K čemu nám ti hořcí svatí,
moji zlatí?!
Petře, Pavle, v pochvy šavle!
Dost již vašich jmen.
Stranou, Petře! Stranou, Pavle!
Věc nám platí jen.

Meter: trochaic
- 134 - Al doctor Francisco de Quintana
by Lope de Vega

Este de Apolo singular tesoro,
selva de amores en florido Mayo,
que de la envidia histórico desmayo
ilustra el genio del Castalio coro.
Alma interior en laberintos de oro,
sombra vistió, como la nube al rayo,
Argenis Castellana de Barclayo,
y fénix de la pluma de Heliodoro.
Tan dulce, honesta, clara y docta suma,
Francisco ilustre, no de verde rama,
de esmeralda inmortal laurel presuma.
Que a quien para escribir su hermosa llama,
de sus alas Amor le dio la pluma,
seguras tiene ya las de la Fama.

Meter: iambic
6.
by Friedrich von Logau

Der Landmann thut nicht recht, daß er so kläglich thut
Um sein entwante Wahr: es war beweglich Gut.

Meter: iambic
8.
by Heinrich Heine

Schaff mich nicht ab, wenn auch den Durst
Gelöscht der holde Trunk;
Behalt mich noch ein Vierteljahr,
Dann hab auch ich genung.
Kannst du nicht mehr Geliebte sein,
Sei Freundin mir sodann;
Hat man die Liebe durchgeliebt,
Fängt man die Freundschaft an.

Meter: iambic
MODEL PRO PÍSEŇ.
by Stanislav Mráz

V před oči tvoje stále vyzírají,
hrot prsu ukazuje výš. Chci vzor
pro píseň svoji, dle něhož plát v taji
bych moh’, ji stavět a milovat v svor.
Je úkol básníka, by spodoboval věrně
skutečnost. Co se krylo v touhy chtíči,
to roztavil by trilky ve slavičí
a v krásy zrcadlo, tož na tě, hleděl směrně.
I činím resumé: Jsi model čaru.
Na ňadrech tvých postavím snění chrám.
Jsi podnět umu, vše sburcuješ k zdaru,
přivábíš. Na jich bělu v drahokam.
Minaret, věž ve hvězd až plání. Divu
architekturu, sloup, architráv slynný.
Čistší a krystalnější osnovu z vlivu
tvého a fantasie svojí pavučiny.
V noc poutí luhem v bok plát budeš luna.
V krov zvábíc zlato nebe, zvony sfér
vzbudíš a hudbou opojíš jich věr.
A vše to vpije, zopáčí má struna.
Pieça šplhá výš kol tě jak zvoneček.
Vždy víc se přimyká a klíží, pojí.
Chci model pro um, vzor, příklad, kyn v vděk.
A tebe nalézám, se, píseň svoji.

Meter: iambic
Poemas del mar – III
by Tomás Morales

Y volvieron de nuevo las febricientes horas;
el sol vertió su lumbre sobre la pleamar,
y resonó el aullido de las locomotoras
y el adiós de los buques dispuestos a zarpar.
Jadean chirriantes en el
                     trajín creciente
las poderosas grúas y a remolque, tardías,
las disformes barcazas andan pesadamente
con sus hinchados vientres llenos de mercancías;
nos saluda a lo lejos el blancor de una vela,
las hélices revuelven la luminosa estela
Y entre el sol de la tarde y el humo del carbón,
la graciosa silueta de un
                     bergantín latino
se aleja lentamente por el confín marino,
como una nube blanca sobre el azul plafón

Meter: anapestic