PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BALADA XII
by Jiří Mahen

Za noci poslední já viděl jsem ji zas:
Šat na těle jak vlál jí rozhalen,
zřít bylo souzvuk nevídaných krás,
že ďábel sám byl jimi okouzlen.
Šel za ní, tichý lev, a čekal chvíli jen,
než sama poddala se růže rozvitá,
než slyšet bylo ženy nejkrásnější sten:
Ó cesto rozkošná! Ó cesto trnitá!
Za noci poslední já viděl jsem ji zas:
V černavých šatech přišla krášlit den.
Chvěl neplodný se květ a chvěl se plodný klas,
neb anděl za ženou šel smutně rozechvěn.
Na muže plachý byl, spíš dívce podoben.
Jak mohla dozrát jinak láska ukrytá?
Teď člověk přilnul k ní, byl se vším spokojen...
Ó cesto rozkošná! Ó cesto trnitá!
Za noci poslední já viděl jsem ji zas:
ač bouří přehustou vzduch byl zas prosycen,
zas cestou mojí šla, kde blesků plamen has,
šla pro své jméno si, pro nejhezčí všech jmen,
v němž celý na věky svět bude veleben,
jež tkví teď v srdci mém jak střela zarytá:
Ó Magdaleno, pohádko všech žen!
Ó cesto rozkošná! Ó cesto trnitá!
Zda vrátíš se mi, jak to chce můj sen?
Noc přechází a ještě nesvítá...
Nad stezkou záhadnou zas čekám nachýlen:
Ó cesto rozkošná! Ó cesto trnitá!

Meter: iambic
Describe el apetito exquisito de pegar
by Quevedo

No agradan a Polycles los pecados
con el uso plebeyo repetidos,
ni delitos por otro introducidos:
sí los mayores, y por sí inventados.
Cual si fueran virtud, los moderados
vicios Polycles tiene aborrecidos,
y los templadamente distraídos
yacen de su privanza desterrados.
De puro pecador, le son ingratos
los pecados tal vez, pues al pequeño,
o desprecia, o le admite con recatos.
De vicios hace escrupuloso empeño;
ni los quiere ordinarios ni baratos:
si tú le imitas, tú serás su dueño.

Meter: polymetric
A RICARDO PÉREZ ALFONSECA
by Rubén Darío

La gloria será tuya si tu alma retiene
lo que está en la profunda voluntad de infinito
que el Amor o el Dolor nos explica en el grito
que en el suspiro espera o que en el llanto viene.
No aguardes que el inmenso clarín de oro truene:
a las nupcias del Cielo con mis versos te invito...
¡Que en tus jardines nunca perfume lo maldito,
ni oigas al Fauno-Diablo que su siringa suene!
Pero marcha, Poeta, con tu flauta y tu lira
a donde Dios te llame y tu instinto te lleve;
y meditando en lo que la Vida te inspira
haz tus versos de noche, haz tus versos de nieve;
dilucida en la aurora y en la tarde suspira,
con el dáctilo dóctil y con la danza leve.

Meter: anapestic
El único día del paraíso – IV
by Gaspar Núñez de Arce

La muda soledad del firmamento,
como un lago, tranquila y transparente,
el murmullo apacible de la fuente,
la rumorosa undulación del viento,
de la vida el perpetuo movimiento
que Adán, embelesado, admira y siente,
todo sume su espíritu inocente
en grave y religioso arrobamiento
Con el llanto agolpándose a sus ojos,
sobrecogido ante grandeza tanta,
póstrase, en tierna adoración, de hinojos.
Y es, bajo el solio del espacio inmenso,
la primera oración que a Dios levanta,
pura cual nube de oloroso incienso.

Meter: polymetric
PŘÍCHOD.
by Karel Červinka

Přes vlhkost prázdných luk van větru táhne.
Na slunci srpnovém za loukou niva prahne,
ó, zprudka voní to po opožděném seně –
já cítím zvolna, jak jde podzim odměřeně.
Kol niv se zatáčí, přes lada zpráhlá kráčí,
traviny chladnými už dešti zase smáčí,
za ženci, s kosami již vyšli z sžatých polí
jde zticha, upřeně se dívá v úhor holý.
Před sluncem srpnovým si zrak zastírá zlehka,
pod nohou s praskotem se drolí tráva křehká,
co slunce vylévá se ve kraj sesmutnělý,
v sen spících zajíců se nahýbá tam v zelí.
Ó, pušky s třeskotem v krok jeho odměřený
teď vpadly divoce, když stanul zamýšlený
a ruce spálené na horké čelo kladl. –
Jak zašel, s jabloně list žlutý tiše spadl...

Meter: polymetric
A un vate huero
by Enrique Sierra Valenzuela

Conozco yo un ratón de biblioteca,
presunto monaguillo del Parnaso,
émulo del Petrarca y Gracilazo,
más digno que del estro de una rueca.
Y que teniendo la mollera seca,
el seso huero y el sentido raso,
creyendo cundo menos ser un Tasso,
poeta se apellida con voz huera.
Mirado como hombre es, en resumen,
un ridículo tipo de sainete,
chisgarabís sin seso ni cacumen.
Y visto como vate es tan zoquete
que una vez ensayo su huero numen
y en lugar de un sonete hizo un sonete

Meter: iambic
Soneto
by Aureliano Ruiz

En la copa de un árbol, cierto día,
sus amores un pájaro cantaba,
y el eco de sus trinos resonaba
del campo abierto en la extensión vacía
Oyóle con transportes de alegría
un cazador que por allí cruzaba
y apenas a su víctima apuntaba
cuando a sus pies exánime caía
Y mudo quedó el campo y silencioso,
mudo cual sin señor queda un palacio,
y yo también enmudecí por suerte,
y emprendí mi camino trabajoso,
considerando el reducido espacio,
que separa la vida de la muerte.

Meter: iambic
Wo ist der Schnee . . .
by Kurt Tucholsky

Wo ist der Schnee vom vergangenen Jahr,
Anna-Susanna?
Weißt du noch, was damals Mode war,
Anna-Susanna?
Die Literatur trug man vorne gerafft,
jede Woche gabs ein Genie.
Und alles murmelte: »Faaabelhaft!
Rein menschlich . . . irgendwie . . . !«
Wo sind die Blumen vom letzten Lenz,
Anna-Susanna?
Die Betonung des kosmischen Bühnen-Akzents,
Anna-Susanna?
Das gebildete Publikum lief zuhauf
mit der Kritiker-Artillerie.
Und die Stücke führt kein Mensch mehr auf,
rein menschlich irgendwie.
Wo ist der Schnee vom vergangenen Jahr,
Anna-Susanna?
Brecht wird sein, was Sudermann war,
Anna-Susanna.
Sie brüllen sich hoch, die Reklame schreit,
das ist eine Industrie.
Pro Mann einen Monat Unsterblichkeit
– Anna-Susanna –
rein menschlich irgendwie.

Meter: polymetric
Kde domov můj?
by Karel Maria Drahotín Villani

Kde domov můj?
Tam, kde milohlasné zpěvy
Vezdy slyšet hlaholit,
Cudné, přemilostné děvy
Jimi vždy se veselit:
Tam domov můj!
Kde domov můj?
V bohatém kvetoucím kraji,
Kde lid nezná lest a hněv;
Slávu kde a právo hájí
Statně štítem ohně lev:
Tam domov můj!
Kde domov můj?
Tam, kde čisté srdce – mravy,
Krásná řeč kde panuje;
Kde se dědic otců slávy
Hrdě Čechem jmenuje:
Tam domov můj!

Meter: trochaic
Soneto
by Juan Clemente Zenea

¡Dichoso el hombre que, sensible y tierno,
en la heredad de su familia espera
poder sembrar el grano en primavera
y recoger el fruto en el invierno!
¡Dichoso aquel que con placer interno,
celebrando una boda placentera,
elige por esposa y compañera
una vecina del hogar paterno!
¡Mas, ay, del triste quien la
                  fiebre abrasa
y en tierra extraña suspirando
                     siente
que muere el alma en eternal desmayo!
¡Oh, transportarme a mi paterna casa
y allí dejadme calentar la frente
del sol de Cuba al abrasante rayo!

Meter: iambic
XV
by Julio Flores Roa

El hombre engendra al hombre; da la vida
(es decir: la inquietud, la pena, el llanto)
en un espasmo lúbrico, y, en tanto,
la sociedad lo aplaude complacida.
El hombre mata al hombre; el homicida
da el consuelo: la paz del camposanto;
y la ley le persigue y, con espanto,
la sociedad repúdialo ofendida
Si el ser que nace es presa del quebranto,
y el que muere por fin descansa inerte
este problema hasta el Creador levanto:
¿Quién es más criminal (que Dios decida)
aquél que, ciego y loco, da la muerte ?
¡o, aquél que, impuro y cuerdo, da la vida!

Meter: iambic
- 63 - Perdonaron a un regidor sentenciado a degollar, y la guarda por las albricias empeñaba la mula quedó por las albricias empeñada.
by Lope de Vega

Era la mula de un Doctor hallada
en un zaguán, y perdonando el Credo
su Majestad al degollado en miedo,
quedó por las albricias empeñada.
Corrió el Doctor con alma degollada,
y dijo al Tasador: Soldados, quedo,
que la crió un Canónigo en Toledo
a paja en flor, y almíbar de cebada.
Si mientras que yo curo, se la llevan,
¿qué delito a mi mula se acumula?
pero pues todos la sentencia aprueban.
Sea también para la mula nula,
porque como otros la coartada prueban,
probaré la mulada de mi mula.

Meter: iambic
V zimě.
by Augustin Eugen Mužík

Hleď, sníh pad’ do všech cest,
do tichých vsí i měst,
teď šerý večer jest,
zní klekání.
A v celý kolem kraj
pad’ blahé víry taj,
a vnořen v svatou báj
se bohu uklání.
Na nebi modrý pás
své hvězdy v obzor střás’,
jak drahokamů jas
na šatu lem.
Slyš, noční vítr vstal
a světem od nás vál
tam k východu a dál,
kde svatá leží zem.
Teď hloub a hlouběji
se nořím v naději,
jak stromek závějí
jsa obklíčen.
Čím více sněhu dnes,
tím větší bude ples,
mé jaro čeká kdes,
můj vstane den!

Meter: iambic
U „ČTYŘ KREJCARŮ"
by Antonín Sova

Pár chalup je tu rozložených v lese,
samota podivná, ukrytá v sosny,
kře lísek, buků, klenů, sotva hne se,
jalovce voní tu, pruh trávy rosný.
Divoké kapradí, vřes, výtod samý,
hlas žluvy věčný, sekyr temné rázy,
toť scenerie stálá... Míle známi
jsou divoši z těch domků, polonazí;
a ztratí-li se z blízkých dědin cosi,
to u nich musí uschováno býti,
u nich, kde slyšet slavíky a kosy,
a lišky dobrou noc kde dávají ti.

Meter: iambic
An den verlornen Schlaf
by Friedrich von Hagedorn

Wo bist du hin, du Tröster in Beschwerde,
Mein güldner Schlaf?
An dem ich sonst die Größesten der Erde
Weit übertraf.
Du hast mich oft an Wassern und an Büschen
Sanft übereilt,
Und konntest mich mit beßrer Rast erfrischen,
Als mir vorjetzt der weiche Pfühl ertheilt.
Allein bedeckt vom himmlischen Gewölbe
Schlief ich dann ein.
Die stolze Thems, die Saal und Hamburgs Elbe
Kann Zeugin sein.
Dort hab' ich oft, in längstvergrünten Jahren,
Mich hingelegt,
Und hoffnungsreich, in Sorgen unerfahren,
Der freien Ruh' um ihren Strand gepflegt.
Wie säuselten die Lüfte so gelinde
Zu jener Ruh'!
Wie spielten mir die Wellen und die Winde
Den Schlummer zu!
Mich störte nicht der Ehrsucht reger Kummer,
Der vielen droht;
Ich war, vertieft im angenehmsten Schlummer,
Für alle Welt, nur nicht für Phyllis, todt.
Sie eilte dort, in jugendlichen Träumen,
Mir immer nach;
Bald in der Flur, bald unter hohen Bäumen,
Bald an dem Bach.
Oft stolz im Putz, oft leicht im Schäferkleide,
Mit offner Brust,
Stets lächelnd hold im Ueberfluß der Freude:
Schön von Gestalt, noch schöner durch die Lust.
Mein alter Freund, mein Schlaf, erscheine wieder!
Wie wünsch ich dich!
Du Sohn der Nacht, o breite dein Gefieder
Auch über mich!
Verlaß dafür den Wuchrer, ihn zu strafen,
Den Trug ergötzt:
Hingegen laß den wachen Codrus schlafen,
Der immer reimt und immer übersetzt.

Meter: iambic
Las punas
by José Santos Chocano

Silencio y soledad Nada se mueve
Apenas, a lo lejos, en hilera,
las vicuñas con rápida carrera
pasan, a modo de una sombra leve
¿Quién a medir esa extensión se atreve?
Sólo la desplegada cordillera,
que se encorva después, a la manera
de un colosal paréntesis de nieve
Vano será que busque la mirada
alegría de vívidos colores,
en la tristeza de la puna helada:
sin mariposas, pájaros, ni flores,
es una inmensidad deshabitada,
como si fuese un alma sin amores.

Meter: polymetric
I Travelled among Unknown Men
by William Wordsworth

I travelled among unknown men,
     In lands beyond the sea;
Nor, England! did I know till then
     What love I bore to thee.

'Tis past, that melancholy dream!
     Nor will I quit thy shore
A second time; for still I seem
     To love thee more and more.

Among thy mountains did I feel
     The joy of my desire;
And she I cherished turned her wheel
     Beside an English fire.

Thy mornings showed, thy nights concealed,
     The bowers where Lucy played;
And thine too is the last green field
     That Lucy's eyes surveyed.

Meter: iambic
2.
by Justinus Kerner

Du theurer Bruder! der durch's steilste Leben
Kraftvoll, ein Wandrer ohne Stab, gegangen!
O könnt' auch ich die Herberg bald erlangen,
Die dir der Tod, der letzte Wirth, gegeben!
Nach hellem Trunk von heimatlichen Reben
Trugst du im fernen Norden heiß Verlangen;
In dieser Herberg hast du ihn empfangen,
Liebend der Heimat Geister Dich umschweben.
Und nach dem Weg voll Unruh' und Beschwerde
Wie ruhen süß nun deine müden Glieder!
Wie ist dir's wohl im heimatlichen Bette!
Noch tobet wüster Streit hier auf der Erde,
Still blickt der Mond auf deinen Hügel nieder,
Und Rosen sprossen friedsam an der Stätte.

Meter: iambic
Primer soneto del soneto que se conoce en letra castellana1
by Baltasar del Alcázar

Yo acuerdo revelaros un secreto
en un soneto, Inés, bella enemiga;
mas por buen orden que yo en esto siga,
no podrá ser en el primer cuarteto.
Venidos al segundo, yo os prometo
que no se ha de pasar sin que os lo diga;
mas estoy hecho, Inés, como una hormiga
al trabajo diario y bien sujeto.
Pues ved, Inés, que ordena el duro hado:
que, teniendo el secreto ya en la boca
y el orden de decillo ya estudiado,
conté los versos todos y he hallado
que por la cuenta que a un soneto toca,
ya este soneto, Inés, está acabado.

Meter: iambic
1L: Mag es doch die Welt verdrießen,
by Johann Christian Günther

Mag es doch die Welt verdrießen,
Wenn mein ungebundner Geist
Sich mit unschuldsvollen Küßen
Bey galanten Mägdgen speist;
Denn dergleichen schöne Sünden,
Die der Pöbel hoch verflucht,
Werden da wohl Ablas finden,
Wo die Treu ein Urtheil sucht.
Freylich weis ich, daß viel Leuten
Solche Mode nicht gefällt,
Weil man doch auf allen Seiten
Auch der Unschuld Neze stellt;
Unterdeßen wird mein Herze
Doch die Thorheit nicht begehn,
Von dem unschuldsvollen Scherze
Treuer Seelen abzustehn.
Ist doch noch kein Mensch gebohren,
Der es allen recht gemacht;
Werd ich nur von Blind- und Thoren
Und der Misgunst ausgelacht,
O so schlag ich alle Grillen
Ihrer Lästrung in den Wind,
Wenn mein Geist nur stets im Stillen
Seine Selbstvergnügung findt.
Mag sich doch ein jeder wehlen,
Was ihm Aug und Herz entzückt!
Wird er trefen oder fehlen,
Werd ich dadurch nicht gedrückt.
Drum begehr ich auch mit Rechte,
Daß man mir die Lust vergönnt,
Die das zärtliche Geschlechte
Vor ihr höchstes Gut erkennt.
Also sez ich mein Vergnügen
Ohne Gram und Zweifel fort.
Will es nun der Himmel fügen,
Find ich auch den rechten Ort,
Wo die Klugheit wie die Liebe
Mir bereits zu schmeicheln scheint
Und auf hofnungsvolle Triebe
Mich wohl nicht zu teuschen meint.
Teuschen mich die holden Blicke
Und des Mundes Höfligkeit,
Halt ich dies schon vor ein Glücke,
Wenn mich auch dein Scherz erfreut.
Weis ich doch nicht, wen ich nenne.
Doch genug, es ist ein Bild,
Das, so lang ich leb und brenne,
Mir allein das Herze stillt.

Meter: trochaic
EPITAF PAVLU KŘÍŽKOVSKÉMU
by Petr Bezruč

Náš den je krátký. Nech nás oheň čistý
sežehne raz, či setře hrobu plíseň,
přes Opu, lány rži, přes olší listy,
slavíku slezský, švarná zní Tvá píseň.

Meter: iambic
Metáfora de un buboso
by Juan de Salinas

¿Qué son confuso, qué rumor tremendo
de armas francesas oigo, en coyuntura
tan de dolor, y en la tiniebla oscura
templados parches, militar estruendo?
¿Qué cóncavos volcanes escupiendo
flamantes globos miro?, ¿qué espesura
de negros humos infernal figura?
¡Formidable espectáculo y horrendo!
Por más que afectas, Musa, entronizarte,
metiendo en arma el universo todo
con estilo grandílocuo y valiente,
más de Mercurio y Venus que de Marte
hallo en tu descripción, y la acomodo
a cierto joven gálico doliente.

Meter: iambic
ROMANCE ROKOKOVÁ
by Jan Opolský

Je léto dusné. Srdce v těle
už tluče jaksi zlenivěle
a ozývá se bez rady
a hluché ticho kryje vísku,
jen matný šelest vodotrysku
jde ze zámecké zahrady.
Tu kapek dešť se tlumí listy,
neb ozývá se půlton čistý,
jak kane voda do vody,
i tíhu, která světy kácí,
i vážnost prostou ve své práci
má každá součást přírody.
Však uvést v souhlas duše lidí
se příkazy, jež hmotu řídí,
zdaž podaří se komusi?
Být vážný, přesný, svatý, zdravý
a neupadat do únavy
– e – to jsou marné pokusy!
Jsou lidé v poli. Duše živá
se do zahrady nepodívá,
jdouc opatrně po zvuku
a v zámku spánek všecky topí,
jak mrtvy visí k zemi copy
a tíží tupě paruku.
Je na zahradě všecko v klidu
i zahradník, chtě zaspat bídu,
tu položil se na cestu
a nerozeznáš bzukot včelí
od kapky vody, jež se dělí
ve zmrtvujícím šelestu.
A růže, bezy, jasmín vlavý
se dotýkají hrudi, hlavy,
jež nevidí, ni neslyší,
že pocit stejně mdlý a smytý,
jenž má být králem nad pocity,
je v smrti jen a v hašiši.
Však nejen růže. Divé hlohy
též nejsou zhola bez úlohy
na scéně, jíž jest lidský svět,
neb dýchají a v parnu mámí
a jejich vůně klesá s námi
ze spánku v spánek zase zpět.
Spí nádvorník i lokaj, kočí
a jejich tučné slité oči
se vnitřním mírem opíjí.
Lze přímo říc’, jak spánek sytí,
jsa kvintesencí živobytí,
i kterak spánek zabíjí.
I motýl, jehož pohyb vždycky
byl neklidný, ač harmonický,
jak zraněn v trávu zapadá
a jako obraz lidské touhy,
když oslabí ji život dlouhý,
je vedrem zprahlá zahrada.
Však slyšme nyní! Kroky čísi
se ve sbor zhaslých zvuků mísí
a zachvívá se ovzduší,
ač chodce ještě vidět není,
už to je lehké osvěžení
pro krajinu i pro duši.
Hle, kroky rostou kvapně v síle
až objeví se nahodile
na stezce parku dívčí zjev,
v čemž stopy kouzla asi vězí,
neb občerství se růže, bezy
i v žilách sama lidská krev.
Teď však je zřejmo z toho zjevu,
že dostavil se na rendezvous,
však chybí klid a rozvaha,
že kdosi schýlen čeká v křoví
a vlastními je trýzněn slovy
a bez účelu přisahá.
Že tento kdos je hbitý, hezký,
má paruku a bílé přesky
i panský frak a střevíce,
že srdce, které prudce bije,
proň chová jisté sympatie,
jsouc mučeno tím velice.
Však slyšme dále! Altán sešlý,
kamž pozděj on i ona vešli,
má přítmí, vlídné obrysy,
v něm jiná sféra zdá se stoupat,
jak výdech prvních jarních poupat
i lehčí život jakýsi...
Jak vyproštěný ze jha země
zde člověk jest a chápe jemně,
co kdys mu bylo z dosahu...
Zjev mužský, hbitý líbá, klečí
a dvakrát během prudké řeči
svou opakuje přísahu.
Hne přísaha ta nebem, zemí,
až keře kývnou haluzemi
a sesílí se bzukot včel;
i sama voda živěj kane,
mne zahradník si oči, vstane,
jak v světě žít by zapomněl.
I nádvorník i lokaj tlustý
se probouzí a jejich ústy
jde dlouhý, sladký, zvučný vzlyk,
jim zalesknou se oči obě,
jak po mdlobě či po chorobě
plá první jasný okamžik.
Hned voda pěje půlton čistý,
chvíc v basinu se mezi listy
a rozmáhá se svěží chlad,
a láska jako fluid vřelý
se ve všem živém rozševelí,
ve smysly počne pronikat.
I neživá věc ale mění
svou podstatu v tom okamžení
a jeví záblesk nějaký...
A rty, jejž skrytá hnutí ženou,
dlíš před záhadou rozřešenou,
jak povstávají zázraky.

Meter: iambic
13.
by Friedrich Rückert

Die Jugend und die Macht berauschen schon allein;
Ein jugendlicher Fürst vermeide nur den Wein.
Schwer ist Besonnenheit in jener beiden Mitte;
Wie erst, wenn ihnen sich der Rausch gesellt, der Dritte?

Meter: iambic
9.
by Friedrich von Logau

Ein ieder seh auff sich und auff sein eignes bleiben;
Wozu ist gut, um die, um jene Kummer treiben?
Wen Christus heist und wil, daß solcher bleiben sol,
Ein solcher bleibt gewiß, man läst ihn bleiben wol.

Meter: iambic
10.
by Friedrich von Logau

Sophus kan die Kunst Todten auff zu wecken,
Nemlich die im Grab Unverstandes stecken.

Meter: iambic
- XIII - Al himeneo del señor don Francisco de Vergara, no habiéndole entendido los demás, y censurándole muchos
by Trillo y Figueroa

Salió Himeneo muy a lo romano,
y el gran Talasion muy a lo griego,
ante el Herodes del vulgacho ciego,
a tanto sol implume gavilano.
Se dejaron llevar de mano en mano
al tribunal de la ignorancia, y luego
turba de escribas vomitando fuego,
enjugar presumía el Océano.
La Razón muy acaso fue a deshora,
inquiriendo el tropel de tanto insulto,
y dijo a los crueles asesinos:
«¿Por qué con ignorancia burladora
a vuestros dioses revocáis el culto?
-Porque son en su patria peregrinos.»

Meter: iambic
CVII Přátelé, až zemru, plameni
by František Zavřel

Přátelé, až zemru, plameni
dejte mne! V životě celém
byl mým přítelem i nepřítelem.
Věrně jsem mu sloužil. Ať mne odmění!
Celý život planul jsem. Zaplanu tedy
tváří ve tvář kruté záhadě
jako v dobách zření. Naposledy.
Popel uložte tam dolů. K Miladě.

Meter: trochaic
1. Die Winternachtigall
by Friedrich Rückert

So laut im Winterzimmer schmettert
Die Nachtigall,
Daß sich ein Frühlingshain beblättert
An ihrem Schall:
Zum blauen Himmel wird die Decke
Und jede Wand zur grünen Hecke,
Zur Schattengrotte jede Dunkelecke,
Des Vorhangs Weh'n zu Bäche-Rieselfall.
Nur wenn der Himmel oft so schaurig
Durchs Fenster schaut,
Dann klagt die Nachtigall so traurig
Den Klagelaut,
Als wollte sie ihr Los verklagen,
Daß sie in Winterhaft muß schlagen
Und schweigen einst, wann in beglücktern Tagen
Der freie Frühling seinen Tempel baut.
Doch laß dich das nur nicht verdrießen
Und singe zu!
Ein Lenz muß auch im Winter sprießen,
Den wirkest du.
O Himmelskehl' im Zeitenfroste,
Du bist gegeben uns zum Troste;
Sing' nur, und ob es dir die Seele koste,
In jede Seele Sehnsucht, Schmerz und Ruh'.

Meter: iambic
[grabschrift für Bernhard Freiherrn von Eskeles]
by Franz Grillparzer

Was er gedacht, war Weisheit,
Was er gewollt, war Güte,
Was er gefühlt, war Liebe.
Sein Fürst gab ihm den Adel,
Ihm höhern gab die Natur.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Bautista Arriaza

Constante Celia, a quien la suerte en vano
contradijo un afecto generoso,
yo te aplaudo el placer de hacer dichoso
a quien se enlaza a tu preciosa mano.
Amor, que un tiempo te afligió tirano,
hoy te arrebata en carro victorioso,
y coronada de su mirlo hermoso
al tálamo nupcial te lleva ufano.
Al blando yugo allí rindes el cuello;
y, cediendo a la noche misteriosa,
te mira el sol en su último destello.
Con el cariño que una flor dichosa,
que hoy la deja botón cerrado y bello,
para verla mañana abierta rosa.

Meter: iambic
- XXVI -
by Gutierre de Cetina

Mirando cómo va soberbio, airado,
a pagar su tributo al mar el Reno,
de su propia alma y de su bien ajeno,
Vandalio está cuidoso, recostado
a la sombra de un olmo y descansado
ya de llorar, de mil congojas lleno,
viendo partir de sí el pastor Tirreno,
dijo con un suspiro apasionado:
«¡Dichoso tú, tú sólo eres dichoso,
que vuelves do verás tan presto el Tago
y el bien que te hace ir tan presuroso!
Yo, mísero, llorando me deshago
de sólo ver Pisuerga deseoso.
¡Mira cuál es de Amor, Tirreno, el pago!»

Meter: iambic
HŘBITOV NA SKÁLE.
by Adolf Bohuslav Dostal

Vysoko nad řekou na skalním temeni
chuchelský hřbitůvek tichý a osamělý,
nikdo sem nevejde, nikdo se neosmělí;
jakoby zaklet byl do lesní zeleni.
Se stromu někdy se větévka sesmekne,
šelestně zavíří ve větru suché listí;
na tiché kříže se zahlédám se závistí.
Srdce se myšlénkám bezmála podřekne.
Ticho je v lese, až k obzorům ticho je,
jenom má duše tu hovoří k duši země.
Hřbitovem tiché jak zpěvy by zněly ke mně.
Srdce mé, tady my nenajdem pokoje,
tady jsou marny tvé sentimentální touhy.
To je jen podzimní variant písně pouhý.

Meter: polymetric
Slzami vděčnosti
by Emanuel Züngel

Slzami vděčnosti
ruce Tvoje smáčím –
být to perly, byl bys
v světě nejbohatším.

Meter: trochaic
- 7 -
by Lope de Vega

Si vas a conocer un gran Poeta,
¿qué señas llevas tú, Leónido, hermano?
¿ha de ser alto o ha de ser mediano,
ha de andar a la brida, o a la gineta?
¿Ha de ser texto, o ha de ser receta,
ha de hablar Bergamasco, o Castellano,
ha de ser barbinegro, o barbicano,
lampiño Alexis, o barbón Dameta?
Tú, que tan sabio en todas artes eres,
que sepa este secreto me permite,
y algunos te diré, si me le enseñas.
Silvio, si conocer Poetas quieres,
a las obras impresas te remite,
que aquella son las verdaderas señas.

Meter: polymetric
Neznámá pevnina.
by Jaroslav Vrchlický

O kus blíž v neznámou zem
plujem denně bděním, snem.
Tam hle, zdá se, kyne břeh!
Ne, to černý mrak jen leh’
na vlny, již dál se hnul,
v modru zase rozplynul.
Ještě kousek cesty zbývá,
nežli z hloubky vynoří
zem se Času na moři,
které v moře Věčna splývá.
V kajutu zpět, poutníku!
Ještě čas, spi neb se bav,
tužeb domky z karet stav,
dělej vše, co ve zvyku!
V chvíli jedné, záhadné
zem ta již tě přepadne,
v ráz tu bude z nenadání
před tebou, a nežli zvíš,
přistaneš – a již se sklání
nad vším velký jižní kříž!

Meter: trochaic
Bornhövd
by John Brinckman

Dat was vör Düppel an de Schant,
dor strek den Bort sick uns' Serschant
un säd: »Nu kikt eens, Lüd,
Dor stickt oll Hannemann
vör Nacht sick all sin Lichters an.«

Meter: iambic