PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1.
  Vorgesang .
by Gottfried August Bürger

Morgen liebe, wer die Liebe
Schon gekant!
Morgen liebe, wer die Liebe
Nie empfand!
Unter hellen Melodieen
Ist der junge Mai erwacht.
Seht, wie seine Schläfe glühen!
Wie ihm Wang’ und Auge lacht!
Ueber kräutervollen Rasen,
Ueber Hainen schwebet er.
Kleine laue Weste blasen
Wolgerüche vor ihm her.
Segenvolle Wolken streuen
Warme Tropfen auf die Flur,
Geben Nahrung und Gedeihen
Jedem Kinde der Natur.
Morgen liebe, wer die Liebe
Schon gekant!
Morgen liebe, wer die Liebe
Nie empfand!
Lieb’ und Gegenliebe paaret
Dieses Gottes Freundlichkeit,
Und sein süssestes versparet
Jedes Thier auf diese Zeit.
Wann das Laub ihr Nest umschattet,
Paaren alle Vögel sich.
Was da lebet, das begattet
Um die Zeit der Blüthe sich.
Morgen liebe, wer die Liebe
Schon gekant!
Morgen liebe, wer die Liebe
Nie empfand!
Schauet! Freudiger und röter
Bricht des Tages Morgen an,
Als im Anbegin, da Aether
Mutter Tellus liebgewan;
Und ihr Schoos von ihrem Gatten
Floren und den Lenz empfing;
Und des ersten Haines Schatten
Um die Neugebornen hing.
Morgen liebe, wer die Liebe
Schon gekant!
Morgen liebe, wer die Liebe
Nie empfand!
Als der erste Frühling blühte,
Wand, erzeugt aus Kronus Blut,
Göttin Venus Afrodite,
Bei gelinder Wogenflut,
Sich almählig aus des grauen
Ozeans verborgnem Schoos,
Angestaunet von den blauen
Wasserungeheuern, los.
Morgen liebe, wer die Liebe
Schon gekant!
Morgen liebe, wer die Liebe
Nie empfand!

Meter: trochaic
- 62 - A un licenciado que le dijo por favor que deseaba predicar a sus honras
by Lope de Vega

Peniso amigo, codiciar mi muerte,
y ofrecer que a mis honras funerales
harás una oración como otras tales,
de que tu ingenio, acción y voz me advierte.
Esa amistad, que yo quisiera hacerte,
(todos para morir somos iguales)
que por la condición de ser mortales
también te puede a ti tocar la suerte.
No tomo la palabra, aunque me arguyas
de ingrato a los favores que me hacías,
que cuando eternidades constituyas.
Mejor es que yo escriba en tales días
Sonetos tristes a las honras tuyas,
que no que me prediques a las mías.

Meter: iambic
Volání.
by Adolf Heyduk

Pojď! Kdo volá? Žití! Nuž zde jsem! – –
Kráčím tmou; svět mořem zdá se býti,
zhynu-li? či z bouře vlnobití
hrst mi květu dáš, jež chvilku voní,
nežli mlhy rosu v tvář mi sroní:
pláč za mládí zlatým červánkem.
Pojď! Kdo volá? Mládí! Nuž, zde jsem!
Vím, že nejvíc zář tvých očí svádí,
leč kam bujné nožky tvoje pádí,
růže kvetou – po nichž srdce stůně –
jako rty tvé žhavé, plné vůně
s konejšivým duši plápolem.
Pojď! Kdo volá? Láska! Nuž, zde jsem!
Ach tvůj úsměv přetvářka je, maska,
vím, že první zaplaší tě vráska
a že vzkřiknu: „Lépe by se stalo,
kdyby srdce rázem za své vzalo
prvních políbení požárem!“
Pojď! Kdo volá? Štěstí! Nuž zde jsem!
Zjevem mnil jsem tě, ne pouhou zvěstí,
usedlo’s mi ondy na pelesti
dětské postýlky, dnes zas tě zřím,
směješ se – leč já již nevěřím,
nešťasten tvým byl jsem údělem!
Pojď! Kdo volá? Právo! Nuž, zde jsem!
Svár tvým druhem, tvorstvo hněvem dravo,
z lidské krve chceš být jenom zdrávo,
za tebe má člověk život dáti,
na smrt bít se, na smrt bojovati?
Nuže staň se, třeba proti všem!
Pojď! Kdo volá? Světlo! Nuž, zde jsem!
Kéž bys s božstvím soucitu se střetlo,
než bys v hloubku lidských ňader slétlo,
zkad bys vzneslo každé jeho hnutí
činem dobra, písně na peruti,
svět jež plnila by hlaholem.
Pojď! Kdo volá? Krása! Nuž, zde jsem!
Srdce s nadšením ti v ústret jásá,
zář tvá pel v květ lidských duší střásá;
v bojovníku tvých se stavím šiky,
nebojím se hany, ani dýky,
tvým jsem manem, tvým jsem nohsledem!
Pojď! Kdo volá? Země! Nuž, zde jsem!
Ve mně ukrýváš se přetajemně,
Tvůj jsem prach, a vše, co klíčí ve mně;
k síle své chceš nazpět moje žití,
v svůj zas klín jak matka chceš mi vzíti,
nuže, obejmi mě, v hrob mě vem!

Meter: trochaic
XXXIX. Nepohrdej ani kamenem,
by František Hajniš

Nepohrdej ani kamenem,
Jenžto v cestě tobě se vyskytne,
A když noha tvá přes něj klopýtne,
Budíž tobě poučení pramenem:
Že překážek i malých si všímat radno,
A když odstranit je nelze snadno,
Že je člověk obejíti musí,
Sice někdy hořké chvíle zkusí.

Meter: trochaic
S IEG   D ES   S OMMERS
by Stefan George

Wenn trübe mahnung noch einmal uns peinigt
Und schreck in unsre goldnen lande streut
Du sprichst in zuversicht: mit mir vereinigt
Befürchte nicht was flüchtig sich erneut
Nur dass du meinem schutz dich nicht entfernst
Bevor das scharfe licht ersterbend loht
Und dir der gartenwald versöhnlich ernst
Mit seinen schatten wieder abend bot.

Meter: iambic
ŠLECHTICKÁ KREV
by Karel Havlíček Borovský

Vidím mezi rolnictvem a měšťany
knížata, jak si hrajou vždy na pány.
V hlavě mají seno, slámu,
k tomu ještě mnohou dámu.

Meter: trochaic
1L: O, wende ab Dein Angesicht,
by Ada Christen

O, wende ab Dein Angesicht,
Das thränenfeuchte, schmerzenbleiche,
Die Thränen wecken Todte nicht,
Und Du knieest hier vor einer Leiche.
Fleh' nicht mit gellem Jammerschrei:
»nur eine Stunde soll sie leben!«
Es ist vorbei, – es ist vorbei –
Das fühlst Du durch die Seele beben.
Du suchtest Freude hier und Lust,
Der todten Jugend süße Namen;
O Mann! – schau' in die öde Brust –
Und Du verstehst mein »Nein,« mein »Amen!«

Meter: iambic
262. Jas očí tvých-li v mou se duši vlívá,
by Adolf Heyduk

Jas očí tvých-li v mou se duši vlívá,
hned v prsách rozkvétá mi růží sad,
a každá vůní svou v něm hymnus zpívá. –

Meter: iambic
1L: Kamerad, Sie sitzen in Ihrem Zimmer allein, unter Menschen schweigen Sie still.
by Ludwig Rubiner

Kamerad, Sie sitzen in Ihrem Zimmer allein, unter Menschen schweigen Sie still.
Aber ich weiß meine stummen Kameraden hunderttausend auf der Welt, zu denen ich reden will.
Wir waren noch klein, da erhob zu uns die Erde ihr bergiges Schmerzensgesicht,
In unsre Zehen bebte fernes Geländ, von Sturz und Strudel ums Licht.
Die Menschen in schlaffer Geilheit und träg liebten die Erde nicht mehr,
Aber die Erde schrie, wir hörten sie nicht, und sie donnerte Zeichen her.

Meter: polymetric
1L: Den Linden ist zu Füßen tief
by Gottfried Keller

Den Linden ist zu Füßen tief
Das dürre Laub geblieben;
Am Himmel steht ein Scheidebrief
Ins Abendrot geschrieben.
Die Wasser glänzen still und kühl,
Ein Jahr ist drin ertrunken;
Mir ist ein schauernd Grabgefühl
Ins warme Herz gesunken.
Du schöne Welt! muß wohl ich bald
In diese Blätter sinken,
Daß andres Herz und andrer Wald
Die Frühlingslüfte trinken?
Wenn du für meines Wesens Raum
Ein Beßres weißt zu finden,
Dann laß mich aus dem Lebenstraum
Rasch und auf ewig schwinden!

Meter: iambic
1L: Ein Artzt führt offte Mist; Mist führet offt ein Bauer;
by Friedrich von Logau

Ein Artzt führt offte Mist; Mist führet offt ein Bauer;
Wie daß man jenen dann heist Doctor, diesen Lauer?

Meter: iambic
- XXIII -
by Argensola

Conjuradas están en daño mío
cuantas cosas aplico a mi provecho;
procúrame acoger las que desecho,
las que busco me tratan con desvío.
Hallo en su misma esfera el fuego frío,
pues ningunos efectos ha en vos hecho;
y donde tiene amor mayor derecho,
allí le vi quitar el poderío.
Allí donde los míseros mortales
alivian por lo menos sus cuidados,
sagrado tribunal de la clemencia,
a deseos y penas inmortales
fueron mis pensamientos condenados;
que no todo se vence con paciencia.

Meter: polymetric
FARÁŘ Z PODHOŘE.
by Josef Václav Sládek

AŤ jiný se na suchu, moři,
po hrdinách svých otáčí,
mně starý farář na Podhoři,
vzdor kritice a konsistoři
dnes na hrdinu dostačí.
On svatě žil, jak být to mělo,
a klidně stáhl čepičku,
když na večer se spát mu chtělo,
a poznamenal křížem čelo
a Anči své dal hubičku.
A ráno vstal, tak někde k pěti
a něco na zub v kaftanu
každému nesl dobytčeti,
od velké brůny, po hříběti,
až ku starému hafanu.
Pak podíval se do zahrady;
to požehnání jablek, sliv
se ztenčilo sic přes noc tady,
však myslí si: „To z boží rady,
a oni si to vzali dřív!“
Ze zahrady jej slunce záře
dál v role vedla v pohodlí,
a na ten odlesk božské tváře
jal modlit se bez breviáře,
jak sám se papež nemodlí.
Pak chléb šel měnit v boží tělo –
odbyl to trochu krátce snad,
však, za zlé-li se kým’s to mělo,
děl vážně: „Ite, missa znělo!
je libo se mnou posnídat?“
Též mnoho nedbal na kázání,
ač písma znal jak přísluší,
mláď čas prý nemá na pokání,
a staří jsou již vytrestáni,
a kluky brával za uši.
Na patronátu velkou prací
– nač dbáti takých dobráků? –
si vydobyl svou dnešní štací;
pak místo pánů k instalací
si nazval ze vsi žebráků.
Co pátek potom se to souká,
by sám stál Černý u dveří,
ký div, že stará Anče brouká; –
on – na žebráka, na ni kouká
a dí: „Mám něco k večeři?“
Na „bratří“ v čas, leč na vikáře
si vzpomněl jenom o pouti;
pak jaře zní to od oltáře,
a blaze měl, kdo přišel k faře,
jen kachny ne a – kohouti!
A uprostřed té chásky zlaté
kdo na hodin dbá ručičku?
„Půl-dvanáctá“ již táhne k páté –
však za to slyší všechny svaté,
když vyspává svou opičku.
Co do kněh, – sotva jednu ze sta
čet poslední až do stránky;
když do Prahy ho zvedla cesta,
předplatil řádně „Blahověsta“
a pekli na něm bochánky.
Se sousedy žil v dobré míře,
zvlášť po svatebním obřadu,
a kdo-li hles o svaté víře,
kouk’ do sklenky a do talíře
a nevěstu štíp za bradu.
Leč, když ten osud tam i tady
se nad osadou zamrákal,
neb v hrob se spouštěl život mladý,
tu nevěděl si věru rady:
nu, – on se také vyplakal. –
Ať jiný se na suchu, moři,
po hrdinách svých otáčí,
mně starý farář na Podhoří
vzdor kritice a konsistoři
dnes na hrdinu dostačí!

Meter: iambic
Soy
by Francisco Lles

Soy Ahäsverus, llevo el fardo de
                  mis años
repleto de amarguras y torvos desengaños
por el dorso de un mundo de imperturbable calma,
mientras que en el desierto líbico de mi alma,
bajo la ardiente arena de fúnebre tristeza,
sepulto mis ensueños de amor y de grandeza
Y soy lo Inconocido En la metempsicosis
brusca de mis ideales,
                  germinó la apoteosis
del desencantamiento que dio a mi mal protervo,
toda la sanguinaria
                  ferocidad de un cuervo
cuyas alas innobles en mis entrañas tiende;
y el cadáver sin forma de mi espíritu, hiende
con el negro dolabro de su pico lardoso,
eternamente impío y eternamente odioso.

Meter: anapestic
70.
by Friedrich Rückert

Zu denken ist wol schön, noch schöner ist zu dichten,
Am schönsten beides mit einander zu verrichten.

Meter: iambic
Ode to Psyche
by John Keats

O Goddess! hear these tuneless numbers, wrung
         By sweet enforcement and remembrance dear,
And pardon that thy secrets should be sung
         Even into thine own soft-conched ear:
Surely I dreamt to-day, or did I see
         The winged Psyche with awaken'd eyes?
I wander'd in a forest thoughtlessly,
         And, on the sudden, fainting with surprise,
Saw two fair creatures, couched side by side
         In deepest grass, beneath the whisp'ring roof
         Of leaves and trembled blossoms, where there ran
                A brooklet, scarce espied:

Mid hush'd, cool-rooted flowers, fragrant-eyed,
         Blue, silver-white, and budded Tyrian,
They lay calm-breathing, on the bedded grass;
         Their arms embraced, and their pinions too;
         Their lips touch'd not, but had not bade adieu,
As if disjoined by soft-handed slumber,
And ready still past kisses to outnumber
         At tender eye-dawn of aurorean love:
                The winged boy I knew;
But who wast thou, O happy, happy dove?
                His Psyche true!

O latest born and loveliest vision far
         Of all Olympus' faded hierarchy!
Fairer than Phoebe's sapphire-region'd star,
         Or Vesper, amorous glow-worm of the sky;
Fairer than these, though temple thou hast none,
                Nor altar heap'd with flowers;
Nor virgin-choir to make delicious moan
                Upon the midnight hours;
No voice, no lute, no pipe, no incense sweet
         From chain-swung censer teeming;
No shrine, no grove, no oracle, no heat
         Of pale-mouth'd prophet dreaming.

O brightest! though too late for antique vows,
         Too, too late for the fond believing lyre,
When holy were the haunted forest boughs,
         Holy the air, the water, and the fire;
Yet even in these days so far retir'd
         From happy pieties, thy lucent fans,
         Fluttering among the faint Olympians,
I see, and sing, by my own eyes inspir'd.
So let me be thy choir, and make a moan
                Upon the midnight hours;
Thy voice, thy lute, thy pipe, thy incense sweet
         From swinged censer teeming;
Thy shrine, thy grove, thy oracle, thy heat
         Of pale-mouth'd prophet dreaming.

Yes, I will be thy priest, and build a fane
         In some untrodden region of my mind,
Where branched thoughts, new grown with pleasant pain,
         Instead of pines shall murmur in the wind:
Far, far around shall those dark-cluster'd trees
         Fledge the wild-ridged mountains steep by steep;
And there by zephyrs, streams, and birds, and bees,
         The moss-lain Dryads shall be lull'd to sleep;
And in the midst of this wide quietness
A rosy sanctuary will I dress
   With the wreath'd trellis of a working brain,
         With buds, and bells, and stars without a name,
With all the gardener Fancy e'er could feign,
         Who breeding flowers, will never breed the same:
And there shall be for thee all soft delight
         That shadowy thought can win,
A bright torch, and a casement ope at night,
         To let the warm Love in!

Meter: iambic
Obstinado padecer sin intercadencia de alivio
by Quevedo

Colora abril el campo que mancilla
agudo yelo y nieve desatada
de nube obscura y yerta, y, bien pintada,
ya la selva lozana en torno brilla.
Los términos descubre de la orilla,
corriente, con el sol desenojada;
y la voz del arroyo, articulada
en guijas, llama la aura a competilla.
Las últimas ausencias del invierno
anciana seña son de las montañas,
y en el almendro, aviso al mal gobierno.
Sólo no hay primavera en mis entrañas,
que habitadas de Amor arden infierno,
y bosque son de flechas y guadañas.

Meter: iambic
MÍSTOPISNÁ ROMANCE
by Jaroslav Kvapil

Jarní větry křídlem mávly,
parníky zas jezdí k Davli.
Ještě větry neutuchly,
párky se už hemží v Chuchli.
Ve Stromovce, v skalách Šárky
samé párky, samé párky!
Větřík v stromech libě suslí,
okolí už kvete Nuslí.
Veselo je zase v Krči,
kočáry tam cestou hrčí.
Sotva nastal večer ztichlý,
ujíždějí zpátky Michlí.
Mnohá láska v dál se tratíc
zapadla až do Kunratic.
Jarní večer v noci zánik’,
plný parník míjí Bráník.
Bože, to mě trápí nejvíc,
sám že dneska kráčím z Dejvic!

Meter: trochaic
- XVII -
by Juan Boscan

Oí, oí, los hombres y las gentes,
un caso nuevo que en amar se ofrece;
amor en mí con su deleite crece,
mientras más males tengo, y más presentes.
Estando el alma con mil accidentes,
un gusto que no sé, la favorece;
ella lo sabe, y así más florece
en los más fríos tiempos o calientes.
Tanto en amar extiendo mi camino,
que descubro sin causa mil efetos;
a otros mundos me lleva el desatino.
Estoy en mi negocio tan contino,
que según sé de amor grandes secretos,
ya no soy sabedor, sino adivino.

Meter: polymetric
Improvisace.
by Jaroslav Kvapil

Kolovrat mé báby, shrbené a šedé!
Už jen pavouk na něm svoje vlákna přede –
v daleku jsem, v dálce, bych se znovu díval,
kterak v prsty báby len jak paprsk splýval,
kolovrat když zpíval, do snů děcka zpíval!
A přec do daleka, bábo má, to cítím,
zlatých nití paprsk že mi předeš žitím,
tvoje zvadlá duše že v mé duši zpívá,
mlhami že ke mně oko tvé se dívá,
dožitý že život s mladostí mou splývá.

Meter: trochaic
NA PLÁNI LIPANSKĚ –
by Jaroslav Havlíček

Ne! my jsme nepřišli sem chabě sklánět šíje,
ni roucha smuteční si s těla rvát a trhat –
my věru nebudem tu proudem slzí mrhat,
ač na pláň lipanskou jsme přišli na pašije!
Havrani nad hlavou nám kdesi v dálce skřečí
a ruka sevřená se chvěje vztekle v křeči.
Nechť bolest hruď nám rve, když zříme na ty hrudy,
my jdeme pevni přec' tak tvrdi jako skály –
stařenám necháme, by dětsky naříkaly
a v slzách líbaly bok Kristův krví rudý.
Kristus již s kříže sňat a všechno změnil Osud:
jen Lidskost, Táboři, na kříži visí posud!
Však jako před léty tu dosud hrdě vlaje
praporec zástupů a vede nové davy –
beznaděj zoufalá je více nezadáví,
s hlavami sbitými by k zemi strhala je.
Dál spěte vítězi nad césary a králi –
my chceme umříti, jak Vy jste umírali!
A kdyby vítězství i nad ty naše hroby
perutí bělostnou se ještě nesklonilo,
o němž již od věků sta duší velkých snilo,
sevřené zástupy to přece nerozdrobí!
Myšlénka veliká nás všechny k cíli žene,
k odboji novému bouří i poražené!
Táboři! Sirotci! Jsme tady – na Lipanech!
Jdem' stopou za Vámi, Vy nesmrtelní reci,
jdem' kněží Svobody a rudé Pomsty žreci
po mrtvých tyranech a zesinalých pánech!

Meter: polymetric
- CXIX -
by Argensola

Hoy, real Señora, hasta la empírea esfera
sube en las alas de tu afecto el oro,
con tal fe, que al del místico tesoro
que en Belén se ofreció, emular pudiera;
fe, a cuyo aplauso en la región primera
las angélicas mentes forman coro,
para anunciar con júbilo sonoro
la sucesión que el orbe de ti espera.
El mártir, cuya fiel sangre revive,
infunda, pues le invocas. el aliento
que inspira en su prodigio, en tu esperanza;
que ya naturaleza al dulce intento
de compensar con frutos su tardanza,
los términos geniales apercibe.

Meter: iambic
PADÁ LISTÍ...
by Adolf Heyduk

Padá listí, padá
na nivy i lada,
na hřbitov i hroby.
Sad je bez ozdoby,
ó, jak smutné doby!
Kdy se as vše zvrátí,
na sadě i v hati?
Kdy se hlavy stromů
a vše křoví k tomu
bude zelenati?
Uplyne dnů mnoho,
dočkám-li se toho,
až bude sad v míze. –
Zdaž tě uzřím v knize
malá stesku sloho?

Meter: trochaic
En la Pascua de Pentecostés
by Benito Altet y Ruate

¡Espíritu de amor, tres veces santo,
espíritu de paz y de consuelo,
fuego divino que al bajar del Cielo
diste gozo a la Grey y al lobo espanto!
Tú, de la amarga vida dulce encanto,
tiende a nosotros hoy el raudo vuelo,
y con tus níveas alas cubre el suelo,
y suene en tu alabanza eterno canto.
Brille tu pura, inextinguible llama
que amante los más fríos corazones
en la divina claridad inflama;
Tú ilustras a las bárbaras naciones,
y por Ti se odia el mal, y el bien se ama;
infúndenos tus celestiales dones.
Y de ventura manantial fecundo
renovarás la faz del triste mundo

Meter: iambic
97. Hab acht auf dich selbst!
by Gerhard Tersteegen

Wer andre will und soll erbauen,
Muß viel in seinen Busen schauen
Und bringen in sein Herz zuvor
Das, was er andern bringt ins Ohr.

Meter: iambic
- VIII - Quejas disculpadas
by Pedro Soto de Rojas

Del áspero lugar la seca rama
se querella, si al fuego la condena;
la blanca vela, de la parda entena,
si su tesoro el Aquilón derrama;
si al coral falta su cerúlea cama,
se altera enardecido en tierra ajena;
el mal seguro leño en mar serena,
gimiendo, al monstruo que le rige infama.
Estos se quejan sin tener sentido,
sin tener vida: pues que vivo, siento
fuego en mi pecho, mares en mis ojos,
la boca en aire y a la tierra asido,
portentoso de amor soy vencimiento.
Deja, Fénix, que sienta mis enojos.

Meter: iambic
Otázka.
by Karel Vojtěch Janta

Proč nám Bůh dal jeden jazyk, a dvě uši?
Proto: Že víc slyšet, nežli mluvit sluší.

Meter: trochaic
IN MEMORIAM O. S.
by Otokar Fischer

Tvou láskou vysokou byl řád, jenž zněl.
Rej vida kroužit netělesných těl,
jals ozvuk světa v kázeň přísných smyslů
a ztracen lidem, božstvo řadils k číslu.
Hran přísvit, obsah ne, jen vztahů vztah,
sám průsvitný, sám bledý krystal v tmách,
stín křehnoucí, jenž duši světlem kryje,
řad pomyslných slyšels harmonie,
jak sněží na ledovců věčnou běl.
Byls před smrtí jen duch, již řád, jenž zněl.

Meter: iambic
[man hält nicht Priesterwahl, man hält nur Auction]
by Johann Christian Günther

Man hält nicht Priesterwahl, man hält nur Auction.
Zweyhundert. Achtzig mehr. Die giebt der Nachbar schon.
Sechshundert oben drauf. Zum erst- und lezten Mahle.
Zweytausend voll, schlag zu! Der Herr behalts und zahle.
Hier ists. Den Leibrock her. Nun stimmt Te Deum ein.
Die Glocken schlagen an. Indeßen wird der Wein,
Das Salböl, heimgebracht. Die Väter gehn nach Hause
Und ziehn den Gottesmann zum theurerkauften Schmause.
Dole, amice optime, mercenarium
istum seculi nostri, si Diis placet,
theologici genium, aut si mavis, mecum,
uti dignum est, ride.

Meter: iambic
When forty winters shall besiege thy brow (Sonnet 2)
by William Shakespeare

When forty winters shall besiege thy brow,
And dig deep trenches in thy beauty’s field,
Thy youth’s proud livery, so gazed on now,
Will be a tatter’d weed, of small worth held:
Then being ask’d where all thy beauty lies,
Where all the treasure of thy lusty days,
To say, within thine own deep-sunken eyes,
Were an all-eating shame and thriftless praise.
How much more praise deserved thy beauty’s use,
If thou couldst answer ‘This fair child of mine
Shall sum my count and make my old excuse,’
Proving his beauty by succession thine!
    This were to be new made when thou are old,
    And see thy blood warm when thou feel’s it cold.

Meter: polymetric
Poslední láska Dona Juana. (XII.)
by Jaroslav Vrchlický

Můžeš tělo umrtviti,
aby snem mu bylo žití?
Nikoliv, zas rozkoš píti
z nových musí pohárů.
V rozkoše noc když se kácíš,
dvakrát získáš víc, než ztrácíš,
nový člověk vždy se vracíš
v nové síly rozmaru.
Avšak lép’ ty umíš kázat,
na tvé jméno chci se tázat,
Piju tvému ku zdaru!“

Meter: trochaic
Un episodio: Tinguaro
by José Plácido Sansón

Allí San Roque está De heridas lleno
sube Tinguaro por el risco, y brama
Lugo venció; se oscureció la fama
del gran Tinerfe, el de la voz de trueno
Fatiga al héroe el desigual terreno;
siéntese fallecer, y amor le inflama,
y sigue, y sigue: un español le llama;
vuélvese, y este le atraviesa el seno.
Tinguaro pereció: luto, agonía,
arrastra el eco en pos, de peña en peña;
llora su inmensa soledad Nivaria.
Y allá del Teide en la caverna umbría
se oye: ¡Murió la independencia isleña!
¡Murió con él la libertad canaria!

Meter: polymetric
- CXCV -
by Gutierre de Cetina

Contra el influjo del contrario cielo
que a nuestra voluntad cegar porfía,
ha andado trabajando el alma mía
por defenderla de amoroso velo.
Y no bastando aquel divino celo
con que me ha desviado y me desvía,
pudo en el cuerpo más su fantasía,
como en cosa compuesta acá en el suelo.
No debe el alma ser reprehendida,
pues libre sin lesión ninguna queda
y sola la mortal parte ofendida.
Ni basta aquella que nos vuelve en rueda,
por ser elementada nuestra vida,
que contra el cielo defenderla pueda.

Meter: iambic
¡Ser feliz!
by Francisco de Icaza

Ser feliz, ¡ser feliz! Nadie lo ha sido;
¿quién no llora sus penas en secreto?
Y ¿quién de e entre vosotros
                  ha podido
sentirse venturoso por completo?
Yo no busco la dicha; me someto
al yugo que al nacer he merecido,
y vivo al tedio y al dolor sujeto,
guardando los rencores del vencido
Y si la vista sobre el cielo clavo
ante el oscuro enigma, fuerte y bravo,
no busco la esperanza que consuela.
Aunque el golpe del látigo me duela,
como no tengo condición de esclavo,
el sentir el azote me rebela.

Meter: iambic
- 1404 - Libro I
by Lope de Vega

Deja el pincel, rosada y blanca Aurora,
con que matizas el oscuro cielo
sobre el bosquejo, que en su negro velo
pintó la noche del silencio aurora.
Huya la luz que las molduras dora
de los países que descubre el suelo,
no quiebre al campo el cristalino hielo,
de que ha cubierto sus tapetes Flora.
Detente sol, tu resplandor no prive
de sus engaños a mi fantasía,
pues que del sueño tanto bien recibe.
Huye que ver la desventura mía,
que a quien en noches de tristeza vive,
¿de qué le sirve que amanezca el día?

Meter: iambic
Der beste Berg.
by Georg Herwegh

Es ist ein Berg auf Erden,
Der Gutenberg genannt,
Der soll besungen werden
Wohl auf und ab im Land.
Er heget keine Veste,
Er pfleget keinen Wein,
Und wird doch stets der beste
Von allen Bergen sein.
Es ist ein Berg auf Erden,
Der steht zu Mainz am Rhein,
Mit trutzigen Geberden
Schaut er in's Land hinein.
Da schaut er, was wir treiben
Vom Rheine bis an's Meer,
Da liest er, was wir schreiben
Im weiten Land umher. —
Zu lang war dem Kyffhäuser
Des Rothbarts Todesnacht,
Da ist für seinen Kaiser
Der gute Berg erwacht.
Zu Schanden heißt er werden
Der Raben schwarzes Werk,
Der beste Berg auf Erden,
Das ist der Gutenberg.

Meter: iambic