PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Jdou děti ze školy.
by Bohdan Kaminský

Jdou děti ze školy
tou cestou z Radostína...
Ó rcete, těžko-li
těch dob se nevzpomíná,
kdy sami touto cestou v smíchu, řeči
jste chodili jak tito malí žáci?
Ó rcete, jest-li lítosti kde větší,
než cítit, mladost jak se v šeru ztrácí!
Ó děti, jak bych rád
šel jako školák s vámi!
Vzpomínám nastokrát
a stále připadá mi,
jak mudrc hloupý nesa pěkné známky
jsem hrdý byl a neskonale šťasten...
Ó kde jsou všechny větrné ty zámky,
illuse všechny, bláznivý kde čas ten!
Já v duchu princezny
z pohádek vídal žíti,
hřměl světem vítězný,
jak meteor, jenž svítí –
a zatím cestou trmácím se všední,
bez přátel, slávy, milující ženy,
kde bez illusí stárnu ze dne ke dni,
vším, co kdy těšilo mne, opuštěný.
Mne leká příští den,
mně starost hlavu sklání
a věčně nekliden
jdu školou odříkání...
V co věřit není tu, ni nač se těšit.
Kde štěstí tušil jsem, tam stesk se mračí.
V života mého potrhaný sešit
kdos mojí krví napsal: Nedostačí...
Ó děti, hrejte si,
čas dokud je si hráti,
než trud vás vyděsí
a smutek duši zchvátí!
Jdou děti ze školy, jdou v smíchu, řeči, –
jdou v život, v hoře snad a tvrdé jarmo...
Ó rcete, jest-li lítosti kde větší,
než ta, že život v prázdno letí darmo! –

Meter: iambic
- - Acto III, FLORELO
by Lope de Vega

Alegres flores que con varias tintas
pintó Naturaleza soberana
y al claro aparecer de la mañana
de la verde prisión salís distintas.
Fértiles campos, apacibles quintas,
gloria del sol, envidia de Diana,
cuando la aurora con su nieve y grana
sale tocada de diversas cintas.
Si es triste condición amor con miedo,
decidlo ahora que la noche fría
quiere bañaros de su oscuro enredo.
Mas ¡ay de mí! que esperaréis el día
en que os alegre el sol y yo no puedo,
que toda es noche al esperanza mía.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Matías Frigola y Picón

Ya de aquel Sol la hoguera repetida
ferió en pardos silencios los reflejos,
ya no más que la sombras, y los lejos
se miran del retrato de su vida
Su lumbre racional yace extinguida,
reverberando mal tristes bosquejos,
y ciegos ya los siglos, o perplejos,
se lloran a su luz anochecida.
Mas no murió, que tantos resplandores
no podrá oscurecerlos mortal llama,
bien que a otra esfera quieran trasladarse,
después que vegetaron sus colores,
lo que tardó en el lienzo de la
                     Fama
el Pincel de su Pluma en rescatarse

Meter: iambic
Asyl für Obdachlose!
by Kurt Tucholsky

Und stehst du einmal am Ende
und hast keine Bleibe, kein Brot –
dann falte zufrieden die Hände,
man sorgt für deine Not.
Es gibt für solche Zwecke
ein Asyl – da findet der Mob
ein eisernes Bett, eine Decke
und einen alten blechernen Topp.
Hast du dein ganzes Leben
geschuftet wie ein Vieh;
und gehts dir im Alter daneben,
entläßt dich die Industrie –:
dann heißt es noch lang nicht: Verrecke!
Der Staat gibt dir sachlich und grob
ein eisernes Bett, eine Decke
und einen alten, blechernen Topp.
Manche auf diesem Planeten
leben bei Sekt und Kapaun.
Ja, solln sie vielleicht dem Proleten
einen Palast aufbaun –?
Andre verrecken im Drecke.
Du hasts noch gut – na, und ob!
Du hast im Asyl eine Ecke,
ein eisernes Bett, eine Decke
und einen alten blechernen Topp!
Wohltaten, Mensch, sind nichts als Dampf.
Hol dir dein Recht im Klassenkampf –!

Meter: iambic
La virtud a la envidia
by Juan de Jauregui

Juez que enormes culpas no corriges,
y la Virtud condenas y aborreces;
tú, que en la ajena dicha te entristeces,
y el daño ajeno por alivio eliges;
Envidia, que traidoras armas riges,
y, a tu pesar, si el ánimo embraveces,
al envidiado honoras y engrandeces,
y al envidioso con ahínco afliges,
hacer podrás de tu veneno empleo
turbando el pecho que mis obras culpa;
que en mí no alberga de tu fuego indicio.
Y otra mayor venganza no deseo
del que me envidia que su propia culpa,
donde es castigo de sí mesmo el vicio.

Meter: iambic
PERSPEKTIVA
by František Gellner

Má milá rozmilá neplakej!
Život už není jinakej.
Dnes buďme ještě veseli
na naší bílé posteli!
Zejtra, co zejtra? Kdož pak ví.
Zejtra si lehneme do rakví.

Meter: dactylic
- CXXXII -
by Juan de Tassis y Peralta

Para mí los overos y los bayos
nunca fueron ardientes resplandores,
sólo me libre Dios de los fulgores
de un blanco serafín con negros rayos.
Esta, pues, luz, anime los desmayos
que dan los, al mirar, ojos traidores,
flor que afrenta viva de las flores,
su boca es perlas y su aliento mayos.
Amor, abeja de esta primavera,
en dos labios libados mil claveles
queriendo fabricar rubios panales,
de que me da el amor alas de cera,
y ellas el nombre a un piélago de males,
que tiene amarga miel y dulces hieles.

Meter: polymetric
Podobizna.
by Rudolf Richard Hofmeister

S té zdi zříš v šero jizby mojí,
pochmurný druhu, jako duch,
jenž střeže myšlének mých ruch
a sráží vzlet, jenž k nim se pojí.
Těch lící mramor, stříbro šedin,
a v čelo skryt a nevidín
rozložen tajuplný stín,
a v oku odlesk dálných vidin –
Klid antiky, zdroj těžké dumy,
v zápětí s resignací pad'
ti v zrak, kde v posled vidím plát
boj člověka o žití rumy...
Vzdor tvrdý jeví svřené rety,
jimž neznám smích, kde blaha ples
nic ohlasu by nenalez',
ni píseň vzruch, ni tužba vzněty...
Tak hledí spustošené kraje,
kde davy stínů mhou a tmou
po skalách vichrem hnány jdou –
sklamání v beznaděj kde zraje...
Tak hledí, kdo dal světa zlobě
v odvetu zhrdání a hnus,
tak hledí ten, v němž Genius
dlel dusen, šlapán v živém hrobě...

Meter: iambic
ÁRBOLES VIEJOS
by José Santos Chocano

Hasta el árbol tronchado en el camino,
sin hojas, y sin frutos, y sin flores,
puede prestar asiento a los pastores
y un báculo prestar al peregrino.
Así el anciano de experiencia y tino
máximas da que evitan sinsabores:
y sin savia, ni aroma, ni colores,
cumple su ley y tiene su destino.
¡Oh, labrador! Escucha mi consejo:
te debes resistir cual me resisto
a cortar ramas aunque estén desnudas
porque puede salir de un árbol viejo
quizás la cruz en que sucumba un Cristo,
quizás la rama en que se cuelgue un Judas.

Meter: polymetric
1L: Ihr schönsten Augen! zürnt nur nicht,
by Johann Christoph Gottsched

Ihr schönsten Augen! zürnt nur nicht,
Daß ich euch lechzend angesehen.
Es prallten nur die eignen Blicke,
Die selbst von euch nach mir geschehen,
Als meiner Seelen Sonnenlicht,
Durch meiner Augen Stral zurücke.
Ihr schönsten Augen! zürnt nur nicht etc.
So sang der zarte Filamor,
Als Phyllis ihm den Fehler vorgerücket,
Er hätte sie zu oft, zu heftig angeblicket.
Was kann ich, sprach er, denn davor,
Daß du so reizend bist?
Daß sich mein Aug auf deinen Lilgenwangen,
Die schon so manches Herz gefangen,
Verirrt, vertiefet und vergißt?
Klage dich nur selber an!
Wenn ich dir zu viel gethan.
Deiner Augen Zauberkerzen
Zwingen hundert zarte Herzen,
Daß dich keines hassen kann.
Klage dich nur selber an! etc.
Das Unrecht schien ihm allzugroß,
Das Phyllis hier begangen.
Drum schwieg er etwas still; doch endlich brach er los:
Wie! steht es frey, des Himmels Prangen
Mit starren Augen anzusehn?
Und Phyllis will von mir verlangen,
Es soll kein Blick nach ihr geschehn?
Nein! ihr Verboth kann mich nicht rühren,
Nein! sie wird nichts dadurch von ihrer Pracht verlieren.
Soll ich mein Verbrechen büssen,
Strenge Phyllis! strafe mich!
Sage nur, ich solle dich
Mit verbundnen Augen küssen.
Ungesehn,
Wird mir da recht weh geschehn.
Doch will ich aus Mund und Augen
Meiner Seelen Nectar saugen.

Meter: polymetric
Auf eine Tänzerin
by Ludwig Uhland

Wenn du den leichten Reigen führest,
Wenn du den Boden kaum berührest,
Hinschwebend in der Jugend Glanz:
In jedem Aug ist dann zu lesen,
Du seiest nicht ein irdisch Wesen,
Du seiest Äther, Seele ganz.
Mir aber grauet: wenn nach oben
Du würdest plötzlich nun enthoben,
Wie wärest, Seele, du bereit? –
Wohlan! der sich auf Blumen schaukelt,
Der Schmetterling, der ewig gaukelt,
Ist Sinnbild der Unsterblichkeit.

Meter: iambic
3. Ein allgemeiner Abend- Nacht- Mittag-Morgen- Stundensegen nach allen Virtelstunden, Minuten, Secunden
by Quirinus Kuhlmann

Gott Vater †, Sohn †, und Geist †, Hilf uns Christglider werden,
Und deinen willen thun im Himmel und auf Erden.

Meter: polymetric
Hoj, ty světe chlubný,
by Jiljí Vratislav Jahn

Hoj, ty světe chlubný,
jen dorážej na mne!
nepohnou mne k želu
ouskoky tvé klamné.
Snahy mé se ani
o krok neuchýlí
od trnité cesty
k velebnému cíli.
Nech ať srdce pukne,
žár-li šlehne z něho,
jenž pokořit může
soka urputného.
Nechť mne hrob pohltí,
paměť mou odvane –
jen když nad ním jednou
vlasti mstitel vstane!

Meter: trochaic
Naše chrámy.
by Jan Pelíšek

Dnes slyšíme-li, co vše hlásá
nám zjev té zdobné svatyně:
tu srdce pláče nám i jásá
v té slavnostní dnes hodině;
a slza, jež z oka nám kane,
a žár, co tam v duši nám plane:
to vše jest dík, to vše jest dík,
jak dobrý, jak věrný Jsi, Pane!
Kdo sionských těch chrámů dávných
by rozlítostněn nevzpomněl,
z nichž ku národu za dob slavných
hlas pravdy boží lkal i hřměl;
těch bývalých kalicha hradů,
z nichž přes světa šalby a zradu
ten z Judy rek, ten z Judy rek
tak potíral satana vládu.
V těch stárnoucímu vůkol světu
žár nový, Boží plamenil;
v těch k nejkrasšímu ducha vzletu
se národ Husův posvětil;
v těch ve svatém pro pravdu boji
zněl slib mezi Siona voji:
My trpět chcem, my zemřít chcem;
však Kristus nám za škody stojí.
A jak jsme zchudli, jak jsme klesli;
ó Bože, jak jsi snížil nás,
když bělohorské hrůzy nesly
po vlasti nám jen smrt a žas;
když po zemích širého světa
rozptýlená vyhnanců četa
už lkala jen, už lkala jen:
Snad na vždy po Sionu veta! –
Ty sbory, jenž zde kdysi kvetly,
ty děje víry nadšené,
to vše nám hněvy věků smetly
a vyvrátily z kořene.
A síňce Beránkovy svatby,
ty chrámové kalicha hradby,
ty zloupily, ty zbořily
nám nepřátel vzteky a klatby.
A dnes, když zříme, co vše hlásá
nám zjev té zdobné svatyně,
tu srdce pláče nám i jásá
v té slavnostní dnes hodině.
A slza, jež z oka nám kane,
a žár, co tam v duši nám plane:
to vše jest dík, to vše jest dík,
jak dobrý, jak věrný Jsi, Pane!
Ten lid, jenž snášel osud psance,
zas k arše smlouvy pospíchá;
zas vstaly za dob tolerance
ze ssutin hrady kalicha.
A v zemské ty strasti a klamy
nám druhého století chrámy
tu mluví zvěst, tu mluví zvěst:
Kdo proti vám, Bůh když je s vámi!
Zas vstali Boží bojovníci,
jenž, byť je národ nechtěl znát,
přec našli otců palcát tlící,
ten: Kristus musí kralovat!
Zas po církvi, druhdy tak štvané,
slib mužný, slib posvátný plane:
My chceme být, my budeme
jen Tvým lidem, Bože a Pane!
A tak i ty mluv v svatém plesu,
ó církvi Páně Kloboucká,
jíž jménem Božím pozdrav nesu
a blahopřání sionská.
I tvé otce poroba hnětla,
i tys jako ze ssutin zkvetla!
Nuž buď i ty, ó buď i ty
lid Písma, lid Kristův, lid světla.
Zde skládej jen na srdce Páně
svou všecku strast a tíž a hřích;
zde posvěcuj své víry zbraně
i ty, i dítky dítek tvých!
A léta nechť plynou a minou,
kéž touhy zde v jednu vždy splynou:
V ten věčný chrám, v ten věčný chrám,
tam triumf a koruny kynou!

Meter: polymetric
Píseň o štěstí.
by Jaroslav Vrchlický

Sám nevím, co to bylo,
a není slova, věř,
jež by to vyslovilo,
jak s větví se to lilo,
a v trávě zaperlilo,
stráň dýchala tím a keř.
My spolu šli jsme lesem
přes měkký, pružný mech
a dál kvetoucím vřesem,
stín číhal za každým tesem.
Tys děla: Máj v srdci nesem!
já: Máš ho na ústech!
A nad námi to tíhlo
jak šípků bílý květ,
a v trávě se cos mihlo,
až oko slzou jihlo,
a v srdce perutě zdvihlo,
a začlo ptáče pět.
Ó zpívej, rajský ptáku,
tu krátkou, sladkou zvěst!
Ó štěstí, slza jsi v zraku,
svit slunný na oblaku,
v tvé písni i puklému vraku
se ztopit – sladko jest!

Meter: iambic
133. Na tejravého.
by Matěj Josef Sychra

Zanechej přesuzování!
Snad máš sám,
Od častého upadání
Hrubý šrám.

Meter: trochaic
Lucinda
by Clemente Althaus

Aunque tanto Lucinda se arrebola,
muy sabe su espejo que es mulata;
y así presume, tan jetona y ñata,
ser de estire purísima española.
Cualquiera es a su lado zamba o chola,
a quien ensalza posición o plata;
a todas con desdén su orgullo, trata:
la noble, la señora es ella sola.
A todos sin cesar les cacarea
que, no sé si de un Tello, o de un Fadrique,
procede su clarísima ralea:
y aunque tanto su orgullo lo repique,
unos dicen que vino de Guinea,
y otros de la lanuda Mozambique.

Meter: iambic
V tvé vlny oněmlé...
by Bohuslav Květ

V tvé vlny oněmlé se duch můj, Samoto,
den ode dne víc potápí...
nadarmo v dálkách časem zahřímá
a chvílemi se blýská –
mne z mojí Nirvany juž nevyruší nic!
Pohrd’ jsem Člověkem. A na pouštích svých Hor
jsem uhas’ všechna světla pozemských svých nadějí
a v tupé žalosti jsem na studenou poklek’ zem
a ruce umdlené marnými ranami
v modlitbě beze slov k mlčícím výším spínám...

Meter: iambic
Věčný jsem.
by Ladislav Quis

Lituju vás,
vy, kteří hledáte,
bádáte, skoumáte,
slidíte, pídíte,
z bible a proroků,
z mudrců výroků,
z domyslů, úmyslů
dokázat hledíce,
člověk-li jednice,
dvojice, trojice,
obraz-li temnice
utkaný z přeludů.
Zdali se ze bludu
vznese duch v pravdy říš
zůstavě ve trudu
zemském svou prázdnou číš,
neboli zahyne,
rozpadne, rozplyne,
celý v nic klesne zpět
člověk, ten malosvět. –
Lituju vás. –
Vímť já a cítím to
v každém tom atómu,
z kterého složena
bytost je má,
nic že tu nezhyne.
Svazek jen pomine,
milion věčností,
na čas jimž spjato jest.
Volné pak částky ty
světem se rozletí
k proměně bez konce
u síle věčné.
Věčné jsou atómy
bez změny v útvarech,
útvary do času
v proměně pověčné,
na věky potrvá
každá má část.

Meter: polymetric
La tarde
by Gonzalo Peoli

Cuando entre nubes de carmín y rosa
oculta el sol su ardiente cabellera,
y el claro arroyo en la feraz pradera
clamar parece por la luz hermosa;
cuando la voz del ave melodiosa
se escucha entre las ramas lastimera,
y la radiante, abovedada esfera
entre sombras y luz se halla dudosa,
todo es tristeza y pavorosa calma;
suspira el limpio arroyo, el ave llora,
y dulcemente agítase la palma:
Y entonces el triste que el
                  amor devora
exhala un ¡ay! fatídico del alma
y sólo piensa en la mujer que adora

Meter: iambic
- CLII - A Jorge de Tovar
by Juan de Tassis y Peralta

Este es el sólo de este tiempo dino
tribuno vil de la judaica plebe,
que no conoce a Dios, a quien se atreve,
secretario ladrón, fabril rabino.
Contumaz, pues, sayón, Vero-Longino,
en nuestra redención su lanza pruebe
el que ha mil años que juró de leve
porque ha mil veces que su mes le vino.
¡Oh judío con regla desreglado!
¿Qué mucho que te nieguen lo que pides,
si tu pides la cruz que estás negando?
Labra casas y logra de lo hurtado
y pues tu fe con nuestra vida mides,
si es que está bautizado ¿dinos cuándo?

Meter: polymetric
- 34 - Acto III, CLAVELA
by Lope de Vega

Hermosas aguas, puras, cristalinas,
que dais al cuerpo de estas fuentes venas
y hasta que os levantáis de perlas llenas
buscáis su centro por secretas minas.
Plantas que hacéis con esmeraldas finas
para seguridad verdes almenas
de fruto, que entre ramas siempre amenas
os hace con el arte peregrinas.
Oíd mis quejas, pero no conviene
quejarse un triste a libres arroyuelos,
ni a un árbol verde quien celoso viene.
Oígame el Cielo en sus azules velos,
pues por los celos, que de él nombre tiene,
dicen que el cielo se vistió de celos.

Meter: polymetric
Der Frühling ist wieder da!
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Kommt zum Reigen, laßt uns springen,
Laßt uns fröhlich sein und singen!
Ja der Wald ist wieder grün
Und die Wiesenblumen blüh'n.
Und es quackt der Frosch im Ried
Und der Vogel singt sein Lied.
Freud' und Leben fern und nah,
Ja der Frühling ist wieder da.
Kommt zum Reigen, laßt uns springen,
Laßt uns fröhlich sein und singen!
Schmetterling' im Sonnenschein
Wie lebend'ge Blümelein.
Und die Bienen mit Gesumm
Gaukeln froh um uns herum.
Freud' und Leben fern und nah,
Ja der Frühling ist wieder da.

Meter: trochaic
Von den Gesetzen der Bewegung.
by Barthold Heinrich Brockes

Es senckte GOTT, doch in gewisser Maasse nur,
In die Materie Ruh und Bewegung ein.
Und Seine Macht verschafft, daß sie in der Natur
In steter Meng und Gleichheit seyn.
Doch kan man leicht hiebey entdecken
Daß, da so viele Ding all’Augenblick sich ändern,
Auch ihr Bewegen sich auf andre müß’ erstrecken.
Ein Cörper giebt es bald, empfänget es auch leicht,
Da er denn stets so viel verlieret,
Als wie er einen andern reicht.
Durch diesen lieblichen Zusammenklang,
Und herrlichen Zusammenhang
Wird stets in der Natur derselbe Stand verspüret.
Man sieht, daß alles sich verändert und vertreibet,
Man sieht, daß alles immer bleibet.

Meter: iambic
Passing away, Saith the World
by Christina Rossetti

Passing away, saith the World, passing away:
Chances, beauty and youth, sapp'd day by day:
Thy life never continueth in one stay.
Is the eye waxen dim, is the dark hair changing to grey
That hath won neither laurel nor bay?
I shall clothe myself in Spring and bud in May:
Thou, root-stricken, shalt not rebuild thy decay
On my bosom for aye.
Then I answer'd: Yea.

Passing away, saith my Soul, passing away:
With its burden of fear and hope, of labour and play,
Hearken what the past doth witness and say:
Rust in thy gold, a moth is in thine array,
A canker is in thy bud, thy leaf must decay.
At midnight, at cockcrow, at morning, one certain day
Lo, the Bridegroom shall come and shall not delay:
Watch thou and pray.
Then I answer'd: Yea.

Passing away, saith my God, passing away:
Winter passeth after the long delay:
New grapes on the vine, new figs on the tender spray,
Turtle calleth turtle in Heaven's May.
Though I tarry, wait for Me, trust Me, watch and pray.
Arise, come away, night is past and lo it is day,
My love, My sister, My spouse, thou shalt hear Me say.
Then I answer'd: Yea.

Meter: trochaic
Abschied von Maria
by Ludwig Achim von Arnim

Ihrer Hochzeit hohes Fest
Gräfin Elsbeth still verläßt,
Geht mit reich geschmücktem Haupt
Wo die Waldkapell erbaut.
Bringet Blumen, preiset laut,
Ach wie oft sie da erbaut,
Preißt Maria Geberin,
Ihres Glücks in frommem Sinn.
Was sie hält an dem Altar,
Ist es Angst? Sie fühlt es klar,
Ihre Stunde geht vorbei,
Ihr Gebet strömt immer neu.
»o Maria, welches Leid,
Lezte Blumen bring ich heut,
Daß ich reise, schmerzet mich,
Ob ich wiedersehe dich?
O Maria, jezt ist Zeit,
Daß ich wieder von dir scheid,
Fort ich muß, auf lange fort,
Ach Ade du Gnadenort!
Schau Maria, Mutter mein!
Laß mich dir befohlen seyn;
Ach es muß geschieden seyn,
Von dir und deinem Kindelein.
O du gnadenreiches Bild!
O Maria, Mutter mild!
O wie hart scheid ich von dir,
Wie so gern blieb ich allhier.
Meine Zunge ist mir schwer,
Meine Augen voller Zähr,
Nicht mehr bell ist meine Stimm,
Gute Nacht, ich Urlaub nimm.
O Maria, neue Pein
Spür ich in dem Herzen mein,
Daß ich jetzund scheiden soll,
Darum bin ich trauervoll.
O du mein lieb Herzelein,
Muß es so geschieden seyn?
Ade nun mit der Mutter dein,
Gute Nacht lieb Herzelein!
O Maria, noch die Bitt,
Mich im Tod verlasse nit,
Sey gegrüßet tausendmal,
Ach Ade viel tausendmal!«
Also lange betet sie,
Und schon lange sahe sie
Ueber sich ein blankes Schwerdt;
Ihr Gebet doch ruhig währt.
Sie vergißt des Schwerdtes Tück,
In der Gnade schwebt ihr Blick,
Als der Räuber sie gehört,
Er sie im Gebet nicht stört.
Als er ihren Blick vernahm,
Schwere Reu ihn überkam,
Legte ab sein Schwerdt, sein Spies,
Auf die Knie sich niederließ.
»hoher Worte fromme Schaar
Schüzt den Schmuck in deinem Haar,
Schüzt dein Leben gegen mich,
Edle Frau, ach bet für mich.«
»o Maria, noch die Bitt,
Diesen Sünder verlasse nit,
Löse ihn von Schuld und Quaal,
Ach Ade viel tausendmal.«
Und als sie nun von ihm ging,
Schien ihm alle Welt gering,
Büßt als frommer Bruder schwer,
Hört, sein Glöcklein schallet her.

Meter: trochaic
- CXLIV - A don Cristóbal Crespi de Valdavia, viceconseller de Aragón Soneto sepulcral
by Joseph de Litala y Castelvi

Recto Licurgo, y Numa justiciero,
me vio el Mundo en el solio preeminente
y ceñido de grandes, y de gentes,
el más humilde no quedó el postrero.
Piadoso al bien, y con el mal severo,
adorné de laureles mi alta frente,
y en las minas de Astrea diligente,
di a la posteridad mi nombre entero.
Uno en la junta grande me aclamaba,
numeroso concurso, y a mi voto,
el que más bien sentía se llegaba.
De la Nave de España fui Piloto,
la reina me enterró tan pobre estaba,
este vaso cascado, frágil, roto.

Meter: polymetric
- 1406 - Libro I
by Lope de Vega

Belardo, que a mi tierra hayáis venido,
y a ser uno también de mis pastores,
grande ventura fue de mis amores,
pues no los cubrirá tiempo ni olvido.
Mis penas sé que habéis encarecido,
pero corto quedáis, que son mayores;
bien es verdad que las hará menores
la causa, por quien yo las he sufrido.
No compiten las voces desconformes
del Sátiro con vos, ni sin aviso
juzgue Midas el canto dulce sólo.
Tajo os escuche, y mi famoso Tormes,
a Apolo llaman el pastor de Anfiso;
si soy Anfiso yo, vos sois mi Apolo.

Meter: iambic
45. Utichnětež již mé zpěvy!
by Karel Maria Drahotín Villani

Utichnětež již mé zpěvy!
Bouřné city jděte spat!
Bol můj zuří bez úlevy,
Sám se musím světem brát.
Děva, pro niž srdce bije,
Nemá nikdy mojí být;
Marně duše moje nyje,
Tajnou touhou musí mřít.
Krutý osud ve své zlobě
K zoufalosti mne zde hnal;
Ach! již vím, že jenom v hrobě
Pochovám svůj bol a žal!!

Meter: trochaic
XXIII. Ku pohřbu statkáře.
by Václav Alexander Pohan

Klesla sláva, zhaslo světlo,
Netrvá nic ve světě,
Kvítí, které včera květlo,
Zvadlo a víc nekvěte;
Lupen po lupínku prší,
Vítr lístky rozvěje.
Tak člověku věk vyprší,
Až se smrtí zachvěje.
Jako voda tokem rychlým
Plyne v mořské hlubosti,
Tak život náš mžikem prchlým
Letí v bezdno věčnosti,
Čas vše ostrým zubem sžírá,
Nám i bolest odnímá,
Hořko slzy s očí stírá,
Věk je starci nesnímá.
Zde stařeček urozený
V rakvi věčný spánek spí,
Ctí a slávou obestřený
Na posledy s námi dlí;
„Pán z Rombaldů není více!“
Smutnoduté kvílení,
Z Vodlochovské tak zvonice
Oudolím žalostně zní.
Marný světe! co z tvé slávy,
Co vykvěte z krásy tvé?
Vyroste jen trochu trávy,
Smrt ostřím podtíná vše;
Ona kácí skvostné trůny,
Láme žezla, zlatý řád,
Snímá královské koruny,
Řítí dávnověký hrad.
Když pak v rum se svět obrátí,
Všecka sláva pomine,
Smrt zas svou kořist navrátí,
Světa Pán až pokyne.
V kyprou zemi co jsme sili,
Sázeli rok po roce,
Čím chudinu oblažili,
Klidit budem ovoce.
S tebou choti má se loučím,
Líbám dítek přemilých,
V ruce Páně vás poroučím,
Nic neželte šedin mých;
Zas uzřím vás, tam kde květe
Nepomíjející máj,
Tam vás v nadhvězdnatém světě
V slíbený uvítám ráj.
S Bohem svobodní občané,
Druhdy mojí poddaní,
Vodlochovští vesničané
Vrchnosti své oddaní,
Ustelte mi lůžko chladné
Podle rovu matky mé,
Pomněnku, to kvítko ladné,
Zůstavte v paměti své.
Časné pouti došed cíle
Spáti bude dlouhý sen,
Až Bůh tělo mé zpráchnilé
Oduševní v soudný den.
Vím, že v nesmrtelném těle
Po svém z mrtvých vzkříšení
Zočím Krista spasitele
V příštím znovu zrození.

Meter: trochaic
1L: Immer zerreißet den Kranz des Homer und zählet die Väter
by Friedrich Schiller

Immer zerreißet den Kranz des Homer und zählet die Väter
Des vollendeten ewigen Werks!
Hat es doch
Deine unsterblichen Züge, Natur.

Meter: polymetric