PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
SESTŘE POLDĚ.
by Adolf Bohuslav Dostal

Tak první úspěch. Snad to málo značí,
leč tobě z něho život vyrůstá,
cos veliké a zářné světem kráčí
a vzníceně tě líbá na ústa.
Je Umění to, jež jsi v dálkách zřela,
a v modlitbách jež snivě vzývala’s,
a z něhož v šumu křídel archanděla
dnes bílý květ se prvně v klín ti střás.
Já poslední z těch, kdo ti ruku tiskli,
do květin tvých svůj drobný vplétám list;
zda přijmeš tak, jak z duše mojí tryskly,
ty prosté řádky, až je budeš číst?
Nač velká slova, když nám srdce zpívá,
a jeden pocel platí za sto vět –
dnes v tvoje nitro tolik krásy splývá,
že víc snad nikdy nedá ti jí svět.
Co je v tom štěstí, nechápeš snad ani,
smět v důvěře zrak zvednout k blankytu,
když ve květech spí ještě rosa ranní,
a dokud stín a všednost není tu.
A tak mi v duši bolest náhle vstala,
až do očí mi slzy vehnala:
nač asi naše matka vzpomínala,
když žehnajíc ti tiše plakala.
Zda z minulosti zavála k ní tiše
hra zvonů krásná, dávno doznělá,
kdy jako ty dnes křídla zvedla v pýše,
a prvně takhle vzhůru letěla?
Snad vzpomněla, jak tušila kdys v chvění,
že božství Krásy dny jí posvětí –
pak přišel otec, a všech duše snění
se oddaně mu vzdala v objetí.
A byla šťastna. Přec však někdy jistě
se do minula teskně zadívá;
my na tom bílém velkých vznětů listě
den za dnem psali slova ničivá.
Dnes je mi líto, líto bolestivě
těch květů, jež jsme takhle zdupali,
a zlíbat chtěl bych vášnivě a divě
ty ruce, jež ti prve žehnaly.
Viď, ty to cítíš jistě se mnou taky,
a u všednosti duch tvůj neprodlí;
ty zarosené láskyplné zraky
ti jistě štěstí v život vymodlí.
A Umění, jež bílé kolem kráčí,
a prvně tebe líbá na rety,
vždy tobě stačí v radostech i pláči,
jak naší matce ve snech před léty.

Meter: iambic
Sin of self-love possesseth all mine eye (Sonnet 62)
by William Shakespeare

Sin of self-love possesseth all mine eye
And all my soul and all my every part;
And for this sin there is no remedy,
It is so grounded inward in my heart.
Methinks no face so gracious is as mine,
No shape so true, no truth of such account;
And for myself mine own worth do define,
As I all other in all worths surmount.
But when my glass shows me myself indeed,
Beated and chopp’d with tann’d antiquity,
Mine own self-love quite contrary I read;
Self so self-loving quite contrary I read;
Self so self-loving were iniquity.
    ’Tis thee, myself, that for myself I praise,
    Painting my age with beauty of thy days.

Meter: iambic
- LX -
by Juan de Arguijo

Contienden por morir en importuna
porfía Orestes y el focense amigo,
Niso se ofrece al rútulo enemigo,
y sigue de su teucro la fortuna.
En la fe de Damón sospecha alguna
no sufre Pitias, aunque ve el castigo,
ni rehúsa bajar Teseo contigo,
Pirotoo, fiel a la infernal laguna.
Póloux con Cástor parte el don divino,
y porque el Orco satisfecho quede,
muriendo compra la fraterna vida.
Teme vivir el joven Prenestino
faltando Caspio. Tales cosas puede
de la amistad la fuerza no vencida.

Meter: iambic
I. Hněv králův.
by Jaroslav Vrchlický

Alfonso vzplál velkým hněvem
proti Cidu Kastilskému,
k vůli přísaze té hrozné
ve příčině vraždy bratra.
Ale hněv svůj tajil král,
na vhodný čas pomsty čekal.
Maurů král tu ze Toleda,
který zván byl Ali Maymon,
na Cida ved králi stížnost,
že pad v jeho říši drze,
ba, že v Toledě i samém
Maury chytá do zajetí;
sedm tisíc již jich zajal,
nemluvě ni o dobytku.
Alfonsa to velmi mrzí,
na Cida vzplá hněvem větším,
mnohem větším, než již hořel,
nebo říše jeho grandi
ze závisti ku Cidovi
u krále jej očernili.
I psal Cidovi král psaní,
aby během devíti dnů
opustil říš jeho, delší
že mu nemůž dáti lhůty.
Příbuzným svým toto psaní
všem Cid dobrý ukázal,
stýskali na krále všickni,
Cida že tak špatně cení,
vyháněje bohatýra
statného, jenž taká léta
sloužil nejen jemu věrně,
též i otci, též i bratru.
Průvodem se nabídli mu,
dobrovolně sloužit chtíce,
až by všickni na bojišti
padli podle jeho boku.
Za to slovo, jež mu dali,
pěkně Cid jim poděkoval,
druhého dne opustil pak
Bivar, jenž byl domov jeho,
s celou družinou táh svojí,
s reky těmi statečnými,
ku kterým pak obrátiv se
činil toto proslovení:
„Zlíbí-li se, braši, Bohu,
vrátit se do Kastilie,
dím vám, vrátíme se v slávě,
bohati a ctěni všemi.“

Meter: trochaic
La ventanera
by Cayetano Fernández

Era hermosa mujer la Doña Juana,
y de mucho caudal; pero tenía
el achaque, el desbarro, la manía
de estar siempre asomada a la ventana
Cuanto ocurre en la casa más lejana
no s esconde a su atenta policía;
mas, con esto, la pobre no sabía
lo que pasa en la suya, ¡tan cercana!
Todo en ella es desórdenes y olvidos:
en fuerza de lo cual, a competencia,
le robaban sus bienes más queridos.
Luego el Alma, que pasa su existencia
asomada al balcón de los sentidos,
recoja esta lección de la experiencia

Meter: anapestic
1L: Die Masten ragen an dem grauen Wall
by Georg Heym

Die Masten ragen an dem grauen Wall
Wie ein verbrannter Wald ins frühe Rot,
So schwarz wie Schlacke. Wo das Wasser tot
Zu Speichern stiert, die morsch und im Verfall.
Dumpf tönt der Schall, da wiederkehrt die Flut,
Den Kai entlang. Der Stadtnacht Spülicht treibt
Wie eine weiße Haut im Strom und reibt
Sich an dem Dampfer, der im Docke ruht.
Staub, Obst, Papier, in einer dicken Schicht,
So treibt der Kot aus seinen Röhren ganz.
Ein weißes Tanzkleid kommt, in fettem Glanz
Ein nackter Hals und bleiweiß ein Gesicht.
Die Leiche wälzt sich ganz heraus. Es bläht
Das Kleid sich wie ein weißes Schiff im Wind.
Die toten Augen starren groß und blind
Zum Himmel, der voll rosa Wolken steht.
Das lila Wasser bebt von kleiner Welle.
– Der Wasserratten Fährte, die bemannen
Das weiße Schiff. Nun treibt es stolz von dannen,
Voll grauer Köpfe und voll schwarzer Felle.
Die Tote segelt froh hinaus, gerissen
Von Wind und Flut. Ihr dicker Bauch entragt
Dem Wasser groß, zerhöhlt und fast zernagt.
Wie eine Grotte dröhnt er von den Bissen.
Sie treibt ins Meer. Ihr salutiert Neptun
Von einem Wrack, da sie das Meer verschlingt,
Darinnen sie zur grünen Tiefe sinkt,
Im Arm der feisten Kraken auszuruhn.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Nicasio Gallego

Cual viene en pos del borrascoso
                     invierno
los campos alegrando abril florido
y la furia del austro embravecido
cede al arrullo del favonio tierno;
así el estado y público gobierno,
que en desdichas sin fin gimió sumido,
su esplendor volverás, oh Rey querido,
y harás su dicha y tu renombre eterno.
Ya el déspota cayó Ya del profundo
sueño tornando de arrogancia lleno
ruge el león de España furibundo
A tu sombra, de hoy más, aliente el bueno,
y en tu trono feliz te admire el mundo,
alma de la virtud, del vicio freno.

Meter: polymetric
4.
by Arno Holz

Mein Herz war froh, mein Leben Poesie,
Draus meine Tage sich wie Knospen schälten,
Da kam Dein Brief, der mir Dein Elend schrie,
Und dessen Thränen mir Dein Leid erzählten.
Nur Einer weiss, wie schwer ich daran trug,
Der Flieder, der nachts an mein Fenster schlug.
Derselbe Flieder, dessen Duft so lind
Im Mai uns wie ein Frühlingstraum umschauert,
Und der jetzt frierend im Novemberwind
Sich wie ein Bettler scheu zu Boden kauert.

Meter: iambic
- XLIII - En que consuela a un celoso epilogando la serie de los amores
by Juana Ines de La Cruz

Amor empieza por desasosiego,
solicitud, ardores y desvelos;
crece con riesgos, lances y recelos,
susténtase de llantos y de ruegos.
Doctrínanle tibiezas y despego,
conserva el ser entre engañosos velos,
hasta que con agravios o con celos
apaga con sus lágrimas su fuego.
Su principio, su medio y fin es éste;
pues, ¿por qué, Alcino, sientes el desvío
de Celia que otro tiempo bien te quiso?
¿Qué razón hay de que dolor te cueste,
pues no te engañó Amor, Alcino mío,
sino que llegó el término preciso?

Meter: iambic
- 1393 -24
by Lope de Vega

Muere la vida y vivo yo sin vida
ofendiendo la vida de mi muerte;
sangre divina de las venas vierte
y mi diamante su dureza olvida.
Está la majestad de Dios tendida
en una dura cruz y yo de suerte
que soy de sus dolores él más fuerte
y de su cuerpo la mayor herida.
¡Oh duro corazón de mármol frío!
¿Tiene tu Dios abierto el lado izquierdo
y no te vuelves un copioso río?
Morir por él será divino acuerdo,
mas eres tú mi vida, Cristo mío,
y como no la tengo, no la pierdo.

Meter: iambic
Als er  Urona  verlassen muste.
by Johann Georg Gressel

Du Sam̃el-Platz der Lust/ du Wohn-Haus grosser Freuden/
Mein Schicksahl zwinget mich von deiner Pracht zu
scheiden/
Es rafft ein Unfall mich von deinem Feste hin/
Das mit beliebter Lust erquicket Hertz und Sinn.
Ob gleich die
Und ein Atlassen Kleid von Schnee und Eyse träget/
So läst die Lustbarkeit dich doch nicht öde seyn/
Und was Vergnügen heist geht nicht im Winter ein.
Es kan die Schlitten-Fahrt die Garten-Lust ersetzen/
Die
Es läst die Anmuht uns auf Zucker-Rosen gehn/
Und süsse Mandeln-Milch in güldnen Schaalen stehn.
Die Blumen deiner Lust bestricken Aug’ und Hertzen/
Jhr lieblich Angesicht vertreibet alle Schmertzen/
Und ihrer Schönheits-Pracht nichts irrdsches überwiegt/
Sie sind der schönste Theil von dem was uns vergnügt.
Die holden Kindergens den schönsten Engeln gleichen/
Dian' und Venus muß vor ihren Blicken weichen:
Die Glieder sind wie Schnee/ wie Wolle zart und weiß/
Sie sind dein bester Schatz/ der Schönheit Ehren-Preiß.
Die Wangen sind annoch im ersten Frühlings-Jahren/
Auf welchen Milch und Blut in schönster Lust sich paaren/
Der Augen helles Licht den lichten Tag gebiehrt/
Und dich/ du schöner Ort/ mit vielen Sternen ziert.
Jhr schönes Antlitzt ist ein kostbahr
Darinnen Ros’ und Lilg sich durch einander karten/
Die Lippen crönt Corall/ den Zucker-Mund Rubin/
Jhr Athen übersteigt den
Der wohl-gewölbten Brust ihr Spiegel glattes Pflaster
An Klarheit macht beschämt den weißten Alabaster;
Granaten blühn im Schnee den blauer Türcks durchflicht
Es gleicht des Himmels Glantz den
Sie sind der Sorgen-Pest/ der Lust Gebährerinnen
Es läst ihr holder Mund des
Jhr schönes Wesen zeugt stets neue Lieblichkeit/
Die bitter Wermuth wird nie in die Lust gestreut.
Dis alles zwinget mich mein Schicksahl zu verlassen/
Es schenckt/ vor süssen Most/ mir Galle in die
An statt des wahren Lichts reicht es den Schatten dar/
Und macht/ ein solches Spiel/ mir gleich zum Neuen-Jahr.

Meter: iambic
1L: Hoch empor in blaue Lüfte,
by Luise Büchner

Hoch empor in blaue Lüfte,
Turner, laßt die Fahne wehen,
Hebt sie auf, daß weithin Alle
Ihre hohe Deutung sehen:
Wie ein Adler drauf erhebet
Sich zur Sonne stolz und groß,
Daß:
Ist des Turners hohes Loos.
Was
Diesen stolzen Sinn zu wahren
Woll't euch, Turner, treu verbünden;
Vor den Augen deutscher Frauen,
Die euch heut' die Fahne weih'n,
Schwöret Alle sie zu wahren
Unverfälschet, treu und rein!
Sich ein kühler Quell ergießet,
Die Ermatteten zu trösten
Durch versengte Thäler fließet,
Also frisch zu jedem Werke,
Sei der Turner, doch vor allem,
Wo die Freiheit flehend naht.
Aber
Nicht ein Beter nur und Heuchler
In der Pharisäer Kreise,
Das Gesetz der Bruderliebe
Sei des Turners höchste Lehre –
Schaut euch um im deutschen Lande
Von den Alpen bis zum Meere,
Korn und Wein auf allen Fluren,
Eisen in der Berge Schachten,
Stolze Wälder, reiche Wiesen –
Und so viele doch, die schmachten!
Daß hinfort die deutsche Erde
Darum fromm zu jedem Opfer,
Das der Menschheit frommen könnte!
Wo der volle Becher kreiset,
Wo sich muntre Paare schwingen
Bei Gesang und heitern Scherzen.
Doch das starke Turnerherz
Trage willig, frohen Muthes
Auch des Lebens herbsten Schmerz.
Und die Herzen hör' ich schlagen,
Und die Augen seh' ich flammend
Zu dem Adler aufgeschlagen!
Jede deutsche Brust durchbebet,
Aecht und unverfälscht vor allem
In des Turners Seele lebet:
Daß hinfort aus deutscher Erde
Eine stolze Eiche steige,
Deren grüne Blätterkrone
Ueber alle Lande reiche,
Deren Stamm sich ungespalten
Heb' empor,
Weil die hohe, heil'ge Freiheit
Nur in Einheit wurzeln kann.
Bis dies hohe Ziel errungen,
Sieh, durch dunkle Wetterwolken
Leuchtet hell der Zukunft Schimmer,
Bis die deutsche Eiche grünet,
Bis im Staub die Feinde liegen,
Laßt zu jedem rechten Streite
Euch voran die Fahne fliegen!
Folgt ihr, wo es gilt zu schützen
Hof und Herd mit frohem Muthe,
Folgt ihr, wenn die junge Freiheit
Heischt von eurem bestem Blute:
Darum weiht euch diese Fahne
Eurer deutschen Schwestern Hand,
Für's geliebte Vaterland!
Aber, wenn die Schlacht geschlagen,
Wenn sie steht, die stolze Eiche,
Hänget dann die treue Fahne
Auf an einem grünen Zweige,
Als ein Zeichen, daß die Deutung
Eures Spruchs erfüllet sei:
Daß nun jede deutsche Seele

Meter: trochaic
NA ZÁMEK BALMORAL.
by Jan Opolský

Na zámek Balmoral? Toť připomínka skvělá!
O zuby cimbuří si vítr šaty rval
a vůně smrčin nesla se a chvěla
na zámek Balmoral.
Zpěv rybí panny na jezeře plynul
a bludice tu prošly středem vln,
žel někoho, kdo s životem se minul
a marnosti a šílenstva je pln.
Na zámek Balmoral? Kam z melafyru vedou
a sbližují se tajně sklepy skal,
zas vzbudil jsem svou připomínku bledou
na zámek Balmoral.
A dlouho šel jsem neklidný a němý,
svým vlastním snem jsa mdlý a trpící,
van smrti chladný proudil jeskyněmi
a spoře živil moji smolnici.
Na zámku Balmoral jsem do jeskyní volal
(jen krápot vody v odpověď mi štkal),
dal signály, by On to spozoroval
na zámku Balmoral.
On, který, žije-li, je dojista už chabý,
že necítí víc svoje okovy.
Tmy těchto skal mou úzkost příliš vábí,
ač nedoufám, že kdos mi odpoví.
Ze zámku Balmoral se ticho valí horou,
zpěv rybí panny mizí dál a dál...
Tu plakali, kdo měli duši chorou
pod zámkem Balmoral.

Meter: iambic
39. Der anbetter im Geist und in
 der Wahrheit.
by Angelus Silesius

Wer in sich übersich in GOtt verreisen kan/
Der bettet GOtt im Geist und in der Wahrheit an.

Meter: iambic
Eine Fabel .
by Justinus Kerner

Frühling war's im Land geworden
Und der Winter ward vertagt,
Ohne daß den Herrenorden
Gott noch lange drum befragt.
Jenen packt deß Zorn und Trauer,
Und er ruft:
„nehm' ihn nicht, du dummer Bauer!
„er ist klares Höllenlicht!
„diese Sonne ungeladen
„dring' zu mir nicht frevelnd ein!“
Ruft's und schließt den Fensterladen,
Hüllt sich in die Wildschur ein.
Aber ruhig strahlt die Sonne
Und es keimt die Saat mit Lust,
Bürger, Bauer, dankt in Wonne
Gott dafür in tiefer Brust.
Aber hinterm Ofen sitzen
Bleibt der Herr und schimpft und flucht:
„in der Wildschur will ich schwitzen,
„ich hab' keinen Lenz gesucht!“
Wüthend mit den Füßen stampft er:
„wer ihn lobt ist schlecht und dumm!“
Und aus seiner Pfeife dampft er
Blauen Dunst um sich herum.
Doch der Bauer schlicht und wacker
Ruft: „o Herr! Ihr wißt es nicht!
„was schon längst gebrach dem Acker
„das ist eben dieses Licht!“
„will euch dieses Licht nicht frommen,
„nun! so schließt vor ihm das Haus,
„aber, Herr! wem es willkommen,
„den laßt ungeschimpft hinaus!“

Meter: trochaic
Wo find' ich Trost?
by Eduard Mörike

Eine Liebe kenn' ich, die ist treu,
War getreu, so lang ich sie gefunden,
Hat mit tiefem Seufzen immer neu,
Stets versöhnlich, sich mit mir verbunden.
Welcher einst mit himmlischem Gedulden
Bitter bittern Todestropfen trank,
Hing am Kreuz und büßte mein Verschulden,
Bis es in ein Meer von Gnade sank.
Und was ist's nun, daß ich traurig bin,
Daß ich angstvoll mich am Boden winde?
Frage: Hüter, ist die Nacht bald hin?
Und: was rettet mich von Tod und Sünde?
Arges Herze! ja gesteh es nur,
Du hast wieder böse Lust empfangen;
Frommer Liebe, frommer Treue Spur,
Ach, das ist auf lange nun vergangen.
Ja, das ist's auch, daß ich traurig bin,
Daß ich angstvoll mich am Boden winde!
Hüter, Hüter, ist die Nacht bald hin?
Und was rettet mich von Tod und Sünde?

Meter: trochaic
20. Zahradník, by k jeho stromku
by Vincenc Furch

Zahradník, by k jeho stromku
Bouře moci neměla,
Kvítí s něho setřev, jemu
Nožem míru vzal z těla.
Mezi stromy květoucími
Pyšně na sadě stojí,
Neb jediný mezi nimi
Strach nezná v živlů boji.
Který citlivec by s trudem
Neželel nad takým bludem –
A však mnohých v tom sláva
Mudrců pozůstává.

Meter: trochaic
39.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wie schlecht bereitet muß der Mensch zum Himmel seyn,
Der ihn nicht auf der Welt ihm traut zu nehmen ein.

Meter: iambic
Un pensamiento
by Pedro Ángel Castellón

Lanzó tu inspiración fogosa al
                     viento
su resonante voz, que el vate admira,
y vibraron las cuerdas de mi lira
que tímida te ofrece un pensamiento
Vuelve a cantar, y tu robusto acento
retumbará en la esfera donde gira
el dios del Inca que a tu genio inspira,
del bardo de la Grecia el noble aliento
Alza conmigo un nido de victoria,
porque si un mundo el inmortal
                     coloso
por monumento tiene de su gloria,
también tu pensamiento un mundo abarca,
y a tu sien ceñirás el lauro hermoso
de Homero, Ariosto, Milton y Petrarca

Meter: iambic
- 81 -
by Lope de Vega

Caiga el hermoso como cedro y palma,
caiga el Cherub, que fue su nacimiento
con el Aurora, y tuvo atrevimiento
donde todo poder se humilla y calma.
Caiga, perdiendo la victoria y palma,
del monte del excelso Testamento,
y suba la humildad al mismo asiento,
a vos, Francisco humilde, en cuerpo y alma.
Si al crucifijo Serafín divino
volvéis los rayos, sois espejo claro
tan parecido, cuando en vos se mira.
Que ya sois Serafín y al justo vino,
subiendo a ser del que cayó reparo,
ángel no es mucho, mas llagado admira.

Meter: polymetric
- IX -
by Argensola

Viéndome Fili en brazos de la muerte,
heroicamente se movió a clemencia,
y a su altivo decoro dio licencia
para inclinarse a remediar mi suerte.
Sintió el sujeto, de poder más fuerte
que el natural, la dulce violencia;
que amor en el crisol de la experiencia
los accidentes en salud convierte.
Si ya no huyeron, Fili, de la gloria
que allí vieron salir de tu belleza,
que en su presencia es todo luz y vida;
atónita quedó naturaleza,
contra sus mismas leyes socorrida,
y preciándose amor de la victoria.

Meter: iambic
- CXXXII - Respuesta
by Argensola

Si la ambición, que llega adonde aspira,
no topa el gozo que esperó Lamberto,
¿cuál ingenio, o por cauto o por experto,
de la esperanza infiel no se retira?
Corrido estoy de no poder sin ira
contarte cuán a juego descubierto,
siempre que me abonó algún bien por cierto,
en la fiel posesión lo hallé mentira.
Si esperado el placer, cuando se alcanza,
tan otro viene ya, que no le queda
sino aquella apacible semejanza,
hágame Dios tan recto juez, que pueda
echar un lazo al cuello a mi esperanza,
por falsificadora de moneda.

Meter: polymetric
1L: Schollenmürbe schläfert ein das Eisen
by August Stramm

Schollenmürbe schläfert ein das Eisen
Blute filzen Sickerflecke
Roste krumen
Fleische schleimen
Saugen brünstet um Zerfallen.
Mordesmorde
Blinzen
Kinderblicke.

Meter: trochaic
GoTT allein die Ehre.
by Barthold Heinrich Brockes

Giebt unser GOTT in allen Dingen,
So wie er würcklich thut, das Wollen und Voll-
Was rühmt sich denn der Mensch, auch in den besten
Da sie ja nicht durch ihn, durch GOtt allein gerahten.
Nichts ist mein;
Alles dein;
Dir allein
HeRR, soll Lob' und Ehre seyn!

Meter: polymetric
A la muerte de Lope de Vega
by Juan Francisco de Prado

Por rotos bronces, mármoles quebrados,
pase la edad en la común memoria,
que los que erige tu inmortal historia,
aun la envidia los deja reservados.
No Dorica labor, no celebrados
jaspes te constituyen alta gloria,
más duración intima la victoria
contra el tiempo y las huestes de los hados
Tanto volumen, lámina que informa
al espacio del orbe, te eterniza,
aunque te estreche lo mortal, pues viendo
que a nada vuelve esta caduca forma,
docta pira erigiste a tu ceniza,
de donde naces otra vez, muriendo.

Meter: polymetric
Dándome por asunto cortarse un dedo llegando a cortar un jazmín
by Sor María de Santa Isabel

Filis, de amor hechizo soberano,
cortar quiso un jazmín desvanecido,
y de cinco mirándose excedido
quedó del vencimiento más ufano
No bien corta el jazmín, cuando tirano
acero, en rojo humor otro ha teñido,
mintiendo ramillete entretejido
de jazmín y clavel la hermosa mano
Atropos bella a la tijera cede
piadosa ejecución si, inadvertida,
a su mano dolor ocasionando
Que si alma con su sangre dar no puede,
en vez de muerte, dio al jazmín la vida,
de amor el dulce imperio dilatando.

Meter: iambic
MLÁDÍ.
by Ludvík Lošťák

Jsi plno snův a nadějí
a čarných, snivých bájí,
a bloudíš jako zpěvný pták
po lučinách a hájích.
Ty nejsi mrazům uvyklé,
již každý mrak Tě děsí,
a cit Tvůj bouře rozšumí
jak vichor černé lesy.
A čím dál jdeš, tím bolů víc
Tvé jarní nitro svírá,
a jako v mračnech říše hvězd,
tak cit Ti v duši zmírá.
Ó Mládí, nejjasnější hvězdo hvězd,
jež na obloze svítí,
rci, Sny tvé zda se vyplní,
či v pustý hrob se sřítí?! – – –

Meter: iambic
90.
by Friedrich von Logau

Weil Menschen beßres nichts als sterben künnen thun,
Wüntscht Lingus, daß sein Weib mög auch vom bösen ruhn.

Meter: polymetric
Na družné shledání.
by Adolf Heyduk

Nůž, bratři! číši zpěněnou
připíjím v rozloučenou vám,
a kráčím cestou určenou
bez přátel, lásky, sám a sám.
Leč navrátím-li se zas zpět,
pak připit vám chci a zapět:
„Na družné shledání!“
Čas před žitím tak utíká
jak před zlosynem zoufalosť,
den zlatý stan mu odmyká
a noc ze třtiny staví most;
možná-li rychle následuj,
já volám, zvedna pohár svůj:
„Na družné shledání!“
Jak rád bych prodlel s vámi dýl,
leč plachý každý oblak jest,
a za bouřných on větrů sil
musí si své slzy v dálku nést;
když mocný blesk jej proniká –
aj oko, číš mi přetýká:
„Na družné shledání!“

Meter: iambic
Při bibli.
by Adolf Heyduk

V pohorské síňce, matném při kahánku,
dvě stará srdce pospolu:
babička v bibli poslední čte stránku,
dědeček skloněn ke stolu.
Půl věku četli z oné svaté knihy,
Pánbůh jim chránil chudý práh,
na starých hlavách necítili tíhy
bílé, jak sněhy na horách.
Ta svatá kniha celým jejich světem...
Dočetli, hlavy sklonili,
jediné amen znělo dvojím retem –
ráno jim hranu zvonili.

Meter: iambic
Snad cosi jest, já VTEŘINY však syn,
by Adolf Racek

Snad cosi jest, já VTEŘINY však syn,
má sladká, lehká moudrost motýlí
v poletu životem mne nezmýlí,
jí rozeznávám vonný květ a blín,
dnes zachutná mně rozpustilost vín,
žen vnadami jsem zítra opilý,
nadšením písně jásám za chvíli.
Smyslnost vln, v nich kolébání třtin,
mně stejně radosti jak vědy taj,
hra nesmyslná, samota i dav,
skutečno cením, chápu zbožnou báj,
noc modré luny slast mně, slunný den,
rozkoší světa oblek’ všech jsem háv;
dnes miluji a láskou žiji jen.

Meter: iambic
mateřštině
by Stanislav Kostka Neumann

mého lidu mateřštino,
zpěve půdy, která kvílí,
zpěve krve, která věří,
třpyte zlatonosné žíly,
píval jsem tvé staré víno
s poctivci i divnou sběří;
v mládí člověk v závětří
milenku svou nešetří.
jak jsme s tebou vyváděli,
cizím peřím fintili tě,
strpělas nám všecky vášně,
pohrdalas nepokrytě
násilníky, mučiteli,
písní v pouliční kašně,
nemohlo nic zastavit
pramenů tvých čistý svit.
mateřštino mého lidu,
muž se k tvému zdroji vrátil,
čistotou i průzračností
pouť si ke skutečnu zkrátil,
jak se zrcadlilo v klidu,
v hlubině tvých prostých ctností;
tebou spojen s lidem svým
pevně zří dnem nepevným.
zpěve půdy, která trpí,
zpěve krve v šero ranní,
stará mateřštino mládí,
spolu jako dláto v dlani
a jak v režném poli chrpy
máme se teď prostě rádi
při práci, jež nelení
na dlažbě ni v zeleni.

Meter: trochaic
42.
by Friedrich von Logau

Kümmt vom freuen freyen her? Wie daß manchem armen Tropffe
Nicht das freuen kümmt vom freyen, sondern krimmen in dem Kopffe?
Kümmt vom freyhen freyen her? Wie daß manchem armen Freyer
Frey zu walten, frey zu schalten, Freyheit bleibt für keinen Dreyer?
Freyen ist nur ein zu rechen in den Zedel derer Dinge,
Die zu kennen, die zu handeln man auff Treu und Glauben ginge.

Meter: trochaic
Al lector
by Juan de Castellanos

Lector amigo, claramente veo
salir a luz aqueste monumento
sin aquellos matices y ornamento
que por ventura tienes en deseo
Con sólo la verdad lo hermoseo,
porque no pide tanto crecimiento
de variedades, mas detenimiento
del que suele llevar veloz correo
La peregrinación es inexhausta,
la vida breve, vena mal propicia
para me detener en las jornadas
Y ansí vamos de paso, porque basta
en aqueste compendio dar noticia
de las cosas que estaban olvidadas

Meter: polymetric