PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XXV. Dneska nebem mraky chodí
by Josef Kalus

Dneska nebem mraky chodí
jako černá cikáňata,
na čele jim vojevodí
černá máma, černý táta.
Radosť je se dívať na ně,
jak se o slunéčko perou,
jako divé černé káně
o husičku zlatoperou.
Pěkná je to podívaná,
jak se slunci na šíj věší
jako veverky když z rána
sesypou se na ořeší.
A kol smíchu je a křiku
na návsi jak o veselce,
jak když kuna ve kurníku
plaší, škrtí slípky selce.
Slunce – chudák – chví se celé
jako jehně v orlím spáru,
jako děvče uzardělé
před pohledem vilných žárů.
Strach a hrůza málo platna:
starý cikán nůž již brousí
a cikánka žena statná
krk mu jako kachně rdousí.
Slunéčko se darmo brání –
Radují se cikáňata,
že dnes na stůl ku snídaní
dostane se kachna zlatá. –

Meter: trochaic
Das Glöckchen
by Paul Heyse

Still! o still!
Hörst du durch die Abendluft,
Wie das leise Glöckchen ruft?
Weißt du, was es sagen will?
Sanft zur Ruh'
Ward ein müdes Herz gebracht,
Und noch eine gute Nacht
Ruft ihm Mutter Erde zu.

Meter: trochaic
- CXI -
by Fcode Borja

Hermosa Galatea, quien creyera,
que en tu pecho pudiera haber mudanza,
y que cortando el hilo a mi esperanza
de tu fe la firmeza se rindiera.
Mejor a mi desdicha la estuviera,
que en el primer principio de bonanza,
la navecilla de mi confianza,
se la tragara la tormenta fiera.
Menguarás mis deseos en un punto,
el viento de favores acalmaras,
no me alumbrara tu luciente aurora.
Cuanto me diste me lo quitas junto,
si el desengaño sólo me dejaras,
el como tabla me escapara ahora.

Meter: iambic
6.
by Friedrich Rückert

Der ferne, der mich grüßt, ist nah im Herzen mir;
Der nahe, der mich nicht besucht, ist weit von hier.

Meter: iambic
APOSTROFA
by Viktor Dyk

Že nad pravdu si ceníš lež
uprostřed pravdomluvné roty,
že trochu opovrhuješ
domýšlivými idioty,
elementární láskou pláš,
elementární bouříš zlobou,
že v budoucnost se ubíráš
před lethargickou svojí dobou,
zlý úděl to, můj básníku.
Kde úsměv tvůj a kde tvá radost?
A proč svou vnitřní tragiku
odešlá měla tvoje mladost?
Když stíny chodí, planeš sám,
když duše vadnou, ty jsi stálý.
Což, dlouholetý vnitřní plam
když srdce tvé i rozum spálí?
Přepětí věčné mladých sil.
Neslyšíš bouři hučet temně?
Tys příliš intensivně žil.
Můj básníku, vše pomstí země!

Meter: iambic
Von dem Licht.
by Barthold Heinrich Brockes

Dies reine Licht, die Seel' und Schönheit dieser Welt,
Hat in der Sonnen Rund die Lebens-reiche Quelle.
Man sehe nur von ihrer Pracht die Stelle,
Da, wo der Morgen sie für seine Gottheit hält.
Den Augenblick, wenn sie den Lauf scheint anzufangen,
Und sie den halben Theil der Erden übergüldet;
So sehen wir, so bald sie aufgegangen,
Sie als ein feurig Rund, mit Glantz gekrönt, gebildet.
Es rühret alles sich durch ihren Lebens-Schein,
Sie füllt, durchdringt, und nimmt die Himmels-Tieffen ein.

Meter: iambic
Zum Walde.
by Barthold Heinrich Brockes

In diesem Walde saß ich jüngst zur schwühlen Mittags-
Zeit im Schatten,
In einer Laube, deren Zweige so dichte sich verschränket
hatten,
Daß, durch der Blätter grüne Schilde, wie stark der
Strahl der Sonne blitzt,
Ich vor derselben schwühlen Gluht und gar zu strengem Licht
beschützt,
Statt einer Unlust eine Lust, in angenehmer Kühlung,
fühlte,
Die unter den belaubten Zweigen und allenthalben um
mich spielte.
Ich sah zu anfangs über mir der Laube schön geflochtnes
Dach,
Worauf der Sonnen Strahl zwar fiel, doch durch das
dichte Laub nicht brach.
Da denn der zierlich- runde Bogen, und sein durchlauchtig-
zartes Grün
Als ein mit Fleiß gemachter Thron, als ein gewölbter
Baldachin,
Von selbst gewachsenem Smaragd, der lieblich schimmerte,
mir schien.
Durch ihre Thüre sah ich nun in den bestrahlten Wald
hinein,
Der überall erfüllet war von Schatten und vom Sonnen-
schein.
Von linder Wärm und sanfter Kühlung ein nicht unan-
genehm Gewühl
Schien mit einander sich zu mischen,
Durch einen temperirten Grad, das sanft gestreichelte
Gefühl
Von unserm Cörper zu erfrischen.
Dieß zier- und liebliche Gemenge, da bald das Licht, und
bald der Schatten,
Jm sanften Streit und holden Wechsel, die Oberhand
und Vorzug hatten,
War allen Augen, doch am meisten den Augen, die bedacht-
sam sehn,
Ein angenehmer Gegenwurf. Unglaublich lieblich, wun-
derschön,
Durchsichtig war hier das Gewebe der zarten Blätter,
dunkel dort,
Wodurch jedoch, bald hie, bald da, ein hell-erscheinend
schnelles Licht,
Durch vieler Stellen Dunkelheit, noch desto mehr erhöhet,
bricht.
Es scheinet zwar in diesem holden, mit Laub und Kraut
verwachs'nen Ort
In einer einfach- schönen Pracht der Blätter Schmuck,
das Grün allein,
Hier alle Stellen zu erfüllen, an allen Orten allgemein,
Zwar schön, doch bloß nur grün zu seyn.
Jedoch in tausendfacher Aendrung, in ungezählter Pracht
und Zier,
Verschönert, mehret, mildert, stärket, und zeiget sich das
Grün allhier.
Wenn hier der schnell-und rege Blick in eine dunkel- grüne
Tiefe
Mit einer holden Anmuht sank, und irrend hin und wieder
liefe,
Fiel in der tiefen Dunkelheit ihm eine ganz erleuchtet, helle,
Als wie ein’ grünlich- Goldgefärbt- vom Sonnen-Licht be-
strahlte Stelle,
Nicht anders, als ein grünes Feur und ein selbständig-
grünes Licht,
Mir, der ich recht darüber stutzte, voll Glanz und Schim-
mer ins Gesicht.
Ein nicht so hell, auch nicht so dunkel Grün
Mit mehr gemildeter und sanfter Zier,
Nicht minder angenehm, halb licht, halb schattigt schön,
War mehr gemein, und überall zu seh’n.
Die Schönheit dieses Orts gab mir Gelegenheit,
Die andern hier in diesem Wald
Verschiedlich angelegter Lauben, verschiedne Zier- und Lieb-
lichkeit,
Verschiedne Vorwürf’ und Gestalt,
Noch insbesondre zu beschreiben,
Damit auch denen, die, wie schön,
Und lustig sie, selbst angesehn,
Es alles länger noch möcht’ im Gedächtniß bleiben.

Meter: iambic
Lásce.
by Jan Červenka

Lásko, mládí duše mojí,
nevěřím ti, ty jsi lhala!
všecka svůdná hra tvých květů
uvadla i opadala;
odejdi!
Sotva jsi mne políbila,
v polibek tvůj jed se vmísil.
Nechci na tvé rety svůdné,
kdo by mne pak ze sna vzkřísil?!
Odejdi!
Až si jednou přáti budu
zemřít, zavolám tě k sobě;
však teď žít chci ještě chvíli,
líbej ty, kdo spějí v hrobě...
Odejdi!

Meter: trochaic
En la muerte de Lincoln
by Ángel María Dacarrete

No sobre el campo del honor caído,
ni de banderas bélicas cubierto
dejó a ese cuerpo ensangrentado y yerto
su espíritu inmortal nunca rendido.
Del lauro ya del vencedor ceñido
la ambición y el rencor, en vil concierto
con golpe aleve le postraron muerto,
la desgracia infamando del vencido
Mas la mano del bárbaro homicida,
nuevo triunfo a los triunfos eslabona
con que ilustró su generosa vida
¡Qué llora el mundo su fatal partida,
y brilla más que la imperial corona
la noble sangre de su frente herida!

Meter: iambic
Dem Tode zum Trutz .
by Clemens Brentano

Komm zu mir in Garten,
Komm zu mir ins Gras,
Sprich aus deinen Jammer,
Es bringt mir nicht Schmerz.
Geh hol mir den Mantel,
Geh hol mir den Stock,
Jezt muß ich von dannen,
Muß nehmen B'hüt Gott!
Und wenn schon bisweilen
Die Falschheit schlägt ein,
So muß ich halt denken
Es muß also seyn.
Und wenn schon bisweilen
Der Tod auch regiert —
Ach er hat mein Lieb mir
Von dannen geführt!
Mein allerfeinst Liebchen
War die schönst in der Sonn,
Verblendet die Sonne,
Verdunkelt den Mond.
Mein allerfeinst Liebchen,
Nimm mich in deinen Schooß,
Jezt will ich dich erst lieben,
Den Leuten zum Trotz.
Den Leuten zum Possen,
Dem Tode zum Truz,
Will ich mein Schaz lieben,
Wenns mich gleich nichts nuzt.

Meter: polymetric
Critische Betrachtungen über des
 Herrn von Hagedorn Ode auf
 den Weisen.
by Johann Jacob Bodmer

O Mensch du Glückesball, was häust du aus den Gründen
Und suchest in der Bach, im Sande deine Sünden?

Meter: iambic
- LXXIII -
by Gongora

No de fino diamante, o rubí ardiente,
luces brillando aquel, este centellas,
crespo volumen vio de plumas bellas
nacer la gala más vistosamente.
Qué oscuro el vuelo, y con razón doliente,
de la perla católica, que sellas,
a besar te levantas las estrellas,
melancólica aguja, si luciente.
Pompa eres de dolor, seña no vana
de nuestra vanidad, dígalo el viento,
que ya de luces, ya de aromas tanto.
Humo te debe. ¡Ay, ambición humana!
prudente pavón hoy con ojos ciento,
si al desengaño se los das, y al llanto.

Meter: polymetric
Na Angelinu.
by Josef Košín z Radostova

Tělo tvé je přerozkošná shoda,
krásně nad míru mu všechno sluší;
přece je ho ale věčná škoda,
nebo spoutáno je s bídnou duší.

Meter: trochaic
Die Zeit der Rosen und der Lilien
by Friedrich Rückert

Immer miteinander ließen
Dichter Ros' und Lilie blühn,
Da sich Lilien doch erschließen,
Wann die Rosen nicht mehr glühn.
Auf der schönen Rose Grabe
Steht der Lilien Herrlichkeit;
Dichter mit dem Wunderstabe
Schlichten, was Natur entzweit.
Aus der roten Rose Grabe
Steigt der Lilie Heiterkeit;
Dichter mit der Himmelsgabe
Gleichen aus des Lebens Streit.
Immer miteinander lassen
Dichter Ros' und Lilie glühn,
Ob die Rosen gleich erblassen,
Eh' die Lilien erblühn.

Meter: trochaic
- 1232 - Acto I, GONZALO
by Lope de Vega

Huesos que a tantos les habéis quitado
la carne hasta dejarlos en los huesos,
huesos que por la cara tengo impresos
los mismos puntos, quien os ha pintado.
Huesos que habéis a tantos obligado
a decir y aun hacer tantos excesos,
tan inquietos en todos los sucesos,
me parecéis de huesos de azogado.
Yo os conjuro y os maldigo cuanto puedo,
que lo malo no tengo que alaballo,
aunque tras esto satisfecho quedo.
Que la mujer, el dado, y el caballo
sienten el hombre que les tiene miedo
y todos tres procuran derriballo.

Meter: polymetric
CO JE LÁSKA?
by Karel Dostál-Lutinov

Co láska je? Kdo to poví mi? –
Když zabloudí na zem kus ráje,
vše hlaholí tony novými
a jinými barvami hraje.
Co láska? – Včera to život byl –
a dnes – dnes je to jen snění –
a sotva že rok se obrátil,
už ani snění to není.
Umlklých zvonů ston,
zborcených varhan ton,
opadlých květů dech –
ach, láska po letech...

Meter: dactylic
Soneto
by Ángel de Estrada

Así le ve la mente lisonjera
magnificado en su destino incierto,
pues en la pampa para siempre ha
                     muerto
el gaucho, con su poncho y su quimera
Pero aún en ranchos el trovar venera
su tradición, al cultivarle un huerto,
cree que cruz de su tumba en desierto
la Cruz del Sur de la nocturna esfera
Evoca en la guitarra, conmovido,
al payador que el entregó su palma
al diablo audaz y que la morir
                     vencido
tardes y auroras se llevó en el alma;
y si indagáis lo que la nota esconde
en la cadencia del vaivén responde:

Meter: iambic
ŽIVOT
by Antonín Sova

Hoch s dívkou v lásce k životu šli v kraje světa vylákáni.
Den vzbouzel se pln výskotu a věže kývly v mlze ranní.
Šli, za ruce se chopili a tiskli si je na krev prudce,
že hořely jak plameny, až bez vlády ty sklesly ruce.
Milencům bylo sladce jít a všude vidět kouzla jiná,
z pramenů křišťálových pít a hledat místa hájů stinná,
den každý připoutal je víc, až nemožno je rozpoutati,
to byly dny tak opojné, ty, jež se nikdy nenavrátí.
Pak dozrál čas... I obvyklá rtů vůně prudká umdlívala.
Kams duše hlouběj' pronikla, své touhy dávné potkávala.
Pak ruce sáhly po práci a rozum píď si hledal půdy,
kout chudobný dost k životu a k umírání stejně chudý.
Když dán byl život potomkům a sny se v činy vtělit měly,
na výboj duch vstříc kráčel dnům, odvážně smutkům čelit smělý,
ne pro svou radost, pro svůj žal, však pro žal, radost všechněch lidí,
již stáli v bázni před setbou a mlčky čekali, co sklidí.
A zkalenými okny dnů zřít bylo ve svět otevřený,
kde kletby mužů hořce zní a otročící žaly ženy,
kde smutek všeho obnažen, i bolest ran, jež lidstvo hostí,
ta bolest vlastních poznání a zhořklých dávno zkušeností.
Je třeba bít se, potýkat se zjevným zlem i tajnou mocí.
Je třeba tmě se posmívat a světlo tyčit do tmy noci.
Sny o převratech probouzet a připravovat věky příští
a zadržovat ruce těch, jichž rány vztekle vzduchem sviští.

Meter: iambic
1L: Nimm allen Schmerz zusammen,
by Betty Paoli

Nimm allen Schmerz zusammen,
Der Seelen je erdrückt,
Und alle Gottesflammen,
Die Seelen je entzückt;
Was je an Freud' und Qualen
Der Welt ein Räthsel blieb,
Dann wird's zusammenhallen
Wie meine tiefe Lieb'.

Meter: iambic
90
by Josef Vlastimil Kamarýt

Dokud štěstí tobě květe,
tuť máš dosti přátel v světě;
jak se psota na tě dere,
hned se druh od druha bere.

Meter: trochaic
Vir fortis ômnem patitur In jûri-
 am fôrtunæ.
by Georg Neumark

Die Zytisus bleibt grün ob gleich in' Sommertagen/
Die Sonn als Fewer brennt ob gleich bey Win-
terszeit
Dieselbe hart befriert/ beregnet und beschneyt;
So sol ein ädler Sinn auch iedes Unglükk tragen.

Meter: iambic
El bogotano
by Julio Flores Roa

Correcto en el vestido; por su
                     semblante
nunca pasa una sombra de duelo insano:
así va por las calles el bogotano,
siempre fino y alegre, siempre elegante
Entre amigos y damas luce el chispeante
ingenio, que derrocha cortés y llano;
y como es un modelo de cortesano,
ama así a la ligera: por ser galante
Al hundirse en el lecho tras el
                     quebranto
de una noche de danzas y de emociones,
se apodera de su alma cruel desencanto,
y mira, entristecido, por los
                     rincones
del oscuro cerebro, vagar, en tanto,
deshojadas y mustias sus ilusiones

Meter: polymetric
- XVII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Señora, la del arco y las saetas,
que anda siempre cazando en despoblado,
dígame, por su vida, ¿no ha topado
quien le meta las manos a las tetas?
Andando entre las selvas más secretas
corriendo tras un corzo o venado
¿qué no ha habido un pastor desvergonzado
que le enseñe el son de las gambetas?
Hará unos milagrones y asquecillos
diciendo que a una diosa consagrada
nadie se atreverá, siendo tan casta.
Allá para sus ninfas eso basta,
mas acá para el vulgo ¡por Dios, nada!
que quienquiera se pasa dos gritillos.

Meter: polymetric
Los vanos y poderosos, por defuera resplandecientes, y dentro pálidos y tristes
by Quevedo

Si las mentiras de fortuna, Licas,
te desnudas, veraste reducido
a sola tu verdad, que, en alto olvido,
ni sigues, ni conoces, ni platicas.
Esas larvas espléndidas y ricas
que abultan tus gusanos, con vestido
en el veneno tirio recocido
presto vendrán a tu soberbia chicas.
¿Qué tienes, si te tienen tus cuidados?
¿Qué puedes, si no puedes conocerte?
¿Qué mandas, si obedecen tus pecados?
Furias del oro habrán de poseerte;
padecerás tesoros mal juntados;
desmentirá tu presunción la muerte.

Meter: iambic
Up-Hill
by Christina Rossetti

Does the road wind up-hill all the way?
   Yes, to the very end.
Will the day’s journey take the whole long day?
   From morn to night, my friend.

But is there for the night a resting-place?
   A roof for when the slow dark hours begin.
May not the darkness hide it from my face?
   You cannot miss that inn.

Shall I meet other wayfarers at night?
   Those who have gone before.
Then must I knock, or call when just in sight?
   They will not keep you standing at that door.

Shall I find comfort, travel-sore and weak?
   Of labour you shall find the sum.
Will there be beds for me and all who seek?
   Yea, beds for all who come.

Meter: iambic
RANNÍ
by Jiří Mahen

Nevzchází to slunce jasné z Biokova?
Jestli ono vzešlo, proč ty ještě spíš?
My jsme zase z lovu hezkou chvíli doma,
zase s bžundou, s bžundou jako stokrát již!
Nechce ryba, nechce do houfu se dáti,
tam, kde v množství jde už, dravá lapá ji,
nevím, co nám z chleba rybí maso vrátí,
pramen bídy zas nás napřed napájí.
Marně lampa září, jindy hra tak snadná,
černá stěna před ní roje rozptýlí,
co pod světlem skáče, není kořist žádná –
malá sepiola v kráse motýlí.
Marně patron hřeší, svičar hloubky hledá,
odkud ryba pouští pěnu k hladině,
nouze ráno sedá za nás k veslům bledá,
nouze, jak ji známe vzteklou jedině.
Kdyby usmála se, což by ubylo jí?
Člověku je úsměv vínem života.
Ještě ty mne opusť, padnu bídně v boji,
do rakve mne hodí hlad a žebrota!
Vždyť mám oči slepé, děvče milované,
nezhojí je nic, než poplach očí tvých.
Otevř okno, drahá – ať se co chce stane –
to, co zachrání nás, jistě není hřích!

Meter: trochaic
V dnech těžkých soumraků...
by Bohuslav Květ

V dnech těžkých soumraků a mlhy dusivé,
když velebné Tvé zvony zpívaly, ó Pane,
já vešel ve Tvou síň a plakal pro Štěstí,
jež nechalo mne samotna v půl cesty stát.
Tvé zvony zpívaly a šerem svatyně
nesmírný nadpozemský Mír se rozléval...
i pronik’ srdce mé a slzy moje splách’ –
v dnech těžkých soumraků a mlhy dusivé...

Meter: polymetric
Sonnet XI
by Alan Seeger

On returning to the front after leave

Apart sweet women (for whom Heaven be blessed),
Comrades, you cannot think how thin and blue
Look the leftovers of mankind that rest,
Now that the cream has been skimmed off in you.
War has its horrors, but has this of good—
That its sure processes sort out and bind
Brave hearts in one intrepid brotherhood
And leave the shams and imbeciles behind.
Now turn we joyful to the great attacks,
Not only that we face in a fair field
Our valiant foe and all his deadly tools,
But also that we turn disdainful backs
On that poor world we scorn yet die to shield—
That world of cowards, hypocrites, and fools.

Meter: iambic
Nechci nic!
by Josef Holý

Nechci nic!
Nulla vynesla mě v povrch žití,
nulla Hádu ponese mě vstříc.
Co mi ptáčat zpěv, co vůně kvítí,
štěstí rodiny, co vnada žen,
pravda pekla, nebes velký sen,
co mi – –? Srdce kámen němý, samý,
kletbu Kaina vrh mi Vesmír v líc,
však ta kletba na rtech usnula mi.
Nechci nic!

Meter: trochaic
JENÍK (1)
by Jan Neruda

Naposled už zvony při mši zazvonily,
naposled se lidé zbožně poklonili.
Jedni poklekali ještě po hřbitovu,
druzí pospíchali polem ku domovu –
a ten mysliveček v kamizolce šedé
černooké děvče polní cestou vede. –
„Lituju tě věru, milý můj Jeníčku,
poradím ti dobře, dej na velkou svíčku!“
„„Svěcená ta svíčka ovšem plamem hoří,
ale moje srdce větší plamen moří;
svěcená ta svíčka ovšem mnoho platí,
ale moje bolest víc se nevytratí!
Černooké děvče se mnou chodívalo,
se mnou za ruce se polem vodívalo.
Cestičku jsem zoral, dělal jsem ji užší,
abych blíž se tisknul k milované duši;
drobné kamení jsem na cestičku házel,
abych pomaloučku děvče doprovázel:
ztratila se láska drobném ve kamení –
však mně nebohému pomoci víc není!““

Meter: trochaic
XXIX. Ptáš se, co štěstí? Nebýt dlužen sobě
by Antonín Macek

Ptáš se, co štěstí? Nebýt dlužen sobě
ni jeden čistý záchvěv srdce svého,
být odleskem sám Boha vznešeného,
jenž v květech lilií je a je v tobě.
Nebýti soudcem, hřímajícím v zlobě,
leč míru plným dárcem dobra všeho –
je člověk obraz slunce zářivého,
jež nezapadne nikdy v smutném hrobě.
Neb šťastný souhrn sil je přetajemných,
nejsladších hlasů, které v nitru sídlí,
nejsladších tónů hudby nitra jemných.
Nechť osamělý, jen když svými křídly
dolétneš výše, tam, kde záští není –
neb hledající hodenť vykoupení.

Meter: iambic
SEN.
by Josef Holý

Na pelest sedla, ruku mu brala,
tesklivá slova mu povídala,
tak smutně za hrobem píseň zní.
Obrátil tiše hlavu k ní.
Proč jsi mě vyvábil, hochu můj?
Proč kalíš jasný západ svůj?
Slyšela jsem tě až hluboko v hrobě,
od věků osudem určená tobě.
Vím, že jsi litoval, zoufalý byl,
když jsi mě náhle opustil.
Vím, že jsi dal své štěstí za to
proklaté, krvavé, truchlivé zlato.
Dlouho jsem plakala v božím domě,
čekala, že se vrátíš pro mě,
čekala divy a věřila v ně,
životem žila posledně.
Z hladu mě prodali rodiče milí
tlustému starci za obilí,
v bohaté kleci si mě choval,
krmil mě, strojil mě, otravoval,
dušička vzletná, krásou vždy nadšená!
Bídná jsem byla, ubohá, ztlačená,
až přišla volnost mi dáti
zrodu a zániku věčná máti.
Teď je mi blaze, hochu můj,
zapomeň, nemuč se, nelituj,
se mnou pojď v kraj blízko daleký,
bude nám dobře na věky.

Meter: dactylic
Bohyně Moda.
by Šebestián Hněvkovský

Vše se tobě v světě klaní,
Modo, hrdá bohyně!
cti tě kněžna, hokyně. –
Kněží, mniší tebe haní:
ty jsy předce jejich paní,
poroučíš jim jejich kroj,
těm zas kážeš nový stroj.
V hlavních městech máš své chrámy;
tam ty vždycky přebýváš,
cti a slávy nabýváš.
Oltářové jsou tvé krámy;
slouží tobě v nich y dámy.
Každý tvému kněžstvu rád
běží hojnou obět vzdát.
Krejčí jsou tví arcykněží,
jeptišky tvé švadleny,
čepčářky a pradleny.
Na radu k nim všecko běží:
tvůj v nich prorocký duch leží;
z nich tvůj mluvívává hlas,
co chceš míti každý čas.
Na koho tvá milost ráčí
zhlídnout, hrd se nafoukne,
na jiné jen pokoukne.
Hrdě, pyšně sobě kráčí,
paty pyšné divně vláčí;
kouká z něho velký duch,
že on jest tvé slávy druh.
Ženské k tobě větší mají,
že jsy ženská, důvěrnost,
v rozkazých tvých povolnost.
Nerády sy kázat dají,
od tebe vše přijímají;
na pout jezdí do tvých měst
slavit, zvelebit tvou čest.
Jako hodné pod ochranu
ledakohos přijímáš,
jemu vážnost najímáš;
šatstvo dáváš za obranu,
jím mu kryješ hloupost, hanu;
uděluješ vážnost, vtip,
zakrýváš mu na sta chyb.
Co ty velíš, to je heský,
nechť to jak chce vyhlíží.
Staré vážnost poníží;
jako slavný jazyk český
chceš, by zdál se nyní veský.
Věř, zní lépe jazyk můj,
než ten uvedený tvůj.
Modlo! do všeho se pleteš,
nadevším chceš paní být,
hodným věcem vážnost vzýt.
Ledacos ty také meteš,
dohromady lecos spleteš:
věru, žádný nemáš stud,
vychvalovat marný blud.
Vím já, že máš podřikačku,
vrtkavé máš rozkazy,
třeštěné pak ukazy.
V nových věcech vidouc dračku,
myslíš, každý že tvou hračku
od tebe sy musý vzýt,
otrokem a bláznem být?
Ukrutnice! mnohé panny
připravilas o věnec.
Často mnohý mládenec
pro tě dopustil se hany;
dát se ti chtě do ochrany,
žádnou neměl daň a plat,
by mohl zýskat nový šat.
Lstivá! mnohý jako oka
v hlavě šetřil tebe rád;
jak ti nemohl daně dát,
opustilas svého soka,
shodilas ho do hluboka.
Nevděčná! ty z milých svých
strháváš sy často smích.
Vrtkavá! dnes chocholaté
čepce, díš, jsou přeheské,
zejtra zase připlesklé.
Klobouky tu kulovaté,
tu zas chválíš tříhranaté;
brzy velké jako věž,
brzy malé míti chceš.
Dobře staří lidé mají,
oblíbíc sy starý kroj,
že vždy haní nový stroj,
na něj nevrou, bručí, lají:
málo na to mladí dají,
marný jest předc obou křik;
podrží svůj každý zvyk.
Ale co jest po té haně,
když předc nelze bez tě být?
Ač tě nechcy vroucně ctít,
chtěj neb nechtěj se ti klaně
musým klásti předce daně:
z nových, starých lepší věc,
něco nosyt musým přec.
Chcešli však být ve vážnosti,
v dobrém lépe stálá buď,
v změně řídké dobře suď.
Zanech marné třeštěvosti,
měj předc pro vlast uctivosti;
dobré mravy Čechům kaž,
české řeči sobě važ.

Meter: trochaic
Cacoethes Scribendi
by Oliver Wendell Holmes Sr.

If all the trees in all the woods were men;
And each and every blade of grass a pen;
If every leaf on every shrub and tree
Turned to a sheet of foolscap; every sea
Were changed to ink, and all earth's living tribes
Had nothing else to do but act as scribes,
And for ten thousand ages, day and night,
The human race should write, and write, and write,
Till all the pens and paper were used up,
And the huge inkstand was an empty cup,
Still would the scribblers clustered round its brink
Call for more pens, more paper, and more ink.

Meter: iambic
Sicut it ire sinas, quia vult sic, sicut
 it, ire.  Weitzius.
by Georg Neumark

Oft den/ den Luzifer in hohem Glükk' ersehn/
Den siehet Hesperus in grossem Unfall stehn.

Meter: polymetric
595. Že tam dále poušť tu sněh už kryje,
by Jan Kollár

Že tam dále poušť tu sněh už kryje,
Zpátkem šli sme levé po straně,
A hle zavadíme o sáně,
Ve kterých psů dvanáctero vyje;
Neb je sedě pohání a bije
Básníř v Atilovském dolmáně,
Jejž ty k pokutě a ku haně
Do pekelné vezou Siberie:
A to až tam v půlnoční ten západ
K bratrům řeči jeho Laponům,
Soboly a lišky v zimě lapat;
V Pešti, když hru „Vyskoč Janči“ skoval
Proti všechněm krásy zákonům,
Tlučhuba ten Slavům ubližoval.

Meter: trochaic
3
by Johann Wolfgang Goethe

Wenn ich auf dem Markte geh
Durchs Gedränge
Und das hübsche Mädchen seh
In der Menge,
Geh ich hier, sie kommt heran,
Aber drüben;
Niemand sieht uns beiden an,
Wie wir lieben.
»alter, hörst du noch nicht auf!
Immer Mädchen!
In dem jungen Lebenslauf
War's ein Käthchen.
Welche jetzt den Tag versüßt?
Sag's mit Klarheit.«
Seht nur hin, wie sie mich grüßt,
Es ist die Wahrheit!

Meter: trochaic
Advocatus diaboli
by Friedrich Hölderlin

Tief im Herzen haß ich den Troß der Despoten und Pfaffen,
Aber noch mehr das Genie, macht es gemein sich damit.

Meter: polymetric