PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Vor-Jahrs-Lied. – Veris tempore regnat Amor
by Simon Dach

Wir sehn setzt sich erfrewen
Der Erden gantzes Hauß,
Die schöne Lust des Meyen
Lockt Dorff vnd Stadt hinauß.
Mein Hertz beginnt zu wallen,
Wenn sich das Lufft-Volck schwingt,
Vnd lesst ein Lied erschallen,
Daß Berg vnd Thal erklingt.
Die Heerden gehn sich weiden,
Ihr träger Hirten-Mann
Hebt hoch auff grüner Heyden
Ein freyes Wald-Lied an,
Sieht wie in grossem Hauffen
Dort vmb der Flüsse Rand
Die Heerden sich belauffen,
Vnd wünscht jhm gleichen Standt,
In dem daselbst von weiten
Ein klares Bächlein quillt,
Das sich von beyden Seiten
In Graß vnd Laub gehüllt.
Der Schertz herrscht aller massen,
Die Lust bezwingt das Leid,
Die Welt ist außgelassen
Mit Lieb vnd Freundlicheit.
Auff! Venus, die ich singe,
Füg mir auch jetzund bey.
Die willig in mich dringe
Vnd meine Liebste sey!
Ich habe gnug gepriesen
Zwar dich vnd deinen Sohn,
Mich dienstlich gnug erwiesen,
Dieß aber ist mein Lohn:
Daß ich ohn Maaß vnd Ende
Muß derer müssig gehn,
Die mir das Hertz verpfände,
Mir trewlich beyzustehn.
Was fleugt, was kreucht, was schwimmet,
Schmeckt jetzt der Vorjahrs-Kost,
Ist Liebe-voll vnd glimmet;
Nur ich klag' über Frost.
Ist denn in mir kein Leben
Zu deiner Frewden Schein,
Daß ich so gut nicht eben
Als Heerd vnd Laub kan seyn?

Meter: iambic
LYŽAŘSKÝ SPORT
by František Gellner

Kdo pak učeným se vylíh’?
Od národů pokročilých
teprve se musíš v žití
ledačemu přiučiti.
Než nutno jít pro radu
i k těm, co jsou pozadu.
Neb kdo vynalezl lyže?
Však se o tom dovíš níže.
Jak sdělují prameny,
jež jsou ovšem ztraceny,
tuto užitečnou práci
vykonali Eskymáci,
kteří pod severním pólem
na lyžích se honí kolem
vrtící se zemské osy,
až jim rudnou mrazem nosy.
V našich krajích ovšem lyže
narážejí na obtíže,
neb je u nás pořád bláto.
Ale člověk, jenž má na to,
jede do Starého Města,
na Radhosť či na Lysou.
Co mu vadí dálná cesta,
když peníze tady ‘sou.
Pěkně zabaleni v svetrech,
na ramenou po dvou metrech
dřeva, takto k nádraží
lyžaři jdou v pospěchu
nedbajíce posměchu
hloupých, jenž je uráží.
Horlivost jich odměněna
bude, když hor na temena
vstoupí, sněhem po kolena.
S vrchu dolů uhání
lyžař sněhem jen to fičí,
roští, podrost, údy ničí
klidně, bez slitování.
Stoupaje však do vrchu
zvíš, co sport je za mrchu.
Sotva uděláš krok vpřed,
jedeš deset metrů zpět;
srdce puká v beznaději.
Vstávání pak ze závějí
v opačném je poměru
k tělesnému rozměru.
Výzbroj začátečníka
bývá ovšem všeliká:
Lyže vypůjčil si kdes,
také nezdobí ho dress,
svázány má nohavice
pouze kusem špagátu,
zima je mu převelice
v jednoduchém kabátu.
Za to v oku nadšení,
jak by hleděl na holky,
pozoruje umění
lyžařského vrcholky,
kristianie a tele –
marky stejně přeumělé.
Co má člověk z života,
když je teď ta drahota?
Večer několik těch piv –
k vůli tomu chceš být živ?
Co tě k smutné zemi víže?
Člověče, jdi, kup si lyže!

Meter: trochaic
Die Viole
by Salomon Gessner

Einfältige Viole,
Du hüllest zwar dein Antliz
Vor aller Menschen Blike,
Vor deinen eignen Bliken,
In deiner Mutter Blätter,
Und wählest dir zur Wohnung
Einsidlerische Pläze.
Doch Zephir kömmt, und raubet
Die lieblichen Gerüche,
Die du zu unvorsichtig
Aus deinen Blümchen hauchest.
Wann er dann Luft und Erde
Damit erquiket siehet,
Verläßt er dich, und flieget
In eine ferne Gegend.
Dort ruft er andern Räubern,
Die mit undankbarn Händen
Die Blümchen selber pflüken.
Nichts ist vor den Begierden
Der frechen Menschen sicher.
Was hilft dich, armes Veilchen,
Die blosse dunkle Farbe,
Und dein einöder Wohnplaz,
Wann deine süssen Düfte
Dich immerhin verrathen?

Meter: iambic
45.
by Friedrich von Logau

Küch und Keller sind die Gräber, drein man tieff hat einverhölet
Grosser Herren volle Beutel, die daselbst sind abgeseelet.

Meter: trochaic
VII. (PÍSEŇ SVATEBNÍ.)
by Jaroslav Vrchlický

Andílkové v ráji,
ti se dobře mají,
do cymbálů tlukou stále,
na šalmaje hrají.
Sedí v samém jasu,
v ustavičném kvasu,
v klínu fíky, hrozny, broskve,
stohy ananasů.
Líp však tisíckráte
vy se nyní máte,
při polibcích, v objímání,
v písni štěstí zlaté.
Do večera z rána
něhou kolebána,
samou láskou do věčnosti
buďte požehnána!

Meter: trochaic
Vzpomínka z Benátek.
by Bohdan Kaminský

To bylo v Benátkách, v tom luzném kraji
s těch jižních nocí poetickou vnadou,
kam lidé nejšťastnější utíkají
vždy s Baedekrem a se svou láskou mladou –
To bylo v Benátkách na břehu Lida,
na Riva degli Schiavoni, všade,
v té pohádce, kde gondolier vídá,
jak něžně líbají se párky mladé –
To bylo v Benátkách, v tom kouzlu jara,
v Benátkách, v prostřed čarovného máje,
kde zjevila se mi ta pravda stará,
že víc než dravec láska ukrutná je.
Při table d’hôte u pokrytého stolu
ta láska, o níž zpěvák, idol hostí,
z gondoly zpíval sladkou folu,
se zjevila mi v celé ukrutnosti.
Tam zjevila se mi v své hrůze celé
(ač hrůzu tu ne každé srdce uzná),
ač záři štěstí měla na svém čele
a byla něžná, neskonale luzná.
Leč s ukrutností, jenom dravci vlastní,
mé srdce drásala a krev mou pila:
při table d’hôte se líbali ti šťastní
a mlčky ruku tiskla ruka milá –
Tam sladký šepot slova na rtech dusil,
co velké štěstí stále v duši vzrůstá...
Já na to všecko jen se dívat musil
a ubrouskem jsem utíral si ústa...

Meter: iambic
Promesa de una esposa
by Pedro Antonio de Alarcón

Estoy, señor, de mí tan desprendida,
y de toda afición tan apartada,
que, por el don que os intereso,
                     nada
sacrificar pudiera agradecida
Voto os hiciera de dejar la vida,
si antes no fuera vuestra, y tan cuitada,
que, al perderla, creyérame premiada
con no vivir y verme a Vos unida
Mas, pues no hay meritorio sacrificio
en quien vive sin dichas, yo os ofrezco,
si volvéis la salud al moribundo,
ceñirme la existencia cual silicio,
codiciar una vida que aborrezco,
abrazarme a la cruz de aqueste mundo.

Meter: polymetric
by Arno Holz

Schönes, grünes, weiches Gras.
Drin liege ich.
Mitten zwischen Butterblumen!
Ueber mir,
warm,
der Himmel:
ein weites, zitterndes Weiss,
das mir die Augen langsam, ganz langsam,
schliesst.
Wehende Luft, . . . ein zartes Summen.
Nun bin ich fern
von jeder Welt,
ein sanftes Roth erfüllt mich ganz,
und deutlich spür ich,
wie die Sonne mir durchs Blut rinnt —
minutenlang.
Versunken Alles. Nur noch ich.
Selig.

Meter: iambic
Láska.
by Bohuslav Tablic

Láska smrtedlné blaží,
Láskou žije celý svět,
Lásku zýskati se snaží
Anděl, člověk, červ y květ.
V nízké chalupě tak bydlí,
Jako v slavném palácy,
V čistém srdcy ráda sydlí,
Trvá věrně na štacý.
Láska nevýslovnou radost
V duši lidskou nalévá,
Bez ní vadne chlapce mladost,
Bez ní děvče omdlévá.
Ctitele své občerstvuje
Sladkým, božským nektarem,
Bolest srdce zastavuje,
Bývá šťastným lékařem.
Břinkotu a blesku zlata
Pravá láska neváží,
Jako chaterného bláta,
Na poklady nevraží.
Děvče pro miláčka svého
Vlast y otce opouští,
Vděčně při boku chce jeho
Žit y umřít na poušti.
Láska nuzným ulevuje
Břímě bídné chudoby,
Pannu s milým posyluje
Stíženou jhem poroby.
Těžká pouta pomáhá nést
Okovaným v temnicy,
Milujícý mněje, že jest
V malované světnicy.

Meter: trochaic
- 1237 - Acto II, MARCELO De Los acreedores del hombre
by Lope de Vega

Seguiré las estampas, áspid fiero,
de tu nieve veloz, para que quedes
laurel aquí, pues al de Apolo excedes,
de cuyos brazos coronarme espero.
Pésame que este sitio lisonjero
te muestre porque vueles cuanto puedes
con arena sutil, verdes paredes
y sendas limpias a tu pie ligero.
Mas no serás laurel para no darme,
aquel honor que la virtud procura
si quiero de tus brazos coronarme.
Ni puedo yo tener tanta ventura,
pues antes, por huir y por dejarme,
te querrás convertir en fuente pura.

Meter: iambic
1L: Vor dem Kamin, in dem die Flamme flackerte,
by Otto Erich Hartleben

Vor dem Kamin, in dem die Flamme flackerte,
verstummten sie und dachten ihres Lebens nach.
Alsdann versank so Vieles, was sie sonst besass,
und rein im reinen Augenblicke lebten sie.
Der dunkle Wein, der drunten in der Asche stand,
erglühte da und gab ein heimlich tiefes Roth.
Die Sonne sank – der Schnee der Berge leuchtete –
der Winterhimmel draussen schien geformt aus Stahl.
Da sahen sie sich staunend an und doch vertraut –
und fragten nichts – und griffen herrisch Hand in Hand.
Auf beider Stirnen lag ein seltner Widerschein
von dem Kamin, in dem die Flamme flackerte.

Meter: iambic
Ó já znám vás, farizejci!
by Karel Dostál-Lutinov

Ó já znám vás, farizejci!
Jidáš je vám ctný a milý,
dokud s vámi v jednom spolku
proti svému pánu střílí.
Když pak vražda vykonána,
střesete jej s šíje svojí –
ale marně: Věčně věkův
ho i vás nic nerozdvojí!

Meter: trochaic
Pašije Klementa V.
by Jaroslav Vrchlický

Svatého týdnu smutek v Avignoně
sáh’ do srdcí. Pašijím v kathedrále
naslouchá Klemens vzpřímen na svém tróně.
Jak socha sedí vytesaná v skále
ve hrdé, klidné póse světovládce,
sám netknut žalem v celé církve žale.
Však u místa, kde psáno: Petr zrádce
že zapřel Pána – papež v prázdno zíral,
však šlehlo bleskem v tvář mu to, byť krátce.
Na strašný vzpomněl sen, jej včera týral,
zřel Krista, ze soudní jak síně kráčel,
a jeho pohled zle mu duši svíral.
A ustavičně za ním dál se stáčel
řka: „Já jsem nechtěl toho světa vládu,
by v prachu dobrý, v nachu zlý se vláčel.
A nechtěl kacířských jsem hranic řadu,
a nechtěl krev jsem nových mučenníků
a nechtěl měšec Jidáše a zradu.
Co’s udělal z mé církve?“ – V tom hle, mžiku
zněl pašijí hlas: „Aj, kdo se tu hřeje,
zda není jedním z Jeho učenníků?
A Petr vychází a kohout pěje...“
Tu chmurný papež v celé slávě svojí
na trůně svém se jako třtina chvěje.
A skrývá v studu tvář svou dlaní dvojí.

Meter: iambic
Y este al revés, que aquí el donaire estuvo en la hembra
by Quevedo

Estaba una fregona por enero
metida hasta los muslos en el río,
lavando paños, con tal arte y brío,
que mil necios traía al retortero.
Un cierto conde, alegre y placentero,
le preguntó con gracia: «¿Tenéis frío?»
Respondió la fregona: «Señor mío,
siempre llevo conmigo yo un brasero.»
El conde, que era astuto y supo dónde,
la dijo, haciendo rueda como pavo,
que le encendiese un cirio que traía;
y dijo entonces la fregona al conde,
alzándose las faldas hasta el rabo:
«Pues sople este tizón vueseñoría.»

Meter: polymetric
Der Tod
by Gustav Sack

Wenn alles mißgerät und ganz zersplittert
sogar des Stolzes harte Ruhewiegen
in armen Brocken mir zu Füßen liegen,
wenn mich der Ekel grau und grün umwittert,
mich die Verzweiflung mauernhoch umgittert,
weiß ich mich noch an einen Trost zu schmiegen,
auf purpurrot belegten Marmorstiegen
vom Dufte des Vergessens schon umzittert
selbstherrlich in dein Königreich zu schreiten,
in dem der Sturm Begehren endlich schweigt,
in dem erstickt von tiefsten Sicherheiten
der zungenlaute Zweifel von mir weicht
und mir nicht mehr zu kurzen Trunkenheiten
die Hoffnung ihren Lügenbecher reicht.

Meter: iambic
Al soneto
by Miguel Antonio Caro

¡Honor de los alados instrumentos!
¡Tú, lo más bello que de oriente
                  a ocaso
vio el peregrino, suspendiendo el paso,
nadar suave en los delgados vientos!
¡Flor y luz de gallardos pensamientos!
¡Cifra de la esbeltez! ¡Mágico vaso
labrado por las diosas del Parnaso,
y el más breve y feliz de los portentos!
¡Tú, en edad de heroísmo y bizarría,
gloria de los errantes trovadores,
delicia a la beldad que te acogía!
¡Copa gentil, permite que de flores
te corone también la diestra mía,
y en ti el labio encendido libe amores!

Meter: polymetric
CHOCHOLOUŠl.
by Josef Václav Sládek

V matčině sukni, kalmuk po dědouši,
na hlavě zbytek beranice šedé, –
a ona celá ve plachetce hnědé
jdou sněhem návsí jak dva chocholouši.
Kde kalužka, tam přenáší ho k souši;
kluk jako ráče, děvčátko tak bledé –
a nyní k nám ho koledovat vede
a v předsíni se ozval hlásek mouší.
A koleduje; – druhý pípá v tichu:
„Veselí blahé nastalo nám nyní...“
– Ti malí koledníci jsou tak k smíchu!
až na ty oči bojácné a divé – –
– A nepouštějte chocholouše dříve,
než ohřejou a najedí se v síni!

Meter: iambic
I.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Wem tönt des Hymnus Feyerklang?
Wem rauscht der Lyra Hochgesang,
Gleich Nachtigallenschlag itzt schmetternd und itzt
leise?
Wen meinen unsers Päans Preise?
Dich meinen sie,
Allmächtige Harmonie.
Heil dir, dir huldigt die Natur!
Beschworen, Himmlische, von deinem Zauberschwur
Tanzt lustberauscht der Wald, hüpft lüstern rings die
Flur —
Und jene, die in nimmer müden Kreisen
Rings um das Herz des All's melodisch tönend reisen,
Wer lenkt, wer zäumt, wer bändigt sie?
Du thust's, allmächtige Harmonie!
Dein süsses Tönen, Harmonie, erscholl
Und laut aufklangen des Abyssus Schründe.
Des Lichtes nie erforschter Quell erschwoll
Die alte Nacht erschrack; tief in des Abgrunds
Versteckte, jeder Kraft beraubt,
Das Chaos sein geängstet Haupt.
Hervor, o Harmonie, auf dein melodisch Werde
Sprang lächelnd der Olymp, sprang thaubeperlt die
Rings reihte sich der Sterne güldner Kranz.
In nimmer-lassen, nimmer-stummen Chören
Begannen ihren Reigentanz
Rund um den Quell des Lichts die ewig-
Dein hehtes Tönen, Harmonie, erscholl,
Und Nacht und Chaos floh und Lieb' und

Meter: iambic
An den Mond
by Johann Martin Miller

Lieber Mond, du scheinest wieder
In mein stilles Thal hernieder;
Aber ach! mein Auge weint
Um den fernen Herzensfreund!
Schwermutsvoller wallt und trüber
Mir die Stunde jetzt vorüber,
Da er hier mich einst entzückt
An sein klopfend Herz gedrückt.
Unter welchen Seligkeiten
Sah ich dich vorübergleiten!
Schöner lachte dein Gesicht
Keinem Mädchenauge nicht.
Leiser lispelten die Lüfte,
Süßer dufteten die Düfte,
Heller funkelte der Tau
Auf den Blumen dieser Au.
Aber ach! hinweggeschwunden
Sind die schönsten aller Stunden!
Ach! im fernen Thale weint
Meinethalb der süße Freund!
Ach! er weint, und denkt der Stunden,
Die mit mir ihm hingeschwunden!
Doch, o Herz, gedulde dich!
Deinethalben härmt er sich!

Meter: trochaic
TKÁM V ROUCHA MRTVÝCH ZPUCHŘELÁ...
by Jiří Karásek ze Lvovic

Tkám v roucha mrtvých zpuchřelá
Květ vybledlý snů zapadlých
V taj hrobu, nad nímž zbujela
Krev růží, nočních fial sníh.
A tajemství, jež umřela
Ve plísni hrobů zavřených,
Tkám v roucha mrtvých zpuchřelá
Květ vybledlý snů zapadlých.
Vše zetlelo, ctnost, vášeň, hřích.
Můj duch tmám propad’ docela,
V šer západ’ říší mystérních
A v roucha mrtvých zpuchřelá
Tká bledý květ snů zapadlých.

Meter: iambic
Die scheinheiligen Dichter .
by Friedrich Hölderlin

Ihr kalten Heuchler, sprecht von den Göttern nicht!
Ihr habt Verstand, ihr glaubt nicht an Helios
Noch an den Donnerer und Meergott;
Todt ist die Erde, wer mag ihr danken?
Getrost ihr Götter! zieret ihr doch das Lied,
Wenn schon aus euren Namen die Seele schwamd,
Und ist ein großes Wort vonnöthen,
Mutter Natur! so gedenkt man deiner.

Meter: iambic
- CLXVIII -
by Gutierre de Cetina

De aquella voluntad que a mi tormento
pudo entregarme así, tan de su grado,
no puedo en nada ya ser ayudado,
ni en mi favor ni como mía la siento.
Perdió razón su acostumbrado asiento,
que el nuevo mal nueva razón me ha dado;
y en tanta confusión solo ha quedado
por verdugo del alma el pensamiento.
Tampoco me quedó libre el deseo,
que entre vida y morir busca y no acierta
de cuál se agrada más, cuál me conviene.
Pensad cuál debo estar, ved cuál me veo,
que el morir, por entrar, corre a la puerta,
y el vivir, por salir, se lo detiene.

Meter: iambic
- 3 - Acto II, JUANA De Querer la propia desdicha
by Lope de Vega

Cuando el sujeto que se quiere y ama
nuestra tibieza y vive sin cuidado,
es darle celos la razón de estado
de amor que más provoca, incita y llama.
Canta con celos en la verde rama
del olmo el ruiseñor, que vio en el prado
a quien sigue su prenda enamorado,
y más cuando ella finge que desama.
Contenta estoy con poca diligencia
en ver que despertaron mis desvelos
al dueño de mi amor, por competencia.
Muera a cuidados; mátenle recelos;
porque cuando hay tibieza por ausencia
el remedio mejor es darle celos.

Meter: iambic
365. Der Larven Mensch.
by Angelus Silesius

Ein Mensch der wie daß Vieh in alle Lust außbricht/
Ist nur ein Larven Mensch: er scheint und ists doch
nicht.

Meter: polymetric
Sonet časový.
by Jaroslav Vrchlický

Je každá báseň kázní, příteli,
ty světu se jí třeba nezavděčíš,
leč jistě nějakou svou ránu zléčíš,
o které druzí tuchy neměli.
Což rána – ta se časem zacelí,
ať před svým Bohem v tiché dumě klečíš,
ať orlem letíš v kruzích stále větších,
vždy tobě bude jako oceli.
Čist, nepoddajný vyjdeš, neoblomný.
Co kázeň jest, je velké dobrodiní;
to nechápe-li kdo, být nemůž’ skromný.
Vždyť krása deptá vše, skráň každou stíní,
jak zjevení klín její šlehne hromný
všem v hruď – Je vinou tvou, že jsou tak líní?

Meter: iambic
ZIMA.
by Jaroslav Vrchlický

Zima kráčí v křišťálovém hávu,
prázdným polem unaví ji chůze,
a tu klade zemdlenou svou hlavu
zasněžené stromů na haluze,
v svět se dívá v sněžných vločků vřavu.
Každému dá něco: Perly struze,
křišťálové klenby kouzlí splavu,
ptáčkům drobty sype ku výsluze
zima.
Snílkům ve sny kouzlí příští slávu,
dětem vánoční strom v světel duze
a kluziště mladým pro zábavu;
těm, jež ostrým mrazem pálí tuze,
kape na mdlá víčka z Lethe šťávu
zima.

Meter: trochaic
Dios en el alma
by Belisario Peña

Dios, que con gloria propia resplandeces;
que tienes por poder la omnipotencia,
por tesoro de luces la omnisciencia,
e imperas sobre todo y no obedeces,
tú, que no menguas, ni recibes creces;
que, actual la eternidad en tu presencia,
miras en ti con ser lo que es potencia,
y, mudándolo todo, permaneces;
y tú, que eres el dueño en tal
                     manera
de todo cuanto existe, que de hecho
lo que no fuera tuyo no existiera,
aquí eres mío, y sin estar estrecho,
cabes, cual si el amor te redujera,
en el mísero barro de mi pecho.

Meter: iambic
1L: Spürst du es herbsten, Wacholder?
by Bruno Wille

Spürst du es herbsten, Wacholder?
Tiefdunkel grünen die Erlen/
Doch Sonne küßt immer holder.
Schwebt dorten nicht weiß Gespinnst?
Ach, Silberhaar, schweifende Wehmut
Ist all meines Sommers Gewinnst.
Wacholder, dir bleiben die Nadeln.
Laubherzlein mögen welken,
Uns beide soll Winterleid adeln.
Geistender Nebel auf Mooren.
Du Welt hast heimliche Schlüfte;
Wohin ging Jugend verloren?
Muß Moder denn alles beerben?
Hin rieseln die Augenblicke;
Ach, alles Leben ein Sterben.
Der Himmel mattrotes Gold.
O bliebe doch eine Treue
Dem Begrabenen ewig hold!
Abendfunken verglimmen.
Wie Flötenseufzer will endlos
Mein Sehnen ins Weite schwimmen.
Horch, säuseln nicht Friedhofs Cypressen?
Ich weiß eine Seele der Seelen,
Die kann kein Stäubchen vergessen.

Meter: iambic
La ilusión
by Manuel de Zequeira y Arango

Soñé que la fortuna en lo eminente,
del más brillante trono, me ofrecía
el imperio del orbe, y que ceñía
con diadema inmortal mi augusta frente:
Soñé que hasta el ocaso desde oriente,
mi formidable nombre discurría,
y que del septentrión al mediodía,
mi poder se adoraba humildemente;
de triunfantes despojos revestido,
soñé que de mi carro rubicundo,
tiraba César con Pompeyo uncido:
Despertome el estruendo furibundo,
solté la risa y dije en mi sentido,
así pasan las glorias de este mundo.

Meter: polymetric
[die subtilste Quästion]
by Georg Friedrich Daumer

Die subtilste Quästion,
Ein Problem, so schwer, wie keines,
Ist Suleima's Taille mir.
Denn sie ist so wunderfein,
Daß sie als ein Nichts erscheinet,
Und doch ist sie auch ein Etwas;
Sein und Nichts, die Gegensätze,
Bilden hier ein einfach Eines –
Mein Verstand, was sagst du hier?

Meter: trochaic
- LXIII - Luz verdadera
by Pedro Soto de Rojas

Cual suele aquel que la encendida casa
deja a las fuerzas de la llama impía;
y expuesto el pecho a la corriente fría,
se anega ardiendo; y anegando abrasa;
tal la razón en la encendida brasa
dejo del fuego, que tu luz me envía;
y pongo (¡necio engaño!) el alma mía
entre copia de lágrimas no escasa.
Tantos errores, tantas sutilezas
sigo, que está mi amor sobre la Luna,
y de este humano busco las fierezas;
si es voluntad, si es hado, o si es fortuna,
no lo ser más pisando sus cabezas
fuerte herí con el pie en la vista a alguna.

Meter: polymetric
Vermischte
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer durch der andern Fallen
Zu hohen Ehren steigt/
Ist zu dem Fall geneigt:
Der Himmel wachet über allen.
Manch Unglück kan auch Kron und Thron vergallen.
Wer sich durch fremden Schaden
Hoch an das Brett will ziehn/
Fällt vor der Zeit dahin.
Ein Hertze mit viel Schuld beladen
Bleibt bey dem Glück nicht lange Zeit in Gnaden.

Meter: iambic
1. V onom kraji, kde se květorouchá
by Jan Kollár

V onom kraji, kde se květorouchá
Sála dolinami rozstřela,
Po nichž někdy silná kráčela
Pověstného noha Miliducha;
Sláva, že ji čas a zloba hluchá
Zhanobily, k nebi upěla,
Rada bohů přijdouc zavřela
K její křivdě nakloniti ucha:
Přemítáno dlouho o náhradě,
Každý z bohů vroucně rozpráví,
Jeden to a druhý ono radě;
V tom cos Lada Milku šepce hezká,
Ten ai pannu stvořiv představí,
A sněm tichne, žasne, chválu tleská.

Meter: trochaic
- CXXXVII -
by Fernando de Herrera

Bajo el sol que con hacha luminosa
cobras el purpúreo y alto cielo,
¿hallaste tal belleza en todo el suelo
que iguale a mi serena Luz dichosa?
Aura suave, blanda y amorosa,
que nos halagas con ti fresco vuelo,
¿cuando se cubre del dorado velo
mi Luz, tocaste trenza más hermosa?
Luna, honor de la noche, ilustre coro
de las errantes lumbres y fijadas,
¿consideraste tales dos estrellas?
Sol puro, Aura, Luna, llamas de oro,
¿oístes vos mis penas nunca usadas?
¿Viste luz más ingrata a mis querellas?

Meter: iambic
IV.
by Jaroslav Vrchlický

Já narodil se, bych zlo zkrušil trojí:
tyranství, pokrytství a sofismata.
V ten boj má duše celou silou vzňata,
moc, lásku, um mi dala Themis zbrojí.
A pravda zásad těchto nejvýš stojí,
toť nově objevená moudrost svatá,
lék proti trojí lži, v síť které jata
zem celá úpí, chví se a se bojí.
Hlad, válka, závist, bludy, mor,
klam, vilnost, s leností a pýcha, lest,
jsou menší zlo, než oněch tří jest sbor.
Všech těchto zdroj vždy v samolásce klíčil,
jež nevědomosti dceř hodná jest –
tož přišel jsem, bych nevědomost zničil.

Meter: iambic
[thau, o Mai, und jede]
by Friedrich Rückert

Thau, o Mai, und jede
Blume trinke Thau,
Und an jedem frischen
Halme blinke Thau!
Und auf jedes frühe
Knospenauge, das
Deinem Glanz entgegen
Schauet, sinke Thau.
Aus dem Walde rufet
Das erwachte Reh,
Und vom Baume munter
Ruft der Finke Thau.
Jedem deiner Gäste,
Der zum Frühtrunk kommt,
In Bereitschaft stehe
Seinem Winke Thau.
Welch behender Schenke
Ist der Morgenwind!
In viel Tulpenbechern
Schenkt der Flinke Thau.
Mai, aus beiden Augen
Lächl' und weine mir,
Sonne sei dein rechtes,
Und das linke Thau!
Und wie dir entgegen
Meine beiden sehen,
Glänze sonnig dieses,
Dieses schminke Thau!

Meter: trochaic
- XXXVI - Epitafio a Pompeo el Magno
by Luis Carrilloy Sotomayor

Lee, y tendrás exenta, ¡oh caminante!,
del abrazo del áncora esta orilla;
respeta entre su arena maravilla,
que lo es, en cuantas se preció el Levante.
Si bien miras, verás huesos delante,
no despojo fatal de alguna quilla,
que entre una y otra mal quemada astilla,
besa aquí el mar humilde, si arrogante.
Exenta fama del exento olvido
goza, por cuanto ciñes, blanca luna,
aquel Pompeo el Grande, aquel temido.
Faltaba a tantas palmas sólo una,
que fue saber vencer, siendo vencido,
-con victoria más noble- a su fortuna.

Meter: iambic