PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Jaromír a Vršovci. (I. Vyzvání.)
by Jan Jindřich Marek

Co znamená ten hluk tak časně zrána?
To koňstva ržání, štěkot lačných fen?
Co již tak záhy otvírá se brána,
An růžový teprv svitá se den?
To jistě ze spaní vybouří pána –
A ten si právě ze zraků mne sen.
Vzchopíť se z lůžka hbitě, ven se dívá,
A zdola hlasné: „Zdráv buď!“ se ozývá.
„Ha zdráv buď Jaromír, náš mocný kníže!
Po věky pevně stůj ta skála Vyšehrad!
A svazek lásky, jenž nás k tobě víže,
Budiž pověčný – co té skály sklad!“ –
Tu kníže přikročí již k oknu blíže,
Jsa v mysli potěšen, vesel a rád,
Rukou svým Čechům pozdravení kyne,
A v dík mu vzhůru ples jarý se řine.
Tu panoš Hovora již v síni stojí,
A pokloniv se slušně, takto dí:
„Ten lid, co dole na dvoře se rojí,
Vršovci jsou to, pane, druzi zlí;
Ti dnes na velký, slavný hon se strojí,
A vás prý, kníže, v čele míti chtí; –
Radit však smí-li sluha pánu svému,
Probůh! nevěřte slovu lákavému!
Kochan, jen slyšte, též jest mezi nimi,
Dravý ten vlk s člověčí tvářností,
Kořist on láká slovy oulisnými,
A pak na ni se vrhne s rychlostí.
Když tak přichází s hledy laskavými,
Tu radno, stříci se potajné lsti!“ –
Než s úsměchem milostným vece vládce:
„Nedůvěrnýs ty vezdy býval rádce!
Co může mně se mezi mými státi
Na honě, knížecím vyražení?
Či mám i stínu svého již se báti
A lidského se stříci vzezření?
Neroď mi lásku k lidu mému bráti;
Nehodnoť vládce jest podezření!
Hřivec a ty sedlejte ruče koně,
A po boku mi buďte vždy na honě.“
Ze síně Hovora smuten odchází,
Myšlénky divné mu hlavu matou;
Kde kníže veselí a ples nachází,
Vidí on lest a zradu napiatou.
Leč Jaromír na sebe rychle hází
Lovecký šat a trubici zlatou,
A sám mečem se páše nedočkavě,
Duchem již pádě s lovci po doubravě.
Pak v ložnici spěchá, kde choť mu dřímá,
Milostná Stříška, v ranní pohově;
Žehná se s ní, a němě ji objímá,
A tiše Iíbá usta růžové.
Milost ve vazby své ho tak pojímá,
Že již mizí mu z mysli lovcové;
Tu stříbrný hlas trubky zní za chvíli,
A Jaromír se vztrhna na dvůr pílí.

Meter: iambic
La trilla
by Julio Herrera y Reissig

Ocho mulas, con clámides, blondas y ramilletes,
fingen de trilladoras en la huerta vizcaína:
gradúa el mecanismo una urgente azotaina,
y revientan zorzicos y castañas y cohetes.
«¡Demoñua! ¡Arrayua! y ¡Alpe! ¡Maduxa y Vaina!»
la interjección salpica iracundos falsetes
Arde la ingenua sidra Chillan los gallardetes
y suspira de júbilo la sabrosa dulzaina.
Los coloquios ufanos de oros y de claveles,
brindan al sol de crótalos, pitos y cascabeles
Sobre el bolero que arma su vorágine pronta,
el polvo de las eras sigue brumosas tildes,
y traduce el incienso, que el pan grato remonta,
hacia el buen Sol, patrono de las almas humildes.

Meter: anapestic
NÁRODNÍ PÍSEŇ ITALSKÁ.
by Jaroslav Vrchlický

Já nedávno šla v Římě ku zpovědi
ku otci kapucínu ctihodnému,
i ptá se mne, jak do očí mi hledí,
zda láska známa jest již srdci mému?
Dím: Račte prominouti, otče svatý,
svou nazývá mne rozmilý hoch zlatý.
On: Nešťastná, jej zanech v okamžení,
neb věčné stihne tebe zatracení.
Dím na to skromně: Raděj v pekle býti,
než miláčka, můj otče, opustiti.
On s vzdechem na to: Tak jdi s Pánembohem,
sám hynu také v hoři lásky mnohém.

Meter: iambic
Götterdämmerung .
by Joseph von Eichendorff

O rosenbekränztes
Jünglingsbild,
Dein Auge, wie glänzt es,
Die Flammen so mild!

Meter: amphibrachic
Lied an gefangene Lerchen
 dem Dohmdechant Freyherrn Spiegel zum
 Diesenberg zugeeignet.
by Anna Luise Karsch

Mir giebt er von des Landes Mark zu essen;

Meter: iambic
Jsi stále tady. V snu mém žiješ pouze.
by Tereza Dubrovská

Jsi stále tady. V snu mém žiješ pouze.
Tvá duše dýchá, srdce bije Tvé,
Tvým dechem vše kol zachvívá se dlouze,
Tvá Musa přes práh svatyně mne zve.
Tvůj slyším hlas – to potok v horské strouze
jen zurčí tam. Jak teče, vše kol rve,
klam byl to pouhý... „Ztiš se,“ dím své touze,
a duši: „Neplač! Osuš oči své.“
Leč marně mluvím. Duše neslyší,
a touha má mne také neposlouchá,
mé srdce v smutku svém se neztiší.
Cos' travou šustí... ještěr... „krok to byl?“
Leč Tebe nikde – šumot – vzlétla moucha...
zrak hledí zklamán, žal jej orosil.

Meter: iambic
VI  Jdu první jarní den tiše světit k lesu,
by Stanislav Kostka Neumann

Jdu první jarní den tiše světit k lesu,
je skoro soumrak již a volají se ptáci.
– Poslední suchý list na mech vlhký snesu,
děl vítr u sebe a huláká při práci.
Však duby nechápou, habry nerozumí,
ryšavé chocholy se kymácí a chřestí.
Jde večer mlhavý, lesy vstříc mu šumí,
kos zpívá unyle o lásky těžkém štěstí.
A břízky, ořeší pro snubní dny roucha
již mají v poupatech a důvěřivě stojí.
Již v plném potoku zbojnický proud šplouchá.
Sám stojím na lávce. Sám s novou silou svojí.

Meter: polymetric
- 1194 - Acto I, DON ANTONIO
by Lope de Vega

A las reliquias que en distancia poca
dejó la boca de mayor dulzura,
pondré abrasada la que ya procura
saber si en esta tierra el cielo toca.
Alma de amores de aquel Ángel loca,
ya lo mortal del cuerpo os asegura
el barro que tiñó su grana pura,
presa en las perlas de tu dulce boca.
Amor, ya que te doy laurel y palma,
o si mi boca aqueste barro fuera,
y el agua el alma que me deja en calma.
Porque mis labios en los suyos viera,
y ella en el agua me bebiera el alma,
que si fuego me dio, fuego le diera.

Meter: iambic
Der liebende Schöpfer
by Johann Gottfried Herder

»was singt Ihr Vögel so mit Macht?
Wem singet Ihr so früh?«
Ihm, der sie froh und frei gemacht,
Dem Schöpfer singen sie.
»wem blüht Ihr Blumen auf der Au?
Wem duftet Ihr so früh?«
Der ihnen Farben gab und Thau,
Dem Schöpfer duften sie.
Wach auf, o Herz, erwache, Geist!
Sieh, was er
Der aller Schöpfung Schöpfer heißt,
Blickt
Blüh auf, schwing auf Dich über Luft
Und Sonn' und Himmelblau,
Du, mehr als aller Blumen Duft,
Als Sang und Morgenthau.
Du, als die Schöpfung lieblicher,
Unendlicher als sie,
Wer ist wie Du? Du bist wie Er,
Der Dir sein Bild verlieh.
Fall' an sein Herz, an seine Brust,
Als Kind in seinen Schooß!
Du bist in Vaters Lieb' und Lust
Mehr als die Schöpfung groß.
Und gehe fort an seiner Hand,
In Lieb' und Güte fest!
Wird ihm sein eignes Herz entwandt,
Alsdann er Dich verläßt.

Meter: iambic
XCIII Obdržel jsem tvůj prstýnek
by František Zavřel

Obdržel jsem tvůj prstýnek
prostičký, bez ozdob.
Dříve ho měl tvůj tatínek.
Ten kruh je plný vzpomínek
a je v něm malý kamínek,
ten plá jak rudý plamínek
tvých rtů, jež kryje hrob.

Meter: dactylic
- XLII - A Filipo III, luego que heredó y se casó
by Francisco de Medrano

Majestad soberana, en quien el cielo
tanto valor encierra y saber tanto,
que ya a la envidia sobras, ya al espanto,
hollando sabio el mar, valiente el suelo.
Emulo de tu padre y de tu abuelo,
rompe con la memoria con Lepanto,
y adora en Asia el monumento santo
guardado para pompa de tu celo.
El cielo esta victoria solicita,
y a Marte y Palas ha juntado en uno
(del sirio y persa victorioso bando).
Un mundo es poco para cada uno,
pues ni Isabel fue más que Margarita,
ni debes ser tú menos que Fernando.

Meter: iambic
NEJLEPŠÍ PŘÍTEL (4)
by Jan Neruda

Dřívější spojenci jsou láskou svou tak skoupi,
a opouštějí nás, jsmeť jim prý „příliš hloupi“;
král David ale – buďme hloupi, že až bědno,
ba buďme jako vůl, to je mu pořád jedno!

Meter: polymetric
1L: Wie im kreise wir uns finden,
by Otto Roquette

Wie im kreise wir uns finden,
Freunde, hier zu heitrer Stund',
Soll die Muse uns verbinden,
Recht aus tiefstem Herzensgrund!
Was vereint aus allen Weiten
Hat ein günstiges Geschick,
Halte fest für alle Zeiten
Froh bewegt den Augenblick!
Hat am Tageswerk gebauet
Jeder in des Schaffens Drang,
Töne, wenn die Nacht uns schauet,
Hell vereinter Freudensang!
Was als strebende Genossen
Uns vereint in guter Stund,
Wenn die Stunde längst verflossen
Mach' es uns Erinnrung kund!
Lieder sind die goldne Kette,
Die unlösbar uns umschlingt,
Und auch zu der fernsten Stätte
Freundesgruß zum Freunde bringt.
Ob des Lebens bunt Getriebe
Schleudert uns nach Süd und Nord,
Findet doch die alte Liebe
Immer auch den alten Ort.

Meter: trochaic
Květinářka. (I.)
by Adolf Heyduk

Ty děvče černooké,
mladinké, outloboké,
mluv, mluv předc, kde jsi bylo,
že tě mé oko v arkádách
kytičky nosit nespatřilo?
Ty děvče jižní krve,
veselé, černobrvé,
mluv předc, kde jsi se kryla?
Má duše pro tě, drahoušku,
horoucně, vřele zatoužila.
Ty moje děvče zlaté,
veselé, boubelaté,
mluv, kam jsi se mi děla?
Cizinců přišlo množství sem,
ty’s na kytičky zapomněla.
„Aj, přišli cizinci
kupovat kvítky
a vzali všecky věnečky
i všecky zbytky,
a vzali všecko dočista – –(
Snad předce pro mě kvítek máš?!
„Jen jeden ještě věneček,
leč ten je váš!“

Meter: iambic
1L: Wachst du, Alter? Traumgebilde,
by Christian Graf zu Stolberg

Wachst du, Alter? Traumgebilde,
Schmeichelt meinem Wunsch ihr nicht?
Statt der Geier, Hamburgs Schilde?
Wo der Zöllner Raubgezücht?
Frischer Bursche reges Leben
Wallt auf Straß' und Markt einher!
Wogt's nicht, wie sich senken, heben
Fluthen auf erregtem Meer?
Eifer glüht in jedem Schritte,
Sprühend strahlt der Flammenblick.
Kehrt der alten Hansa Sitte
Zur bejochten Stadt zurück?
Dieser prüft des Säbels Hiebe,
Jener tummelt rasch sein Roß –
Zauber ist's, der junger Triebe
Kraft in welke Sprossen goß.
Fähnlein wehn vor jeder Schwelle,
Jubel schallt und Freudenschuß,
Schon der flinke Kriegsgeselle
Küßt der Braut den Abschiedskuß.
Seht! Der alte Leyersänger
Wankt aus seiner Zell' hervor,
Auf! erzählt die Wunder! länger
Harrt umsonst mein dürstend Ohr –
Schweigt! Mir flüstert's schon die Leyer,
Schon des Sehers Augen schaun
Sanft auf eure Freiheitsfeier
Himmelssegen niederthaun.
Alles neu und alles anders,
Was in Aug' und Ohr mir dringt. –
Füllt die Becher! Alexanders
Nam' ertöne! Kinder, trinkt!
Heil Ihm! Gürtet euch, ihr Krieger,
Wallt der guten Sache Pfad!
Leyersang umschwebt den Sieger,
Ruhm bekränzt des Helden That!

Meter: trochaic
Milý tatínku,
by Emanuel Züngel

Milý tatínku,
poslyš Aninku!
Dnes ku Tvému svátku
něco na památku
ráda bych Ti dala;
když jsem ale malá
a jen málo mám,
tak Ti málo dám.
Dám Ti, milý tatínku,
pac a pěknou hubinku,
prosíc: miluj Aninku!

Meter: trochaic
204. Der Mensch Immanuel
by Angelus Silesius

Wer stets in sich die Schlang und Drachen kann ermorden,
Der ist Immanuel in Christo Jesu worden.

Meter: iambic
- XII - Un hermosísimo pedazo de cristal del que el Duque de Lerma con gran gusto hizo una custodia, que para el Santísimo Sacramento dio al convento de San Pablo de Valladolid, dice poéticamente las opiniones que hay cerca de la naturaleza del cristal
by Quevedo

Sea que, descansando, la corriente
torcida y libre de espumoso río,
labró artífice duro, yerto y frío,
este puro milagro transparente;
sea que, aprisionada, libre fuente
encarceló con yelo su albedrío,
o en incendios del sol, la alba el rocío
cuajó a región benigna del Oriente;
o ya monstruo diáfano naciese,
hijo de peñas duras, parto hermoso,
a llama universal rebelde yelo,
fue bien que cielo a Dios contrahiciese,
porque podáis decir, Duque glorioso,
que, aunque imitado y breve, le dais Cielo.

Meter: polymetric
- XXXVI -
by Lope de Vega

Suena el azote, corredor Apolo,
sobre el carro que a Géminis alinda,
que falta para ver a mi Lucinda,
de tu carrera un paralelo sólo.
Dafnes te espera en el opuesto polo,
que puede ser que su dureza rinda,
y a mí la imagen más hermosa y linda,
que ha visto el Panteón, ni el Mauseolo.
Si quieres ver, para que no te admires,
la razón que me esfuerza a que la quiera,
mira su rostro, aunque es grande osadía.
Mas ay, sol envidioso, no la mires,
que no llegando al Indio, que te espera,
harás eterno de esta ausencia el día.

Meter: polymetric
1L: Weistu, was ein Anschlag heist?
by Friedrich von Logau

Weistu, was ein Anschlag heist?
Wann man weißlich sich befleißt
Seinem Feind, eh ers wird innen,
Schand und Schaden anzuspinnen?
Nein, es ist was beßres noch,
Gilt auch mehr als noch so hoch:
Stehlen heißt es Küh und Pferde,
Daß es niemand innen werde.

Meter: trochaic
1L: Wandle ehrbar unter welschen Frauen,
by Ludwig Thoma

Wandle ehrbar unter welschen Frauen,
Blonder und bebrillter Voll-Germane!
Nur den Teutschen darf der Teutsche trauen,
Außerdem – was sagte wohl dein Ahne?
Schau um dich, und du erblickst um dich die Sünde;
Wie sie lacht aus tausend schönen Augen!
Glaube mir, was ich dir jetzt verkünde:
Nicht dem Teutschen kann die Wollust taugen.
Zartestes Parföng durchweht die Lüfte
Und versetzt die Welschen in Ekstase.
Wir verschmähen die pikanten Düfte,
Nur das Derbe liebt die teutsche Nase.
Nicht bloß außen – nein! auch unterm Kleide
Strebt man schön zu sein bei den Französchen;
Knisternd rauscht des Unterrockes Seide,
Und mit Spitzen sind geschmückt die Höschen.
Teutscher! Wende dich zu deinem Weibe!
Seine Formen sind nicht so gedrechselt,
Wolle trägt es auf dem keuschen Leibe,
Die es wöchentlich bloß einmal wechselt.
Hier sei glücklich, wie die Ahnen waren!
– Mag die Unmoral auch besser riechen,
Teutsches Mark in teutschen Knochen sparen,
Ist viel besser, als dahin zu siechen.

Meter: trochaic
Tři zlaté vlasy. (VI. Návrat.)
by Boleslav Jablonský

Jasoň palné šípy svoje
V sivé moře zaboduje,
Na moři pak veslo mocné
Těžkou lodí pohybuje,
V nížto sedí přívozník.
Sveřepec přetěžce zívá
Po snu dlouhém, skálotvrdém;
On svou tlamu rozevírá,
Jak by svět chtěl poliknouti,
On své oudy velikánské
Sem tam kroutí, natahuje,
Jakby chápal nebesa.
Podle něho jinoch stojí
S okem jasným, převeselým,
S okem jasným jako nebe,
Srdcem blahým jako bůh.
Ai! toť Vojmír, mládec krásný,
Vojmír jest to snědovlasý
S cesty své se vracející,
Nesa poklad drahocenný,
Tož tři vlasy, zlatovlasy,
S obra zlatohlavévo.
On smutného broně těší
Hladě měkou hřívu jeho;
Komoň řehce, poskakuje,
Vida opět pána svého,
Druha dálné pouti své. –
Když se byl již povyzíval,
A když oudy velikánské
Podle chuti poroztáhnul
Sveřepec ten sosnodlouhý,
Pátral opět z příchozího,
Kterak jemu dařilo se
U slavného Zlatohlavce,
Co tam viděl, co tam slyšel,
Co požíval pochutného;
A pak founě vypravoval
Sen svůj dlouhý, směšnoblbý,
Až se řehtal komoň sám.
Tak Jsou pluli po čas drahný
Pod sluncem i pod hvězdami
Až ku středu morskému.
V prostřed moře divoch stane,
Vrazí kotvu v půdu morskou
A pak zařve na jinocha,
By mu zjevil výrok dlužný
Obra zlatovlasého.
Vece jinoch ohromený:
„Vyslechlo sic ucho moje
Výrok jeho velemoudrý,
Než tu právě slovo jedno
Prchlo z křehké mysli mojí;
Pluj jen dále, duše dobrá!
Až se v mysl navrátí.“
Zpokojíť se řečí takou
Duše dobrá – vlkodravá,
A vytrhši kotvu zhůru
Pluje zvolna ku břehu.
Na pobřeží na písčitém
Skočí Vojmír skokem prudkým
Z lodi černé přívoznické,
Vida pak, že bezpečen jest,
Hlásá uším nedočkavým
Radu oba Zlatohlavce;
Dohlásav pak radu moudrou,
Zkřikne rychle na komoně
Slovem jemu povědomým,
Aby k pánu přikvapil.
Hoi! tuť oř se rozveselí
Nad slovem tím pána svého;
On hned skokem pouta strhne,
On hned skokem z lodi prchne,
A hned vesele zařehtav
Kvapí s jezcem v dálný kraj.
„Ha! ty zrádný podvodníče,
Zklamavší mě klamem dvojím!
Dámť já tobě za poselství,
Do smrti že, červe zemský,
Budeš míti dosyta!“
Zařičev – a máchnul po něm
Dubem těžkým, sukovitým,
Až to mořem zahoupalo;
Leč nepřítel, bodnuv oře,
Chvátal k chlumu posvátnému,
Kdežto spasy věčné vzýval
Zarmoucený bohatýr. –
Přijel k hradu bohatýra,
Odkryl jemu výrok moudrý
Velikána Zlatohlavce;
A než dvakráte noc temná
S bílým dnem se zasnoubila –
Aita, děva promluvila!
Jako nebe vyjasní se
Mocným slovem hromovládce,
Bouřné mraky zapudivším:
Tak se duše vyjasnila,
Duše temná bohatýra,
Slovem prvním dítěte.
On jinocha k srdci tisknul,
On jinochu dary vzdával;
Leč on jinoch, objav muže
I milostnou dceru jeho,
Spěchal k městu žížněcímu,
By je vyrval záhubě. –
Přijed k městu žízněcímu,
Odkryl jemu výrok moudrý
Velikána Zlatohlavce;
A než Jasoň na den druhý
Rozkřídlil se u výsosti –
Ai, tuť vody do sytosti!
Jako země pookřeje
Dlouhým parnem vyprahnulá,
Když ji deštík poovlaží:
Tak tu mladí, tak tu staří
V okamžení pookřáli
Nebeskými slzami.
I byloť tu lidem vděčným
Zaplesati nad jinochem,
Nade spasou duší mnohých.
Oni k nohoum padali mu,
Darů skvostných snášeli mu;
Leč on jinoch, slzy roně,
Rozžehnal se s městem šírým
A spěl k hradu Radmilovu,
Přijmout daru dražšího.

Meter: trochaic
La duda
by Aureliano del Castillo

Entre la sombra que al pavor provoca
cruzada a trechos por destellos rojos,
sobre un techo de pálidos abrojos
la diosa vela que este siglo invoca
Sus manos pulverizan cuanto toca;
de reír y llorar viénenle antojos,
y si hay perlas pendientes de sus ojos,
otras se ven en su entreabierta boca.
Yace rota a sus plantas una lira,
todo gastado en su redor se advierte,
libro, cetro, laurel, lábaro, espada
¡No te acerques, mortal, que si
                  te mira
tu divino cerebro se convierte
en escoria, en ceniza, en polvo, en nada!

Meter: polymetric
Auf einen Musicum.
  J. A. Steinmetz.  1744.
by Christian Gotthold Spindler

Das Sterben kennt nicht Tact und Noten,
Ich war ein guter Musicus,
Und doch bin ich im Reich der Todten,
Mein Leben gehet zum Beschluß.
Jhr Eltern, euer lieber Sohn
Hört itzo einen höhern Thon.
Drum wischt die Jammer-Zähren ab,
Und gönnet ihm das sanffte Grab.

Meter: iambic
Den Verneinenden
by Emanuel Geibel

Ich will es immerhin euch gern erlauben,
Daß ihr mich rechnet als der Schwachen einen,
Doch sollt ihr meinem Auge nicht das Weinen
Noch meinem Mund der Freude Lächeln rauben.
Zu eurer Höhe kann ich mich nicht schrauben,
Wo statt der Sonne frost'ge Sterne scheinen;
Ich kann nicht hassen bloß und bloß verneinen;
Dies Herz bedarf's, zu lieben und zu glauben.
Daß ihr euch Heiden nennet, hör' ich sagen,
Doch jene sahn den Gott im Sturm der Meere,
Den Gott im Donner und im Sonnenwagen.
Ihr aber möchtet frech mit erznem Speere
In Trümmer jedes Götterbild zerschlagen -
So bleibt euch nichts denn als die große Leere.

Meter: iambic
Varhany.
by Jaroslav Vrchlický

Chrám temný byl, jen s kůru slabá záře
se lila, kdosi hrál tam na varhany,
a vodopád hřměl divý, rozpoutaný:
tož z píšťal tak i z duše samotáře.
Ten jeden hrál, a druhý u oltáře,
ve dlaních skráň, naslouchal zadumaný;
jim bylo: rajské z kořen stojí brány
a hluboko svět dole stopen v páře.
A hudba vlnila se jako sloky
nádherné básně, která konce nemá,
jak nebeského vojska pochod valný.
A pohlcena tónů veletoky
se duše obou chvěla děsem něma
v křest zvuků ponořena triumfálný.

Meter: iambic
- CVI -
by Fcode Borja

¿Tengamos paz, prolijo pensamiento,
no bastaba que amor, fortuna, y muerte,
armando cada cual el brazo fuerte,
den larga, y dura guerra al sufrimiento?
Sino piensas mudar tu loco intento,
a tiempo llegará mi triste suerte,
que aunque después procure socorrerte,
serán torres fundadas en el viento.
Mas como me persiguen tres contrarios,
cada cual procurando apoderarse
de mí, para ser sólo mi homicida,
Son sus efectos flacos, y tan varios,
que no pudiendo en nada conformarse,
halló libre en tres muertes una vida.

Meter: iambic
Tres cruces – Espartaco
by Justo Sierra

De los buitres festín los gladiadores
y haro de sangre el
                     legionario, al frente
de las enseñas tórnase impaciente
a Roma, Craso, en pos de sus lictores
De la matanza envuelto en los vapores
yace Espartaco de la cruz pendiente;
y es su can de combate solamente
testigo de sus últimos dolores.
Sobre aquella pasión callada y tierna
lenta cae la noche hora tras hora;
cuando la sombra por el mar
                     se interna
y el lampo matinallas cimas dora,
la cruz se yergue oscura, pero eterna
en el vago apoteosis de la aurora.

Meter: iambic
- 81 - Acto I, LUCINDA De La Felisarda
by Lope de Vega

Quien no ha visto la guerra, también diga
que tiene fuerza su valor suprema;
quien no ha tocado el fuego, no le tema;
quien no ha entrado en el mar, no le maldiga.
Quien no ha visto una tigre, no la siga;
quien no jugó jamás, ¿de qué blasfema?
Quien no sabe que el aire enjuga y quema
no tema el rayo que el laurel mitiga.
El que blandura con tocarle vea
críe en su pecho un áspid, donde luego
verá su rabia y su dolor profundo.
Y quien no ha visto a Amor búrlese y crea
que es guerra, fuego, mar, tigre, áspid, juego,
ira del Cielo y destrucción del mundo.

Meter: iambic
Quisqueyana
by Gastón Fernando Deligne

Mientras combate hermano contra hermano,
la savia tropical fecunda amores,
y cuaja frutos y burila flores,
sin aprensión de invierno ni verano.
Mientras rige la sangre loma y llano,
espíranse de valles y de alcores
voluptuosos arrullos gemidores
que no interrumpe el grito del milano
Y cuando para el trueno belicoso,
quédense los occisos alazanes,
¡oh, combustión solar! a lo que arbitres;
que en esta tierra donde no hay volcanes,
donde no hay ofidiano ponzoñoso
ni felino feroz, tampoco hay buitres.

Meter: polymetric
Fetwa .
by Johann Wolfgang von Goethe

Der Mufti las des
Eins nach dem andern, alle zusammen,
Und wohlbedächtig warf sie in die Flammen,
Das schöngeschriebne Buch es ging zu nichte.
Verbrannt sey jeder, sprach der hohe Richter,
Wer spricht und glaubt wie
Sey ausgenommen von des Feuers Pein:
Denn Allah gab die Gabe jedem Dichter.
Misbraucht er sie im Wandel seiner Sünden,
So seh’ er zu mit Gott sich abzufinden.

Meter: iambic
- CLXXXIX -2
by Lope de Vega

Querido manso mío, que vinistes
por sal mil veces junto aquella roca,
y en mi grosera mano vuestra boca
y vuestra lengua de clavel pusistes.
¿Por qué montañas áspera subistes
que tal selvatiquez el alma os toca?
¿qué furia os hizo condición tan loca,
que la memoria y la razón perdistes?
Paced la anacardina porque os vuelva
de ese cruel y interesable sueño,
y no bebáis el agua del olvido.
Aquí está vuestra vega, monte y selva;
yo soy vuestro pastor, y vos mi dueño,
vos mi ganado y yo vuestro perdido.

Meter: iambic
To J. S.
by Lord Tennyson Alfred

The wind, that beats the mountain, blows
   More softly round the open wold,
And gently comes the world to those
   That are cast in gentle mould.

And me this knowledge bolder made,
   Or else I had not dare to flow
In these words toward you, and invade
   Even with a verse your holy woe.

'Tis strange that those we lean on most,
   Those in whose laps our limbs are nursed,
Fall into shadow, soonest lost:
   Those we love first are taken first.

God gives us love. Something to love
   He lends us; but, when love is grown
To ripeness, that on which it throve
   Falls off, and love is left alone.

This is the curse of time. Alas!
   In grief I am not all unlearn'd;
Once thro' mine own doors Death did pass;
   One went, who never hath return'd.

He will not smile—not speak to me
   Once more. Two years his chair is seen
Empty before us. That was he
   Without whose life I had not been.

Your loss is rarer; for this star
   Rose with you thro' a little arc
Of heaven, nor having wander'd far
   Shot on the sudden into dark.

I knew your brother: his mute dust
   I honour and his living worth:
A man more pure and bold and just
   Was never born into the earth.

I have not look'd upon you nigh,
   Since that dear soul hath fall'n asleep.
Great nature is more wise than I:
   I will not tell you not to weep.

And tho' mine own eyes fill with dew,
   Drawn from the spirit thro' the brain,
I will not even preach to you,
   "Weep, weeping dulls the inward pain."

Let Grief be her own mistress still.
   She loveth her own anguish deep
More than much pleasure. Let her will
   Be done—to weep or not to weep.

I will not say "God's ordinance
   Of death is blown in every wind;"
For that is not a common chance
   That takes away a noble mind.

His memory long will live alone
   In all our hearts, as mournful light
That broods above the fallen sun,
   And dwells in heaven half the night.

Vain solace! Memory standing near
   Cast down her eyes, and in her throat
Her voice seem'd distant, and a tear
   Dropt on the letters as I wrote.

I wrote I know not what. In truth,
   How should I soothe you anyway,
Who miss the brother of your youth?
   Yet something I did wish to say:

For he too was a friend to me:
   Both are my friends, and my true breast
Bleedeth for both: yet it may be
   That only silence suiteth best.

Words weaker than your grief would make
   Grief more. 'Twere better I should cease;
Although myself could almost take
   The place of him that sleeps in peace.

Sleep sweetly, tender heart, in peace;
   Sleep, holy spirit, blessed soul,
While the stars burn, the moons increase,
   And the great ages onward roll.

Sleep till the end, true soul and sweet.
   Nothing comes to thee new or strange,
Sleep full of rest from head to feet:
   Lie still, dry dust, secure of change.

Meter: iambic