PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Starý sad.
by Alfons Breska

Toť starý sad, jejž zlatí slunce lesky,
zde není záhonů a není stezky,
vše halí květy, tráva, mech a býlí,
staleté stromy, jež se stářím chýlí,
v chomáči květů černé větve sklání.
Co všude kupolí a bílých bání,
se snětí snět se v zářné klenby snoubí,
v sněhové arkády a vonná loubí,
nad květem květ a snětí snět se věží,
z nich myriady drobných lístků sněží.
Vše, co se plazí mezi trávy stonky,
úponky rostlin, různých svlačců zvonky,
do výše stoupá, v korunách se ztrácí,
a se snětí se znovu v trávu kácí
jak vůní déšť a květin vodopády.
A travou táhnou květů dlouhé řady,
fialky modré, drobné tulipány
z plamenů červánků a zlata stkány,
sněženky, hořce, sněžné anemonky,
narcissy bílé, rudé, žluté zvonky
se tísní v zástupech a slaví sjezdy,
květ vedle květu, hvězda vedle hvězdy.
Nad květy míhají se sterá křídla,
purpurní motýli a modrá šídla,
zelené krovky brouků v slunci plají,
pod tíží včel se stvoly ohýbají
a na květech se zlaté vosy sluní,
zmámeny slunce snem a květů vůní.
Jak bílý oblak pluje vůně sady,
vše pučí, bují, zvučí, zpívá tady,
jásají ptáci v šerých snětí taji
a skryti v trávě cvrčci cvrlikají
po celý den, až shasnou slunce jasy
a s šerem všechny umlkají hlasy.
Tu zahradou se zdvihne větru vání,
zčeřené stromů koruny se sklání,
kvetoucí sněti ve větru se níží,
jak bílá vlna se to sadem blíží,
od stromu k stromu větru van se šíří,
ve vzduchu květů myriady víří,
jak bílá bouř, jak sněhu vánice,
a mech i tráva v bílou pláň se mění.
Motýli větrem z květů vyplašeni
jak bílý oblak výše k nebi letí
nad rozvichřené koruny a sněti,
v tom náhle vítr jejich roje schvátí
a přes zahradní zeď se v dáli tratí...

Meter: iambic
160. Slyš, co ti budu nyní vyprávěti
by Eduard Just

Slyš, co ti budu nyní vyprávěti
o paní laskavé a dobrotivé.
Ta paní byla ctěna, milována;
neb ráda pomáhala chudině.
Byl také hošík čiperný a hodný,
jenž tuto paní vroucně miloval
a činil rád, co jemu přikázala,
jsa pilen, aby se jí zavděčil
a její lásky sobě tudy získal.
Byl její vnuk to – od ní náviděn,
s nímž ráda krátívala sobě chvíli,
a s polibkem mu dala mnohý dárek.
Dne jednoho – byl svátek její právě –
tu hošík navštívil ji s blahopřáním
a vzýval pro ni nebes požehnání.
Bůh zajisté rád slyší prosby těch,
kdo s důvěrou se k němu uchylují,
a prosbu hošíkovu vyplní.
Víš, kdo ta paní? kdo je chlapec ten? –
Tys ona paní dobrá, laskavá,
a s blahopřáním hošík – ten jsem já.

Meter: iambic
1L: Ach, mir schmerzet die Stirn, so sprachst du und wandtest den Blick ab,
by Ernst Schulze

Ach, mir schmerzet die Stirn, so sprachst du und wandtest den Blick ab,
Und dein rosiger Mund weigerte zürnend den Kuß.
Trauernd saß ich und stützte das Haupt und starrte den Tisch an,
Und kein schmeichelndes Wort flehte von neuem zu dir.
Stumm nun harrten wir Beid' und zürneten Beide; der Unmuth
Streckte die starrende Hand zwischen das schweigende Paar.
Wahrlich, erblickt' ein Maler uns jetzt, schnell hätt' er der Ehe
Treffendes Bild und der Treu' eiserne Bande gemalt.
Sprich, was fehlet dir, lispeltest du jetzt endlich und wandtest
Halb das holde Gesicht, nahetest leise die Hand;
Ach mir schmerzet das Herz, so rief ich und wandte den Blick ab,
Und der gebotenen Hand weigert' ich zürnend die Hand.
Jeglicher grollte nun sich und dem Anderen, weil er die Gabe,
Selber verscherzt, weil stolz Jener die Gabe verschmäht.
Oft nur sandten, ob Keinen die That wohl reute, wir Blicke
Lauschend uns zu, doch sie flohn, wenn sie sich trafen, zurück.
Siehe, da brach dein Trotz! Holdselige, mußtest du längst nicht
Fühlen, wie mächtig das Weib herrsche durch zartere Huld?
Traulicher nahtest du jetzt, halb bogst du die Wange, doch abwärts
Schaute der Blick noch, und ich nahete leise wie du,
Und wir fühlten den Kuß, fast eh wir ihn sahen, und nicht mehr
Schmerzte die Stirn dir, und mir schmerzte nicht ferner das Herz.

Meter: polymetric
Cuenta los pasos de la vida
by Diego de Torres y Villarroel

Mulas, médicos, sastres y letrados,
corriendo por las calles a millones;
duques, lacayos, damas y soplones,
todos sin distinción arrebujados;
gran chusma de hidalguillos tolerados,
cuyo examen lo hicieron los doblones,
y un pegujal de diablos comadrones,
que les tientan la onda a los casados;
arrendadores mil por excelencia;
metidos a señores los piojosos;
todo vicio, con nombre de decencia;
es burdel de holgazanes y de ociosos,
donde hay libertad suma de conciencia
para idiotas, malsínes y tramposos.

Meter: polymetric
České písni.
by Adolf Heyduk

Ó písni česká, s něhou vděk
tě v život vdechly v citu shodě
jak země s nebem červánek,
v němž den se rodí na východě.
Ó písni česká, rosou tys,
jež sprahlou žitím mysl vlaží,
a polibkem, jímž matka kdys
své dítě vítá na zápraží.
Ó písni česká, lesk jsi ten,
jímž hvězda k životu se budí,
jsi růže okřídlený sen,
jenž vůní skryl se v její hrudi.
Ó písni česká, tvoje zář
víc pro svůj národ učinila,
než kalich daný na oltář
veň zbožná víra spásu skryla.
Ó písni česká, hlahol tvůj
víc dobyl nám než hrdin pluky;
jak divou bouří lesa chvůj
svět zachvíval se tvými zvuky.
Ó písni česká, otců vzkaz
a matek modlitba zní z tebe,
tys našich ňader slunný jas,
z nichž marně nám tě závisť třebe.
Ó kterak hojný jest tvůj květ,
jak pobalkanské bujíš růže,
nechť s děly vstříc nám vejde svět,
tvá krása jeho zlobu zmůže.
Ó písni česká, na mne zříš
jak socha Lady dávnověká,
mé čelo kloní se ti níž,
hruď chvěje se a noha kleká.
Ó písni česká, tys můj pych,
nechť strasti života mne zmohou,
ten nezhubí mé srdce hřích,
bych jinde mřel než u tvých nohou.

Meter: iambic
Der Glückliche
by Friedrich Schiller

Sehen möcht ich dich, Nickel, wenn du ein Späßchen erhaschest
Und, von dem Fund entzückt, drauf dich im Spiegel besiehst.

Meter: polymetric
- XXXV - A la entrada en público
by Lope de Zarate

Entra Carlos invicto, que te espera
con triunfo y aras al concurso Hispano,
ya por ti asombro del blasón Romano,
pues de tan claro sol es digna esfera.
Tu Majestad, que oculta reverbera,
alumbre al Español, como al Britano,
vibre tu frente luz, como tu mano,
que ser la del tonante Dios pudiera.
Mayor te manifiesta, que en la Fama,
pues si bien lenguas ocupó en ti sólo,
más tus virtudes que sus voces fueron.
Entra, admírete el pueblo, que te aclama,
por retrato de Júpiter, y Apolo,
en lo que más divino parecieron.

Meter: iambic
12.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ein iedes Ding fängt an zu reden und zu leben,
Und wil, alsbald es ist, dem Schöpffer Antwort geben.

Meter: iambic
DOMA V ZIMNÍ NOCI.
by Antonín Klášterský

Půl v záři a půl v šeře
má jizba – zavru dvéře
a zdá se mi, že hned
je za mnou celý svět.
Svět, podlý snění zrádce,
svět pout a jařma práce,
svět špíny s křivdy zlem –
jsem chráněn před ním, jsem!
Tu památky, tu trety,
tu s dechem lesů květy
a řady mojich knih,
k nim sedám rád a tich.
Tu obrazy: Ves z rána,
sněť lehce obetkána,
chýž svítí, azur syt,
ten jas, ten vzduch, ten svit!
Tam rybník v lesa stínu,
rybárny obraz v klínu,
a modré hřbety hor
se vlní přes obzor.
A tam člun s plachtou oře
do bílé pěny moře
a houpá se jak hrou
nad vlnou zelenou.
A na tom člunu jedu
kams dál a dál a k předu,
až zmizí břehu lem.
Snů moře a snů zem!
Má lampa svítí, svítí,
a z kamen oheň zříti,
teď zavyl větru hlas,
a ticho, ticho zas.
Teď ulicí hřmí vozy,
kdos chechtá se, kdos hrozí,
to svět se bavil kdes.
I oknem mým třás’ děs!

Meter: iambic
Túmulo de la mujer de un avaro que vivió libremente, donde hizo esculpir un perro de mármol llamado «Leal»
by Quevedo

Yacen en esta rica sepultura
Lidio con su mujer Helvidia Pada,
y por tenerla solo, aunque enterrada,
al cielo agradeció su desventura.
Mandó guardar en esta piedra dura
la que, de blanda, fue tan mal guardada;
y que en memoria suya, dibujada
fuese de aquel perrillo la figura.
Leal el perro que miráis se llama,
pulla de piedra al tálamo inconstante,
ironía de mármol a su fama.
Ladró al ladrón, pero calló al amante;
ansí agrado a su amo y a su ama:
no le pises, que muerde, caminante.

Meter: iambic
76. Zuflucht zu Jesus
by Gerhard Tersteegen

Wer immer seine Sünden siehet,
Wird mutlos und dem Herren scheu;
Wer mit der Sünd' in Jesus fliehet,
Der wird durch ihn von Sünden frei.

Meter: iambic
38. Die Schöne Einhändige.
by Hans Assmann von Abschatz

Zwar kan ich nicht von dir/ mein Kind/ wie jener sagen:
Durch schöner Hände Band macht mich die Lieb ihr eigen.
Doch werd ich mich auch nicht/ wie er betrübt/ beklagen:
Darum mein bestes Los ist liebend sterb- und schweigen.
Du kanst mit einer Hand gnug Holtz zum Feuer tragen/
Darffst unsre Flamme nicht mit beyden Händen zeigen.
Wer will/ weil sie so gern uns mit Umfassen plagen/
Dem Vielfuß in der See/ den Affen Gunst zuneigen.
Wär Hercules wie du mit einer Hand versehn/
Und Bacchus Weiber auch/ könt Anteus noch leben/
Am Orfeus wäre nicht der schnöde Mord geschehn.
Wofern der Schönheit Preiß soll an den Händen seyn/
So streicht ihn Briareus mit tausend Fingern ein:
Den Ausspruch/ ob diß wahr/ mögt ihr/ Verliebte/ geben.

Meter: iambic
El capricho
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Son los ojos de Elvira matadores,
su boca purpurina y muy pequeña,
su nariz diminuta y aguileña
y todos sus modales seductores.
Al igual del carmín son los colores
que hermosean su faz tersa y trigueña,
su mirada muy dulce y halagüeña,
y es adornada, en fin, de mil primores
Es muy rica también, y por lo dicho,
tiene mil aspirantes la muchacha,
y ella tiene también cierto capricho.
Yo no sé, vive Dios, si es mal facha,
el que de noche por distintas rejas,
de distintos amantes tenga quejas.

Meter: polymetric
ČESKÁ KRAJINA.
by Jan Vrba

Vyhřívá se v jarním slunci, ticho leží na ní,
stráně jsou jak uhlazeny zmozolenou dlaní –
panský dvůr je na vršečku, u něj topoly,
a od něho řadou švestek běží cesta do polí.
V údolí ves přikrčena, došky plny mechu,
v prostřed návsi, prostřed housat Kristus pro potěchu
několika prostých srdcí; krčma rozbitá
zase ráda rozvrácence večer uvítá.
Všecko je tu, co je v světě – ctnost i nectnosti,
malé drámy, velká bída, malé radosti,
velká slova, malé skutky – mnoho tuh a žádný cíl;
ale kdo tu – pro Ježíše – světu něčím ublížil?

Meter: trochaic
Sonntags- und Fest-Gedancken.
by Hans Assmann von Abschatz

Du wilt/ O HErr/ den Schnitt des scharffen Messers ley
den:
Ach laß mich auch mein Hertz und eitle Lust beschneiden!

Meter: iambic
Aus dem Takt
by Gustav Falke

Mein Weib und all mein holder Kreis,
Mein Kind und all mein lachend Glück.
Ich rühre an die Saite leis,
Wie hell klingt es zurück.
Nur manchmal, wenn von ferne ich
Die großen Ströme rauschen höre,
Wenn sich der vollern Lebenschöre
Ein Ton in meine Stille schlich,
Schrei laut ich auf und hebe Klag:
Mehr Licht, mehr Licht, nur einen Tag!
Und blutend leg ich, abgewandt,
Mein Herz in eure Liebeshand,
Bis es von aller Angst entbunden
Und wieder seinen Takt gefunden,
Den Gleichtakt zwischen Wunsch und Pflicht.
Herddämmerglück, Herddämmerlicht.

Meter: iambic
[Weaned from life and flown away]
by Emily Brontë

Weaned from life and flown away
In the morning of thy day,
Bound in everlasting gloom,
Buried in a hapless tomb.

Yet upon thy bended knee
Thank the power that banished thee;
Chain and bar and dungeon wall
Saved thee from a deadlier thrall.

Thank the power that made thee part
Ere that parting broke thy heart.
Wildly rushed the mountain spring
From its source of fern and ling;
How invincible its roar,
Had its waters worn the shore.

Meter: trochaic
Love is too young to know what conscience is: (Sonnet 151)
by William Shakespeare

Love is too young to know what conscience is;
Yet who knows not conscience is born of love?
Then, gentle cheater, urge not my amiss,
Lest guilty of my faults thy sweet self prove:
For, thou betraying me, I do betray
My nobler part to my gross body’s treason;
My soul doth tell my body that he may
Triumph in love; flesh stays no farther reason;
But, rising at thy name, doth point out thee
As his triumphant prize. Proud of this pride,
He is contented thy poor drudge to be,
To stand in thy affairs, fall by thy side.
    No want of conscience hold it that I call
    Her ‘love’ for whose dear love I rise and fall.

Meter: iambic
Nepřítel.
by Jaroslav Vrchlický

Umíral mudrc: blíže jeho lože
zrak v slzách jeho věrný stoupenec
a přítel dlel. Duch kmeta v dáli těkal,
snad zkoušel k letu juž své perutě.
Tak míjel čas; tu náhle velký mistr
se vzchopil na loži a kynul žáku
a slabým hlasem pravil: „Příteli,
jdi ven, tam stojí muž, on ostýchá
se vejíti; ó prosím, jdi mu vstříc
a uveď jej, dřív umřít nemohu.
On jistě čeká – jdi a ulehči
tu těžkou chvíli jemu jako mně.“
Žák vyšel, ale chodba prázdná byla;
i vrátil se a mistru pravdu děl.
Ten usmál se a na svém dále trval.
„Když není na chodbě, jest před vraty,
neb na dvoře – sem vjít se ostýchá
neb stydí se – však jistě čeká tam,
jdi pro něho!“ Žák zlekán myslil juž:
„Snad šílí mistr můj,“ a na prahu
se zastavil a ptal se: ,Kdo je to,
jejž očekáváš v tuto hodinu;
je pozdní noc – ty nemáš přítele
ni příbuzných!‘ A mistr odvětil
s tím klidem, který s ním byl v životě:
„Můj nepřítel tam čeká, jdi jen, jdi
a uveď jej, neb on se ostýchá,
je venku jistě.“ Mlčel žák a šel
a netrvalo dlouho to a v jizbu
juž vedl muže, vskutku venku stál
a plaše oknem z dvora hleděl sem.
Jej přivedl, a cizí muž stál mlčky
a v mroucího se díval obličej,
a jeho tvář, dřív děsně kamenná,
jak v slzách tála by, se začla jasnit,
a ruka chvěla se. A mudrc klidně
děl, k stropu dívaje se: „V životě
stáls příkře proti mně, mou nauku,
mé snahy, zásady jsi zlehčoval
a tupil napořád a popelem
jsi otrávil mých skutků ovoce;
byls nepřítel můj – dobře, nevím proč.
Vím pouze to, že sliny nebylo,
jíž nebyl bysi potřísnil můj vlas,
vím pouze, každý kámen byl ti vhod,
když zaházet jsi mohl stopu mou,
a každý smích a každé žihadlo
jsi vítal, jen když já byl jeho cíl.
Proč nevím – vím jen, proč teď stojíš zde.
Ty mlčíš. Chtěl jsi dobro? Rovněž já
jen k němu čelil, odkud tedy záští?
Rci, odkud ona krutá nepřízeň,
to podezřívání mých ryzích snah,
ty pomluvy a stálé útoky?
A jestli myslils, jistě věděls též,
jak malé to vše v tváři věčnosti,
před níž se oba nyní chvějeme?
Jen ono proč mi pověz? Nemohu
přec mysliti, že tvoje ješitnost
neb neúspěch neb tiché sobectví
tě vedlo zapřít lidskou důstojnost
a zapomenout práva? Rci jen, proč
mým byl jsi nepřítelem? Teď jsi přišel
a já jsem věděl, že se dostavíš,
neb ono „proč“ tě rovněž tíží v duši.
Teď mlčíš jako já, ty neznáš je,
a to jest velké moje smíření
a pokání tvé. S bohem, příteli!“
A zrakem stále výše upřeným,
jak stíhal by již ducha perutě,
mu ruku podal. – Ruku mrtvoly
tisk onen cizí muž a hořce plakal.

Meter: iambic
[in Johann Gottlieb Burckhardts Stammbuch]
by Gotthold Ephraim Lessing

Des Geists der Wahrheit rühmt sich bald
Die Kirche jedes Ortes;
Und alles zwingende Gewalt
Wird Kraft des wahren Wortes.

Meter: iambic
Evropa – panna.
by Josef Wenzig

Evropo, jmenují tě pannou,
I je v tom smyslu skrytého:
Nebť kolik ženichů jsi měla,
Ty’s nezvolila žádného;
Nechtěla’s s nimi hody slavit,
V manželské okovy se vpravit.
Jak střelhbytě kdys přilít’ Peršan,
Urputník mysli zavilé,
A kous’ tě ze zoufalé vášně
Do řecké nohy spanilé!
Ty’s zahnala jej hromy, blesky –
Nezbylo mu, než hoře, stesky.
Pak Arab, s jakou horoucností
Se ucházel o milosť tvou!
I osmělil se, políbení
Ti vtisknout ve tvář Španělskou,
Že krvácejíc zčervenala –
Leč ty’s ho v přísnou kázeň vzala.
A potom Mongol holohlavý,
S jakou ten hleděl běsností
Si cestu klestit k srdci tvému,
Vše pále, pleně z chtivosti!
Však s hanbou musel nazpět táhnout,
Že přestal po nevěstě prahnout.
A konečně nadutý Turek
Jak divoce byl popuzen,
Tě zprznit, netuše, že pokus
Mu strašně bude ostuzen!
Nebť místo by’s ho obejmula,
Ty’s k nohoum svým ho povrhnula.
I ještě zamýšlíš se opřít
Každého sňatku svízeli:
Sopečným žárem hrozí pravá,
Tvá levá hrozí ocelí;
Zkadkoli by se ženich blížil,
By přístup se mu všude stížil.
Než přišel-li by od východu
Znenáhla hodný žadatel,
Udatný, švarný, ušlechtilý,
Jenž by se s úctou snoubit chtěl;
Zdaž by’s se tomu nepoddala.
Jím také opovrhovala?

Meter: iambic
Receta para hacer sonetos
by Ricardo Carrasquilla

Ocho vocablos buscarás, diversos,
que acaben cuatro en oso y cuatro en unta,
para engastarlos todos en la punta
de ocho renglones que se llaman versos
Entre adjetivos mil, los más perversos
en derredor de tu tintero junta,
i a cada sustantivo dos le ayunta;
i párrafos tendrás puros i tersos
Los dos cuartetos acabaste? En alo
recluta dos palabras, dos en unto;
i un terceto tendrás que de regalo.
Antes que ponga a mis preceptos punto,
será bueno advertirte que no es
                     malo
buscar para el soneto algún asunto

Meter: iambic
7.
by Friedrich Rückert

Zu einem Manne, dem sein Kind gestorben war,
An dem mit Trost umsonst sich mühte Freundeschaar,
Sprach einer so zuletzt: Ein König hatte, laut
Glaubwürd'ger Kunde, zur Verwahrung anvertraut
Ein Kleinod einem Mann, und ihm für alle Stunden
Aufmerksamkeit darauf die strengste eingebunden;
Daß es verdorben ihm nicht werde noch beschädigt,
Bis der Verantwortung die Rückgab' ihn erledigt.
Da hatte vor Verlust, vor Schaden und Gefahren
Er Sorgen Tag und Nacht das Kleinod zu bewahren.
Und als der Eigner kam, und fordert' es zurück,
Gab er mit Freuden es und hielt es für ein Glück.
So bist gewesen du auch eines Kindes Hüter,
Des theuersten von Gott uns anvertrauter Güter.
Und daß du unversehrt das Gut nun gabst zurück,
Halt es für Unglück nicht, hältst du's auch nicht für Glück.

Meter: iambic
Soneto
by Antonio Rojo y Soto

Mientras que media humanidad se ríe,
y la otra media con pesar suspira,
existe un ser que en soledad delira,
no goza, no padece, no sonríe.
No hay quien sus pasos vacilantes guíe,
no busca a quien mirar; nadie le mira;
cariño, compasión, a nadie inspira;
¡pobre de aquel que en los extraños fié!
Cuán amargo es sufrir como dolencia
el splin que aniquila al ser más fuerte,
envidio ya con singular violencia
el ajeno dolor, como la suerte
No se acuerda de mí ni mi conciencia:
Señor, si esto es vivir, venga la muerte.

Meter: polymetric
- II -
by Juan Boscan

Un tiempo yo pensé y tuve por cierto
que otro dolor hallar no se podría
que igualase al morir y a su porfía,
y veo que anduve errado y sin concierto.
Por lo que digo, una vez más ser muerto
estimo que morir tantas al día
cuantas se ofrece ver sin alegría
vuestro gesto de amor, seguro puerto.
Si con desdén mi voluntad tan firme
tratáis, es un dolor tan recio y extraño
que juzgo por menor el de la muerte;
mirad si, con verdad, caso tan fuerte
afirmar puedo que no hay mal tamaño
pues tales tragos paso sin morirme.

Meter: iambic
- 123 - Al libro Galateo español, de Lucas Gracián
by Lope de Vega

Alegres nuevas, venturoso día,
dichoso bien del cielo enriquecido,
albricias os demando, albricias pido
de la nueva, que traigo de alegría.
Los que buscáis recato y policía,
perfecta gracia del Cortés pulido,
sabed por cosa cierta, que ha venido
la curiosa Princesa Cortesía.
Espejo de vivir claro apogeo,
común provecho, aviso y noble trato,
ofrecen cuanto pida el buen deseo.
Llámese el Cortesano que la trajo
gustoso, general, gracioso, grato,
Gracián, galán, gallardo, Galateo.

Meter: iambic
Der zu früh geborene Dichter.
by Annette von Droste-Hülshoff

Acht Tage zählt' er schon, eh ihn
Die Amme konnte stillen,
Ein Würmchen, saugend kümmerlich
An Zucker und Kamillen,
Statt Nagel nur ein Häutchen lind,
Däumlein wie Vogelsporen,
Und Jeder sagte: „armes Kind!
Es ist zu früh geboren!“
Doch wuchs er auf, und mit der Zeit
Hat Leben sich entwickelt,
Mehr als der Doktor prophezeit,
Und hätt' er ihn zerstückelt;
Im zähen Körper zeigte sich
Zäh wilder Seele Streben;
Einmal erfaßt — dann sicherlich
Hielt er, auf Tod und Leben.
In Büchern hat er sich studirt
Hohläugig und zu Schanden,
Und durch sein glühes Hirn geführt
Zahllose Liederbanden.
Ein steter Drang — hinauf! hinauf!
Und ringsum keine Palme;
So klomm er an der Weide auf
Und jauchzte in die Alme.
Zwar dünkt ihn oft, bei trübem Muth,
Sein Baldachin von Laube
So köstlich wie ein alter Hut,
Wie 'ne zerrissne Haube;
Allein dies schalt man „eitlen Drang,
Mit Würde abzutrumpfen!“
Und Alles was er sah, das sang
Herab vom Weidenstumpfen.
So ward denn eine werthe Zeit
Vertrödelt und verstammelt,
Lichtblonde Liederlein juchheit,
Und Weidenduft gesammelt;
Wohl fielen Thränen in den Flaum
Und schimmerten am Raine,
Erfaßte ihn der glühe Traum
Von einem Palmenhaine.
Und als das Leben ausgebrannt
Und fühlte sich vergehen,
Da sollt' wie Moses er das Land
Der Gottverheißung sehen;
Er sah, er sah sie Schaft an Schaft
Die heil'gen Kronen tragen,
Und drunter all die frische Kraft
Der edlen Sprossen ragen.
Und Lieder hört' er, Melodien,
Wie ihm im Traum geklungen,
Wenn ein Kristall der Gletscher schien,
Und Adler sich geschwungen;
Durch das smaragdne Riesenlaub
Sah er die Lyra blinken,
Und über sie gleich goldnem Staub
Levante's Aether sinken.
O, wie zusammen da im Fall
Die alten Töne schwirrten,
Im Busen die Gefangnen all
Mit ihren Ketten klirrten!
„ha, Leben, Jahre! und mein Sitz
Ist in den Säulenwänden,
Auch meine Lyra soll den Blitz
Durch die Smaragden senden!“
Ach, arme Frist, an solchem Schaft
Mit mattem Fuß zu klimmen,
Die Sehne seiner Jugendkraft,
Vermag er sie zu stimmen?
Und bald erseufzt er: „hin ist hin!
Vertrödelt ist verloren!
Die Scholle winkt, weh mir, ich bin
Zu früh, zu früh geboren!

Meter: iambic
Tríptico a lo imposible – En el «Parque japonés»
by Leonardo G. Terre

Cabe el amplio terreno sin cultivo,
cruzado por soberbias avenidas,
el «Parque Japonés» yérguese, altivo,
como un girón de antigüedades idas.
Una cúpula ofrece su estructura
de exótica y magnífica belleza;
y, en tanto que contemplo tu hermosura,
mi corazón, devotamente, reza
Lugar de ensueños, para ensueños hecho:
aquí las frondas de verdor constante
y el césped más allá, fresco y lozano
y mullido a la vez cual blando lecho
¡Vivir aquí, vivir eternamente,
contigo y con tu amor como un hermano!

Meter: polymetric
POUTNÍKOVA POSLEDNÍ ILUSE MLÁDÍ
by Antonín Sova

Vře za mnou shon a ruch,
vše, co jsem žitím zval.
Neschůdný jako pekel svah
sopečných hor se řetěz táh‘
a závrať měst mi bila v sluch
a šílel smích i plakal žal.
Ted' bloudím navrácen
kol svého mládí vsi.
Jsou jitra plná jiskření
a horoucího cítění,
ba, na chvilkách těch, zdá se jen,
již všecko závisí.
Ves moje bílá za vodou
zří vod těch do hloubky.
Kouř v tichých obláčcích
tak dovádí, jak modrý smích,
topoly měnivou
se chví v ní hrou,
i chaloupky.
Jak z hlubin slyšel bych
své mládí zpívat magicky,
píšťaly, trávy, rákosy
pískati tence, za rosy
jak vyšlo bosé po hájích,
luk po krajích,
pak zašlo navždy, navždycky.

Meter: iambic