PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto a doña Alfonsa González, monja profesa en el monasterio de Nuestra Señora de Constantinopla
by Cervantes

En vuestra sin igual, dulce armonía,
hermosísima Alfonsa, nos reserva
la nueva, la sin par sacra Minerva
cuanto de bueno y santo el cielo cría.
Llega el felice punto, llega el día
en que, si os oye la infernal caterva,
huye gimiendo al centro, y de la acerba
región, suspiros a la tierra envía.
En fin, nos convertís el suelo en cielo
con la voz celestial, con la hermosura
que os hacen parecer ángel divino;
y así conviene que tal vez el velo
alcéis y descubráis esa luz pura
que nos pone del cielo en el camino.

Meter: iambic
PROSBA.
by Karel Sabina

Osvěcujte, hvězdy, smutnou dráhu mou,
Cestou bych nebloudil věčně ztemnělou;
Nocí by pozemskou vzhled roznícený
Domov touhy svoji zřel osvícený.
Osvěcujte, hvězdy, stopy tajemné,
V temnu bych neminul povolání své,
By duch omámený sprostou všedností
Zemi nekořil se hnusnou podlostí!
Osvěcujte, hvězdy, nebes plameny
Ducha, temnotě by pozůstavený
Životem nebloudil; jasností by svou
Dědinu ozářil v stínu chovanou!

Meter: trochaic
Ruego
by Julián del Casal

Déjame reposar en tu regazo
el corazón, donde se encuentra
                     impreso
el cálido perfume de tu beso
y la presión de tu primer abrazo
Caí del mal en el potente lazo,
pero a tu lado en libertad regreso,
como retorna un día el cisne preso
al blando nido del natal ribazo.
Quiero en ti recobrar pedida calma
y rendirme en tus labios carmesíes
o al extasiarme en tus pupilas bellas,
sentir en las tinieblas de mi alma
como vago perfume de alhelíes,
como cercana irradiación de estrellas.

Meter: iambic
Advierte el llanto fingido y el verdadero con el efecto de la codicia
by Quevedo

Lágrimas alquiladas del contento
lloran difunto al padre y al marido;
y el perdido caudal ha merecido
solamente verdad en el lamento.
Codicia, no razón ni entendimiento,
gobierna los efectos del sentido:
quien pierde hacienda dice que ha perdido;
no el que convierte en logro el monumento.
Los sacrosantos bultos adorados
ven sus muslos raídos, por el oro;
sus barbas y cabellos, arrancados.
Y el ser los dioses masa de tesoro,
los tiene al fuego y cuño condenados,
y al Tonante, fundido en cisne y toro.

Meter: polymetric
VÁM, KTEŘÍ JSTE NÁM LHALI...
by Lila Bubelová

Kdys v cestu vyšli jsme a srdce v dlaních nesli.
(Jak starý prorok chléb, tak lámat jsme je chtěli.)
Na špatné cestě tisíckrát jsme do výmolů klesli
a znovu vstali, – k těm, jimž lásky snad je třeba, spěli.
A mnoho jsme vás na své pouti potkávali.
Na vozech jeli jste a nepoznali cesty trýzně.
Jak stalo se, že před zrakem jste naším vyrůstali,
a my že dožebrávali se vaší přízně?
Své štěstí, smavé, krásné, nahé děcko
na forum vaše pustili jsme v neprozřetelnosti své.
My rádi měli vás, – Ó naivní! – tak zvěděli jste všecko:
i úsměv na tváři, i touhy v nitru ukryté!
Na foru svém jste štěstí naše blátem poházeli
a v šeři ulic pobudou je zvali záludným.
Že nahostí jen jeho skvělou jsme je přioděli,
vy sprostým viděli jste je a necudným.
Za náhodné a podvědomé vaše úsměvy
jsme horkou krví srdce zaplatili.
Na osudné a k základům až niter jdoucí záchvěvy
vší naší oddanosti, krásy, lidské naší síly
nás odbyl leckdo zběžným ruky stiskem
a hlavy úklonem tak z nutné zdvořilosti.
A když jsme vystavěli skalný základ tímto chudým ziskem,
nehybný základ zdánlivé své lhostejnosti,
a zdroj svých citů navždy přede všemi uzavřeli,
ve vašem středu, vašem hluku, proti vaší vůli vlastní
když se svým tichem nedotčeným přec jsme osaměli,
a když jste zřeli, po všech bolestech svých že i tím jsme šťastni,
pak žádná zbraň, již náhodou jste kolem sebe zvedli,
dost špatnou nebyla vám, nebyla dost nízkou,
– ba právě lepší tím, čím nižší jen, – byste ji vedli
v klid duše bláhové, jež toužila a mnila být vám blízkou.
Dnes boj ten nerovný už dobojován zpola.
My ustoupli za hradbu svojí netečnosti.
A jen vy myslíte, že hradba naše neodolá,
že sotva starých tužeb snadno tak se nitro naše zhostí.
Dnes vidíme to, jak se ohlížíte,
zda za vámi kdes klopýtáme cestou vaší.
A jenom porážkou že naší ústup náš si vysvětlíte,
smích vítězný už v koutcích vašich retů raší.
Hle, přes to, že nám sotva uvěříte,
my přiznáme se: jsme vám vděčni neskonale,
vždyť každou ranou svou jen nitro více zocelíte
a ran kovový ozev zvučí námi jen ku vaší chvále.
Váš úsměv falešný nás v nitra vaše hledět učí,
my bez něj dále na trh nosili by svoje nitra,
a dnes-li ještě tvrdé slovo vaše trpce zmučí,
my sta jich klidně vyslechneme zítra.
Dnes na ty mlčky hledíme, kdož cestou touž jdou kolem
a od výmolů, strží vzhůru znají zvedat oči,
byť v krev se zraní bosá noha na útesu holém,
a šat jim serve roští, jež se plazí po úbočí.
Jdou mlčky, jako my, a nás jim třeba není,
tak sami jako my, jdou tvrdou cestou nocí jako ve dne.
A únavou-li vratké tělo klesne na kamení,
jich vlastní ruka krvavá je k další pouti zvedne.
A jako oni, my to také pevně víme,
až dojdem v konec tvrdé, pusté cesty na planinu,
že temena hor hrdých, krásných pozdravíme,
a modré vody, tiše snící v jejich klínu.
Pták Pravdy krásný na těch horách péra svoje trousí,
jak bílý motýl poletují nad vodami.
A poutníci až unavení v horách ptáka Pravdy odpočnou si,
my bez vás tam, my, hrdí mrtví, v slunce jeho hledět budem sami.

Meter: iambic
Erinnerung
by Kurt Tucholsky

In Deutschland hingegen
tuns erst lang überlegen,
dann schreib'n sie sich ein
in ein' Aufruhrverein,
wähln ein' Obmann, wie's Brauch,
zwei Schriftführer auch, ein' Kontrollor, zwei Kassier,
Ehrenjungfrauen vier,
dann schreib'n 's nach'm Buch
ein Freiheitsgesuch: –
So machen's dort die Revolution,
das liegt im Charakter der Nation!
Charakter? Ich glaube, sie hat keinen.

Meter: iambic
1L: Die Länder brennen ...
by Karl Henckell

Die Länder brennen ...
Wer hat Brand entfacht?
Gier, Haß, Verkennen?
Blut will's noch kosten.
Posten,
Halt fest, halt fest auf treuer Wacht!
Durch Höhn und Gründe
Morgengraun erwacht.
Wer Gott verstünde!
Aus Trümmerlöchern steigen
Lerchen. Unheimlich Schweigen
Von Front zu Front. Bis daß es heulend kracht.
Mit Menschenwitze
Bin ich am End. Die Hölle lacht.
Auf Bajonettes Spitze
Pflanz' ich den letzten Glauben,
Kein Teufel soll ihn rauben:
Gen Not steh ich und Niedertracht.
Nicht will ich morden.
Um Land und Leben geht die Schlacht.
Mich lockt kein Orden
Und kein gemein Begehren,
Will nicht die Welt verheeren,
Das schwör' ich hier mit ganzer Herzensmacht.
Einer für alle ...
An tausend Mütter hab ich jetzt gedacht.
Und wenn ich falle,
Soll ihren Tränen Sonne scheinen:
Alle für einen!
Deutschland, halt fest auf starker Freiheitswacht!

Meter: iambic
1L: Die Nacht ist wie ein Mönch,
by Klabund

Die Nacht ist wie ein Mönch,
Sie trägt ein braun Gewand.
Der Tag ist wie ein Mensch,
Hat Lilien in der Hand.
Die Nacht ist dunkel ganz
Und stummer als ein Grab.
Der Tag: Gefunkel ganz,
Gelächter, Klang und Tanz.

Meter: iambic
Sonnet 106: When in the chronicle of wasted time
by William Shakespeare

When in the chronicle of wasted time
I see descriptions of the fairest wights,
And beauty making beautiful old rhyme
In praise of ladies dead and lovely knights,
Then, in the blazon of sweet beauty's best,
Of hand, of foot, of lip, of eye, of brow,
I see their antique pen would have express'd
Even such a beauty as you master now.
So all their praises are but prophecies
Of this our time, all you prefiguring;
And, for they look'd but with divining eyes,
They had not skill enough your worth to sing:
For we, which now behold these present days,
Have eyes to wonder, but lack tongues to praise.

Meter: iambic
fünffter  A ufftritt.
by Johann Beer

Der schwartzen Augen Mitternacht
Nehrt' ein geheimes Eisen/
Das seinen Zug kan weisen/
So offt es den Magnet
Verliebter Hertzen nach sich dreht:
Es steckt verborgne Macht
In schwartzer Augen Mitternacht.

Meter: iambic
Reiseunbehagen
by Nikolaus Lenau

Teufel hinein! daß gerade
Zu meinen Füßen
Die schnarchende Ambassade
Hat sausen müssen!

Meter: iambic
Pi
by José Selgas y Carrasco

De ti se burlan con fingido asombro
los mismos que, cumpliendo su destino,
de par en par te abrieron el camino
entre desolación, ruina y escombro
Ya los conoces, aunque no los nombro;
tus precursores son, tal fue su sino;
imponles, pues, su propio desatino,
y que esto acabe al fin manga por hombro.
Hora es ya, Pi; del caos de la ciencia
brillan en ti los últimos destellos,
y no hay sofista que contigo arguya
Ellos la culpa son, tu la sentencia
déjales los principios para ellos,
y aplástalos: la consecuencia es tuya

Meter: iambic
VIII.
by Gustav Pfleger Moravský

Ti naši známí celou dobu žili
Jak právě mohli, dosť však vesele;
Neb u Orlovských vládu nastoupily
Za týden dvakrát schůzky přeskvělé,
Jež pozděj se i v bály proměnily.
Ty schůzky – soirée jich noble jmeno,
Tak spíš co míním, bude vyznačeno –
Vždy četnou společnosť tam shromáždily:
Zde paní bavil se kruh velmi milý,
Tam na pestrý dav milé podívání,
Kde také ve fraku se stkvěli páni.

Meter: iambic
25. Dein Unruh machst du selbst
by Angelus Silesius

Noch Kreatur, noch Gott kann dich in Unruh bringen;
Du selbst verunruhst dich, o Torheit, mit den Dingen.

Meter: iambic
9. Philyrille
by Paul Fleming

Mein gestirntes Paradeis,
mein Licht, mein Mon, meine Sonne,
mein ganz Himmelreich voll Wonne
und von was ein Gott sonst weist,
das ist
mir, der Erden unter ihr.
Ich vergeßner Erdenkreis!
Heute tagts zum dritten Male,
daß ich ganz von keinem Strale
meiner lieben Sonnen weiß.
Das betrübte Land, das weint,
weil sein Himmel ihm nicht scheint.
Du, o aller Künste Kunst!
Himmel wird durch dich zur Erden.
Daß wir Irdnen himmlisch werden,
das schafft, Laute, deine Gunst.
Gieb doch, daß mein Himmel sich
bald neig' auf sein' Erde, mich!

Meter: trochaic
STEJNÝ LOS.
by Josef Kuchař

Nade všemi vrcholky klid –
v korunách sotva zachytit
dech možno již.
Hle, ptáčata umlkla v lese.
Počkej: čas hne se,
i ty pak spíš.

Meter: iambic
Všední verše (IV)
by Emanuel Miřiovský

On se jí zeptal: srdce mé,
zdaž přece máš mne ráda?
V oku měl slzu bohatou,
ta na líci mu padá.
On se jí zeptal podruhé:
mé zlato, máš mne ráda?
A v letní noci zásvitu
písničky o ní skládá.
On se jí zeptal po třetí:
má milá, máš mne ráda?
A ona: což bych neměla,
vždyť líc tvá pěkná, mladá.
Však on se jí víc nezeptal,
zda přece má ho ráda,
v oku měl slzu bohatou,
ta na líci mu padá.

Meter: iambic
- CXXXIX -
by Fernando de Herrera

Venció las fuerzas el amor tirano,
cortó los nervios con aguda espada
de aquella dulce libertad amada,
que sin vigor suspiro siempre en vano.
Él me vuelve y me trae por la mano
a do mi error y predicción le agrada,
mas ya la vida de su mal cansada
osa tornarse al curso usado y llano.
Pero es flaca osadía y con la muerte
luchando, abrazo alegre el dulce engaño
y me aventuro en el deseo y pierdo,
que yo no puedo ser al fin tan fuerte
que contraste gran tiempo a tanto daño
ni en tal error me vale ya ser cuerdo.

Meter: iambic
VČELY
by Jan Opolský

Luk parných síla, vání lad, jak z živého by duch jen vzat
byl okřídleně schvělý,
jak ze květů všech vyvátá jen étherická podstata
by tála v díle včely.
Zář slunce jak by sílící se s prachem pelu v směsici
ve zlatě medu skrýval,
do číše z vosku jak by lil se výron sladkých zemních sil
co jantarový příval.
A jak by plodné půdy sen byl z hlubin bytí vynesen
na třpytné světlo denní,
i prchlé jara měsíce jak sloučeny se jevíce
co jedno okamžení.
Též chvění růstu, zrání čas se v ambrosii včelí zas
jak tajný prvek zjeví,
dech lípy šumné, střemchy, jív, snem hlavu kdys ti opojiv,
jež o tajemstvích neví.
A jetel plný vírných míz z ní voní zas, jak voněl kdys
na rozvlněném lánu...
I rdesno voní prostičce. Jdeš po mystické cestičce,
již’s našel vyšlapánu.
Tak smysly tvé med opíjí, jak ve vesmírné chemii
když dechů sbor se spojí.
Klid země zjímán v medu jest. Žár slunce, jenž dal růžím kvést,
jichž anemičnost hojí.

Meter: iambic
A Justa
by Salvador Bermúdez de Castro

Cuando un tiempo cansado en su
                     camino
el ardiente Israelita vacilaba,
a consolar su espíritu llagaba,
vertiendo aromas, querubín divino
Y si luego en el aire cristalino
sus alas desplegando se alejaba,
un rayo siempre de su faz guiaba
al fatigado, errante peregrino
Así al mirar de la fortuna el ceño,
evoco un bien, oh Justa, en mi memoria,
que es de mis males celestial beleño.
Y en mis pesares, cándida, ilusoria,
tu hermosa imagen, cual divino ensueño,
el alma inunda con fulgor de gloria.

Meter: iambic
VELKÝ PÁTEK.
by Adolf Černý

Je velký pálek, Kristus umírá.
Tvář slunce pohltily černé chmury,
tmy hrůzy smrtelné se níží s hůry
a bolest sáhla k srdci vesmíra.
V noc děsnou obrátil se jasný den,
jen bílé tělo Krista svítí do ní,
tvář smrtí zmučená se k prsům kloní –
a pod křížem zní věrných pláč a sten.
A z hrobu vyšly stíny svatých těl –
jich zjev byl výtkou mocným toho světa,
že na kříž vbili věštce z Nazareta,
jenž lásky zákonem je spasit chtěl.
Pak tělo uložili v hory klín;
stráž silnou k hrobu postavili kněží
a okem nenávistným hrobku střeží,
by nepřišel Ho vzkřísit cherubín.
A přišel věrných Jedenácti řad,
a se ženami Maří Magdalena –
ó, tvrdě vypíná se skalní stěna,
a z hrobu Svatého jde smrti chlad.
„Proč duch Tvůj, Kriste, vzletěl k výsostem?“
zní ženy hlas, jež na zemi je v křeči,
i vzdechy druhých, již tu řadem klečí –
však hrobu kámen hluchý jest a něm.
A přišli obtížení tíhou vin,
hle, k Magdaleně klekla hříšná žena,
i publikány řada rozmnožena –
a k Jedenácti přistoup zrádcův stín.
A přišli obtížení tíhou dní,
kdož hladovi jsou, zmozolených rukou,
i myslitelé s pochybnosti mukou –
a všichni, kdož jsou tady poslední...
Viz, před Tvým hrobem valný zástup vzrost’,
ó, Pane, kdy se připozdil čas denní,
a čeká v srdcích Tvoje na vzkříšení,
jenž chudý byl’s a pýchy mocných prost.
Zde před Tvým hrobem v strasti nejvyšší
my všichni bídní lkáme, ruce spjaty:
ó, v našich úzkostech nás utěš, Svatý,
vstaň, narozený z ženy Ježíši!

Meter: iambic
Soneto con estrambote
by Baltasar del Alcázar

Haz un soneto que levante el vuelo
sobre el Cáucaso, monte inaccesible,
de estilo generoso y apacible,
lleno de variedad de Cipro y Delo.
Con perlas, ámbar, oro, grana y yelo
(nieve quise decir, no fue posible):
no sea lo esencial inteligible,
pues que no ha de faltarle un Velutelo.
Luego que este soneto se concluya
cuenta el caudal; si ves que ha mejorado,
bueno será, pues hizo algún efecto.
Mas si, por mi desgracia y por la tuya,
no hallas un bayoco mejorado,
¿para qué será bueno este soneto?
Aunque yo te prometo
que sé para qué es bueno el cuitadillo;
pero tengo vergüenza de decillo.
Si quieres conferillo
sin la pasión de padre, allá en tu seno,
tú sabrás, como yo, para qué es bueno

Meter: polymetric
V.
  Besser ruhig lieben/ als mühsam
 Kriegen.
by Kaspar von Stieler

Eh ich wolte deiner missen/
Karilis/ mein schönstes Licht/
eh mir/ deinen Mund zu küssen/
ferner solte werden nicht:
wolt’ ich eh/ daß alles Kriegen
müst’ in Pluto Pfülen liegen.
Solt’ ich gleich mit Sieges-Zweigen
fahren zum Kapitolin/
auff den göldnen Wagen steigen/
durch Kapenens Pforte ziehn/
mit der Römer Schaar umgeben
die mich/ Sieger/ hiesse leben.
Solt’ ich tausend Stäte haben/
fürchte mich der Szyten Land/
und der Nil’ in meiner Hand/
Solt’ ich Indien beherschen/
ehrte mich das Reich der Persen:
Wolt’ ich doch ohn dich Karille/
alles schlagen in den Wind:
Besser bey dir in der Stille:
als wo Kron und Zepter sind/
die man mit Unruhigkeiten
muß erhalten und bestreiten.
Gerne wil ich bey dir pflügen/
gern’ auff harten Gersten-stroh/
liebstes Kind/ Karille/ liegen/
gerne dreschen/ hölzen: wo
ich bey dir nur möge leben
und zur Zeit ein Küßgen geben.
Fahret hin/ ihr eiteln Krieger/
Hochmuht/ Beuten/ fahret hin/
hin/ ihr Bluht-besprengten Sieger!
Lieb’ und Ruh ist mein Gewinn.
Fort hin wil ich bey den Schaffen/
forthin bey Karillchen schlaffen.

Meter: trochaic
Recept proti věřitelům
by Jan Evangelista Nečas

Byl jednou jeden mladý pán
a ten měl mnoho dluhů,
neb za sebe vždy dlužil se
i za sto dobrodruhů.
Zval věřitele každého:
„Račte se u mně staviť!“
a neplatil. Však jednoho
chtěl stůj co stůj se zbaviť.
Tu tedy koupil v továrně
střepiny z vásy drahé;
je doma k dveřím přistavil
a čekal jitro blahé.
Jak předvídal, tak stalo se.
Ten „neodbytný“ přišel,
vzal za kliku a ve mžiku
nádobí padať slyšel.
Ten rámus pána probudil.
Kdož neprociť by asi?
A drahou vásu věřitel
zaplatil ze své kasy.

Meter: iambic
141.  Wir sollens GOtt wider seyn.
by Angelus Silesius

Gott der bequämt sich unß/ Er ist unß was wir wollen:
Weh unß/ wann wir jhm auch nicht werden was wir
sollen.

Meter: polymetric
196.  Die Demut ist sehr gut.
by Angelus Silesius

Ich mag kein König seyn; und so ich es je muß/
So werf ich mich doch straks mein Gott für deinen Fuß.

Meter: iambic
from Endymion
by John Keats

A Poetic Romance

(excerpt)

BOOK I
A thing of beauty is a joy for ever:
Its loveliness increases; it will never
Pass into nothingness; but still will keep
A bower quiet for us, and a sleep
Full of sweet dreams, and health, and quiet breathing.
Therefore, on every morrow, are we wreathing
A flowery band to bind us to the earth,
Spite of despondence, of the inhuman dearth
Of noble natures, of the gloomy days,
Of all the unhealthy and o'er-darkened ways
Made for our searching: yes, in spite of all,
Some shape of beauty moves away the pall
From our dark spirits. Such the sun, the moon,
Trees old and young, sprouting a shady boon
For simple sheep; and such are daffodils
With the green world they live in; and clear rills
That for themselves a cooling covert make
'Gainst the hot season; the mid forest brake,
Rich with a sprinkling of fair musk-rose blooms:
And such too is the grandeur of the dooms
We have imagined for the mighty dead;
All lovely tales that we have heard or read:
An endless fountain of immortal drink,
Pouring unto us from the heaven's brink.

       Nor do we merely feel these essences
For one short hour; no, even as the trees
That whisper round a temple become soon
Dear as the temple's self, so does the moon,
The passion poesy, glories infinite,
Haunt us till they become a cheering light
Unto our souls, and bound to us so fast,
That, whether there be shine, or gloom o'ercast;
They always must be with us, or we die.

       Therefore, 'tis with full happiness that I
Will trace the story of Endymion.
The very music of the name has gone
Into my being, and each pleasant scene
Is growing fresh before me as the green
Of our own valleys: so I will begin
Now while I cannot hear the city's din;
Now while the early budders are just new,
And run in mazes of the youngest hue
About old forests; while the willow trails
Its delicate amber; and the dairy pails
Bring home increase of milk. And, as the year
Grows lush in juicy stalks, I'll smoothly steer
My little boat, for many quiet hours,
With streams that deepen freshly into bowers.
Many and many a verse I hope to write,
Before the daisies, vermeil rimm'd and white,
Hide in deep herbage; and ere yet the bees
Hum about globes of clover and sweet peas,
I must be near the middle of my story.
O may no wintry season, bare and hoary,
See it half finish'd: but let Autumn bold,
With universal tinge of sober gold,
Be all about me when I make an end.
And now, at once adventuresome, I send
My herald thought into a wilderness:
There let its trumpet blow, and quickly dress
My uncertain path with green, that I may speed
Easily onward, thorough flowers and weed.

Meter: iambic
PRŠELY KVĚTY V MÁJOVÝ DEN
by Viktor Dyk

Pršely květy v májový den,
pršely s košatých jabloní.
Já šel jsem volně jako ten,
jenž asi sotva dohoní,
ten, jenž v svůj sen se pohrouží,
a v svatou cestu poutníka
a který ani netouží
dohonit, co mu utíká.
Je to tak krásné, je-li jít
nezkojitelnou potřebou.
Je to tak krásné věčně mít
měňavý obzor před sebou,
a vítr-li tě zlomit chce
a cos-li cestou zabolí,
nakloniti se tichounce,
jak osení to na poli.

Meter: iambic
Eliaswagen.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Soll es erst die Nachwelt sagen,
Was die Mitwelt hat gedacht?
Soll kein Herz zu sagen wagen
Was ihm Leid und Freude macht?
Nein, ihr wagt nicht mal zu sagen
Und ihr habt's doch oft gedacht:
Daß das fünfte Rad am Wagen
Ist Europas fünfte Macht.
Fünftes Rad, fürwahr, du solltest
Ein Eliaswagen sein!
Fünfte Macht, wenn du es wolltest —
Und Europa wäre dein!
Was ich weiter könnte sagen,
Darauf laß ich mich nicht ein;
Läßt man doch in unsern Tagen
Nur zu gern fünf grade sein.

Meter: trochaic
198. Heiterkeit des Gemüts
by Gerhard Tersteegen

Gleichwie die Luft erscheint bei angenehmen Tagen,
So heiter, rein und still soll dein Gemüte sein;
So schaust du Gott in dir und wirst auch ihm behagen,
Sein wonnereiches Licht macht sich dem Geist gemein.

Meter: iambic
Minerva
by Friedrich Schiller

Trocken bist du und ernst, doch immer die würdige Göttin,
Und so leihest du auch gerne den Namen dem Heft.

Meter: polymetric
A la sepultura del obispo Vicuña
by Mercedes Marín de Solar

Yace bajo esta losa muda y fría
el despojo mortal del Pastor santo,
que en vano riega el abundoso llanto
de su gran solitaria noche y día
La tierna Magdalena así gemía,
no encontrando el cadáver sacrosanto
de Jesús, y tal era su quebranto,
que la divina voz desconocía
Cumplióse aquí la ley de la natura,
un vacío, un dolor, una memoria,
sólo deja al morir la criatura.
Mas si rauda se eleva hacia la
                     gloria
el alma terna, refulgente y pura,
¿dónde está de la muerte la victoria?

Meter: polymetric
Pryč s obecními ústavy!
by Rudolf Pokorný

Ničte školy na vše strany
jako Písek s Rokycany.
Hloupá mládež – pokrok všude.
Poslanců nám neubude!

Meter: trochaic
Sape hodie
by Christian Wernicke

Marull verschiebet seine Sorgen
Und seine Vorsicht bis auf
Auf morgen seine Reu' und Buß'
Und in Gefahr den letzten Schluß,
Auf morgen, Freunde sich zu machen
Und vor der Feinde Trug zu wachen,
Auf morgen Fleiß und Aemsigkeit –
Und ist allein ein

Meter: iambic
Soneto
by Martín Goygoechea Menéndez

«¡Soldados del catorce! ¡Cuatro
                  pasos
al frente!» dice el Mariscal, y apenas
quince sombras altivas adelantan,
¡quince sombras el arma le presentan!
Tras una larga pausa dolorosa
impregnada de fúnebre tristeza,
los del cuarenta y tres fueron llamados...
Cuatro supervivientes, -cuatro lentas
figuras espectrales- se
                  movieron...
¡Dormían los demás, pero en la
                  espesa
noche definitiva, a campo raso,
con las pupilas al espacio abiertas,
aunque sin ver la claridad del día
ni la vislumbre azul de las estrellas.

Meter: iambic
Vom Geist und Cörper
by Barthold Heinrich Brockes

Die Seele fängt also Jhr Seyn zu kennen an.
Hernach betrachtet sie, was äusserlich,
Und findet von den Gegenwürffen sich,
Durch deren Gegenwart, zu aller Zeit, bewoget,
Auch, daß, wenn die nicht da; sich die Bewegung leget.
Wodurch wir denn erkennen können
Die Dinge, die wir Cörper nennen.
Ist unsre Seele nun durch einen Druck gerührt,
Den unsrer Sinne Werckzeug spürt;
So schliesset Sie, indem sie überleget,
Die Würckung, die den Sinnen eingepräget,
Daß selbige nothwendig müss’ entspringen
Vou fremden cörperlichen Dingen.

Meter: iambic
- XXXVII - Al evangelista San Juan
by Juan de Almeida

Águila caudal que con gran vuelo
secretos muy secretos penetraste,
y tu cabeza santa reclinaste
en Cristo, en quien se inclina todo el cielo.
¡Ay de mí! ¡Con qué obras, con qué celo
tan preciosas gracias alcanzaste,
porque tus siervos puedan sin contraste
vivir lo que vivieren en el suelo!
Tú, hijo de la virgen adoptivo,
tú, del tesoro grande tesorero,
tú, de los coronistas el más vivo,
tú eras primo hermano del Cordero,
tú, quien mi corazón tiene cautivo,
tú, quien más que mi vida y alma quiero.

Meter: polymetric
91.
by Friedrich Rückert

Botaniker zugleich wer ist und Astronom,
Betrachtet wechselweis Erdflur und Himmelsdom.
Und eines würd' er oft beim andern gar versäumen,
Blühte zu gleicher Zeit sein Flor in beiden Räumen.
Doch ihm zum Glücke gehn die Stern' auf in der Nacht,
Und zu am Morgen, wann der Blumen Aug' erwacht.
Mir ist es nicht wie ihm geworden ganz so gut,
Da wol mein Doppelkram einander Eintrag thut:
Poetische Blumenles' und hohes Spekuliren,
Von einem muß ich mich zum andern hin verlieren.
Das eine würd' ich denn verlieren überm andern,
Wenn ich von diesem weit zu jenem müßte wandern.
Die Auskunft traf ich drum hier beides zu vereinen,
Wo Stern' und Blumen durch einander blühn im Kleinen.

Meter: iambic