PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Ringel-Lied.
by Sigmund von Birken

Am Leyta-Strand/ wo er die Donau grüsset
von ferne schon/ das grüne Ufer küsset
der Trautmans-Burg/ im alten Pan̄ons-
ließ’ Artaban’/ ein Edler Held/ erklingen
sein Lied von Leid. Ihn hört’/ ein Hirte/ singē/
(de
Mein Säitenspiel! hang du an dieser Wei
mach/ wie du pflegst/ itzund mir keine Freud
Mit Unmut nur mein Schmerz sich trö-
Doch nein! kom̄ her! du must mir helfen sag
von meinem Leid/ du must mir helfen klagen
Emilie ist todt! und ich kan leben?
ward nicht/ mein Geist/ mit ihrem hingegebē
wie daß ich noch/ da sie gefallen/ steb?
Ihr Faunen ihr/ in diesen Wäldereyen!
ihr Satyren! ihr Hirten! helft mir schreyen
Ihr thut Gewalt/ ihr Fata! du Gesetze
der Sterblichkeit! und du des Todes Netze!
diß euer Thun/ hat keine Rechts-gestalt.
Ihr tödt: was lebt zu aller Welt Behagen/
wz liebt und labt. Ich muß noch einmal sagē:
Gern wolt ich ja/ O Himmel/ deinem Willen
itzt geben Ehr: das Herz ist nicht zustillen.
Noch ist vō Ihr/ dz Schmerz-andenken da.
Dem Leib/ sie starb: der Liebe Sie noch lebet.
Ach! die Vernunft der Angst nit widerstrebet:
Ach helft mir doch dem hartem Himmel flehen/
ihr Saiten ihr! ihn so erweicht zusehen:
daß er mir gönn die Schönste länger noch.
Ob ihr zu euch/ ihr Sternen/ Sie genommen
in eure Zahl: lasst Sie mir widerkommen!
Es ist noch Zeit. Kein Mensch kan euch ent-
laufen/
(fen
ihr Parcen ihr! man komt dem Todten-hau-
doch endlich zu. Hier ist kein’ Ewigkeit.
Lass du Sie nur mich noch ein Zeitlang laben!
du solst sie doch/ O Himmel! einmal haben:
Erlaubt es nicht dein Raht/ sie mir zu geben
so nim̄ auch mir das nun als-todte Leben.
Wan̄ meine Klag dir nicht dz Herze bricht:
So mag der Tod hier diß/ das meine/ brechen
Doch du bist ja so hart nit! dein Versprechen
So sehnlich sang/ in süssen Klang der Säitem/
der Edle Held. Es hörten Ihm/ von weiten/
die Nymfen zu. Das Wild/ zu Ihm sich
Es merkten auf/ die schlanken Tan̄en-kerzen.
Der Wald erseufzt’. Als Er/ von seinen
(schmerzen/
Der Himmel hört' unm ehrte dieses Singen.
Ein Traumgesicht/ must Ihm die Antwort
(kehr
Ein schönstes Bild/ sein Leid in Freud ver
Ihr Blick ihm gab sein vorigs Herzbehagen.
Er fande wahr: daß ein nit-müdes Klagen
Sie sprach Ihm zu: Dir kan nit wieder
werden
Emilia/ sie komt nit mehr auf Erden.
Sie will Ich seyn/ dein Leben/ deine Ruh.
Und diesen Gruß hab dir von Leonoren/
die Oettingen/ der alte Stamm/ gebohren:
Als Er erwacht: da war sein Herz geheilet.
es wird ergänzt/ das vormals war getheilet:
nun Ihm/ das Glück/ den Traum hat wahr
Laß/ Himmel! Ihn von allem Leid genesen/
durch diese Freud/ die Ihm ein Trost gewesen/

Meter: iambic
LA VOZ DE LA SELVA – III
by José Santos Chocano

Siempre que el sol se rinde en su carrera,
La virgen selva enluta sus paisajes;
Y hay pláticas de viento en los follajes.
Besos de amor y apóstrofes de fiera.
Se presiente lejana madriguera;
Se ven sombras jugando en los ramajes;
Y se adivina un grupo de salvajes
Alrededor de luminosa hoguera...
La selva ciñe en su profundo duelo
Por corona el relámpago fulgente,
Que el ala bate en el negror del cielo,
¡Hasta que el sol, al verla de soslayo,
Funde, para corona de su frente.
Siete colores en un solo rayo!...

Meter: polymetric
Dech země s prací lidstva v mrak se sráží,
by H. Uden

Dech země s prací lidstva v mrak se sráží,
jenž zvolna, zvolna k strmým horám stoupá,
vždyť všecka práce mudrce i troupa
jest zápasem a těžce, těžce váží.
Jak moře, které do skal břehů vráží,
šeď výparů se nad propastmi houpá,
do každé prorvy pyšných hor se vloupá
a sahá k hrotům, jež se zvedly k stráži.
A nad tím nade vším v závratné výši
se klene mlčky nebe čisté, jasné,
a slunce zář, jež do výparů padá,
buď v hustých mlhách láme se a hasne,
buď v strašidelné nestvůry se spřádá –
a hroty trnou, hrůzou sotva dýší.

Meter: iambic
85.
by Gerhard Tersteegen

Im Anfang, wenn der Herr sein Volk will aus Ägypten bringen,
Muß er meist durch Gewissensangst und durchs Gesetz sie zwingen;
Man läßt aus Furcht das Böse nur, man zwingt zum Guten sich,
Doch hält die Seel' nicht diesen Bund, die Lust sitzt innerlich.
Herr, schreib mir dein Gesetz ins Herz, gib Kraft und Lust und Liebe,
Zu folgen frei und williglich des neuen Geistes Triebe,
Mach mich des neuen Bundes Kind, sei du mein Gott allein
Und laß mich ewig dir getreu und ganz der Deine sein!

Meter: iambic
- 936 - Acto II, TEODORO
by Lope de Vega

Bien al contrario pienso yo dar medio
a tanto mal, pues el amor bien sabe
que no tiene enemigo que le acabe
con más facilidad que tierra en medio.
Tierra quiero poner, pues que remedio,
con ausentarme, amor, rigor tan grave;
pues no hay rayo tan fuerte que se alabe
que entró en la tierra, de tu ardor remedio.
Todos los que llegaron a este punto,
poniendo tierra en medio te olvidaron,
que en tierra, en fin, le resolvieron junto.
Y la razón que de olvidar hallaron,
es que amor se confiesa por difunto,
pues que con tierra en medio le enterraron.

Meter: iambic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Grosse Kieffern müssen offt für der Winde Macht erzit-
tern/
Und mit desto schwererm Fall hohe Thürme sich erschüt-
tern/
Ja der Felsen Riesen-Haubt von dem Donner-Keil zersplit-
tern/
Wenn das sichre Thal nichts weiß von dergleichen Ungewit-
tern.

Meter: polymetric
XV. Bílý dům.
by Jan Vřesnický

Pode strání stromů ve náručí
klidně dřímá chýžka vedle chýže,
jedna výše, druhá, třetí níže
a všem stejně potok šplouná ručí.
Jako bílý květ kdy čistě vzpučí,
tak se nad ně pne a přece víže
k nim ten bílý dům a poutá blíže
ves, jíž bouře vášní nezahučí.
Jako k svatostánku každý zírá,
kde se nápis „Našim dětem“ skví.
To jich láska, naděje a víra.
Nechať jinde lid náš odstrkují,
zde ty domy vedou k vítězství,
reky tuží a zbraň lidu kují.

Meter: trochaic
Soneto íntimo
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Abrí mi corazón, de amar ansiosa,
a una ilusión, como al nacer el día,
recogiendo las perlas que le envía,
abre su cáliz la purpúrea rosa.
Sobre mi corazón vertió amorosa
mi mágica ilusión luz y alegría
y de esa luz el resplandor veía
resbalar mi existencia venturosa
Mas la rosa que al alba sonriente
abre su cáliz de frescura lleno,
del sol la abrasa luego el rayo ardiente
Mi corazón, que de temor ajeno
a una ilusión abrí, luego inclemente
del desengaño lo abrasó el veneno

Meter: polymetric
- 877 - Jornada II, LEONIDA De El laberinto de Creta
by Lope de Vega

Huyendo voy de todo el bien que tengo,
no tengo ya más bien que el de que huyo;
huyo porque me tiene por mal suyo,
y como mal del bien huyendo vengo.
No es gusto de la vida que entretengo
sino saber, mi bien, que es gusto tuyo,
pues viendo que el honor te restituyo
en medio del camino me detengo.
Ven a matarme si a tu honor provoca
de algún traidor el loco desvarío,
celos o amor de alguna mujer loca.
No huyo por vivir, pues desconfío
de la vida sin ti, mas porque toca
a tu precioso honor guardar el mío.

Meter: iambic
Und sonst?
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Fürwahr die Welt
Ist trefflich bestellt.
Türken, Russen und Deutsche
Schwingen des Krieges blutige Peitsche.
Zu Donnerschlachten auf dem Meer
Rüstet Poseidaon sich sehr.
Die Polen, gleich verzehrenden Flammen,
Rotten sich in wildem Bunde zusammen.
Es schickt sich Alles zum wüthigen Streit.
Die Musen, die Gerechtigkeit,
Der Handel und der Kunstfleiß flieht;
Die Andacht weinend gen Himmel sieht.
Indeß zündet der Unglaub' und Wahn
Am Höllenfeuer die Pechfackel an,
Und sagt und schwört es theuer,
Es sei
Da rennen die Leut' über Stock und Stein
In stinkende Pfützen und Sümpfe hinein.
Auch herrschen Weiblein überall,
In Hütten und im Fürstensaal,
Thun so wunderlich kosen und minnen,
Bis sie Herkulesse bringen zum Spinnen.
Fürwahr die Welt
Ist trefflich bestellt! –
Säh Gott nicht droben zum Sternfenster 'raus
Und lenkte den Wirrwarr, wie säh es aus!

Meter: iambic
- 1346 - Acto I, FABIO
by Lope de Vega

Hermosos ojos, rayos habéis sido
en la presteza con que habéis llegado,
y el alma con el fuego penetrado,
dejando sano el exterior vestido.
Si las almas se hubieran conocido
por opinión gentil, fuera un traslado
de Ero y Leandro el amoroso estado,
dulce prisión donde me habéis traído.
No alejas General, Felipe, ni andes,
Marte, abrasando con tu guerra el suelo,
ni soldados marchar, Enríquez, mandes.
Tu empresa justa favorece el cielo,
pues viene un Sol de España ser en Flandes
incendio vivo de tu eterno hielo.

Meter: iambic
Modern Love: XXVIII
by George Meredith

I must be flattered. The imperious
Desire speaks out. Lady, I am content
To play with you the game of Sentiment,
And with you enter on paths perilous;
But if across your beauty I throw light,
To make it threefold, it must be all mine.
First secret; then avowed. For I must shine
Envied,—I, lessened in my proper sight!
Be watchful of your beauty, Lady dear!
How much hangs on that lamp you cannot tell.
Most earnestly I pray you, tend it well:
And men shall see me as a burning sphere;
And men shall mark you eyeing me, and groan
To be the God of such a grand sunflower!
I feel the promptings of Satanic power,
While you do homage unto me alone.

Meter: iambic
SNY ATLASOVÝCH PRINCEZEN...
by Jan z Wojkowicz

Sny atlasových princezen
po princích útle třpytivých,
po princích krásných, jako sen,
a jako láska vášnivých –
Sny atlasových princezen
v růžově vonné komnatě,
z níž touží ven, ach ven, ach ven,
na koni vyjet ve zlatě...

Meter: iambic
A Pepa
by Felipe Pardo y Aliaga

Dulce de tus ojuelos es la llama;
dulce tu hablar, tu aliento y tu sonrisa,
cual del jardín la perfumada
                     brisa
que la atmósfera templa y embalsama
Si es que te ofende, ángel de
                  amor, quien te ama
de tu alma encantadora la divisa
no en tu frente hagas ver, clara y precisa,
ni en el carmín que tu mejilla inflama
¡Oh! ¡Pepa hermosa! ¡Sólo a ti te adoro!
Sé que otro más feliz supo agradarte,
y de tu corazón ganó el tesoro.
¿Y qué haré yo? Me bastará el amarte
ya que a mi amor corresponder no puedes
Pero no se lo digas a Mercedes.

Meter: polymetric
Soneto
by Cristóbal de Castillejo

Musas italianas y latinas,
gentes en estas partes tan extraña,
¿cómo habéis venido a nuestra España
tan nuevas y hermosas clavelinas?
O ¿quién os a traído a ser vecinas?
del Tajo, de sus montes y campaña?
O ¿quién es el que os guía y acompaña
de tierras tan ajenas peregrinas?
-Don Diego de Mendoza y Garcilaso
nos trujeron, y Boscán y Luis de Haro
por orden y favor del dios Apolo
Los dos llevó la muerte paso a paso,
Solimán el uno y por amparo
solo queda don Diego, y basta solo

Meter: iambic
LVII.
by Gustav Pfleger Moravský

Pak také putoval sám k slavné Slouči,
Kde ráhnem pomáhali hodinám;
Kde na památku mydlář odporoučí
Své svíčky s mýdlem všechněm ženštinám;
Kde se zlým světem starý býk se loučí,
Že uškrcen se na kostelní věži
Měl pásť na trávě vyrostlé a svěží;
Kde místo zloděje se sám dráb chytí,
By v zimě trávil v teple svoje žití;
Kde radní pán svou vzhůru nese hlavu,
Odsoudiv k smrti upečenou krávu.

Meter: iambic
37.
by Friedrich Rückert

Die Schlange fühlte lang ein innerliches Quälen,
Daß ihre alte Haut nicht ab sich wollte schälen.
Sie wußte keinen Rath noch Mittel zu ergreifen,
Die unbequeme Hüll' auf einmal abzustreifen.
So rathlos wie sie gieng, unachtsam fiel die Schlange
In eine Schling' am Weg, gestellt zu ihrem Fange.
Geblieben wäre sie sonst in der Schlinge hangen,
Nur durch den alten Balg ist sie der Schling' entgangen.
Sie ließ den Schlauf darin, und ist hindurch geschlüpft,
Und hat die läst'ge Haut zugleich nun abgestrüpft.
So ist der innre Mensch durch den Verlust entronnen
Des äußeren, und hat dadurch sich selbst gewonnen.

Meter: iambic
Meinem Bruder Julius.
by N. N.

Aus einem Stamm entsprossen,
Von einer Erde genährt,
Auf Leben und Tod Genossen,
Von einer Gluth verklärt —
So stehen wir beieinander
Schulter an Schulter gelehnt,
So führen wir aus selbander,
Was jeder von uns ersehnt.
Ohne Dich, Du lodernd Feuer,
Erstarrte mir Hirn und Blut, —
Aus der Hand sänk’ mir das Steuer,
Spräch’ mir Dein Mund nicht Muth.
Ja, wir gehören zusammen,
Wie Wind und Wellenschlag,
Wie Himmel und Sternenflammen,
Wie der Wald und der schäumende Bach.
Wir haben uns nichts geschworen,
Kein Blutbund ging vorauf,
Wir sind zu eins geboren,
Ein Quell, zwei Ströme, ein Lauf.
O Bruder, was auch das Leben
Für uns ernstwebend schafft:
Eins, eins sei unser Streben,
Doch zwiefach unsre Kraft.
Rings drängt so viele Kleinheit
In tausend Herzen sich,
Wuchernd prahlt rings Gemeinheit,
Alle Sehnsucht schier erblich,
Alle Sehnsucht nach des Schönen
Unwandelbarem Licht,
Nur Schwerter hör’ ich dröhnen,
Helle Lieder hör’ ich nicht.
O Bruder, da gilt’s zu ringen
Einig mit zwiefacher Kraft, —
Dann werden wir Balsam bringen
Jeder Wunde, die fiebernd klafft,
Dann werden mit brennenden Lettern
Unsre Namen wir zeichnen ein
Der Geschichte rauschenden Blättern,
Und in der Herzen Schrein.

Meter: iambic
Po válce r. 1866.
by Emanuel Züngel

Dopadla krůpěj šlechetné té krve,
již prolít měli naši synové;
my pevně stáli nyní jako prvé
a vzdech jen rušil ticho hrobové.
My bojovali, jak na Čechy sluší,
již pamětni jsou dědův rekovných;
my byli Tvými, králi, s tělem, s duší,
stojíce v řadách chrabrých vojů Tvých.
Leč Štěstěna se od nás odvrátila!
Jeť prohráno, co vládou hájeno;
nás cizí ruka z pouta vyvětila,
jež s nechutí jen bylo snášeno.
Teď starý blud se v starou pravdu mění,
„že sílu hledat třeba v sobě jen“ –
a celý národ volá v zanícení:
Kéž z toho jha jsem na vždy vybaven!
My nechcem déle cizí barvy nésti;
my nechcem hříčkou Teutonie být;
my v půdě vlastní chceme růst a kvésti,
pod střechou otcův dítkám svým jen žít.
My marně zem jsme krví nerosili,
nebojovali proti vůli své –
nás osud dějin sám pošinul k cíli,
a přes náš hrob jen nazpět jíti lze!
Ten dobrý duch, jenž řídí světa děje,
nadarmo naší krvi nežehnal;
teď nové osení se na nás směje
a z krajů českých prchá starý žal.
My s bolestí jsme dítky oplakali,
jež padly pro věc Čechům pracizí;
my v svatou otcův zem je zakopali
co žertvu za to, klam že vymizí.
Duch dějin káže: Vzdej se starých bludů,
Austrie mocnať jenom v dítkách svých;
spoř sobě již i jim marného trudu
vzdajíc se svazků věkem zetlelých.
Uvolni pouta, jež nás posud tlačí,
učiň, by obdivil se tobě svět;
nechť ku předu jen noha tvá teď kráčí –
neb přes náš hrob jen možno jíti zpět!

Meter: iambic
22. An den Abendstern, daß er ihn balde zu ihr bringen wolle
by Paul Fleming

Geh' auf doch, geh' doch auf, du hellester der Sterne!
Der Klytemnestern Sohn, der müde sieht nach dir,
komm, Ruhfreund, lös' ihn ab. Diana scheint dir für,
daß ihr Volk seinen Gang von deinem Laufen lerne.
Trit, Hesperus, trit auf und stelle dich ins Ferne.
Die mir um deine Zeit gerufen hat zu ihr,
steht vor dem Fenster schon und wündschet sehr nach mir.
Komm, führe mich zu ihr, bei der ich bin so gerne.
Der sinkend' Abend fleucht, die dunkle Nacht fährt aus.
Der finstre Schatten schleicht um Thetis blindes Haus,
die müde Welt schläft, ein, die muntern Lüfte wachen.
Wo bleibst du? Ja, du kömmst. So leite mich denn hin.
Ich werde nicht eh' froh, als bis ich bei ihr bin,
die auch die Traurigkeit selbselbst kan frölich machen.

Meter: iambic
Meg Merrilies
by John Keats

Old Meg she was a Gipsy,
       And liv'd upon the Moors:
Her bed it was the brown heath turf,
       And her house was out of doors.

Her apples were swart blackberries,
       Her currants pods o' broom;
Her wine was dew of the wild white rose,
       Her book a churchyard tomb.

Her Brothers were the craggy hills,
       Her Sisters larchen trees—
Alone with her great family
       She liv'd as she did please.

No breakfast had she many a morn,
       No dinner many a noon,
And 'stead of supper she would stare
       Full hard against the Moon.

But every morn of woodbine fresh
       She made her garlanding,
And every night the dark glen Yew
       She wove, and she would sing.

And with her fingers old and brown
       She plaited Mats o' Rushes,
And gave them to the Cottagers
       She met among the Bushes.

Old Meg was brave as Margaret Queen
       And tall as Amazon:
An old red blanket cloak she wore;
       A chip hat had she on.
God rest her aged bones somewhere—
       She died full long agone!

Meter: iambic
Proměny.
by Alois Škampa

Jde život, letí – ani nevíme to,
jak rychle sami pospícháme s ním,
jak zítra dnešek rozplývá se v dým,
jak prchá zima, jaro, podzim, léto.
Svět okolo se mění v každém kroku
a divné změny dějou se i v nás:
kde ráno květ byl – najdem večer mráz,
dnes máme smích – a zítra slze v oku.
A mine rok – a zapomenem snadno,
a cítíme, jak lhostejnosti chladno
za námi padá hrobním kamenem...
Jen na pohádky z dětinského mládí
a na ony, kdož mívali nás rádi –
si tisíckrát a vděčně vzpomenem!

Meter: iambic
El jugador
by Carlos Valverde López

Sin Dios, porque lo olvida en su locura;
sin ley, porque atrevido, la vulnera;
sin hogar, porque, infame, lo perdiera;
sin hijos, porque pan no les procura.
Sin salud, porque tiene calentura:
sin fe, porque del cielo desespera
Tal es del jugador la verdadera
imponente, fatídica figura.
Vedle: llega al tapete; su atonía
en sorda excitación se torna luego;
late su corazón con furia impía;
el vértigo le invade, olas de fuego
azotan su cerebro y todavía
con cavernosa voz exclama: «¡Juego!»

Meter: iambic
1L: Das Licht, so sich verborgen,
by Christian Hoffmann von Hoffmannswaldau

Das Licht, so sich verborgen,
Macht itzt den neuen Morgen,
Es sinkt die trübe Nacht;
Die bleichen Sterne weichen,
Der Mond auch will verstreichen,
Und ich bin aufgewacht.
Daß ich mich kann bewegen,
Daß Hand und Fuß sich regen,
Daß ich noch leben kann,
Daß Auge, Mund und Ohren
Nicht ihre Kraft verloren,
Hast du, o Herr, gethan.
Ich habe dies aus Gnaden,
Ich, der ich bin beladen
Mit überhäufter Schuld;
Es scheint, du willst die Flecken
Mit deinem Mantel decken
Und hast mit mir Geduld.
Herr, rege Hand und Sinnen,
Treib' selber mein Beginnen,
Sei meines Geistes Licht!
Wie kann mein Fuß bestehen
Und ohne Straucheln gehen,
Wenn mir dein Trieb gebricht?
Ich bin in einer Wüste
Voll tausend böser Lüste;
Herr, reich' mir deine Hand!
Ich kann hinaus nicht schreiten,
Wird nicht dein Wort mich leiten
In ein bebautes Land.
Ich will mich zwar bemühen,
Den Glanz der Welt zu fliehen,
Die mich noch hält in Haft;
Doch weil's auf allen Seiten
So leichtlich ist, zu gleiten,
So gieb mir neue Kraft!
Herr, lenk' mir mein Gesichte
Hin zu dem rechten Lichte
Und zu dem rechten Schein;
Heb' du des Geistes Schwingen,
Die Wolken durchzudringen,
So kann ich Adler sein!

Meter: iambic
- CXXXVI -
by Lope de Vega

Probemos esta vez el sufrimiento,
tantas veces rendido a la fortuna;
quizá podrá de tantas veces una
resistir a la fuerza del tormento.
Y vos, rebelde y dulce pensamiento
que aun tiempo os engendraste con la luna,
¿de qué sirve tener firmeza alguna,
pues la mayor del mundo imita al viento?
Salid del alma, confianza vana,
esperanza fundada en apariencias,
si os falta calidad, ¿qué importa el nombre?
Quien hoy pasare, pasará mañana:
si enojada Lucinda sufre ausencias,
¿qué más vergüenza que rendirse un hombre?

Meter: iambic
93.
by Friedrich von Logau

Bey wem bleibt Kummer gerne, zeucht auch am liebsten ein?
Bey denen, die ihn warten und fleissig bey ihm seyn.

Meter: iambic
Štěstí.
by Adolf Heyduk

Mlč v neštěstí a vzmuž se v ráz!
Nač halit čelo smutku stínem?
Vznes hlavu, vzpřími hrdě vaz,
sic žal tě rozpoltí zlob klínem.
Kuj lesklé meče myšlenek
a lesy vzdoru jimi klesti,
jdi mužně v před; máť pravý rek
vždy žezlo sebevlády v pěsti.
A slzy – slzy ještě snad?...
Jich proudem tajně krev se roní;
zjev blaha nelze vyplakat,
jak deštěm květy na jabloni!
Pták štěstí plach je nanejvíc
a vábníkem se lapit nedá;
sám nevylítne-li ti vstříc,
pak marně duše tvá ho hledá. –

Meter: iambic
- LXXVI -
by Juan Boscan

¿Qué estrella fue por dónde yo caí
en el mundo con tanta pesadumbre?
¿Cuál madre ya de vida dio lumbre?
¿Por qué me echo tan huérfano y así?
¿Quién primero holgó, cuando nací?
¿Cuál dolor me subió tan en su cumbre
que no hallé remedio en la costumbre,
y hoy siento más lo que ayer más sentí?
¿Por qué no morí en vientre o en naciendo?
¿Por qué me tomó nadie en sus rodillas,
criándome entre vivos, no viviendo?
Forzado es ya que vaya descubriendo,
entre mis enemigos, mis mancillas
y unos lloren y estén otros riendo.

Meter: polymetric
POUTNÍKOVA PRVNÍ ÚZKOST
by Antonín Sova

Jak chladí rosa. Nocí hlubokou
lesk vod kdes v dálce vzkypěl nad obzor.
Chatrče v cestě začernaly tmou.
Topoly znaveně
svůj tlumí rozhovor.
Světélka drobná z oken kalných skel
se prodírají sosen větvemi.
Však shasly za mnou, jak jsem šel,
a černý klid
rozložil křídla nad zemí.
Jak rozestřený temný baldachýn
by visel nad cestou, jíž kráčel jsem.
Nic nevidím, jen stromů obří stín,
nic neslyším,
jen listí chvít se otřesem.
Noc bude dlouhá, ještě temnější,
zrádnější cesta bude za klidu,
cizejší lidé, chladnější
jich bude zítra vítání,
k nimž navždy jdu!
Ó kdyby nezpívala v srdci mi
mateřská slova žhavým polibkem,
mně zdálo by se, kroky plachými
že za mnou jistě neštěstí
se loudí v patách sem.

Meter: iambic
- XIV -
by Argensola

En el claro cristal que ahora tienes
para fiel consejero de las manos
crueles, pues guardando ritos vanos
cubren con nube tus doradas sienes.
Prueba a mirar, oh Filis, los desdenes
que salen de tus ojos soberanos,
y tendrás compasión de los humanos,
si a contemplar tu saña te detienes.
Mas no será posible que te veas
con ojos desdeñosos, ni que pueda
de compasión tu rostro causa darte.
Estése la piedad en sus ideas;
que no es posible que de ti proceda,
ni que el desdén habite en otra parte.

Meter: iambic
- LXI - A unas piedras puestas sobre una tabla de mármol, en alusión de su amor
by Joseph de Litala y Castelvi

Sobre un Mármol de Pario, y su dureza,
campo si terso despejado, y raso,
las dos Piedras Astritas paso, a paso
se van buscando con igual fineza.
Prodigios son de soberana alteza,
que el Cielo docto no los obra acaso,
y al verse unidas con Amor, no escaso,
son símbolo al cariño, y su firmeza.
O Lisi, si este templo no es bastante
para vencer tus esquiveces, mira
que el alma no es de Bronce, ni Diamante.
Negándose al dolor del que suspira,
y pues soy Roca en adorar constante,
como tu fe se apara, y se retira.

Meter: iambic
Kdyby si byl...
by Božena Studničková

Kdybysi byl žebrák opuštěný
nemajecí srdce v šírém světě,
nemajecí střechy v bouřné noci
a já stála na vrcholu moci,
a já stála slávy na rozkvětě; –
hlava má do oblak povznešena,
září hvězd iné čelo zulíbáno;
kdyby kolem stály řady reků,
u mých nohou spousty růžných vděků –
vše by tobě v oběť bylo dáno! –
Ó jak ráda slétla bych s té výše
dolů k tobě – světlo, žití moje! –
Z růží lásky zbudovala stánek
a z vavřínů lůžko pro tvůj spánek,
korunu bych vetkla v skráně tvoje. –
Čarovný prut bych ti v ruku dala.
Pak bys kázal všemu světu – lidem,
hlásal v blaho příští novou víru,
rozdával jim po svobodě, míru,
řídil osudy všemocným hledem. – –
Chtěla bych pak kvítkem věnce býti
krášlícího tvoje čelo skromné,
byť jsi rozdělil své srdce vřelé,
dařil jím svůj národ, – lidstvo celé –
jen když koutek zbyl by v něm i pro mne.

Meter: trochaic
Odkazy.
by Adolf Heyduk

Nač vždy plakat jako chabé robě?
mámeť knihu práv a svatý meč:
to, čím předci v dávné slávy době
bojovali za svůj rod a řeč,
tím se braňme! Kdy k nám zrada kročí,
potřeme jí! Slovan neotročí,
za práva jest svatou mužná seč!
Před křížem lstný ďábel prchá všady –
křížem čepel jest a rukojeť –
bleskem nechať padá na zlob hady;
nejen v před, i nazpět každý hleď!
Kdo je z Boha, nebojí se kříže,
dokázal to lid náš Ústí blíže;
dřív-li bylo, proč nemůž‘ být teď?

Meter: trochaic
VZKŘÍŠENÍ.
by Jaromír Borecký

Co v plachém snu se dědovi jen zdálo,
oč chvěl se otec v skepse rozbolnění,
vnuk v slunečný květ skutečnosti mění,
již nejsmělejší touha není málo.
Co zdeptáno, zas k staré slávě vstalo,
v ssuť padá útisk věků. V rozjitření,
hoj! víno svobody se v žilách pění,
čas není lkáti, co to krve stálo.
Té s bojišť i té ze zlomených srdcí.
Pryč, žaly! Radost pochodeň svou vrci
jen smí dnes v jásot ukázněných davů.
Mír Bílé Hoře! Křivda odemstěna,
kde Marny, Piavy zkrvácená pěna,
kde Sibiř pláň a Balkán v sníh pne hlavu.
V stín splývá Hvězda, Slunce v novou slávu!

Meter: iambic