PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
[meine Klagen sollen lieblich wallen]
by Friedrich Rückert

Meine Klagen sollen lieblich wallen,
Den Krystallen gleich im Frühlingsbache,
Die mit Ache hüpfen auf am Strande,
Wo vom Rande sich zwei Blumen neigen
Und mit Schweigen sich im heiterblauen
Spiegel schauen, aber, eingeladen
Sich zu baden, scheu zurück sich biegen
Und sich schmiegen, als ob sie sich schämen;
Doch mit Grämen trüben ihren hellen
Blick die Wellen, die vorüber müssen,
Schmerzlich grüßen sie im Weitereilen,
Möchten weilen, müssen doch entjagen.
Meine Klagen sollen lieblich wanken,
Wie die Ranken sich am Boden dehnen,
Auf sich sehnen nach der Lebensflamme,
Nach dem Stamme, der zum Himmel steiget,
Der sich neiget, wenn ihn rühren linde
Frühlingswinde, doch die stolzen Glieder
Hebt er wieder, ohne sich der armen
Zu erbarmen, die umsonst sich mühen
Aufzublühen, jede Luft benützen,
Falsche Stützen, die sie nur erheben,
Um mit Beben fallen sie zu lassen
Auf den nassen Grund, wo sie verzagen.
Meine Klagen sollen lieblich stöhnen
Gleich den Tönen holder Nachtigallen,
Die vor allen, Rose, dich zu lieben
Sind getrieben, und die Blumenschaaren
Nicht gewahren, die zu den Gesängen
Rings sich drängen, doch nur dir zum Preise
Tönt die Weise: Ros', im Brautgemache
Wach', erwache! Tritt vom Duft der Träume
In die Räume, daß die rauhe Erde
Lieblich werde, daß des Todes Bleiche
Schamroth weiche, wenn mit Brautgesange
Dir die Wange röthet unser Schlagen.

Meter: trochaic
En la ausencia...
by Vicente García de la Huerta

Si es muerte, si es infierno, Lisi mía,
el punto que me roba a tu presencia,
del vulgo la mordaz impertinencia
o de mi hado infeliz la tiranía,
¡cuánta habrá sido, Lisi, mi agonía,
mi confusión, mi pena, mi dolencia,
considerada bien la eterna ausencia
de las eternas horas de este día!
¡Ay, dulce prenda mía, si el no
                     verte
un breve tiempo tiene tanta parte
de sentimiento, que me da la muerte!
¡cuánta será mi pena al contemplarte
capaz, por mi desdicha, de perderte,
incapaz por mi mal, de recobrarte!

Meter: iambic
FRAGMENT Z ANTICKÉ TRAGEDIE.
by Vladimír Frída

Vy, jenž jste zřeli vznikat svět
a dívali se v první ráno,
my, jimž jen před vámi se chvět
údělem v žití bylo dáno,
přec můžem směle s vámi v zápas jít:
Váš bol jen bleskem a ne v duši
do lůna odvěkých skal bije,
proud vašich slzí slunce suší
a oceán je v sebe vpije –
my bolest svou dovedem v sobě skrýt.

Meter: iambic
PAŘÍŽ
by Josef Svatopluk Machar

Tak mám ji v paměti: aut řetěz dunících
po lesklé dlažbě hřmí a lidí pestré tlupy
se valí sem a tam a v chumlech tísnících
před krámů výklady se s hladem v očích kupí.
Žen štíhlé postavy, klid na barvených rtech
a malba na lících, mod diktatorky, spějí
zde s lehkou gracií – z romanů těch a těch
znáš každou dojista – kam sudba káže její.
Paláce do ulic se tvrdě dívají
řadami oken svých tak přísných, ocelových –
ty víš: i za nimi se děje splítají,
jež najdeš v novelách a v tragediích nových.
A v chrámech, hřbitovech pod tíhou mramorů
tlí mrtví; nápisy jsou plny jejich chvály –
co jmena jejich jdou po světa prostoru
a žijí v národech, jež sotva jmenem znali.
A slunce rozlívá tím městem zlato své
a vzduch je radostný a balsamicky svěží –
tak dýchal Říman jej, jenž jak bod stanul zde,
bod, z něhož spirálou děj města toho běží.

Meter: polymetric
1L: Doch als du dann gegangen,
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Doch als du dann gegangen,
da hat sich mein Verlangen
ganz aufgethan nach dir ...
Als sollt'ich dich verlieren,
schüttelte ich mit irren
Fingern deine verschlossne Thür.
Und durch die Nacht der Scheiben,
ob du nicht würdest bleiben,
bettelten meine Augen, und –
Du gingst hinauf die Stufen
und hast mich nicht gerufen,
mich nicht zurück an deinen Mund.
Vernahm nur noch mit stieren
Sinnen dein Schlüsselklirren
im schwarzen Flur, und dann –
Traum ... bis die Schatten kamen,
wo wir im Park zusammen
ins bodenlose Wasser sahn.

Meter: iambic
El poema del amor y de la muerte – II
by Luis Rodríguez Embil

Cuenta un cuento Leonardo, a
                     los sonidos
de la música: «Contra la lejana
isla del amor de Chipre, hace
                     la insana
tempestad naufragar a los perdidos
navegantes que, ciegos, y atraídos
por la hermosura de la mar arcana,
son, al tocar en la isla soberana,
por la mar implacable destruidos
Los náufragos son tan numerosos,
como es bella la tierra, azul el cielo,
glauca la mar que el sol tranquilo irisa »
Callan Vinci y los sones vagorosos
Sobre el silencio, extiende
                     la modelo
la obscura claridad de su sonrisa

Meter: polymetric
MÝM SNEM JSI PROŠLA...
by Karel Toman

Mým snem jsi prošla, jako zjevení
alejí tmavou v půlnoci jde tiše.
A skoupý vínek černé zeleni,
jenž celovat chtěl čelo tvé i vlas,
již vadne, chřadne, hořkou vůní dýše.
A neznám ani jméno tvé. Tvůj hlas
a rytmus kroků v mojich smyslech dřímá.
A reflex tvojich očí radostných
mi dává zapomenout, že je zima,
že na stromech a v duši leží sníh.

Meter: iambic
Ella
by Hermann Conradi

Wär' ich ein andrer doch und leichtren Sinnes!
Dann liebt' ich dich vielleicht und deine Schönheit!
Und deiner Augen heiterernstes Dunkeln
Umschlösse eine Welt, draus keine Pfade
Abseits in lockende Bezirke führten ...
Ich lebte nur in dir – und meinen Träumen
Gäbst du allein Bestand und Tiefsinn – Säumen –
Ein dauernd Währen und ein groß Behalten,
Drin sich erschließt ein göttliches Entfalten ...
Ich liebte dich allein und deine Reinheit,
Drin sich begräbt des Lebens Grundgemeinheit,
Draus sich gebiert ein ernstes Sondertrachten –
Ein Menschenlieben und ein Weltverachten! –
Wär' ich ein andrer doch und leichtren Sinnes!
So aber bin ich schon gemünzt und leider
Hab' ich mich unbefreibar festgebissen –
Mich vollgetränkt mit galligen Essenzen,
Die wahrlich keine Freunde von Begrenzen!
Ja! Schrankenlos ist meiner Seele Streben –
Unstet und ruhelos mein armes Leben ...
Dir mögen güt'ge Götter Rosen streuen –
Dich einen Traum des Lebens träumen lassen,
Drin sich verknüpft verzeihend Welterfassen
Und keusches, lichtverklärtes Daseinsfreuen ...
Dir mögen güt'ge Götter Wolken breiten, –
An goldenem Gespinst dich heimgeleiten ...

Meter: iambic
51. Mocnost vůle.
by Jan Slavomír Tomíček

Ještě zamčena je světla brána,
Všecko v lůnu číré noci dlí;
Země spiata v mraku černém tlí,
Bílá k letu peruť není dána.
Kdož ty zbudí hroby, kdož jim rána
Závoj černě tkaný odhalí?
Která Hóra kámen odvalí,
Kdy v ráj bude země čarována?
Čas ten, bratře, ve tvé leží vůli;
Chtěj jen, aby svět náš duchem plál,
A hned hroby rozdělí se v půli.
Veždy pravda ze zvuku mi vzejde,
Co se někdy z hloubi duše vlál:
Chtěj jen, aby přešla – hora přejde.

Meter: trochaic
An Brissach von helden Bernharden eingenommen
by Georg Rodolf Weckherlin

Ja, Brissach, dein verlust ist dein gewin und preis,
du hast, indem du dich verloren, dich gefunden,
du hast, von diesem schwert erobert, überwunden,
und uneinnehmlich nu wirst du auf dise weis;
Dan diser fürst, held, Mars, dein siger, ist so weis,
so gütig, mächtig, groß, daß dein verdruß verschwunden,
alsbald dich seine faust zu seinem dienst verbunden,
darum mit freud und dank gehorsam dich erweis.
Sih doch, bedenk und merk, wie herrlich er dich zieret,
und du mit nichten ihn, wie durch ihn got in dir,
als durch got über dich er sigreich triumfieret!
So lern nu dise lehr und gib ihm dank dafür,
weil got den fürsten selbs, wie der fürst dich, regieret,
daß ihm allzeit der sig und got die ehr gebühr.

Meter: iambic
PUZZUOLSKÁ SOLFATARA
by Beneš Grünwald

Puzzuolská solfataro,
jakou šepceš vážnou zvěst,
divná zemi, u níž tušil
kdysi Řím, že blízko jest
do podsvětí jedna z cest?
Ledku vrstva jako blána
jícen její přikrývá,
v sirných parách pode kroky
dunivě se ozývá
hloubka hrozná, ohnivá.
Ale vzduch, ten tady hojí
a po stěnách úvalu
rudne víno, hodné vzbudit
v nejcennějším pokálu
ještě nad něj pochvalu.
Lahodí-li zatančit si
v kouři středem soutěsky
nad úlisným žití hrobem
a nad pekla záblesky
doušek zkoušet nebeský,
co lze snít, když kmotra Smrtka,
chrup tu ceníc žlutavý,
dává tušit, že dech její,
zdánlivě jen hlodavý,
vpravdě hojí, uzdraví?
Puzzuolská solfataro,
našeptáváš vážnou zvěst,
že svět nemá nikde muky,
kde nad branou psána jest
beznadějnost všechněch cest.

Meter: trochaic
A Fixed Idea
by Amy Lowell

What torture lurks within a single thought
When grown too constant; and however kind,
However welcome still, the weary mind
Aches with its presence. Dull remembrance taught
Remembers on unceasingly; unsought
The old delight is with us but to find
That all recurring joy is pain refined,
Become a habit, and we struggle, caught.
You lie upon my heart as on a nest,
Folded in peace, for you can never know
How crushed I am with having you at rest
Heavy upon my life. I love you so
You bind my freedom from its rightful quest.
In mercy lift your drooping wings and go.

Meter: iambic
El calesero
by Juan Martínez Villergas

Ni en versos hábil, ni en la prosa ducho,
¿cómo dejar la gente satisfecha?
Juzgo que de la cruz hasta la fecha
yerro si de otros el consejo escucho
¿Echo a cara o a cruz? Arriba ¡Chucho!
¿Cruz? Bien está; me luzco de esta hecha:
de mis versos acudo a la cosecha
que como fruto malo abunda mucho
Yo bien conozco, y lo diré de paso,
que me hundieran con pullas maliciosas
si acá volvieran Lope y Gracilazo;
mas oíd, las que cuento, varias cosas
y lo que es de la forma no
                  hagáis caso
que allá se van mis versos y mis prosas

Meter: polymetric
Der verirrte Jäger.
by Joseph von Eichendorff

Frischauf, ihr Waldgesellen mein!
In's Horn, in's Horn frischauf!
Das lockt so hell, das lockt so fein,
Aurora thut sich auf!“

Meter: iambic
Poor soul, the centre of my sinful earth (Sonnet 146)
by William Shakespeare

Poor soul, the centre of my sinful earth,
My sinful earth these rebel powers array,
Why dost thou pine within and suffer dearth,
Painting thy outward walls so costly gay?
Why so large cost, having so short a lease,
Dost thou upon thy fading mansion spend?
Shall worms, inheritors of this excess,
Eat up thy charge? Is this thy body’s end?
Then soul, live thou upon thy servant’s loss,
And let that pine to aggravate thy store;
Buy terms divine in selling hours of dross;
Within be fed, without be rich no more:
    So shall thou feed on Death, that feeds on men,
    And Death once dead, there’s no more dying then.

Meter: iambic
Sonnet 53: What is your substance, whereof are you made
by William Shakespeare

What is your substance, whereof are you made,
That millions of strange shadows on you tend?
Since every one hath, every one, one shade,
And you, but one, can every shadow lend.
Describe Adonis, and the counterfeit
Is poorly imitated after you;
On Helen's cheek all art of beauty set,
And you in Grecian tires are painted new.
Speak of the spring and foison of the year:
The one doth shadow of your beauty show,
The other as your bounty doth appear;
And you in every blessèd shape we know.
    In all external grace you have some part,
    But you like none, none you, for constant heart.

Meter: iambic
ENDYMION
by Jiří Karásek ze Lvovic

Tvým světlem ozářen, magický Měsíci,
Chci ve tvém náručí noc celou ležeti,
Nezměrně vysílen, se třásti neklidem,
Jenž prýští žilami, jak v úzkých pramenech
By nitky stříbrné stékaly jemně.
Je temno v jeskyni, kam skryl jsi před světem
Mne, vězně kouzel svých. Je pusto na Latmu.
Již pastýř poslední v dol schází zšeřený.
Jest úzko, úzko mi, neb z oceánu jsi
Se dosud nevydal na pout svou noční.
Proč váháš? Děsím se... Zřím v hloubku azuru
Jak ve sklo démantné, hvězd tříští poseté.
Jsou v myrtách záchvěvy, jež dýší vůněmi
Jak ústa rozkoší. Je ve všem touha jen
Zřít vůz tvůj z paprsků, z křišťálů bledých...
Ty, jenž jsi Spánku druh a spřízněn se Smrtí,
V tvých očích, zhloubených v stín zlata zelený,
V tvých vonných kadeřích, nad jantar temnějších,
Chci všeho zapomnět, co zbylo v zpomínce
Mi z rodné Elidy, ze všech her mládí.
Ty věčně blouznící a osamělý vždy!
Svět celý utichne, když matným jiskřením
Jak bourec hedvábím jej zvolna opřádáš.
Jen věčnost hovoří, jde nocí její hlas,
Z propasti hučivě zaznívá v dáli...
Ty lovče, který v tmách pneš svůj luk ze sloni,
Mne poraň! Rázem ať v tvé klesnu náručí,
Tvou silou poražen jak sněhu lavinou.
Neb chlad tvůj miluji, tvé moci hlubinu,
V niž strhneš každého, jejž ve snu líbáš.
I mne jsi v tajemný políbil okamžik.
V má ňadra vložil jsi cit tmavé úzkosti,
Jak vryt je v náhrobek pochmurný relief.
Teď tvoje mlčení mou duši řídí jen
Gest vzkazem nezřených, hrozebným rhytmem.
Týmž stále výkřikem tě volám horečně.
Od věků nesu tíž, jež klesla v nitro mé
Z tvých rukou záhadných, by vtiskla znamení
V mou pamět horečnou, jak ve vosk roztálý
Šperk zlata chladného vtiskuje pečeť...
Dle ní mne poznáš vždy, dle plachých úsměvů,
Dle snů, jež odvahu jak křídla labuti
Oněmlé složily. Neb nedokvete nic,
Co v světle měsíčném své bytí počalo.
Vše toužit může, však dotoužit nikdy...
V snu žiji jediné, v svět vcházím neživý
Jak přízrak bez těla. A jen se věcí ptám
V bolesti, v závrati, zda vědí o číši;
Ledových paprsků, polibků smrtících,
Jež rty mé jako kry severní mrazí.
Můj osud určen jest jen pro tvé zajetí,
Pro trýzeň mučivou... Já míjel netečně
Ty, jež jsem potkával. Vždy radost byla mi
Jak v dáli zářící dům, v který nevkročím...
Jen s tebou magicky navždy jsem spojen.
A s tebou putuji, ač nikam nedojdu.
Pod tvoji osudnost k tvým tajům nevnikám,
Jak pod led nevnikne ke dnu mdlý paprsek.
Sen mrazný, vyhnanství v polární končiny,
Tak tebe miluji, tebou tak zmírám...

Meter: dactylic
Soneto
by José de Espronceda

Bajas de la cascada, undosa fuente,
con armonioso estrépito sonoro;
y en lecho de cristal y arenas de oro
forma quieto remanso tu corriente.
En tu emboscada margen, puro ambiente
une sus blandas quejas al canoro
himno que de las aves alza el coro
y al eco en torno resonar se siente
Salve, mansión de mis delicias fuiste,
regalo de mi alma enamorada,
templo otro tiempo de la gloria mía:
Vuelvo a encontrarte desdeñado y triste,
y en desventuras mirarás trocada
la dicha que gozar me viste un día.

Meter: iambic
SFINX
by Karel Dostál-Lutinov

Nám Samum šlehá písek do očí –
nečekej, že se po nás otočí
vznešená Sfinx.
My brodíme se pískem zmítání –
leč dál má v mrtvém zraku usmání
vznešená Sfinx.
Co jest jí do zápasu našeho?
Vždyť ona není z rodu lidského –
vznešená Sfinx.
Její je poušť a ona vládne v ní,
jen ona zná to pouště tajemství –
vznešená Sfinx.
By nerušil ji nářek prožluklý,
má zahaleny uši do kukly
vznešená Sfinx.
Čím jest jí mravenčí náš shon a ston –
jen když má ona bezpečen svůj trón –
vznešená Sfinx.
Má tělo lví, leč ani nehne se,
má tlapu lví, leč v boj jí nevznese –
vznešená Sfinx.
A na otázky lidstva nehlesne,
když před ní na kolena poklesne –
vznešená Sfinx.
Ó pane, němý, veliteli náš,
snad v zrcadlo se někdy podíváš,
kdo jest ta Sfinx.

Meter: iambic
XIII. Tak v nitru mém jen váda zuří vzteklá
by Antonín Klášterský

Tak v nitru mém jen váda zuří vzteklá
o umělce a muže rve se zájem:
co pro jednoho rozkoší a rájem,
je pro druhého žhavou mukou pekla.
Žár – zimnice se střídá, nemoc vleklá,
déšť v plném slunci šlehá náhle krajem.
A stále je mi hádankou a tajem,
co ve mně silnější? Co ty bys řekla?
Dnes chladně dívám se, jak světla stelou
se po tvé tváři, zítra krev má zšílí
a prahnu jen tě líbat, mít tě celou.
Hned odvahy jsem pln, hned krok můj vázne.
Plod utrhnout? Což mám dost ještě síly?
A z kouta se mi něco chechtá: Blázne!

Meter: iambic
- 1428 - Libro III
by Lope de Vega

Letras del alma, espejo cristalino,
retrato natural, clara memoria,
a quien rinden los tiempos su victoria,
del muerto lengua, y voz del peregrino.
A vos os debe con laurel divino
el linaje mortal la inmortal gloria
que dan la ciencias, y la eterna historia,
que a la perpetuidad halló camino.
Si a César, si a Alejandro hacéis famoso,
hoy a vuestros pacíficos efectos,
rindan las armas su valor fogoso.
Pues por vosotras tienen los defectos
castigo, y las virtudes premio honroso,
vida el ingenio, y el alma los conceptos.

Meter: iambic
KŮŇ DONATELLŮV.
by Antonín Klášterský

Ký asi sen, nám neznámý a skrytý,
tvou duši schvátil, mistře, dravou řekou,
když pod tvou rukou umělou a měkkou
ten nádherný kůň rostl obrovitý!
Zda v snách jsi spatřil titánů boj lítý,
či oře, které nebem slunce vlekou,
či zemi zřel jsi šerou, dávnověkou,
když kentaurů se chvěla pod kopyty?
Před dílem tvým já udivený stoje
a v mohutnost se jeho noře zticha,
jsem viděl v duchu pevné hradby Troje.
A zdálo se mi věru, v každém mžiku
že vyraziti musí z koně břicha
s kopími, luky řada bojovníků.

Meter: iambic
Frage
by Gottfried August Bürger

Wie? Sollt' es denn nicht besser lassen,
Ein schönes Bild im Musenhain,
Als Pfahl nur, oder Pflasterstein,
Kaum gut genug für Zäun' und Gassen,
In dieser besten Welt zu sein?

Meter: iambic
CHORÁL.
by Josef Václav Sládek

POD křídla Tvoje v úzkostech a strasti
se utíkáme, Velký Bože náš,
Ty, který slabé třímáš nad propastí
a voje zlých potíráš ruky vzmachem,
že schnou a zpupný prach se smísí s prachem,
Ty, Bože otců našich, buď nám stráž!
Pod štítem Tvým, jak v tvrzi na Sionu,
je bezpečen Tvůj utýraný lid,
a výsměch nepřátel a útisk Faraonů
mu jest jen jako meč z vetchého sítí,
jenž zlomen v půl v jásotu vlnobití,
jenž jednou byl a nemůž více být.
Ty, Bože našich otců, budiž s námi,
dej štěstí svit, jak rozdával jsi strast;
chléb hořkosti, jejž jíme se slzami,
bud zaň Ti dík! – však pomni lidu svého,
přej krůpěj lahody u krbu zbořeného,
vrať sobě chrám – a svému lidu vlast!

Meter: iambic
Gela
by Emanuel Geibel

Frische Lüfte, die von Osten
Übers Meer beflügelt ziehn,
Lassen Frühlingslust mich kosten,
Ob der Sommer längst erschien.
Also läßt bei reifen Jahren
Trotz der Narben im Gemüt
Gela mich ein Glück erfahren,
Wie es nur der Jugend blüht.
Süßen Tiefsinn bald im Munde,
Schalkhaft bald wie Ariel,
Weckt sie mir im Herzensgrunde
Jeglicher Empfindung Quell.
Oftmals plaudert sie ergötzlich,
Doch dazwischen zauberhaft
Sprüht's aus ihren Wimpern plötzlich
Wie ein Blitz der Leidenschaft.
Spricht sie dann: »Du bist mir teuer«,
So erbebt mir Herz und Sinn,
Und ein zart ätherisch Feuer
Strömt durch meine Adern hin.
Ach, da faßt mich wohl ein Bangen
Um des eignen Mais Verlust,
Doch sie wirft mit heißen Wangen
Stürmisch sich an meine Brust,
Lacht mich an aus Tränengüssen,
Und ihr lachend Auge spricht:
Küsse nur und laß dich küssen,
Denn ein Dichter altert nicht.

Meter: trochaic
K odhalení pomníku Václ. Beneše-Třebízského.
by Jaroslav Vrchlický

Čech, člověk, kněz – vše v krásném souzvuku,
vše srdcem pojato a posvěceno,
a život plný práce, bez hluku,
a láska i těch malých v sladké věno,
v svých dílech pomník, v srdci lidu jméno;
vždy vlídný úsměv pod šedivou skrání
a pozdním časům ještě požehnání:
Víc nelze přát si, nelze dáti ani.

Meter: iambic
- XIII -
by Argensola

Jamás salidos en el mar de oriente
de blancas conchas los preciosos granos
(por más que adornen sienes de tiranos,
o de alguna cruel la hermosa frente),
tuvieron el lugar que amor consiente
que hoy mis lágrimas tengan por sus manos;
es tal, que de los dioses soberanos
fue visto y envidiado dignamente.
La misma Venus las recoge, e hizo
entre ardientes rubís divino adorno,
el cual tejió con sus cabellos largos.
Vióse, y tanto de sí se satisfizo,
que a vencer se atreviera sin soborno,
aunque juzgaran Menéalo y Argos.

Meter: iambic
Enseña el camino más seguro para la virtud, y quita el velo engañoso a la riqueza
by Quevedo

A quien la buena dicha no enfurece,
ninguna desventura le quebranta;
camino, Fabio, por la senda santa,
que no en despeñaderos permanece.
Huye el camino izquierdo, que florece
con el engaño de tu propia planta;
pues cuanto en curso alegre se adelanta,
tanto en mentidas lumbres te anochece.
Huye la multitud descaminada;
deja la culpa espléndida, y, seguro,
a virtud dará el fin de la jornada.
Y si al engaño, en la opulencia oscuro,
aplicas luz, harás que te persuada
que el oro es cárcel con blasón de muro.

Meter: iambic
Mi luz
by Carlos Valverde López

No fue mi voluntad ni mi albedrío
el hondo palpitar de aquel deseo
ni acrecentó mi afán su devaneo
en turbio manantial de desvarío
No arrasó en aluvión mi labrantío
el cadente ondular de su jadeo
ni, en cálido huracán, el aleteo
de su cuerpo animal de escalofrío
Arrebató mi luz el alto anhelo
de desgarrar la piel en el acero
del tajo de su hoz en dentellada
Si en su boca libé mieles de cielo
en su hondura nací, fiel prisionero
del azul resplandor de su mirada

Meter: polymetric
Maienhölzergerüche begleiten die Abendluft, die linde
by Max Dauthendey

Gerüche von wildem Rosenholz und von Maibirkenrinde,
Maienhölzergerüche begleiten die Abendluft, die linde,
Und sind wie die Gespielen der Blättergewinde,
Geruch der harzigen Fichtentriebe, der hellen,
Der Weichselgeruch und der Duft von Schlehblütenzellen.
Über die Gräser der Hügel an allen Stellen bergauf, bergab,
Kommen die Bäume zu dir durch die Luft von weitem schon,
Als zögen sie atmend am Wanderstab
Verliebt in alle Welt davon.

Meter: iambic
OBLAKA
by Viktor Dyk

Oblaka, smutná oblaka!
Táhnete tupě, lenivě!
– Jak mdlá je noha žebráka,
když kráčel dlouho po nivě! –
Zřely jste daleké prostory,
svěží a růžové obzory,
a květy, ještě plné sil...
Zřely jste vášní plameny.
Teď zhnuseny a znaveny
táhnete v nekonečný cíl!
Oblaka, smutná oblaka!
Táhnete tupě, lenivě...
Jak mdlá je noha žebráka,
když kráčel dlouho po nivě!

Meter: iambic
- VIII -
by Argensola

¿Quién me dará jazmines y violetas
para ceñir a un vencedor las sienes,
que convirtió en halagos los desdenes,
donde amor despuntó tantas saetas?
Diosa Ocasión, ¿produces tú o sujetas
el principio fatal de nuestros bienes?
Rendiste a Clori; omnipotencia tienes,
y son ministros tuyos los planetas.
Rendísteme de asalto repentino
(con fraude por el mismo amor trazada),
la fuerza en que encerró toda su gloria;
que él nació de hurto y la traición le agrada.
Yo vine, vi y vencí mayor victoria
que dio el oriente a vencedor latino.

Meter: iambic
1L: Der frohe Frühling kömmt heran,
by Georg Philipp Harsdörffer

Der frohe Frühling kömmt heran,
Der Schnee dem Klee entweichet;
Der Lenz, der bunte Blumenmann,
Mit linden Winden häuchet.
Die Erd' eröffnet ihre Brust,
Mit Saft und Kraft erfüllet;
Der zarte West, der Felder Lust,
Hat nun den Nord gestillet.
Es hat der silberklare Bach
Den Harnisch ausgezogen,
Es jagt die Fluth der Fluthe nach,
Durch bunten Kies gesogen.
Das Thauen nun die Auen frischt,
Die weiße Wollenheerde
Auf neubegrüntem Teppich tischt
Und tanzet auf der Erde.
Man hört die heisre Turteltaub',
Die Schwalb' und Nachtigallen.
Das grünlichweiße Blüthenlaub
Muß aus den Knospen fallen
Und bauen diesen Schattenthron
Den Luft- und Feldergästen.
Die Rose hebt die Dornenkron'
Auf schwachen Stachelästen.
Die Sonne wieder stärker scheint
Und machet früher wachen.
Allein die dürre Rebe weint,
Wann Feld und Wälder lachen.
Die hochgeschätzte Tulipan,
Das Sinnbild auf dem Beete,
Zieht ihre fremden Kleider an
Und pranget in die Wette.
Ach Gott, der du mit so viel Gut
Bekrönst des Jahres Zeiten,
Laß uns auch mit erfreutem Muth
Zum Paradies bereiten,
Da wir dich werden für und für,
Die höchste Schönheit, finden,
Dagegen diese schnöde Zier
Ist eitler Staub der Sünden.

Meter: iambic
133. Der liebste Mensch bey GOtt.
by Angelus Silesius

Der allerliebste Mensch den GOtt hat in der Zeit/
Ist der viel Creutz und Pein umb seinet willen leidt.

Meter: iambic
U STUDÁNKY SVATÉ ALŽBĚTY.
by Adolf Bohuslav Dostal

Stínem lesa krytá na úbočí skály
stará studánko, již věky dochovaly,
v kamenech a mechu staletí šla kolem,
tvoje voda tiše tekla nad údolem.
Jednou stříbrná jen hladina ti stměla,
úžasem se čistá voda rozechvěla:
se zástupem, který žehnal kříž svůj nesa,
s hradu světice šla k tobě stínem lesa.
Na stráni se náhle rozjasnilo divem,
plno bílých růží kvetlo mezi zdivem,
mezi nimi lidské žaly zanikaly...
Od té chvíle v tobě odlesk kouzla dříme,
studánko, v niž mlčky do hluboka zříme,
stínem lesa krytá na úbočí skály.

Meter: trochaic