PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A una beata de la circunstancia del soneto
by Gaspar de la Figuera

Por ser tan fea, a ser discreta
                     vino
Lilí, que al huso, y rueca dijo nones,
Lilí, que nunca vio los Hilariones,
ayunar, ni acordarse de San Lino
Sólo anciano le agrada aquel Baquino,
dulce licor que alegra corazones,
fundando su salud en sus razones,
y en sus arrobos todo lo divino.
Lilí es en fin, la que de acompañante
a toda ociosa Dama sirve, y pasa
santamente su vida de vacante
La aguja cuando pasa, no traspasa,
porque tiene por vicio relevante,
hilar, hacer labor, y estarse en casa.

Meter: iambic
27. Mez květnatá dvou bratrů pole dělí,
by Adolf Heyduk

Mez květnatá dvou bratrů pole dělí,
leč satan národům vždy mezníkem
jen hory sporů vyrůstati velí.

Meter: iambic
- XIV - A la sentencia que dieron a Sansón los jueces
by Luis Carrilloy Sotomayor

Verse duda Sansón, y duda el lazo
lo que él; duda Sansón, duda y procura
hurtarse fuerte en vano a la atadura,
ella tiembla temor y fuerza el brazo.
Aquel valiente, aquel que de un abrazo
puso puertas a un monte y su espesura,
flaca para él, un tiempo, ligadura
es a su libertad fuerte embarazo.
Llega el fiero juez, condena a muerte
los ojos. Y él, risueño y sosegado,
dijo (más que su fuerte brazo, fuerte):
«Si tres veces de Dalila burlado
sus engaños no vi, juez, advierte
que ya de ellos estaba despojado».

Meter: iambic
PLOUT BUDEME.
by Čechoslav Ostravický

Z vod prohnilých až vyplujeme silní
a v moře širé vplujem v proudy nové
a zpěv náš hladinu až mocně zvlní –
plout bouří budeme jak heroové.
Nás nezalekne rozbouřené moře,
jak ty, co se břehu k nám hodí kámen
ve vzteku svém, my dočkáme se zoře
a v živý stopíme své lodě plamen.
Plout budeme ideí reci smělí,
pronikli zcela velké doby vidmy –
Za námi v tmách svět jeden zmizí celý,
k novému doplujem a budem – lidmi.

Meter: iambic
Soneto
by Cervantes

No ha menester el que tus hechos canta,
¡Oh gran marqués!, el artificio humano,
que a la más sutil pluma y docta mano
ellos le ofrecen al que el orbe espanta;
y este que sobre el cielo se levanta,
llevado de tu nombre soberano,
a par del griego y escritor toscano,
sus sienes ciñe con la verde planta;
y fue muy justa prevención del cielo
que a un tiempo ejercitases tú la espada
y él su prudente y verdadera pluma,
porque, rompiendo de la envidia el velo,
tu fama, en sus escritos dilatada,
ni olvido o tiempo o muerte la consuma.

Meter: iambic
SNĚNÍ S PALUBY.
by Julius Skarlandt

Hleď, z oliv háje Nymfa zírá plachá
v sad zarostlý bílého u kastelu.
Tam tvář se šklebí pitvorného Baccha,
jenž květ si ve vlas vplet’ se zlatem pelu.
Soch mramory se, zvětralé už, drolí,
bůh Radosti však dál dlí v smavém kraji.
Žeň hojnou dává vinici i poli,
na flétny pastýři tam vábně hrají...
Jen Láska sama jak by domov měla
v té rajské končině na břehu moře!
Smrt zdivená ztad jinam odšuměla
na větru křídlech, a s ní všecko hoře!
Tam listí révy s thyrsů vlá a kvítí,
tvář slunce prudce žhne, a neumdlévá.
Za Nymfou, hleď, jak Fauna oči svítí!
A Bacchos víno do číše si vlévá...

Meter: iambic
La casada
by Rosario («Crisantema») Sansores

¡Dulce Mari Rosa, cuán emocionada
vistió aquella noche su traje nupcial!
¡Qué júbilo inmenso brillo en
                  su mirada
y avivó sus labios de suave coral!
Cuando el sacerdote, con su voz pausada,
pronunció las breves frases de ritual,
inclinó la frente trémula y turbada,
teñida en rubores su faz virginal.
Después el idilio La noche de bodas
La excursión al Norte Lo mismo
                  que todas
las mujeres, tuvo su luna de miel
Para ver que el lento correr de los años,
su ilusión, herida por los desengaños,
se agosta lo mismo que un rojo clavel.

Meter: polymetric
47.
by Friedrich Rückert

Daß etwas gründlich du verstehst, ist nicht genug;
Geläufig muß dirs seyn, dann übest du's mit Fug.
Und ist es dir nur recht geläufig, brauchst du's gar
Nicht zu verstehn; das nimmst du leicht beim Rechnen wahr.
Der edlen Rechenkunst Vollkommenheit gedeiht
Am allerbesten bei Gedankenlosigkeit.

Meter: iambic
13. K Bohu pílí prosba moje,
by Jan Květoslav Klumpar

K Bohu pílí prosba moje,
Aby žehnal kroky Tvoje;
Tobě vzdávám dík za lásku Tvou
A za každou péči otcovskou.

Meter: trochaic
1L: Heilige Himmelstaube, Du des Hohen,
by Christian Graf zu Stolberg

Heilige Himmelstaube, Du des Hohen,
Unerforschlichen Sinnbild, schwebe nieder,
Athm' in's Herz mir schmachtende Sehnsucht, frommer
Liebe Vertraute;
Oeffnet es ihr sich, o, dann weih's zu Seinem
Tempel! Segnendes Säuseln hauch' hinweg der
Erde Staub, es komme der Gast und nehme
Bleibende Wohnung!

Meter: polymetric
Klage .
 1809.
by Joseph von Eichendorff

Und dürft' von allem nichts spüren
In dieser dummen Zeit,
Was sie da unten handthieren,
Von Gott verlassen, zerstreut;

Meter: iambic
235.
by Friedrich Rückert

Daß gar kein Wissbares, daß nichts unwissbar sei,
Ist einerlei im Sinn, im Ausdruck zweierlei.
Im Ausdruck theilten sich, im Endzweck einverstanden,
Scheinweise, die im Kampf mit wahren Weisen standen.
Scheinweise wissen, auf in gleichen Schein zu lösen
Wahrheit und Unterschied des Guten und des Bösen.
Doch Weise wissen fest den Unterschied zu halten,
Die Wahrheit im Geweb des Irrthums zu entfalten:
Daß etwas nicht gewußt, etwas gewußt kann werden,
Und dis ist noth uns just, und jenes nicht, auf Erden.

Meter: iambic
Schnitterlied.
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Von grünen Sträuchen und Bäumen
Floss Abendkühlung herab,
Als, hinter Garben von Weizen,
Ein wahrer Engel an Reizen
Dies Pfand der Liebe mir gab.
Sie sprach mit frölichem Mute:
Trag diese Blumen am Hute
Und dieses goldene Band!
Und gab die Blumen und Flittern,
An meinem Hute zu zittern,
Mir in die wartende Hand.
Die Blumen hab' ich getragen,
Seit vierzehn glücklichen Tagen,
Und diese schwanden so schnell!
Ihr Bänder, sah ich euch schweben,
Begann das Herz mir zu beben,
Ward meine Seele so hell!
Ha! morgen bringen wir Leute,
Geschmückt wie Freier und Bräute,
Der Ernte flitternden Kranz:
Dann tönen helle Schalmeien
Durch unsre ländlichen Reihen,
Dann schwing' ich Liebchen im Tanz !

Meter: iambic
1L: Die ihr durch mich noch was von
by Abraham Gotthelf Kästner

Die ihr durch mich noch was von
Den schon die Welt, in der er schreibt, vergißt,
Lernt, Enkel, daß mich's reu't, Witz so verthan zu haben:
Wenn Bernstein ein Insect umschließt,
Zu kostbar liegt die Spinne da begraben.

Meter: iambic
Tak myslíš, že již dotklo se nás stáří?
by Jaroslav Vrchlický

Tak myslíš, že již dotklo se nás stáří?
Já toho nevidím Tvé na líci,
Tvé oko dosud stejným leskem září
a vše máš, co chce srdce toužící.
Já o sobě to říci mohu stěží,
nechť třeba sníh na kadeřích mých leží,
krev žilami přec spěje stále svěží
a duše má je v lásku věřící.
Ty myslíš, že bychom dnes nedovedli
tak vedle sebe usednout jak dřív,
že na hodiny bychom nepohlédli
čas neměříce? Nevěř v taký div!
Jen plně lásku ciť, však vědět budem,
co dělat s časem, jen se nehraď studem
a ucítíš zas rozkoš každým údem
vřít, v očích plát a bouřit spletí čiv.
To všecko jest jen zdání okamžiku,
kde láska, která jako naše jest,
tam věčné kouzlo ňader je i rtíků,
tam v lásky ráje vede každá z cest,
kde srdce milují, tam chví se těla
jak harfy zpěv, a lásky báseň celá
tam z líbajících retů nevyzněla,
a pne se dál, až dotýká se hvězd.

Meter: iambic
Z kanceláře.
by Antonín Klášterský

Ten hodin zvuk tak tiká jen a tiká,
jen péro skřípne a zas kolem klid;
tak těžko se to při té práci zvyká,
kdy v prsou bouří ještě mladý cit.
I opře hlavu, zamyslí se chvíli
a vidí všecko, co tak míval rád:
procházky venku, kde duch v let se sílí,
a dívčí tváře, kouzlo promenad.
Hned přemlouvá se, že to dětská touha
a že tu musí každý jařmo nést,
však přec... ten stesk... a hodina je dlouhá,
teď čtvrtá bije – a než bude šest!
Co všecko chtěl, co sliboval vše sobě
za krásných nocí, za snů volných dob!
Teď? Jak tu ticho, ticho jako v hrobě!
A není-li to také jeho hrob?
Hrob mládí jeho, síly, ducha, vznětu
a jeho velkých do budoucna snů
a jeho písní, které v smělém letu
se nesly z duše za minulých dnů?
Snad ztratí vše. A rozhlédne se kolem:
tak mnohý chtěl as také výše jít
a teď tak vážně sedí nad svým stolem –
jak všech mu líto! – však on nesmí stlít!
Leč léta jdou, ne, léta rychle pádí,
a ptáče zpěvné zvykne na svou klec,
a bouřná duše, nespoutaná v mládí,
ta zvyká též a dá se spoutat přec.
Co dál? Již málo. V úřad chodí denně
vždy zvolna, klidně kanceláře chef
a počítá a píše spokojeně
svá vyřízení stížností a slev.
A tehdy jen mu čela mrak se chytí,
když přijde hoch a chce tu z nouze psát.
Co? Literát? Ach, ti jsou roztržití!
A bručí do svých vousů: Literát!
Však vezme jej a kolem jeho stolu
pak často šine pohodlný krok
a mračí se, když opis sejme dolů
a nalezne – pár okřídlených slok.

Meter: iambic
Amante desesperado del premio y obstinado en amar
by Quevedo

¡Qué perezosos pies, qué entretenidos
pasos lleva la muerte por mis daños!
El camino me largan los engaños
y en mí se escandalizan los perdidos.
Mis ojos no se dan por entendidos;
y por descaminar mis desengaños,
me disimulan la verdad los años
y les guardan el sueño a los sentidos.
Del vientre a la prisión vine en naciendo;
de la prisión iré al sepulcro amando,
y siempre en el sepulcro estaré ardiendo.
Cuantos plazos la muerte me va dando,
prolijidades son, que va creciendo,
porque no acabe de morir penando.

Meter: polymetric
1.
by Nikolaus Lenau

»ach, wer möchte einsam trinken,
Ohne Rede, Rundgesang,
Ohne an die Brust zu sinken
Einem Freund im Wonnedrang?«
Ich; – die Freunde sind zu selten;
Ohne Denken trinkt das Tier,
Und ich lad aus andern Welten
Lieber meine Gäste mir.
Wenn im Wein Gedanken quellen,
Wühlt ihr mir den Schlamm empor,
Wie des Ganges heilge Wellen
Trübt ein Elefantenchor.
Dionys in Vaterarme
Mild den einzlen Mann empfing,
Der, gekränket von dem Schwarme,
Nach Eleusis opfern ging.

Meter: trochaic
Las piedras preciosas – Granate
by José Navarro Montes de Oca

Es de un vivo matiz de roja flama,
como fresa en sazón que se madura;
si se mira a través finge una llama,
o una gota de sangre, que fulgura.
Su reflejo de oro, se derrama,
con tonos de carmín, por tu blancura,
sobre la cual, en armoniosa gama,
como en nieve, diluye su luz pura.
Cuando a tus dedos de marfil lo engarzas,
tus dedos blancos son alas de
                        garzas
opresas entre fúlgida sortija
Y si lo prendes en tu blusa floja,
pienso que un ascua, calcinante y roja,
te quema el cuello con su llama fija.

Meter: iambic
Der brave Schiffer .
by Joseph von Eichendorff

Und Sturm und Nacht verzogen,
Schon blitzt es hier und da,
Das Land stieg aus den Wogen
Und unter dem Friedensbogen
Die alte Victoria. —

Meter: iambic
244.
by Friedrich Rückert

Mein Kind, o könnt' ich dich, da du nun auf die Schwellen
Des Lebens eintritst, gleich ans Ziel im Geiste stellen;
Damit du, was gethan am Schluß einst deiner Bahn
Du möchtest, thätest jetzt, indem du sie tritst an.
Mein Kind, auf diesem Weg bin ich vor dir gegangen;
Was hilfts, vor Dornen dich zu warnen und vor Schlangen?
Mein Kind, mit deinem Gang heb' ich neu meine Schwingen;
Was selbst mir nicht gelang, das möge dir gelingen.
Was selbst ich nicht errang, das mögest du erringen;
Was unvollbracht ich ließ, Gott lass' es dich vollbringen.
Mein Kind, ich zittre beim Gedanken schon, daß fallen
Du könnest, und allein muß ich dich lassen wallen;
Allein, in Gottes Hut, allein mit deinem Muth;
Schreit und bedenk, daß man zurück den Schritt nie thut.

Meter: iambic
V jižním kraji.
by Josef Kalus

Zde v jižním kraji,
na břehu moře,
vzpomínám stále
na domov drahý,
na jeho tužby,
zápasy těžké,
na jeho osud
hořký a trudný,
za sebou vleka
okovy jeho:
slyším je řinčet
za sebou všude,
kudy se beru...
Přišel jsem k moři
přehlušit bolest,
zapomenouti –
moře však temné
posupně mlčí
nemajíc slova
útěchy pro mne,
zírajíc chladně
do mojich očí
strhaných hořem;
pohlíží němě
samo jak vězeň
zavřený v skalách...

Meter: dactylic
Wir verstehen sie nicht
by Ludwig Achim von Arnim

Ein Schneider hätt ein böses Weib,
Vorwitzig, stolz, doch fein von Leib,
Sehr eigenwillig, frech und steil,
Trug ihre Ehr auch ziemlich feil,
Stets ihrem Mann zuwieder lebte,
In allem Guten wiederstrebte;
Kein Ding er ihr befehlen kunnt,
Allzeit sie das unrecht verstund.
Sie sollt ihm einstens bringen Wachs,
Da kam sie heim und brachte Flachs;
Noch einmal schickt er sie nach Zwirn,
Da brachte sie statt dessen Birn.
Sie sollte weisse Seide holen,
Sie brachte Saiten unbefohlen;
Sie sollt ihm holen eine Scheer,
Sie bracht daher viel Schweineschmeer.
Er sprach einmal zu ihr mit Fleiß,
Mach eilends mir ein Eisen heiß;
Sie ließ ein Eisen machen bald,
Der Schmied brachts hin, da war es kalt.
Er sprach: Ich hab zuvor genug Eisen,
Ich hab kein neues machen heißen;
Mein Weib mich nimmer recht versteht,
Mit allem sie den Krebsgang geht.
Einst sprach er: Gieb mir her die Ell.
Da bracht sie ihm Lissabonisch Oehl;
Mehr sagt er: Dieses Kleid zertrenn,
Und sie verstand, das Kleid verbrenn.
Alsbald warf sie dasselb ins Feuer,
Das kam den Schneider gar sehr theuer;
Er hieß sie bringen ander Tuch
Zum Kleid, sie aber bracht ein Buch.
Er hieß sie früher aufzustehn,
Zur Predigt in die Kirch zu gehn;
Die Kinder überbringen hin,
Zur Schule was zu lernen drinn.
Die Kinder in die Kirch sie führte,
Sie aber in der Schul studierte;
Einst folgt er ihr nach auf dem Fuß,
Und sah was, das ihm bracht Verdruß.
Als sie zu Hause wieder kam,
Geschwind er die Flachshechel nahm;
Schlug ihr damit den Kopf und Leib,
O weh! was thust du, sprach das Weib.
Er sprach: Ich muß mich nur bemühen,
Den Flachs fein durch die Hechel ziehen;
Sie rief: o weh, weh meine Stirn!
Er sprach: ich speise dich mit Birn.
Sie rief: o weh, mein Rück und Seit,
Er sprach: wie klingt die Zittersait,
Sie schrie: schlag mich doch nicht so sehr;
Er sprach: das Leder darf viel Schmeer.
Sie bat: er sollt ihr Gnad erweisen,
Er sprach: ich schmied ein neues Eisen;
Sie schrie: o daß es Gott erbarm!
Er sprach: es ist noch nicht recht warm.
Sie rief: ich geb auf meine Seel,
Er sprach: ich heil dich mit dem Oehl;
Sie bat: vergieb mirs nur diesmal,
Er sagte: mir dies Kleid bezahl.
Sie sprach: die Schuld will ich bekennen,
Er sprach: das heißt mirs Kleid verbrennen;
Sie sprach: hört auf, ich schaff euch Tuch,
Er sprach: ich les' in deinem Buch.
Sie sprach: erwürge mich nicht gar,
Er sprach: o nimm die Kirch fürwahr;
Und lerne da nicht in der Schul,
Sie sprach: ich hab da keinen Stuhl.
Er sprach: du sollst die Predigt hören,
So läßt du dich Studenten lehren;
Sie sprach: es soll nicht mehr geschehn,
Er sprach: ich kann dich nicht verstehn.
Also ein böses Weib wohl kann
Bös machen einen frommen Mann;
Hat diese Frau durch Schläge sich
Bekehrt, das soll fast wundern mich.
Denn man schlägt wohl raus einen Teufel,
Sechs aber drein ohn allen Zweifel;
Doch die dem Mann nicht folget bald,
Die soll er schlagen warm und kalt.

Meter: iambic
1L: Diesseits das Ufer und der Strom,
by Hedwig Lachmann

Diesseits das Ufer und der Strom,
Lichtgrün ein Rasen am klaren Strand.
Der hohe, strahlende Himmelsdom
Über Hügel und Wälder hingespannt.
Jenseits verhohlen und abgewandt,
Wie die schattenflüchtige Seele vom Leib,
Die fremde Küste – sie droht dir: Komm!
Und die Ufer des Lebens lachen: O bleib!
Diesseits eine unendliche Sicht.
Der selig empfangende Mutterschoss,
Geborgnes Keimen zum schäumenden Licht,
Ein Sonnendasein, ein Liebeslos –
Und dann hinüber auf schmalem Floss
Die unsichtbare Küste entlang,
Wo sich die Brandung lautlos bricht:
Ein irres Landen, ein dunkler Empfang.
Wir wandeln hoffend und unbedacht,
Wir gleiten hinauf, hinab.
Bei Tag, wenn die Sonne über dir wacht,
Schwingst du den Wanderstab.
Doch steht ein ragender Grenzpfahl fernab,
Kreuzpfade wirr ringsum –
Der weist mit den Zeigern in die Nacht,
Da stockst du schaudernd und stumm.

Meter: iambic
PO ŽNÍCH
by František Cajthaml-Liberté

Na čerstvém strništi přecházím.
Babičky sbírají klasy,
zajíček ubíhá do řepy,
z dálky zní koroptví hlasy.
Venkova dítě jsem. Ach, dávno
v městě mi pobledlo všecko!
Však dnes se zdá mi, že opět jsem
veselé vesnické děcko:
Bosý a osmahlý školáček
na pastvu ženu houf husí,
rozdmychám za větrem ohníček –
brambory nechť se v něm dusí!
Když slunko zapadne za hory,
klekání hlaholí šerem,
tu do vsi husím se pochodem
se zpěvem radostným berem.
Na prahu matka nás přivítá –
večeře na stole čeká...
Mé dětství, kam tě, kam zanesla
ta času divoká řeka?

Meter: dactylic
1L: Wenn die Kopfhänger all' in den Himmel kommen,
by Wilhelm Müller

Wenn die Kopfhänger all' in den Himmel kommen,
Erbarme dich, Gott, der fröhlichen Frommen!
Sie desertiren aus deinem Saal
Vor langer Weil' in die Höllenqual.

Meter: iambic
- XV -
by Juan de Arguijo

Aquel fuerte varón de tantos años
vio contra sí constante la fortuna;
el que supo sagaz de la importuna
Circe vender los mágicos engaños.
El que en nuevas regiones y en extraños
mares, temer no supo vez alguna;
el que, bajando a la infernal laguna,
libre volvió de los eternos daños.
Los ojos cubre y cierra los oídos
de las sirenas a la vista y canto.
Y se manda ligar a un mástil duro.
Y negando al objeto los sentidos,
la engañosa belleza y fuerte encanto
huyendo vence, y corta el mal seguro.

Meter: polymetric
[freundesbrief, zu guter Stunde]
by Friedrich Rückert

Freundesbrief, zu guter Stunde
Kommst du, ob, in der du kamest,
Eine böse Stund' auch sei.
Denn ich fühlte mich verlassen
Von den Menschen; doch den Menschen
Steht's, mich zu verlassen, frei.
Aber von mir selbst verlassen,
Fühlt' ich mich, verlassen fühlt' ich
Mich von Gottes Gnadenhauch.
Du bist mir zum Trost geschrieben;
Wenn mich noch die Guten lieben,
Liebt ja wohl mich Gott noch auch.

Meter: trochaic
1L: O ihr süßen Liebes-Schmerzen
by Ludwig Tieck

O ihr süßen Liebes-Schmerzen
Eilt ihr meinen Schritten nach?
Ach! in meinem trunknen Herzen
Werden alle Bilder wach.
In den Zweigen singt die Wonne,
Sie erklingt im Liedesschall,
Ihre Bildung strahlt die Sonne
Durch die Schatten überall.
Wohin soll ich mich erretten,
Vor der süßesten Gewalt?
Ja, ich ziehe meine Ketten
Mit mir durch den grünen Wald.

Meter: trochaic
A la muerte de Lope de Vega
by Pedro de Morales

Desde que fue pastor tierno Belardo,
di atención a sus quejas y dolores,
cortando de su ingenio algunas
                     flores
que por reliquias observadas guardo
Después cual sol universal gallardo
dio luz a tantos doctos escritores,
desterrando los críticos horrores
del nuevo idioma, apócrifo y bastardo
Trátele en su estados diferentes,
y en sólo Sessa le advertí dichoso,
pues son sin duración los premios vanos.
Y en esta protección sin accidentes
le ajustó el cielo a espíritu glorioso,
para honrarle con premios soberanos.

Meter: iambic
Modern Love: XXIV
by George Meredith

The misery is greater, as I live!
To know her flesh so pure, so keen her sense,
That she does penance now for no offence,
Save against Love. The less can I forgive!
The less can I forgive, though I adore
That cruel lovely pallor which surrounds
Her footsteps; and the low vibrating sounds
That come on me, as from a magic shore.
Low are they, but most subtle to find out
The shrinking soul. Madam, ’t is understood
When women play upon their womanhood;
It means, a Season gone. And yet I doubt
But I am duped. That nun-like look waylays
My fancy! Oh!  I do but wait a sign!
Pluck out the eyes of pride! thy mouth to mind!
Never! though I die thirsting. Go thy ways!

Meter: iambic
- 909 - Jornada II, LISARDO
by Lope de Vega

Quien una araña vil sustenta y cría
en el cerrado vientre de una peña;
quien la abeja, melífera, pequeña,
muestra a tener imperio y monarquía;
quien muestra a un animal filosofía,
y a las hormigas providencia enseña,
a un ave casa hacer, de paja y leña,
y entre la tierra a un topo aliento envía,
quien al gusano anima en el capullo,
y escuchando la tórtola que gime
vuelve a ver de su esposo el manso arrullo,
hace que a un preso esta esperanza anime
y a su tirano quitará el orgullo,
que vence la razón y el alma oprime.

Meter: iambic
Die Motte
by Wilhelm Müller

Wie eine Motte flattert um die Flamme,
So schwebt auf leisen Schwingen meine Stimme
Um das erhellte Fenster deiner Kammer.
Wird sie die Schwingen sich am Licht verbrennen?
Ich wag' es drauf! Das Wagen hilft gewinnen.
Ich wag' ein Ständchen unter deinem Fenster!
Und wenn du schmählst und rufst wohl gar die Mutter,
So reiß' ich alle Saiten von der Zither,
Und beiß' ein Stückchen ab von meiner Zunge.

Meter: iambic
9. Jedna z Víl, jež před úpadem stráží,
by Matěj Havelka

Jedna z Víl, jež před úpadem stráží,
Vznešené jest, švárné postavy;
Té-li mysl tvá si slušně váží,
Dojdeš s bratrstvem svým oslavy.
Ta nedá v peřejném lidstva davu
Váze jmena tvého utonout,
Naučíc tě vzhůru nosit hlavu,
By ji cizák nejal pod chomout.
Na svět poslaná s nebeské výše,
Právem svobody nebeské dýše,
V rozmanitosť lidstva lijíc křest.
Znáš tu Vílu? Národní to čest.

Meter: trochaic
1L: Wir waren etwas nur von sammen,
by Simon Dach

Wir waren etwas nur von sammen,
Rosett', und du bist umbgewandt,
So heg' ich auch nun andre Flammen,
Weil ich dein' Vntrew hab' erkandt.
Ich wil mich nimmer mehr vertrawen
So leicht gesinnter Freundlichheit,
Wir wollen, falsche Schäffrin, schawen,
Wen dis zum ersten noch gerewt.
Weil ich in Thränen schier bin blieben,
Hab' allem, was uns trennt, geflucht,
Wilst du nur aus Gewohnheit lieben,
Vnd hast dir newe Gunst gesucht;
Kein Wetter-Hahn lässt so sich drehen
Von Winden, in so kurtzer Zeit,
Wir wollen, falsche Schäffrin, sehen,
Wehn dies zum ersten noch gerewt.
Wo ist der ThränenGuß, die Schmertzen,
Die Zusag', als ich von dir schied?
Rührt dies nun auch aus falschem Hertzen,
Wenn man die Liebste weinen sieht?
Cupido! wer dir mehr wird trawen,
Den treffe Fluch und Hertzeleid!
Wir werden, falsche Schäffrin schawen,
Wehn dies zum ersten noch gerewt.
Der meinen Platz mir weg gekrieget,
Kan dich nicht lieben so, wie ich,
Vnd die ich ietzt lieb', überwieget
Mit Schönheit, Lieb' und Glauben dich;
Hilff deine newe Gunst bewahren,
Mit meiner hat es keinen Streit,
Doch wollen wir zuletzt erfahren,
Wehn dies zum ersten noch gerewt.

Meter: iambic
PLÍŽILA SE CHVÍLE SÍNÍ
by Antonín Sova

Plížila se chvíle síní
podél stěn a podél skříní.
Letěla jak lyšaj, klesla,
neurčitý smutek nesla.
Možná, v duši zasadila
bolest, aby smutná byla.
Neb to nemoc vešla, líčí
v tělo jedy, jež už klíčí?
Či to radost byla? Tichý
má též krok jak zlo a hříchy,
neurčitý nápěv zpívá:
něco tají, něco skrývá.
Neb to pozdravení něčí
z mrtvých spánku, z živých řečí?
Či to byl jen závan růží,
když se s chladem k noci druží?
Či to tma, jež zvolna klesá,
nese pozdrav chvojí, lesa?
Na rty, oči, čelo, všade
ruka nevidná se klade,
která usmiřuje, hladí,
rány nedrásá a chladí,
řečí vítá, jež tak prosta:
života neb smrti hosta.

Meter: trochaic
ZVONY SE LOUČÍ. (I.)
by Emanuel Masák

Skoro po tři věky
bilo srdce mé,
aby VAŠE zvedlo
k nebi od země.
Odpoutat se od ní!
Setřást vášní tíž!
S přívalem mých zvuků
pnout se k Bohu blíž!
Tisíc ran mi vrylo
srdce neklidné:
s vámi procítilo
žal i tíži dne,
radostí se chvělo,
tvrdlo bolestí,
po lidsku vám pělo
píseň o štěstí.
O lásce a míru
těžkém po boji,
kde se všechny rány
divem zahojí...

Meter: trochaic
DO SVĚTA ŠIRÉHO. (IX.)
by Svatopluk Čech

Ať kdekoli se vznese
vaz deptaný, a pne se
po právu, po svobodě
z pout lidská pravice,
tam srdce mé se chýlí,
tam vroucí souhlas pílí,
boj svatý v družné shodě
má vítá zdravice.
Jak všechna pouta tříští,
snad ve chvilce juž příští
i s tvojich útlých rukou
je smetne doby let,
ó, družko s něhou vroucí
v boj žití s námi jdoucí,
jež svou nám chystáš mukou
vždy nový rodu květ.
Jak těla různé tvary
i mysli jiné dary
zvlášť muži, ženě dává
již sama příroda;
leč teprv ráz ten dvojí
se v celek lidstva pojí,
jich obou stejná práva
a stejná svoboda.
Jak na společném dílu
svou nejlíp zkusit sílu,
část každá v rovném volném
si najde zápolu;
své hajtež každá sobě,
však svorně jdětež obě
ve svazku lásky spolném
dál k lidstva vrcholu!
Kdož v divý zápas rodů
mír voláme a shodu,
kdož zříme lidstva metu
v jich volném různém květu,
kdož máme blahověstí
všech bratří rovné štěstí –:
ó, stáhněm rabské kruhy
též s paží sestry-druhy,
ať s námi v boj se ztuží,
jejž stejně hlásáme,
my tábor bez oruží,
my vojsko neznámé.

Meter: iambic