PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- LXXVI -
by Juan de Tassis y Peralta

Divina ausente, en forma fugitiva
para desigualdad de nuestra suerte,
pues tú en el sumo Sol vas a ponerte,
yo quedo en soledad de luz altiva;
por declarar que en esa sombra esquiva,
quien en polvo y ceniza se convierte,
contra las mismas fuerzas de la muerte
queda por fama eternamente viva.
Así llega este trueque a ser ganancia
de trabajosa y miserable vida,
por dos siempre seguras, inmortales.
Sólo quejoso Amor de la distancia,
ya de aquel sol es sombra perseguida
con noche eterna y con eternos males.

Meter: iambic
Resurrecciones
by Julio Flores Roa

Algo se muere en mí todos los días:
la hora que se aleja me arrebata,
del tiempo en la insonora catarata,
salud, amor, ensueños y alegrías.
Al evocar las ilusiones mías,
pienso: «¡Yo no soy yo!» ¿Por qué, insensata,
la misma vida con su soplo mata
mi antiguo ser tras lentas agonías?
Soy un extraño ante mis propios ojos,
un nuevo soñador, un peregrino
que ayer pisaba flores y hoy abrojos
Y en todo instante, es tal mi desconcierto,
que, ante mi muerte próxima, imagino
que muchas veces en la vida he muerto

Meter: iambic
DĚTI U JESLIČEK.
by Antonín Klášterský

Ježíšku malý v jesličkách,
ó, před zimou
tě chránit, vždyť jsi skoro nah,
hle, děti jdou.
Ten šat ti nese a ten plášť,
plen trošinku,
a já zde šátek, teplý zvlášť,
a peřinku.
Ó, děti, že jste hodné, vím,
vždyť Bůh jsem sám,
leč dejte jiným chudobným
to dětičkám!
Mě zahřát šátky za zimy,
to marné je,
mé srdce skutky dobrými
jen okřeje.
Ty šatky neste, kde je chlad,
nic na míse,
kde děti mrznou podle vrat
a chvějí se!
Pak duj si mráz a střechýly
věš na stříšku,
mně bude teplo za chvíli
jak v kožíšku!

Meter: iambic
- XX -
by Juan de Almeida

Quiero contar, Fileno, mi cuidado:
¿por desusada tierra no te avino
perder de allí do vas el buen camino,
pensando que es más cierto el más hollado?
¿Por no volver atrás, de muy honrado
seguir contra razón tu desatino,
hasta llegar a parte do convino
tornar a desandar lo caminado?
Así yo fui buscando mi contento
al hilo, como dicen, de la gente;
vine a mi costa, haciendo del valiente,
donde estoy puesto en sumo descontento.
Baste la necedad, Fileno hermano,
volverme do partir será más sano.

Meter: iambic
- CXXI - A la Venus de mármol
by Lope de Vega

Con inmortal valor y gentileza,
mármol hermoso, para siempre quedes,
pues quiere amor que de mi prenda heredes
la gracia, la blancura y la dureza.
Que al fin, si te excedió naturaleza
en dar alma a sus cuerpos, tú la excedes
en que sin almas nuestras almas puedes
mover con arte y con mayor belleza.
Lleva del tiempo y de la muerte palma,
del límite mortal milagro indigno,
pues no podrán sin alma deshacerte.
No sienta quien te ve que estás sin alma,
porque tan bello cuerpo no era digno
de estar sujeto al tiempo ni a la muerte.

Meter: iambic
442. I vás chudí lidé, kdo ste koli,
by Jan Kollár

I vás chudí lidé, kdo ste koli,
Byť i bez věnců a břečtanů,
Vítám v počtu těchto měšťanů!
Jakovou pak vy ste měli roli?
„V otroctví my byvše, při nevoli
Té sme v chrámě uši křesťanů
Vzdělávali, měchy varhanů
Dmýchávavše v Konstantinopoli:“
Znám, neb ten, co o Obřadích řečnil,
Řecký císař, Vás i s prácemi
ve své knize už tam dolů zvěčnil;
Služebníci dobří! byli, povím,
Nad málem ste věrní na zemi,
Teď vás nade mnohem ustanovím.

Meter: trochaic
TERESA DE CEPEDA.
by Jaromír Borecký

Ó, přísná svatá, zostřivší řád kázně,
že vlastní řehol prvá odpor zvedla,
jež vidin sta jsi v askesi své shlédla
a kromě boží nepoznala bázně,
jíž neduh zlý dost nenes kruté strázně,
ni andělův meč, po němž krev ti ssedlá
nad probodeným srdcem v ráně zhnědla,
jíž v mystiku dost nikdy stoupat srázně,
radš zří tě v barvách světlejších mé dumy:
půl děcko krásné jako snů mých paní,
vlas aureolou se ti zlatí skrání,
a bílé zoubky stěží smích jen tlumí,
kdy s tetou davem seňorů jdeš, v skrytu
co doma sirvent skládáš plný citu.

Meter: iambic
[beuge die Zweige nieder]
by Otto Erich Hartleben

Beuge die Zweige nieder, herbstlicher Wind,
wirble die Blätter empor
und sättige mir die brennende Stirne
mit den verwehten Tropfen der Nacht!
Sternlos lastende Nacht,
willig leihst du dem Werk der Zerstörung,
das am prangenden Wald übt der gewaltige Feind,
deinen Mantel und deckst den Frevel.
Hast auch mir, verheerend die junge Seele,
tief beschattet den Pfad,
wenn das sinnverwirrende Weib
mich zur Stelle beschied.
Wenn ich gebebt in entehrenden Banden,
wenn ich gerungen mit Macht wider umstrickende Qual,
hast du mir tückisch ins Ohr geflüstert:
Geborgen ist in meinem Schooss dein Haupt
und meine Schatten
tilgen die Röthe der Scham von den glühenden Wangen. –
Sternlos lastende Nacht, nun bin ich dein,
hast mich hinuntergezogen in deine Beschattung,
trostlos lagert mein Haupt in deinem Schooss.

Meter: polymetric
22. Vzdávání díků.
by Jan Slavomír Tomíček

Jaro přišlo, a již ptáček zpívá,
Z pouti zpěvů přišel vzdálené;
Svoje hnízdo již má spletené,
Skáče, plesá, Boha Tvorce vzývá.
Jaro přišlo, a již pozvučívá
Včelka v jetelině zarděné,
Ona medy v pěkně strojené
Schránky vděčně za modlitbu vlívá.
Jaro přišlo, a již přeumělou
Síťku pavouk začal splétati,
Jíž on Boha jeví duší celou.
Jaro přišlo – mně jen odpusť, Bože,
Lidsky že tě nelze vzývati
Pro blud, země prach a vazby lože.

Meter: trochaic
- CLII - Inscripción sepulcral a la sepultura de Anarda
by Joseph de Litala y Castelvi

Dura el dolor, aunque la flor no dura,
de la belleza, que este nicho guarda,
incluyendo en su espacio la gallarda,
gentileza de Anarda, y su hermosura.
Apagó un vendaval la luz más pura,
que en el templo de Amor encendió Anarda,
luz, que para lucir Pomona aguarda,
y la Esfera del Sol por cinosura.
Murieron las delicias de Cupido,
y con ellas las gracias expiraron,
sonando el monte en eco repetido.
Todos su muerte, y pérdida lloraron,
y hasta las Aves tristes en su nido,
lastimosas endechas alternaron.

Meter: polymetric
Pilnost.*
by Bohuslav Tablic

Jako ohně lenivosti
Chcy se pilně varovat,
Budu s vroucý horlivostí
V povolání pracovat,
Bůh mne na mou zemskou štacý
Povolal, bych konal prácy,
Sloužil králi, krajině,
Obcy, městu, dědině.
Jaká hanba života čas
V lenivosti mařiti!
Jakový hřích svědomí hlas,
Hlas též boží tupiti!
Jaká stráta dnem y nocý
Sýly těla, ducha mocy
Mrhat –, škoda věčitá!
Kdo ji medle zpočítá?
Drahý klénot, zdraví těla
Kazý špatná lenivost,
Krev sy v žilách zkazyt zcela
Jakovátě bláznivost!
Tomu, v lenosti kdo žije,
Červená krev v těle hnije,
Jako voda v kaluži,
Chléb mu k zdraví neslouží.
Pilná práce množí sýlu,
Lenivost jí ujímá,
Pilnost dává chuti k dílu,
Lenivost ji zemdlívá.
S chutí prácy začínati
Jest půl díla dokonati,
Zpozdile kdo pracuje,
Těžce dílo skoncuje.
Lenivec sy život krátí,
Těžké nouze začívá,
Dědictví své brzo tratí,
Pilným jmění přibývá,
Lenivec jen na svém loži
Hliví, v domě nouzy množí,
Jen kdo v létě pracuje,
Vesel v zymě hoduje.
Nepravosti řeky plynou
Z nešlechetné lenosti,
Celé domy skrz ni hynou,
Bohatnou jen pilností;
Lenivcy když nepostačí
Jmění, chudoba ho stlačí,
Přivlastní sy cyzý věc,
Kradne, loupí lenivec.
Tebe tedy následovat
Budu milá pilnosti!
Tebe stále vychvalovat
S vroucý láskou, milostí,
Ty mé zboží rozmnožuješ,
Dobré jméno ohrazuješ,
Ty mně pracovitostí
Steleš cestu k hodnosti.
Ty mi pomáhej, o Bože,
V povolání pilným být,
Hned, jak ráno vstanu s lože,
K užitečné prácy jít,
Dej mi zdraví, dej mi chuti,
Svědomí pak ať mne nutí
Konat, co jest dobrého,
Milosti tvé líbého.

Meter: trochaic
Bolesti.
by Jaroslav Vrchlický

Zas hlásíš se, ty starý hoste,
jenž neseš poušť a zmar,
však v srdce moje, viny prosté,
se nezatkne tvůj spár.
Dnes jedno vím. Můž’ trpět pouze,
kdo vinen v srdci svém –
Jdi dále! V žití kalné strouze
jsem tvrdým křemenem!
Mne jako dříve nepodmaníš –
ó hlodej si jen dál!
Ba dnes mne ani neporaníš,
tys otrok dnes, já král.
Král vědomím, že nezasloužil
jsem dnes tvůj tupý hrot –
Já miloval jen a jen toužil –
Nuž, hledej, kam bys bod’!

Meter: iambic
JAK OVĚTRALÉ SKÁLY.
by Josef Václav Sládek

JAK ovětralé skály,
jak duby v lese,
ta hrstka reků řekla:
„My nevzdáme se!“
A za vlast bojovali
a za vlast padli;
jich meče zrezavěly,
jich paže zchladly.
A vnuk již zapomíná,
kde leží v prachu;
jich rovy slunce koupá
v krvavém nachu.
A noční vítr hvízdá
po smutné pláni,
již oni milovali
až do skonání.

Meter: iambic
22.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Seele trug Gentil dem Pfaffen wieder an;
Sechs Gulden gab er ihm, die jener bald verthan.
Erst galt sie mehr, dann da, als er Romanisch worden,
Hat er ein reiches Ammt, stund in der Landherrn Orden.
Gentil! wie fällt der Werth, halt an, wo du die Pflicht
Auch künfftig brichst; glaub es, sechs Heller gilt sie nicht:
Mein Pfaff! unlängst und itzt, und künfftig ist verlohren
Dein Geld. Warum? Er hat die Seele längst verschworen.

Meter: iambic
Scandinavische Weissagungen
by Karoline von Günderode

Odin ist der König der Scandinavischen Götter
Frigga, Odins Weib
Baldur, Odins und Frigga's Sohn, der schönste, beste und freundlichste der Götter
Notta, die Göttin der Nacht
Loke, der böse Gott der Scandinavier
Hela ist seine Tochter, und Herrscherin der Unterwelt
Ymer, der Vater der Riesen, das Erdelement
Nilfheim, die Unterwelt, das Nebelland
Der Gialstrom, der Styx der Scandinavier
Asgard, die Götterstadt
Warnende Träume
Ängsteten Baldur,
Baldur den Schönen,
Odins Erzeugten,
Liebling der Frigga.
Und zu des Vaters
Weisheit sich wendend
Forschete Baldur
Was ihn bedräue!
Aber der Große
Herrliche König
Wußte des Sohnes
Frage nicht Antwort,
Rief seiner Gattin;
Daß sie zum Eingang
Gehe der Erde,
Hieß sie der König.
Daß sie befrage
Dorten die Wole
Um die Geschicke
Baldur des guten
Freundlichen Gottes.
Frigga, wie Odin
Hatte geboten,
Eilte zur alten
Furchtbaren Seh'rin,
Nahm mit sich Fulla
Ihre Gespielin.
Und es verliesen
Frühe die Straßen
Asgards die Frauen;
Stiegen zur Tiefe
Drunten wo Notta
Zögernd noch weilte,
Wo aus der Mähne
Thauige Perlen
Schüttelt das Nachtroß;
Kamen zum Saume
Hin dann des Norden,
Wo mit dem Winter
Frühling nicht wechselt,
Sommer nicht wärmet,
Herbstliche Früchte
Reisend nicht schwellen.
Wo sich die feuchten
Nebel erzeugen,
Eisichte Regen,
Nächtliches Dunkel.
Dort war die Höle
Wo die Prophetin
Wohnt in der Tiefe.

Meter: amphibrachic
Večer.
by Augustin Eugen Mužík

Ó soumračná ty chvíle bezehlesá,
kdy vzpomínka jak tichá lampa budí
se náhle v lidské, dumou stmělé hrudi,
a s mrtvými tam hrobním svitem plesá.
Klid sešel na zem, vstoupil na nebesa,
klid tam, kde srdce nelásky led studí,
a rosa v poušť, jež v samotě se trudí,
a útěcha, kde k hrobům živý klesá.
Pod večer mocnou žertvou Pánu světů
se vzníti naše touhy, odříkání,
modlitba lidí – ušlapaných květů.
A s hůry jako odpovědi boha
a slova těchy, smíru, slitování
se ozve zvonů nekonečná sloha.

Meter: iambic
Las palmeras
by Pedro Antonio de Alarcón

«¡Quiero sol!» Moribunda dijo un
                     día
una palmera que en umbroso huerto,
amortajada en su ramaje yerto,
cual alma sin amor languidecía
Y elevando sus ramas con porfía,
descubrió al fin su copa el campo abierto,
y vio marchita, en medio del desierto,
otra palmera que de sed moría
«¡Quiero sombra!» Decía esta palmera,
gimiendo por un soplo de frescura
«¡Quiero sol!» Repetía la primera.
Y de ambas condolida el aura pura,
compaginó las cosas de manera
que gozaron de igual temperatura

Meter: polymetric
The Bumblebee
by James Whitcomb Riley

You better not fool with a Bumblebee!—
Ef you don't think they can sting—you'll see!
They're lazy to look at, an' kind o' go
Buzzin' an' bummin' aroun' so slow,
An' ac' so slouchy an' all fagged out,
Danglin' their legs as they drone about
The hollyhawks 'at they can't climb in
'Ithout ist a-tumble-un out ag'in!
Wunst I watched one climb clean 'way
In a jimson-blossom, I did, one day,—
An' I ist grabbed it — an' nen let go—
An' "Ooh-ooh! Honey! I told ye so!"
Says The Raggedy Man; an' he ist run
An' pullt out the stinger, an' don't laugh none,
An' says: "They has be'n folks, I guess,
'At thought I wuz predjudust, more er less,—
Yit I still muntain 'at a Bumblebee
Wears out his welcome too quick fer me!"

Meter: polymetric
- XXVIII - A la ingratitud
by Antonio Enriquez Gomez

Esta que horrible la nobleza infama,
Hidra que eterna inficionó la vida,
parto fue de la infamia retraída,
mina fue de la más traidora llama.
Su efecto desleal que el mundo ama
(bárbara causa, sí, del homicida),
tirano monstruo es de toda herida,
cruel lunar de toda noble fama.
No debe, no, tener lugar en cuanto
alumbra el Sol ni su influencia espere
el que asiste en el Reino del espanto.
Vivir no puede quien la muerte adquiere;
que el que se niega a este precepto santo,
no es hombre: es fiera y como fiera muere.

Meter: iambic
VSTANEM, BRATŘI, VSTANEM
by Jaroslav Durych

VSTANEM, BRATŘI, VSTANEM,
ať kdo stár či mlád,
v loži rozestlaném
hanba umírat!
Kdo si zmořen sedl,
tím rychleji vstaň,
kdo ses nenajedl,
k břichu tiskni dlaň!
Bída byla dlouhá,
blátivý byl čas,
před smrtí jen touha
zachránila nás.
Umírala síla,
neměla, proč žít,
s tou, která nám zbyla,
třeba zvítězit.
Ať zvetšely šaty,
ať ustydl zpěv,
máme ještě hnáty,
máme ještě krev!

Meter: trochaic
Betrachtung wallender Wasser-Wogen.
by Barthold Heinrich Brockes

Auf einem sichern Schif, worauf ich mich befinde,
Betracht’ ich jetzt die, durch die wilden Winde,
Starck aufgebrachte Fluth, die sich gewaltig bäumet,
Entsetzlich wallet, braus’t, und schäumet.
Die Wellen drohen sich einander zu verschlingen;
Die suchet jene zu bezwingen;
Dort sieht man Berge schnell sich neigen,
Dort tieffe Thäler plötzlich steigen.
Es wüthet, wühlt und wallt die Fluth. So weit wir sehn
Sucht alles sich zu sencken, zu erhöhn.
Hier siehet man von unten dicke Wellen
Sich auf einmahl erheben, bäumen, schwellen.
Wenn nun in ihrer Fahrt ein’ ander’ ihr begegnet,
Sieht man sie sich so heftig drengen,
Daß sie, beschäumt, als wenn es regnet,
Rings um sich grosse Tropfen sprengen.
Hier wölben sich die regen Wogen,
Formiren umgekehrte Bogen;
Dann steigen graue Berg’ allmählig in die Höh,
Mit weissen Schaum bedeckt, als wie mit Schnee.
Oft sincken sie, zerborsten, plötzlich nieder,
Oft heben sie sich schnell und steigen plötzlich wieder.
Indem ich meine Blicke nun
Auf diesem Platz der Unruh liesse ruhn;
Entstunden bey der Wellen Wancken
Bey mir die folgenden Gedancken:
Wann aus der tieffen Fluth sich eine Well’ erhebt,
Sich abgesondert, hoch zu steigen,
Vor andern schwülstig sich zu zeigen
Oft sanft, oft ungestüm bestrebt,
Doch plötzlich sinckt, vergehet und verschwindet
Und mit derselben Fluth, aus welcher sie entsprungen,
So bald sie von ihr eingeschlungen,
Sich wieder, wie zuvor, vermischt befindet;
So kommt solch eine Welle mir
Als wie ein Bild von unserm Leben für.
Indem wir mit den Stoff der Erden,
Aus welchem wir entstehen und bestehn,
Nachdem man uns hier kurtze Zeit gesehn,
Jm Grabe wiederum vermischet werden.
Noch dacht ich bey der Fluth und dem erblickten
Bestehet nicht das feste Land
Aus lauter kleinen Körnchen Sand?
So wie das tieff’ und weite Meer
Aus einem grossen Tropfen-Heer?
Mir fällt bey diesem Dencken bey:
Ob nicht vor GOtt die gantze Erde
Zum Sand-Korn, und das Meer zu einem Tropfen
Ob beides, gegen GOtt, wol mehr zu rechnen sey?

Meter: iambic
Sömmerrings Seelenorgan
by Friedrich Hölderlin

Gerne durchschaun sie mit ihm das herrliche Körpergebäude,
Doch zur Zinne hinauf werden die Treppen zu steil.

Meter: polymetric
Soneto
by Francisco de Juñent y de Vergos

Corre ligero a la Celeste Esfera,
Amante girasol del ser Divino,
Reina en Solio mejor, que se previno
La constancia feliz de tu carrera;
Oficioso el respeto te venera:
Superior a los fueros del destino,
Regentado del orbe cristalino
Eclécticas de luz desde tu hoguera;
Inalterable España en adorarte;
Jurisdiciones busca que cederte,
Viendo perdida en ti su mejor parte
Solicita su Amor, eterno hacerte,
Throno formando en sí, que dedicarte,
O en la gloria otra España, que ofrecerte.

Meter: anapestic
A Celia el día de su partida
by Gonzalo Peoli

Brilla fúlgido el sol: la brisa
                     errante
bebe extasiada el néctar de las flores,
y bañada la atmósfera en colores
semeja un mar de luz terso y brillante
El arroyo gentil, puro y sonante,
refleja en su cristal tantos primores,
y el canto de los libres ruiseñores
mágico se oye resonar distante
Todo es placer y amor, todo armonía,
mientras mi corazón deshecho en
                     llanto
entona melancólica elegía;
pues nada calma su inmortal quebranto
al recordar ¡oh dulce prenda mía!
que tras tu ausencia volará mi encanto.

Meter: iambic
Die Muse beklagt sich
by Franz Grillparzer

Was kommt ihr mit Spießen und Stangen,
Mich zu fangen?
Dem Himmel sei es geklagt,
Bin doch nur eine arme Magd!
Wollt mit Schlingen und Netzen
Mich rings umsetzen!
Ich aber, schlanker als ein Aal,
Entschlüpf euch allzumal.
Etwa mein Schwesterlein,
Prosa heißt sie gemein,
Trägt oft mein Gewand,
Die fängt man mit der Hand,
Ich selber, auf Klippen und Höhn,
Lieb es, allein zu gehn,
Wer nicht klettert und springt,
Selbst nicht mein Anschaun erringt;
Und ein Kamel nicht so schwer
Geht durch ein Nadelöhr,
Als, mit Zitaten bepackt,
Einer die Muse erjagt.
Erst warens die Philosophen,
Fuhren hervor hinterm Ofen,
Meinten mit cur und mit quare
Mich zu lehren das Wahre.
Drauf die Dichter, die halben,
Prosa beduftet mit Salben,
Ludwig Tieck und Genoß,
All der Novellentroß,
Endlich gar die Historiker,
Täppisch wie kein Voriger:
Friedrich Raumer, der Schalk,
Paßt in jeden Balg.
Wär doch der Letzte Gervinus,
Hält sein historisches Minus
Für ein poetisches Plus,
O Asinus!

Meter: iambic
1L: Ach sehet / welch ein Mensch! der schönste / so gebohren
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ach sehet / welch ein Mensch! der schönste / so gebohren
in und auch vor der Zeit / des Vatters Herzen-Lust!
der Engel Wunder-Zweck / vor unsre Sünde must
der Schmerzen Schießziel seyn / damit wir unverlohren.
Der Gott-vereinigt Leib zum Abgrund wird erkohren /
wo alle Qual hinrinn / von unsern Sünden-Wust.
Es bricht / ob diesen Platz / des Zornes Wolkenbrust /
das ganze Sünden Heer sticht ihm mit seinen Sporen.
Ach Edler Aethna du! du flammest lauter Liebe /
ein jedes Tröpflein ist ein Lieb-entglühte Kohl.
Ach! daß ich nicht mein Herz in deine Striemen schiebe /
und einen Gold-Geist mir aus deinen Wunden hol.
Seht Wunder! welch ein Mensch / der Gott und uns versühnet /
mit höchster Schmerzen-Schmach uns Himmels-Ehr verdienet!

Meter: iambic
LIST PODZIMNÍ.
by Karel Dewetter

Až jedenkráte, po let sklonu
ke krbu sedneš v pozdní čas,
kdy z dálky podvečerních zvonů
ti do snů tklivý vpadne hlas,
až ruka tvá, věkem se chvící,
mou knihu zvedne zrakům blíž,
kdy duší, bílou holubicí,
v kraj mladosti se navrátíš,
kdy srdce tvého ve hluboku
cos zazní starým nápěvem,
kdy mladost slzou svitne v oku
a zvadlým zahrá úsměvem – –
Ó, sni jen, duše mojí duše,
sni o těch, jež zde nejsou již,
sni, usmívej se v sladké tuše,
že zítra všechny uvidíš –
že všem zas záhy stiskneš ruku,
jež z pozemských jsi znala cest –
že vše, co znělo bez souzvuku,
ti splyne v sladkou píseň hvězd – –
A tiše sni o bledém muži,
jehož jsi hvězdným byla snem –
na srdci nejvonnější růží,
na hrdém čele vavřínem – –
Já bůhví kde dlít budu v dáli,
snad jak stín bloudit září sfer – –
Ó, vzpomeň, zem když soumrak halí,
při zhaslém krbu, v podvečer! –
Ó, vzpomeň, podvečerních zvonů
kdy do snů zavane ti hlas...
Ó, ve své písni po let sklonu
já s tebou budu zas a zas.

Meter: iambic
- XLVII -
by Fernando de Herrera

Llevarme puede bien la suerte mía
al destemplado cerco y fuego ardiente
de la abrasada Libia, o do se siente
casi perpetua sombra y noche fría,
que en la niebla tendré lumbre del día,
templanza en el calor, aunque esté ausente
de vos, mi bien, y Amor, siempre inclemente,
me niegue la esperanza de alegría.
Y no podrá mi áspero tormento,
y el inmenso dolor, que temo tanto,
turbarme un solo punto de mi gloria;
que en medio de mi grave sentimiento,
de mi hielo y mi llama, alegre, canto
de mi dichoso mal la rica historia.

Meter: iambic
34.  Matičko má
by Eduard Just

Matičko má
přelaskavá,
víš-li co: já Ti jdu přát,
aby Tě každý měl rád,
jako Tě miluju já.

Meter: dactylic
1L: »der ist zu schwer, der andre fällt ins Leichte,
by Friedrich Schlegel

»der ist zu schwer, der andre fällt ins Leichte,
Den strengen Ernst hier müßte man noch würzen,
Der Anmut Fülle dort sodann verkürzen,
Bald ist der Grund zu tief und bald zu seichte.«
So steht die Kunst dem Ideal zur Beichte,
Und kann den Knoten nie ganz richtig schürzen;
Es muß der Mensch auf eine Seite stürzen,
Wie fleißig er sich auch zur Bildung zeigte.
In jeder Kunst, im Leben, ja im Wissen,
Ist auch das Beste falsch, die ferne Scheibe
Scheint unerreicht die Schützen nur zu äffen;
Wir können nicht heraus aus unserm Leibe,
An allen wird der Kenner etwas missen,
Und einer kann den kleinen Punkt nur treffen.
Nur das Ganze, mein Freund, wie es lebt und im Leben sich spiegelt;
Das sei dein Ideal, frei von der Formel Gespenst.

Meter: iambic
Professor Historiarum
by Friedrich Schiller

Breiter wird immer die Welt, und immer mehr Neues geschiehet,
Ach, die Geschichte wird stets länger und kürzer das Brot!

Meter: polymetric
A un traductor de Horacio
by Manuel José Othón

Ya de Gliceris la mirada ardiente,
de las blondas pestañas bajo el manto,
hizo latir tu corazón, y en tanto
probaste el agua en la Castalia fuente
Viste bañarse en la húmeda corriente
faunos y ninfas con divino encanto
y en el triclinio resonó tu canto,
cornada de pámpanos tu frente.
Al acre jugo de las vides nuevas
en ánfora pagana mezcla ahora
sangre de Pan y leche de Afrodita
Verás que versos en el canto elevas,
pues ya en tu flauta rústica y sonora
la divina Alma Genitritx palpita.

Meter: polymetric
- 1226 - Acto II, REY
by Lope de Vega

¡Con qué justa razón a la esperanza
dieron nombre de flor, pues que la imita
en que tan brevemente se marchita,
que tiene entre las hojas la mudanza!
Lustrosas perlas a la aurora alcanza,
de matizados círculos escrita;
belleza que la noche solicita
pera perder su ardor en su templanza.
Sembraba yo, porque la tierra nueva
me prometió de amor ricos favores:
¡Ay, loco engaño, de mis celos prueba!
¿De qué sirve sembrar locos amores,
si viene un desengaño que se lleva
árboles, ramas, hojas, fruto y flores?

Meter: polymetric
A una tuerta
by Rafael Díaz Reinoria

Muy cruel la Providencia, niña, ha sido,
eclipsando un lucero en esa cara,
que en belleza sino no te igualara
la más linda mujer que haya nacido
Tal vez el Firmamento habrá tenido
envidia que tu cielo le mostrara
dos bellos soles y en él se contemplara
con uno nada más, no tan lucido
Mas mitiga el dolor, cielo adorado:
¡Quién sabe si ese sol resplandeciente
que de tu rostro angélico ha fugado
un día brillará más refulgente
en la bóveda azul, y sea admirado
por su esplendor de la futura gente!

Meter: iambic
Al partir para Cuba en la expedición del Bermuda
by Félix R. Lahouet

Reina en mi patria el despotismo impío
y siendo muerte o triunfo la divisa
truca tu llanto en celestial sonrisa
que antes es Cuba que tu amor, bien mío
En alas del deber mi amor te envío
porque ya el golpe del reloj me
                     avisa
que tengo que partir, y darme prisa
si no quiero llegar tarde al navío
Servirá tu pasión cielo adorado
de inconsciente sostén al despotismo
atándole las manos a un soldado
Déjame pues, partir, que del abismo
saldré volviendo a ti dignificado
por el fuego inmortal del patriotismo

Meter: polymetric
Sonet didaktický.
by Jaroslav Vrchlický

Jen vyčkat, synu, to je moudrost pravá,
vše vrátí se zas, co dnes mizí v dálku;
mír dýchat bude zas v tvých citů válku,
vždy pobloudí, kdo předčasně se vzdává.
Co na tom, jestli při tom sšedne hlava?
Byť k popravnímu vlekli tě již špalku,
je život list, ty nehleď na obálku,
jen smysl čti, ten za pravdu mi dává.
Je trochu pedantická pravda tato,
však pravdou jest, jak byla vždy a bude;
vše dostaneš zas, co ti dnes je vzato.
Snad za hrobem až možná se to vrátí,
a šklebem bude v tvoje žití chudé –
Však před Věčnosti tváří co to platí?

Meter: iambic