PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PŘÍŠTÍM VĚKŮM
by Emanuel Lešehrad

Chtěl bych tě ověnčit písní, člověče budoucích věků,
chtěl bych vás oslavit písní, budovy příštího světa,
upřímnou bratrskou písní,
v které bych prohýřil srdce!...
Vidím vás, obrovská města, soustředná, jiná než dneska:
rozsáhlé mistrovské stavby, hotely vzdušné a světlé,
mohutné sloupy, jež nesou k obloze zářivé báně,
visuté mosty, jež směle nad ulic křížením pnou se,
které se trvale hemží národů barevnou směsí,
vzduchová vozidla, která nad mrakodrapy vzduch brázdí.
Vidím vás, dělníci božští, práce vy oddaní kněží,
v rovnosti, v bratrství slunném ruce si podávající,
na troskách poroby dávné volnosti tyčíte prapor,
pějíce kolozpěv míru, vítězství lidského ducha.
Vidím vás, umělci příští, spějící k vrcholu slávy,
básníci osvětné doby, pěvci a pokroku věštci,
nového ryzího žití, života míru a činu,
v kterém je souzvukem všechno, krásou a vědomím síly.
Vidím vás, učenci, šťastné výsledky plodné své práce,
řídící koloběh žití, zákonů vesmíru znalé,
proroci jasného boha, Přírody očistné, věčné,
nádhery života, smrti nadšení vykladatelé.
Vidím vás, budoucí ženy, vědomé rovnosti rodu,
po boku činných svých mužů,
hotové k zápasům žití,
zdárné a rozumné matky,
zhoštěné předsudků lichých,
znající význam a účel toho, jejž rodíte pro svět.
Cítím vás, budoucí bratří,
blízko, tak blízko svým prsům,
slyším tep nesčetných srdcí, dosavad nenarozených,
tisknu vás všechny v svou náruč,
na čela vroucně vás líbám,
nezkrotnou radostí jásám,
k závrati vámi se zpíjím.
Budoucí bratří mí drazí,
ve vás a s vámi já splývám,
s vámi též budu kdys žíti,
ve vás snad, ve vašem světě,
cítím to v nejhlubším nitru,
vím, že jsem tady a budu
v přeměně stálé, dnes mužem,
zítra snad v podobě jiné.
Možná, že bude to rudá důvěrně vonící růže,
která se kteréhos’ jitra rozzáří v květnici jara,
možná, že bude to žena, důstojná nového věku,
možná, že bude to skřivan
trylkem svým slavící zemi,
možná, že bude to skýva, určená hladovým lidem,
kteří v ní najdou svůj úsměv,
skromného zachránce žití,
možná, že bude to vzácný broušený drahokam smavý
v prstenu mladého muže, kterého potěší leskem.
Budoucí bratří mí krásní, milí a božští mí bratří,
po vás jsem stravován touhou,
po vás své rozpínám paže,
otázek plný a lásky, lačný a v nedočkavosti:
nashledanou!

Meter: dactylic
- XIV - Al maestro de campo don Gonzalo de Bracamonte
by Diego Ximenez Ayllon

Ya es justo que tengáis gusto cumplido
dejando la tristeza y sentimiento
pues vuestro valeroso pensamiento
de fortaleza fue siempre encendido.
Que Aníbal Capitán muy escogido
cargado de victorias tan sin cuento
gusto de miserable vencimiento
y de leónida Xerxes fue rompido.
Mas no murió de aquellos la memoria
que fama sus hazañas nos publica
con rostro alegre y trompa resonante.
Y vos en quien virtud se multiplica
sois digno de inmortal renombre y gloria
pues van vuestros servicios adelante.

Meter: iambic
Trinker und Esser
by Wilhelm Waiblinger

Was ein Römer ißt, und ein Deutscher trinket, das, dünkt mir.
Wär' am Ende sogar Gullivers Riesen genug.

Meter: polymetric
A mis críticos
by Manuel de Zequeira y Arango

Ardiendo, Zoylo, en cólera inclemente,
contra mis versos, dicen que te irritas,
y que siempre frenético vomitas
de injuriosos dicterios un torrente:
Serena, Zoylo, la arrugada frente,
que se aumente tu mal cuanto más gritas;
y ese excesivo ardor con que te
                     agitas
es de tu frenesí prueba evidente
No en criticar consiste la cultura,
que para esto es idóneo
                  cualquier labio
del necio que halla en maldecir dulzura;
da otro ejemplo mejor como hace el sabio,
que si escribir no puedes con cordura,
desprecio y risa premiarán tu agravio.

Meter: polymetric
Halimus
by Theodor Däubler

Die Heimat des Thukydides, im Grollen
Der See von Salamis, hat mich empfangen:
Ein kühnes Stürmen purpurt unsre Wangen,
Dem Augenblick entschleiern sich die Schollen:
Heroen modern in verborgnen Stollen;
Begnadete, die ihren Ruhm besangen,
Erscheinen noch im Mond, und zaudernd bangen
Kytharen dann nach Hellas' andachtsvollen
Geschlechtern vor Poseidons Zornesworten:
Wer nie auf ausgestreckten Klippen kniete,
Blieb Fremdling dem Geschick, an Drohungsorten
Der Salzgewaltsamen bei Amphitrite;
Bedenkt ums Riff der Toten ferne Pforten,
Den Nahruck von plutonischem Gebiete!

Meter: iambic
Slečna Lory.
by Vojtěch M. V. Bělohrobský

Lorynka má tílko, ach,
bílé, kypré jako prach!
V chůzi sotva na zem stoupá,
jen se vznáší, jen se houpá;
stále mluví, stále baví,
nezalkne se, neunaví.
A ten krček přespanilý,
jak je táhlý, jak je bílý!
Po straně se očkem dívá
a hlavinkou nežne kývá,
že až srdce plesat musí.
Ach, Lory je –“ „„Drůbek husí!“!

Meter: trochaic
PAISAJE DE ABANICO
by Manuel Bernabé

Las eses transparentes de los ríos en fuga
arrastran la coraza de una enorme tortuga,
mientras enseña un boa sus espiras de escamas
bajo del sol que lame los cielos con sus llamas.
Un caserón, al raso, dijérase que surca
la granja lugareña en grises desnudeces;
y el agua en el regato torbellina y bifurca
sus entrañas repletas de mimbres y de peces.
Camino de las trojes con sus perros guardianes,
van a las sementeras los nativos gañanes,
—los Cristos de la Raza, multiplicando panes.:
No lejos, una nube de langostas desmiembra
el palay, que en la regia fecundidad de una hembra
primeriza, madura el fruto de la siembra...

Meter: polymetric
Známá jména lihovin.
by Beneš Metod Kulda

Zvykneš-li si „hlavomatě“,
bídu budeš míti v chatě.
Jedovatá „židovina“,
těžkých hříchů bývá vina.
Zápach „bílé“ nebo „šedé“
činí tváře hnědobledé.
Ó ty hnusná „matonoho“,
hlupcům strojíš hanby mnoho.
Z „pálenky“ se líhne štír,
pijan hlídá jako výr,
všude ruší klid a mír.
„Čertovina“ mate kroky,
opilec se blátem brodí,
v kalužinách blbě chodí,
nepoznává ani stoky.
Špinavá a škodná „brynda“
každý halíř z kapsy vyndá.
Milovníček „otravy“
vede nářek na zdraví,
kteréž těžko napraví.
Z toho „mléka čertova“
opice hned hotova.
„Pálenku“ kdo rád si koupí,
rodinu svou o vše zloupí.
Kdo to na vsi huláká?
Neznáš toho tuláka?
Kdo tak směšně blábolí?
Pijan známý v okolí!
Přítelíček „breberie“
ustavičně nelenoší;
roztrušují o něm hoši,
že prý hlavou o zem bije,
a též nosem v blátě ryje.
Opici i ten si chytne,
kdo má zalíbení v „žitné“.
„Koňaku“ jen jako léku
užij zřídka v starém věku.
Pozor, také „slivovice“
moří lidí na tisíce;
nezunkej ji vždy a všady,
drž se lékařovy rady.
Věz, že častý „alkohol“
lidem plodí žal a bol.
Nešťastného chraň se místa,
kde ti opice se chystá,
ona zdraví málo tuží,
ale čest a kapsu úží.
Člověk moudrý, mírný, střídmý,
chválen bývá všemi lidmi.
Máš-li za lék „borovičku“,
ber ji zřídka a jen lžičku;
kdo jí víc a často bere,
žaludek mu rychle dere.
Což ty hořké, sladké „luzorky“,
ježto v domě tu a tam se kryjí,
denně tajně vícekráte pijí,
a z žen zdravých činí zámorky?
Tyto ať se vážné zpytují,
já jich opravdově lituji!

Meter: trochaic
NA HŘBITOVĚ.
by Josef Václav Sládek

HROBY pusté, rozvalené,
bez kříže a bez kamene.
Od hrobů se růvek dělí,
smutnější jste neviděli.
Matku jinde pochovali,
dítě tady zanechali.
Do vypráhlé sypké hlíny
vrývají se ostružiny.
V zimě jen ji větry krejí
milosrdnou pod závějí.
I ať kvete, i ať mrazí,
sem už nikdo nepřichází.
V noci jen, kdy živí spějí,
chví se ostruž pod kročejí.
A jak vítr dále spíší,
kolébavku nese tiší.

Meter: trochaic
Bei Uebersendung des Schlüssels zur Gartenthür
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Soll ich dich in den Brunnen werfen?
Schick' ich dich hin zu Amarant?
Sollt' ich vielleicht das Schwert zu meinem Tode schärfen?
Selbst geben in des Mörders Hand?
Was soll ich thun? Vernunft, du prahlest immer
Mir deine weisen Lehren vor,
Doch lauter steiget noch der Liebe sanft Gewimmer
Aus der beklemmten Brust empor.
Wohlan es sey! Zwar könnt' ich widerstehen,
Weil dieses Herz mir das verspricht:
Doch Amarant, in dir, in dir den Mörder sehen,
Das will ich und das kann ich nicht.
Da nimm ihn hin! Komm, wenn die kleine Glocke
Die Nonnen zu der Hora weckt,
Verhülle dich besorgt in deinem Ueberrocke,
Und geh, von deinem Muth' bedeckt.
Schon an der Thür' sollst du den Busen hören,
Der wie ein Eisenhammer pocht;
Sollst fühlen, wie das Blut in allen Herzensröhren
Beim Feuer deiner Küsse kocht.
Was willst du mehr? Schon das sollt' ich nicht geben;
Wem gäb' ich's auch wohl außer dir?
Doch, willst du kühner seyn? Nimm lieber gleich mein Leben;
Langsam nimmt sonst der Gram es mir.
Macht mich der Rausch von deiner Liebe trunken,
So kannst du leicht mein Sieger seyn:
Doch würde, wenn ich nun durch dich ins Grab gesunken,
Dich so ein Sieg wohl noch erfreun?

Meter: iambic
- CLXI -
by Gutierre de Cetina

Sabe Dios sin saber de vos deseo,
y témolo saber más que la muerte:
ved, señora, cuál es mi mala suerte,
de qué contrarios tormentar me veo.
De no saber de vos tan mal poseo
que en fiera rabia el desear convierte;
y por no saber nueva en que no acierte,
el triste desear huyo y rodeo.
Así el que ve la nave irse abrasando,
estando dentro en ella en la batalla,
modo para salvarse anda buscando;
mas doquiera que va su muerte halla:
el enemigo, el contrastar nadando;
y en la nave ella viene sin buscalla.

Meter: iambic
- LIV - En la muerte del señor Infante Cardenal
by Luis de Ulloa y Pereira

Fernando vive más, que no se olvida
la virtud, que en la fama se convierte,
y nuestro amparo de su diestra fuerte,
se asegura mejor en la partida.
Que viendo la fortuna reducida
a tantos trances de contraria suerte,
clemencia fue la que otorgó su muerte,
no fue rigor el que negó su vida.
Y como con victorias no previno,
siendo tantas, el hado necesario,
al estrago fatal de las Españas.
Por su elección, que anticipó el destino,
quiso subirle al cielo voluntario
a volver con milagros las hazañas.

Meter: polymetric
1L: Den Maüsefeind (o Wunderding!)
by Carl Friedrich Drollinger

Den Maüsefeind (o Wunderding!)
Der manche Ratte künstlich fieng,
Hat nun der Tod gefangen.
Ach Schade, daß der Mann erbleicht!
Der selbst dem Alexander gleicht,
Mit dem die Griechen prangen.
Denn erstlich kam er auf die Welt
Natürlich, als wie jener Held,
Und schry auf gleiche Weise.
Sie schliefen Beyde, wenn sie müd;
Auch lebten sie bey Krieg und Fried
Von nichts, als Trank und Speise.
Man glaubt so gar mit gutem Recht,
Es zähle Maüsefeinds Geschlecht
Noch mehr an alten Ahnen.
Und, traut man der gemeinen Red,
So glückt es dem bey seiner Greth,
Trutz Jenem bey Roxanen.
Doch wißt ihr, worinn Maüsefeind
Dem Alexander ungleich scheint?
Das will ich eüch vertrauen.
Er würgte nichts, als Maus und Ratt.
Hingegen jener Nimmersatt
Der würgte Mann und Frauen.
Seit aber unser Held erblich,
So gleicht er erst recht meisterlich
Dem alten Alexandern.
Denn jetzund, (merkt auf diese Lehr,)
Gibt niemand einen Kreüzer mehr
Um Einen, als den Andern.

Meter: iambic
1L: Als Krösus stummer Sohn das Schwert im Schwunge
by Betty Paoli

Als Krösus stummer Sohn das Schwert im Schwunge
Ob seines Vaters theuerm Haupt sah schweben,
Zerriß das Weh die Fessel seiner Zunge,
Und flehend rief er: »Schont des Königs Leben!«
So ist in meiner Brust auch lange, lange
Die Leidenschaft verhüllt und stumm geblieben,
Nicht folgte ich der Seele mächt'gem Drange,
Zu sprechen dir von meinem tiefen Lieben.
Doch jetzo, da der Augenblick gekommen,
Der irdisch ew'ge Trennung uns soll bringen,
Will mir mein stolzes Schweigen nicht mehr frommen,
Die Angst der Seele läßt sich nicht bezwingen.
Jetzt, da erschienen ist die nächt'ge Stunde
Wo du für stets mir sollst entrissen werden,
Ringt sich der Schrei vom langverstummten Munde:
»ich liebe dich wie weiter nichts auf Erden.«
»ich liebe dich am unruhvollen Tage
Und in der Nächte stillen Einsamkeiten,
Mit jedem Blick, mit jedem Herzensschlage,
Ich liebe dich für alle Ewigkeiten.«
Doch weh! nicht wie der lyd'sche Fürst beschirmen
Kann ich mein Glück vom grausen Todesstreiche;
Sein Ruf drang siegreich durch des Schicksals Stürmen: –
Der meine klagt nur mehr an einer Leiche.

Meter: iambic
Malíř vás.
by Jaroslav Vrchlický

Mně připadá, jak byl bych malíř vás,
jenž zdobí jejich štíhlé, útlé boky.
Ba, oč jsou horší pestré moje sloky,
z mé duše tryskající zas a zas?
Snět svlačce, jasmín zkvetlý, zimostráz
tkám mezi Faunů, mezi Dryad kroky,
co plný hrozen dráždí Maenad skoky,
jímž v plné prsy zlatý padá vlas.
To hříčky, řeknete, jsou samotáře,
jenž vyplňuje dlouhou svoji chvíli.
Snad máte pravdu, mně to jedno stačí:
Když jedněch očí usmívavá záře
se v přeletu jen k mému štětci schýlí,
dav nechám, ať si lhostejně dál kráčí.

Meter: iambic
The Simplon Pass
by William Wordsworth

—Brook and road
Were fellow-travellers in this gloomy Pass,
And with them did we journey several hours
At a slow step. The immeasurable height
Of woods decaying, never to be decayed,
The stationary blasts of waterfalls,
And in the narrow rent, at every turn,
Winds thwarting winds bewildered and forlorn,
The torrents shooting from the clear blue sky,
The rocks that muttered close upon our ears,
Black drizzling crags that spake by the wayside
As if a voice were in them, the sick sight
And giddy prospect of the raving stream,
The unfettered clouds and region of the heavens,
Tumult and peace, the darkness and the light—
Were all like workings of one mind, the features
Of the same face, blossoms upon one tree,
Characters of the great Apocalypse,
The types and symbols of Eternity,
Of first and last, and midst, and without end.

Meter: iambic
Als sie ihn nicht wieder liebte.
  Tal.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

So bin ich zwar entzündet;
Jedoch weil meine gluth
Die kühlung nicht nach ihrem wunsche findet,
So kräncket sich ja billig geist und muth,
Biß daß es wird verzehrt durch solche wuth.
Was hab ich doch verbrochen,
Daß ich verbrannt soll seyn?
Den zaubrern wird diß urthel sonst gesprochen;
Die unschuld fällt hier in die gluth hinein,
Und wird zur asch durch zweyer augen schein.
Nun wohl, ich will verbrennen,
Weil dir es so gefällt.
Man wird die treu noch aus der asche kennen,
Die mein geschick zu deinen füssen stellt,
Weil’s meinen staub auch vor dein eigen hält.

Meter: iambic
An meinen Bruder.
 1815.
by Joseph von Eichendorff

Laß' bilden die Gewalten!
Was davon himmlisch war,
Kann nimmermehr veralten,
Wird in der Brust gestalten
Sich manches stille Jahr.

Meter: iambic
- C - A un libro que compuso el licenciado Frexno
by Gongora

De vuestras ramas no la heroica lira
suspende Apolo, mas en lugar de ella
la avena pastoral, ya ninfa bella,
que en caña algún dios rústico suspira.
Si dulce sopla el viento, dulce expira
su voz y dulcemente se querella,
tanto que el áspid no la oreja sella,
mas escucha la música sin ira.
Sois Frexno al fin, cuya admirable sombra
mata el veneno. Y así el docto coro
de las Musas, con casto movimiento,
seguro pisa la florida alfombra,
y el pie descalzo del coturno de oro,
ciñendo el tronco, honrando el instrumento.

Meter: iambic
Diligencia amatoria
by Quevedo

Esta mañana, en Dios y enhorabuena,
salí de casa y víneme el mercado;
vi un ojo negro al parecer rasgado,
blanca la frente y rubia la melena.
Llegué y le dije: «Gloria de mi pena,
muerto me tiene vivo tu cuidado;
vuélveme el alma, pues me la has robado
con ese encanto de áspid o sirena.»
Pasó, pasé, miró, miré, vio, vila;
dio muestras de querer, hice otro tanto;
guiñó, guiñé, tosió, tosí, seguila;
fuese a su casa y, sin quitarse el manto,
alzó, llegué, toqué, besé, cubrila,
deje el dinero y fuime como un santo.

Meter: polymetric
Umíráček.
by Ladislav Quis

Neklinkej, necinkej,
zlověstný zvonečku,
neskuhrej, nebřinkej
bídu mou městečku.
Co je živým po ní?
A nač mrtvým zvoní
srdce tvé ve výši?
Oni tě neslyší. –
A proč pláčeš pro ni?
Či snad ti bývala
družkou v tom životě,
či snad tě mívala
za syna, za chotě?
Či’s ji milovával,
s ní se těšil, hrával?
Zda-li tě líbala,
věrně tě hlídala,
když jsi umdlen spával?
Zřel jsi ji umírat
na lůžku v chudobě?
viděl’s ji rozstírat
náruč snad po sobě?
Zřel’s, jak oči obě
mroucí točí k tobě,
slyšel’s ji šeptati:
„Kéž mohu zůstati,
choti můj, mé robě!“?
Vidíš tu světici
v rubáši oděnou
s úsměvem na líci
bledou a studenou?
Křížem ruce leží
na ňadrech, v nichž svěží
srdce již nebije.
Ona již nežije!
Co ty víš v té věži!
Ustaň již kvíleti,
zanech té přetvářky
s každým se sdíleti
o pláč a o nářky!
Na mne shlédni k důli.
Já jsem jako z žuly.
Nepláču, nekřičím,
nevzdýchám nad ničím,
a přec srdce v půli.
Co víš, ty kovový
zvonku, co bolesti,
jícen když hrobový
loupí nás o štěstí,
co tu moji duši
v tajném nitru kruší?
Neklinkej, necinkej,
neskuhrej, nebřinkej,
slepče, v hluché uši!

Meter: polymetric
1915
by Vojtěch Martínek

Ó, Pane Ježíši Kriste,
v tom čase hříšném a zlém
dva syny, dvě naděje jisté
já navždy ztratila jsem.
Dva syny – a byli tak mládi,
jak bříza byl každý z nich!
Můj bože, jak zpívali rádi
a radost byli a smích!
Jak hlučeli po dědině,
když večer byl, zas a zas –
a z každé je vítal síně
veselý něčí hlas!
To měsíc se v jizby díval
a z jizby děvčata ven –
ten prvý, ten písničky zpíval
děvčatům do oken,
a druhý, ten kučeravý,
mu při tom na housle hrál – –
A nyní – dvě zlaté hlavy
pán císař sobě vzal,
dva syny, krev krve mojí,
mé syny... ó, bože, ty víš,
jednomu srdci žal dvojí
jak přehrozná je tíž!
Že císaři pánu král jiný
– tak řekli mi – zemi chtěl vzít,
mé děti – a za čí viny
vy jste mi musely mřít?
Ó, Pane Ježíši Kriste,
Ty všecko věz a suď!
A synů mých duši čisté
Ty milostiv v soudu buď!

Meter: dactylic
Mis armas
by Francisco Javier Ugarte y Pages

No pretendo, Dios mío, que piadoso
el cáliz del dolor de mí separes
Yo apuraré, paciente y animoso,
la hiel con que mi espíritu acibares
¿Puedo acaso pedirte que me ampares
de la paz en el cómodo reposo,
si contemplo elevado a los altares
al infeliz, al triste no al dichoso?
Dame penas y angustias sin medida,
y llegará mi esfuerzo al heroísmo
en defensa del alma dolorida
¿Armas? Las he ensayado por mí mismo
en los rudos combates de la vida:
mucho Kempis y mucho Catecismo.

Meter: anapestic
- 6 -
by Lope de Vega

Pusieron los armígeros gigantes
un monte en otro por subir al cielo,
que la soberbia, que produce el suelo,
engendra pensamientos semejantes.
Mas cuando de sus fúlgidos diamantes
tocar pensaron el celeste velo,
cayeron con Nembrod, y el fuego en hielo
sepultó sus cervices arrogantes.
Vos, gigante divino, de otro modo
subís al cielo, sin que el paso os tuerza
para alcanzarle, la que más le impide.
Pues le tenéis sobre los hombros todo,
que aunque el Reino de Dios padece fuerza
no la consiente a quien sin Dios le pide.

Meter: iambic
- XVIII - A las ruinas de Itálica
by Francisco de Medrano

Estos de pan llevar campos ahora
fueron un tiempo Itálica; este llano
fue templo; aquí a Tedosio, allí a Trajano
puso estatuas su patria vencedora.
En este cerco fueron Lamia y Flora
llama y admiración del vulgo vano;
en este circo el luchador profano
del aplauso esperó la voz sonora;
¡cómo feneció todo, ay! mas erguidas
a pesar de fortuna y tiempo, vemos
estas y aquellas piedras combatidas;
pues si vence la edad y los extremos
del mal piedras calladas y sufridas,
suframos, Amarilis, y callemos.

Meter: polymetric
[o raubt mir nicht am Grabe]
by Anastasius Grün

O raubt mir nicht am Grabe
Noch meine beste Habe:
Die Feinde, deren Zorn
Mein Schmuck, mein Stolz, mein Sporn;
Von jenem Worte rein
Laßt meinen Stein.

Meter: iambic
Cuatro sonetos traducidos de Vicenzo Monti – IV
by Marcelino Menéndez Pelayo

Un estrépito en tanto resonaba
que a Dite atruena en son alto y profundo;
era Jesús que, redimido el mundo,
de Averno el reino a debelar bajaba
El torvo pecador que le miraba,
ni aun osó articular leve sonido;
el llanto de sus ojos descendido
como lava de fuego le quemaba
Fulguró sobre el negro cuerpo
                        obsceno
la etérea lumbre y torva llamarada
humeó al sonar el pavoroso trueno
Puso entre el humo su
                     fulmínea espada
la justicia: alejose el Nazareno,
apartando de Judas la mirada

Meter: polymetric
Mužná postava.
by Eliška Krásnohorská

Ten šťasten, kdo se opírá
jen o zem, na níž stojí,
svobodně čelo vzhůru nese
a myšlénkou se zbrojí.
Nekřižuj ruce na prsou –
rozevř je u plesání
– jsi mlád-li ještě – k obejmutí,
a stár-li – k požehnání.

Meter: iambic
Vina a trest.
by Jaroslav Vrchlický

Ten Prometheus na své skály štítu,
sup jemuž hlodal útroby v zlé muce,
ten Ixion hnán kolem v rozmach prudce,
ten Sisyf s balvanem svým na Kokytu;
ten bědný Tantal, jemuž v luzném třpytu
plod kynul, který nechytily ruce,
ten Dantův Lucifer v ker ledných shluce,
ten Farinata v žhavé rakve skrytu;
ti všickni tam pod olověnou kápí,
ti v stokách lejna z visionů Snorra,
ó vlasti má, svůj trest přestojí snáze;
přes tebe věky hřmí všech útrap slapy,
tvá noha v poutech, na tvých ňadrech hora. –
Však, ptám se, je trest s vinou v rovnováze?

Meter: iambic
Vermischte Getichte.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Nun glaub ich, was man sonst als eine fabel liest:
Daß Themis in der that nicht mehr auf erden ist.
Glaubst du es nicht? So sag: Ob auch zu dieser zeit
Was ungerechters ist, als die gerechtigkeit?

Meter: iambic
SMUTNÍ RYTÍŘI
by Emanuel Lešehrad

Vzdálených rohů svadl hlas
i fial vůně nasládlá,
a srpek klamné luny zhas’,
jež v jícen mračen zapadla.
Och, rozjeli se rytíři
za dobrodružstvím do dáli,
znak kříže měli v krunýři,
s přílb chocholy jim zaplály.
Vzdálených rohů zesnul kvil,
jenž v skalách žalem umíral,
že ani květ se nevzbudil,
by na cestu jim sbohem dal.

Meter: iambic
1L: Lalage, die kleine Spröde,
by Johann Georg Jacobi

Lalage, die kleine Spröde,
Floh den jungen Lycidas;
Bittrer Spott war ihre Rede,
Und die Blicke lauter Haß.
In das Thal, zu jener Quelle
Lockte sie Dianens Schein;
Fernher murmelte die Welle,
Leise lispelte der Hain.
Sanfter wurden ihre Triebe,
Friede ward ihr Herz und Ruh,
Denn ein kleines Wort von Liebe
Rief ihr jedes Büschchen zu.
Liebe sprach die junge Rose,
Sprach der Quelle grüner Rand –
Als das Mädchen auf dem Moose
Schlafend einen Knaben fand.
Von dem Monde halb bestralet,
Halb in Schatten eingehüllt,
Lag er im Gebüsch. Es malet
Nur Albano dieses Bild.
Seine Miene sagt im Traume,
Was die Liebe wachend denkt.
An dem nächsten Myrthenbaume
Ist ein Köcher aufgehängt.
Ihm zur Seite glänzt ein Bogen;
Näher geht das Mädchen hin,
Und allmählig ihm gewogen
Wird die gute Schäferin.
Siehst Du nicht auf jenem Hügel,
Lalage! die ganze Schaar?
Allerliebste kleine Flügel
Haben sie, und goldnes Haar.
Schnell bewegen sie die Schwingen;
An der Quelle sind sie schon,
Tanzen um das Kind, und singen
Lieder von Anakreon.
Aufgewecket durch die Lieder,
Sieht der kleine Gott umher;
Mischt sich unter seine Brüder,
Und der Hirtin lächelt er.
Tausend neue Blümchen sprießen,
Wo sie tanzen, aus dem Klee;
Mitten in den Reihen schließen
Sie die schöne Lalage.
Langsam steigt ihr Busen; leise
Wünschet sie, und weiß nicht was.
Seht doch, neben ihr im Kreise
Steht der junge Lycidas.
Ihm entfliehen will die Spröde,
Ihn verachten soll ihr Blick;
Doch der Jüngling, nicht mehr blöde,
Hält die Schäferin zurück.
Fliehen kann sie nicht; es haben
Ihren Bogen, aufgespannt,
Rings um sie die Götterknaben
In der rächerischen Hand.
Küssen muß sie nun den Hirten,
Und ein wollustvolles Ach!
Unter sanftbewegten Myrthen
Seufzet Philomele nach.
Im Triumphe weggeflogen
Sind die Götter, ohne Streit.
Mächtiger als Amors Bogen
Ist ein Kuß der Zärtlichkeit.

Meter: trochaic
Z BÁSNÍKOVA SKIZZÁŘE.
by Julius Skarlandt

Mrazivý krajem vichru táhne van,
jak bledý fantom slunce z mlžin svítí.
Poslední list kdy větvi oderván,
tím léta mrtvým snem tak smutno jíti!
Jak zkázy na všem těžký lpěl by dech
i řeka plyne bázlivě a tiše.
Kde luh se rděl kdys květů v plamenech,
jen černá zem’ teď v parách těžce dýše.
Hor srázy holé truchle k nebi ční,
matný již obzor kalí se a úží.
Les umlknul a apaticky sní,
jak západ v stráň svých červeň hází růží.

Meter: iambic