PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Paphos
by Heinrich Wilhelm von Gerstenberg

Dich, wo mein Herz, wenn es dich fühlet,
Froh, wie in seiner Heimath glüht,
Dich, Paphos, hab ich oft gespielet,
Sey du auch itzt mein reizend Lied.
Von deinen Blumen-Düften trunken,
Und ganz Gefühl für deinen May,
Lernt ich, hin auf dein Moos gesunken,
Daß ich beglückt, wie Amor, sey.
Hier bin ich, dem Geräusch entwichen!
Sey mir gegrüßt, balsamscher Hayn!
Ein ganzer Frühling von Gerüchen
Ladt mich in deine Schatten ein.
Er hüpft daher auf goldnen Aesten,
Der Lenz, in Blüthen eingehüllt,
Um den ein Schwarm von lichten Westen
Der Bäume Wipfel säuselnd füllt.
Die offnen Fluren abzukühlen,
Fliehn sie durch die erwärmte Luft,
Ruhn itzt ermüdet aus, und spielen,
Und übergießen sich mit Duft.
Dann buhlen sie mit jungen Rosen,
Die durch die Liebe früher blühn;
Und, ihnen schöner liebzukosen,
Fliehn sie, und küssen sie im Fliehn.
Fern liegt von mir auf jähen Gipfeln,
Der Liebe heiligster Palast,
Den rings umher mit ew'gen Wipfeln
Ein junger Myrtenhayn umfaßt.
Auf den von seinem Feuersitze
Der Tag verstohlen niedersieht,
Wenn er in jugendlicher Hitze
Am Horizont vorüberflieht.
Dem Arm des Mulciber entrissen,
Hat Venus hier mit stillen Küssen
Einst den Adon zuerst erfreut.
Er starb, der Liebling der Cythere:
Doch ihn verewigen Altäre,
Die Paphos seinem Ruhm geweiht.
Noch itzt beweinet ihn Cythere:
Man glaubt, sie würd untröstlich seyn,
Wenn sonst kein Liebling übrig wäre,
Die Göttinn wieder zu erfreun.
Sie kömmt, die Königinn der Herzen!
Sie kömmt, die Mutter der Natur!
Verfolgt von Amorn und von Scherzen
Betritt ihr schöner Fuß die Flur,
Und hinterläßt auf seiner Spur,
Den Aushauch einer Veilchen-Flur.
Ihr hüpft ihr schlauer Sohn zur Seiten,
Der manchen Sklaven ihr gemacht;
Auch Heben seh ich sie begleiten,
Die mir durch sie so freundlich lacht.
Schon tanzen in geschlungnen Reihen
Die Grazien, die Schmeicheleyen,
Die Freuden, und die Buhlereyen,
Der Liebesgötter lärmend Heer,
Und alle Nymphen um sie her.
Geschmückt mit heil'gen Lorbeer-Kränzen,
Mischt sich zu ihren frohen Täuzen
Der Liebesdichter seligs Chor:
Einst hörten Erden ihre Lieder.
Der Tod hob sie auf Schwan-Gefieder
In diese bessre Welt empor.

Meter: iambic
Rudý prapor.
by Beneš Grünwald

Hluk spurných zástupů je slyšet, jež se valí
do dějů budoucích pod rudým praporem,
a brzo bude hřmít kol valným prostorem
vzdor jejich příšerný jak vlny po úskalí.
Jdou jako černá msta: před nimi v prach se zřítí,
co stěží budoval kdy pokrok nadlidský,
jak bílou Akropol a kámen parický,
jejž tesal Feidias, msta mohla zahladiti.
Před branou RÓmy Lev svým zaslzeným slovem
zbraň kdysi odrazil, jíž mával Attila:
zda není úcty dnes, jež by se svítila,
ni tolik uznání ve pomsty žehu novém?
Proč v takých tušeních náš věk se v konec chýlí?
Na vraždou zdrcené a zdrané národy
na krátko červánky se snesly svobody,
a tužbou dětinnou jsme přec je pozdravili!
Ach, v bouři shasly zas, neb silným pouze v zlobě
jest člověk posud přec a v lásce nikoli,
a v bázni o svou moc zas vždy si vyvolí
hněv, který dráždí hněv, až vyvolá ho sobě!
Tož hesly zbylo zas nám živiti se z hladu
po blahu neznámém a luštiti svůj děj
chce mečem člověk zas, jenž stokrát sklamal jej,
a rudým praporem chce rozbít svoji vádu?
Ó chvalno tak je přec ke hrobům, ty kde kvílíš
dnes, Evropo, vést smrt! Nuž ať se rozpíná
ten prapor červený, jenž barvou vzpomíná
na srdce málo zas a za to na krev příliš!

Meter: polymetric
- III - Clori
by Gongora

Al sol peinaba Clori sus cabellos
con peine de marfil, con mano bella;
mas no se parecía el peine en ella
como se oscurecía el sol en ellos.
Cogió sus lazos de oro, y al cogerlos,
segunda mayor luz descubrió aquella
delante quien el sol es una estrella
y esfera España de sus rayos bellos.
Divinos ojos, que en su dulce oriente
dan luz al mundo, quitan luz al cielo,
y espera idolatrarlos occidente.
Esto amor solicita con su vuelo,
que en tanto mar será un arpón luciente,
de la cerda inmortal mortal anzuelo.

Meter: iambic
Setba
by Emanuel Lešehrad

Jak selskou silou dýší naše role,
jež zorával pluh víry staleté.
Toť ornice je poctivá a žírná,
z níž jistě dobrá setba vykvete.
Ta setba, která smíří křivdy, viny,
jež musí všechny rány vyhojit
svou drahou vůní, kouzlem domoviny,
jež poutem srdcí pojí český lid.
Až na lánech, jež předci vzdělávali,
se moře klasů k žatvě rozvlní,
den vzejde hojné, vytoužené sklizně,
jež srdce mírem, láskou naplní.

Meter: iambic
Živlové.
by Jaroslav Vrchlický

Bůh má čtyři živly: zemi, vodu, oheň, vzduch.
Čtyři živly rovněž každý tvořivý má duch.
Země – to tvá pevná vůle, kterou ovládán
spoutáš obrazů a citů dav u pestrý kruh.
Voda – to je rhytmu kouzlo měnivé,
pění se a valí jak tvých příboj snů a tuch.
Oheň – to tvá fantasie, čárnou perutí
ze dna země letí vzhůru až v azurný pruh.
Ale vzduch, jímž naplněno všecko, pěvče, jest
ovzduší tvé doby, její boj a vír a ruch!

Meter: trochaic
Holy Sonnets: If poisonous minerals, and if that tree
by John Donne

If poisonous minerals, and if that tree
Whose fruit threw death on else immortal us,
If lecherous goats, if serpents envious
Cannot be damn'd, alas, why should I be?
Why should intent or reason, born in me,
Make sins, else equal, in me more heinous?
And mercy being easy, and glorious
To God, in his stern wrath why threatens he?
But who am I, that dare dispute with thee,
O God? Oh, of thine only worthy blood
And my tears, make a heavenly Lethean flood,
And drown in it my sins' black memory.
That thou remember them, some claim as debt;
I think it mercy, if thou wilt forget.

Meter: anapestic
1L: O Meer, o heil'ges Meer! Nach deiner Frische,
by Franz von Dingelstedt

O Meer, o heil'ges Meer! Nach deiner Frische,
Nach deinem Frieden lechzet meine Seele:
So schreit um Wasser durch die Nacht der Büsche
Der Hindin trockne, todes-wunde Kehle.
Mich widert's an, der Täler und der Berge
Abwechselnd' Spiel und ew'ge Einerleiheit!
Wer rettet mich aus diesem Bann der Zwerge
In dein Asyl, du Element der Freiheit?
Wo aus der Brandung jauchzendem Gebrülle
Allnächtlich ihre Hymnen aufwärts fliegen,
Wo einst, des Zwanges ledig und der Hülle,
Die Schönheit selber nackt emporgestiegen!
Was ist das Land und seine kurzen Lenze,
Die Wind und Frost in einer Nacht verjagen,
Was Nachtigallen, die um welke Kränze
Und um mißwachsne Blumen einsam klagen?
Auch du trägst Blüten, blendender als diese,
Die schaumgekrönten Wipfel deiner Wogen,
Im Sonnenlicht grünt ewig deine Wiese,
Begrenzt nur von des Himmels blauem Bogen.
Dir reißt den Schoß, den heiligen der Mutter,
Kein Eisen auf, habgierig drin zu wühlen,
Für irdisch Rindvieh bietest du kein Futter
Und darfst der Sohle eklen Tritt nicht fühlen.
Dich hemmt des Eises Joch nicht und der Brücken,
Der Dämme lachst du, will dein Zorn erwachen,
Doch schaukelst du auf deinem freien Rücken
Den freien Mann im kecken Schiffer-Nachen.
O Meer, o Meer! durch deiner Blüten Mitte
An grünen Hügeln jach emporzuklimmen,
Im Arm und Kuß der weichen Amphitrite
Den hüpfenden Delphinen nachzuschwimmen,
Weil unten aus dem Abgrunds klarem Düster
Des Ew'gen Auge auf uns starrt und leuchtet,
Und zügelloser Wellenrosse Nüster
Mit weißem Schaum uns Haupt und Nacken feuchtet:
Das nenn' ich Lust und Kampf und Sieg und Leben,
Das gute Rast, wann spät im Abenddunkeln
Die Segel hochgebläht zum Hafen schweben,
Die Ruder all', umsprüht von hellem Funkeln.
Meer, heil'ges Meer! Dir send' ich diese Grüße,
Um dich, verlornes, klagen diese Lieder;
Nur einmal noch, bevor ich scheiden müsse,
Zeig Gottes Spiegel mir, dein Antlitz, wieder!

Meter: iambic
99.
by Gerhard Tersteegen

Denk, Seele, dies ist Gottes Wort, der Mund des Herren schwöret,
Daß er, so wahr er selber lebt, nicht deinen Tod begehret!
Wär' dein Verderben noch so groß, trau nur, so hat's nicht Not,
Hör, Gott hat kein'n Gefallen auch an des Gottlosen Tod,
Bekehre dich von Herzen nur, laß deinen Weg und Willen,
Gott liebet dich, er hat's so gern, er will's auch selbst erfüllen! –
Nein, Jesu, ich will sterben nicht,
Ich glaube, was dein Wort verspricht;
Nur, was du forderst, gib mir dann,
Leb in mir, daß ich leben kann!

Meter: iambic
Unverhofft
by Wilhelm Busch

Der Negerknabe ging so still
Am Nil dahin. Plötzlich erblickt er
Ein unverhofftes Krokodil.
Oh, wie erschrickt er!!

Meter: iambic
A Song: When June is past, the fading rose
by Thomas Carew

Ask me no more where Jove bestows,
When June is past, the fading rose;
For in your beauty's orient deep
These flowers as in their causes, sleep.

Ask me no more whither doth stray
The golden atoms of the day;
For in pure love heaven did prepare
Those powders to enrich your hair.

Ask me no more whither doth haste
The nightingale when May is past;
For in your sweet dividing throat
She winters and keeps warm her note.

Ask me no more where those stars light
That downwards fall in dead of night;
For in your eyes they sit, and there,
Fixed become as in their sphere.

Ask me no more if east or west
The phoenix builds her spicy nest;
For unto you at last she flies,
And in your fragrant bosom dies.

Meter: iambic
Vermischte
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Es zeiget diese Taub ein Bildnis reiner Liebe/
Daß ich mit dir ins Grab getreue Freundschafft übe.

Meter: iambic
U LESA V BŘEZNU.
by Alois Škampa

Ještě lze vidět až do srdce háje
větvemi stromů bezlistých,
ještě tam dřímá v rokli sníh,
který snad sejde až idyllou máje,
ale zde na svahu k polední straně
žloutne již ve skalách mochna tak raně,
a v dolu potok, sepjatý ledem,
prolomil náhle okovy:
divoce bouří a na břehu hnědém
šplouná až po kraj vrboví...
Včera to nebylo – rci ale dnes –
je-li to před tebou ten samý les?
Ještě lze vidět až do jeho hloubi
ryšavým listem zapadlé,
ještě tam v mýtin zrcadle
podzimní šaty má habří a doubí,
ale kol na hlavách jilmů a buků
raší už záplava červených puků,
a dole z mechu prvně se bělá
panenský kalich sněženky –
jakoby příroda předhonit chtěla
nejkrasší jara myšlenky!
Včera to nebylo – rci ale dnes –
je-li to před tebou ten samý les?
Ještě lze vidět až do jeho klína
v rozsochy křovin, prázdné hnizd –
ale juž kos tam zkouší hvizd,
zda-li ho od lonska nezapomíná,
a šerá pěnice ve slunné stráni
najednou dala se do cvrlikání,
neboť jí s nebes nadšení jasné
poprvé kmitlo do zraku,
a ona touží zas po lásce šťastné
v závrati sladkých rozpaků...
Včera to nebylo – rci ale dnes –
je-li to před tebou ten samý les?
Ještě lze vidět až do srdce háje
v zarostlé mlázím paseky,
ale juž vniká bezděky
i do jich okénka tušení máje,
vše tam chce na světlo z chladu a šera,
vše jinou barvu má, než ještě včera,
a v holých prutů spletitou tíseň
znova se vrací květ i vzrůst,
nebo v nich poprvé zazněla píseň –
radostná píseň z lidských úst!
Včera to nebylo – rci ale dnes –
je-li to před tebou ten samý les?
Ještě lze vidět až do jeho hloubi
na cesty, zvlhlé noční mhou –
ale juž po nich dívky jdou
natrhat kočiček v jívovém loubí,
a jejich zpěvánka, prostá a milá,
z průseku najednou zahlaholila,
stříbrným zvonkem po celém lese
do skal a strání vzlétajíc –
jako ten skřivánek, an se z niv nese
výše a výše slunku vstříc!
Včera to nebylo – rci ale dnes –
je-li to před tebou ten samý les?
Slyšíš tu zpěvánku, dětskou a svěží,
a je tak blaze v prsou tvých,
jakoby roztál onen sníh,
který ti na nich už od zimy leží;
kraj tone před tebou jakoby v mlze,
a ze tvých očí ven řinou se slze,
nebo ti praví píseň ta stará,
co včera nebylo, že bude dnes:
že zase okřeješ polibkem jara,
jako ten smutný, bezlistý les!...

Meter: dactylic
Paisaje
by Francisco Sisto Piedra

Arriba, un áureo sol que de un
                     celaje
en el lecho de nácar se reclina,
y abajo, una vivienda campesina
como el nido de un ave entre el follaje,
Cerca, un hojoso y pálido boscaje,
y allá, a la falda de gentil colina,
una sonora fuente cristalina
y un pájaro que riza su plumaje.
Doquiera, como signos de esperanza,
verdes mantos de fértiles praderas,
y en alegre y risueña lontananza,
extensa guardarraya de palmeras,
semejante a un ejército que avanza
desplegando a los vientos sus banderas

Meter: polymetric
An Lynthien
by Johann Joachim Ewald

Du zeigest uns denselben Kopf bald weiß, bald schwarz, bald braun.
Wie trägst du denn dein eigen Haar, und wenn darf ich dir traun?

Meter: iambic
Invocando a la Virgen por la salud de la reina doña Cristina de Nápoles
by Juan Nicasio Gallego

Dulce consuelo del linaje humano,
madre excelsa de Dios, sacra Lucina,
humillado a tus pies la frente inclina
con ardiente fervor el pueblo hispano
Si nunca vierte lágrima sen vano
el que se acoge a tu bondad divina,
vuelve, Señora, al lecho de Cristina
los bellos ojos, la piadosa mano
Muévate de Fernando la agonía,
que en zozobra cruel pregunta, espera,
teme, se afana, alienta, desconfía.
De su penar los plazos acelera,
y antes que su fulgor esconda el día
agita el viento la feliz bandera.

Meter: polymetric
- 973 - Acto I, CARLOS De El secretario de sí mismo
by Lope de Vega

Rompe el tridente azul rota barquilla,
las alas vate, de los vientos pluma,
y sin que el pescador traición presuma,
corre, sentada en el cristal la quilla
Mas sale de una cala de la orilla,
donde estaba esperando mayor suma,
turco bajel, y levantando espuma,
las aguas con los remos acuchilla.
Así yo, ¡triste!, libre de recelos,
surcaba el mar, cuando corsario altivo
permitieron las iras de los cielos.
Sin libertad, sin esperanza vivo,
y atado al duro banco de los celos
en la galera del amor cautivo.

Meter: iambic
Z NAŠÍ DOBY. (VII.)
by Antonín Klášterský

Dál od těch, kdož nám lhát teď chtějí lásku,
ač drásali nás celé dlouhé věky!
Hlas jejich, vím, je sladký tak a měkký,
leč srazit s cílů chtí nám aspoň částku.
Ne, neslevíme ani zbla, ni vlásku,
ne, nepohneme se o krok! Pro nás léky
již nejsou sliby v obrat nedaleký,
jim uvěřme, a vše jsme dali v sázku.
Dost kupčení již bylo v chrámě svatém
a hrdším v nás, jak bylo, těžko říci,
když za cti ztrátu platili nám zlatem.
Že zlatem? Ne! Když povrch blýskající
se otřel jen, co bylo pod tím šatem?
A krutý smích jak vháněl ruměn v líci!

Meter: iambic
KLINICKÉ JARO
by Jaroslav Kolman Cassius

Když jaro jako lékař přichází
a ty jsi starý muž
a v řeky zrcadle světelné odrazy
se blyští jako nůž,
obnaž svou starou duši zjizvenou,
ranami posetou,
ať ostří zářivá paprsků do ní tnou
jak zlatou lancetou.
Když jaro jde po bledé obloze
a vlhce voní břeh
a vdechuješ, mdlý, jako v narkose
sasanek sladký dech,
vydej zas v plen uspané srdce své
oceli Erota:
bez bolesti, odvahy, bez krve
už není života.
A když se z rány pramen vyvalí
v krvavém šarlatě,
přitiskni na ni čepel z oceli,
jež právě protkla tě.

Meter: iambic
Warraftig
by Hermann Löns

Denkt ihr noch jenes schönen Morgens,
Als es am Goetheplatz gekracht?
Ein Trümmerhaufen war das Ende
Des stolzen Turmgebäudes Pracht.
Man ließ sich aber nicht verblüffen,
Hat lustig wieder aufgebaut,
Obwohl die Nachbarschaft mitunter
Voll stiller Sorge hingeschaut.
Und es gelang; beendet wurde
Die Kirche für die Garnison,
Und die Akustik hat geprüft man
Mit donnerndem Drommetenton.
Manch einem wurde freilich bange
Bei diesem starken Ohrenschmaus,
Doch ist es glücklich abgelaufen,
Die Kirche hielt's wahrhaftig aus!

Meter: iambic
XIII. Co hledal jsem, to není v srdci tvém,
by Antonín Macek

Co hledal jsem, to není v srdci tvém,
i když jsem snil, že láska políbila
mne na rty uvadlé – i to jen zbyla
bez vášně náklonnost tvá s chladným rtem.
A přece chtěl jsem, aby v srdci mém
se divoká zas vášeň probudila;
má minulost jen smutná, šedá byla,
velehor nad ní chladný diadém.
Na velké opojení čekám dosud,
ač přijde brzy tiché, šedé stáří
a bílých ledovců již blízkost cítím.
Ne, paní lásky, nepůjdu dál žitím;
naposled ještě projdu ohňů září,
než přijde mráz a ticho, věčný osud.

Meter: iambic
A la muerte del capitán Esquerra de Rozas
by Fray Jerónimo de San José

Al puerto de la vida (que es la muerte),
llegaste, ¡oh, dulce hermano! En Cartagena,
donde tu embarcación el cielo ordena
a mejor patria, a más felice suerte
Pasaste aquel estrecho, a todos fuerte,
desembarcando en la inmortal arena,
donde pagado el flete, breve pena
en gozo perdurable se convierte
Dichoso tú que libre ya y seguro
del último naufragio, alegre gozas
en un inmenso mar, inmenso puerto
Triste de mí que en este golfo escuro,
mientras en ese tú, la edad remozas,
navego del suceso siempre incierto.

Meter: iambic
43. An Amenen, als sie sich mit Angeln erlustirete
by Paul Fleming

Lieb, du hast deine Lust um diesen schönen Fluß,
da manche Nais schwimmt, da Chloris mit Napeen
um seines Ufers Rand und tausent Blumen gehen.
Und daß der heiße Tag dir mache nicht Verdruß,
so beut die Weide dir zum Sessel ihren Fuß,
zum Schirm' ihr laubicht Haupt. Die Etesinnen wehen.
So siehest du vor dir die stummen Schaaren gehen,
die deiner Angel auch verehren ihren Kuß.
So spielst du, schönes Kind, und lässest unerwogen,
was für Gedanken mir hier werden zugezogen.
Gleich so spielt Amor auch mit mir und kränkt mich frisch.
Sein' Angel ist das Lob von deiner edlen Tugend,
das Garn der Augen Licht, die Rute deine Jugend,
die Speise deine Zier und ich der schwache Fisch.

Meter: iambic
Rodinné vychování dítek (Doma blaze.)
by Beneš Metod Kulda

Totě, věru, divná věc:
pták, byť měl i zlatou klec,
po svobodě touží přec;
zhusta zví, že na škodu
vytoužil si svobodu.
Vzdorného odchodu z domova pyká,
na hlad a na bídu bolestně zvyká.
Moudrý ženich děvu vítá,
na níž pěkných šest p čítá:
pobožnou a přívětivou,
poctivou a pozorlivou,
pokojnou a přičinlivou.
Zbožné ženy, moudré matky
cennější jsou nad vše statky,
oblažují hrady, chatky.

Meter: trochaic
Al concepto íntimo
by Clemente Althaus

En el rico vastísimo universo
jamás tu objeto se ofreció al sentido,
concepto por mi solo producido,
cuando conmigo en soledad converso.
¡Cuántas veces probó a expresarte el verso,
porque no yazgas en eterno olvido!
Mas, apenas te dio forma y vestido,
eres en todo ya de ti diverso.
Si tal cual te concibo te expresara,
nada hay que tanto al universo asombre,
cual lo asombrase tu belleza rara:
vive en lo hondo del alma, sin que el hombre
te penetre jamás, pues no declara
tu misterioso ser cifra ni nombre

Meter: iambic
- 73 - De La envidia de la nobleza
by Lope de Vega

Yace en la parte que es mejor de España
una apacible y siempre verde Vega,
a quien Apolo su favor no niega,
pues con las aguas de Helicón la baña.
Júpiter, labrador por grande hazaña,
su ciencia toda en cultivarla entrega;
Cilenia alegre en ella se sosiega,
Minerva eternamente la acompaña.
Las musas su parnaso en ella han hecho,
Venus hermosa en ella aumenta y cría
la santa multitud de los amores:
Y así con gusto y general provecho,
nuevos frutos ofrece cada día,
de ángeles, de armas, santos y pastores.

Meter: iambic
Al doctor Juan Pérez de Montalbán
by Antonio Pellicer de Tovar

Espíritu gentil, que ya en el Cielo
luceros pisas de esplendor vestido,
y en el Orbe Español anochecido,
a mejor llama amaneciste el vuelo
Vive feliz la patria del consuelo,
donde el dolor se ignora, y el olvido,
vuelve, empero los ojos al ruido
que hace tu ausencia triste acá en el suelo
Los Cisnes de Madrid oye dolientes,
que a tu nombre consagran generoso,
epitafios de estrellas elocuentes.
Y en perdurable Mármol estudioso,
en vez de estatua labran reverentes,
este a los siglos vividor Coloso.

Meter: polymetric
XVIII. ELEGIE
by Josef Svatopluk Machar

Jak listí žloutnoucí, kdy chladné větry vanou,
se stromů třesavých v zem vlhkou upadá,
tak dny mé vezdejší v tůň věčna smutně kanou
a pečeť nicoty se na ně ukládá.
Můj verš mne opouští, a všechny dojmy vnější
v mé nitro zapadnou bez šumu ozvěny
a tam se na vždycky v sen mrtvý ukonejší,
jak v kalné hlubině zapadlé kameny.
Šum listí, ptáků zpěv a šarlatový západ,
vše, co jsem miloval tak bouřně před roky,
i srdce dívčino, jež začne lásku chápat,
víc neunesou mne již v zápal hluboký.
Tak šinu žitím se vln nudy pod přívalem,
jak živá mrtvola, kam ony zakývnou,
a s prázdnou radostí i se svým starým žalem
jest mi ten všední svět jen rakví protivnou...

Meter: polymetric
Motto
by Johann Christian Günther

Das Amt der Poesie besteht nicht im Schmarozen ...
Ihr Kiel entdeckt mit Recht der Laster Grund und Schande
Und ofenbahrt den Ruhm der Redlichen im Lande,
Ohn Abscheu vor Gefahr, ohn Absicht auf den Lohn.

Meter: iambic
Kredo samotáře.
by Jaroslav Vrchlický

Víc mluví svět do mého odloučení,
ba klíčovou se dírkou ke mně tře,
já klnu mu, on v mojí krvi vře
a triumfuje, když mním, že ho není.
Mně často zdá se, ve půlnočním snění
že mořem pluji sám na ledné kře,
hnán větry jen a v jejich lehké hře
že splývám v nic, jež rovno vykoupení.
Však nechť má cesta pustá, břehy kolem
zní paiany a žití plnou vřavou,
jež v samotu mou jásá, křičí, volá...
Já pluji sám i s nadějí i s bolem.
Snad v protivě té s celou křičí slávou
pud života, jemuž se neodolá...

Meter: iambic
Dando la enhorabuena a un amigo, que iba a casarse
by Gaspar María de Nava Álvarez

Cual suele con las ramas enlazadas
dos árboles unirse, que ni el viento
puede arrancarles de su firme asiento,
ni quebrantar sus copas levantadas,
pues antes entre sí bien apretadas
parecen elevarse al firmamento,
dándoles hermosura y ornamento
las frutas, que producen sazonadas,
así, querido amigo, te deseo
un lazo delicioso, un lazo fuerte
por medio del dulcísimo Himeneo.
Y que esta unión se forme de tal suerte
que, colmado de paz y de recreo,
seas siempre feliz hasta la muerte.

Meter: iambic
Gegenverweiß deß Teutschen und
 Spaniers.
by Georg Neumark

Laß ab du Teutsche Sau von deinem grossen Sauffen!
Und du/ du Spanscher Hund vom Raub’ und Huren-
lauffen!

Meter: iambic
- XLIII -
by Hernandode Acunya

Siendo por Alejandro ya ordenado
que Lausato ciudad se deshiciese,
como venir su buen maestro viese
a suplicar por ella apresurado,
en viéndole, juró determinado
de no le conceder lo que pidiese;
él pidió entonces que la destruyera,
por do el mísero pueblo fue librado.
Así, viendo por vos determinada
mi perdición, señora, conocida,
estilo mudaré por mudar suerte,
pidiéndoos contra la costumbre usada,
o que para morir me deis la vida
o que para vivir me deis la muerte.

Meter: iambic
CXLIV Fotografie dvou holčiček
by František Zavřel

Fotografie dvou holčiček
s tvářičkou nevinnou,
malinký střevíček,
dva páry očí s ofinou.
Neklidné kouzlo dětství plane z nich,
jež nezná viny hlod,
jeden z těch okamžiků tajemných,
než osud dá se na pochod.

Meter: iambic
Panna.
by Alois Škampa

Jak jiřinky květ polou rozvitý –
tvůj ret je krásný, a v něm ukryty
a neoděny v zvuk, spí ještě v tuše
vše sny a přání dětské tvojí duše!
Ó líbezné ty děcko spanilé –
ty nesmíš klonit hlavu unyle,
lkát před časem, že pokoj tvého blaha
já zrušil tím, že byla jsi mi draha...
Tvůj celý zjev jak vonná kytice
se usmívá, ty’s ještě světice,
a krása tvá a tvoje ctnosti skromné –
já nesmím toužit, aby svadly pro mne!
Sni jen si dál, buď dlouho před světem
tím, co’s mu nyní – bílým poupětem!
Tak v jaru tvém Bůh rád tě s nebe vidí,
a čistou chrání před úklady lidí.
Tak, jak jsi teď, svým zjevem pouze ctnost
tak v písních mojich nejdražší jsi skvost,
tak vítám tě, jak slunce dlouhá zima,
kdy starý mráz nám jihne před očima!
Až srdce tvé se na květ rozvije,
a zateskní v něm touhy arije – –
pak, teprv pak – já motýl slétnu k němu,
a pod svá křídla tvoje štěstí vemu!

Meter: iambic
1L: Wesen, kleines, längst verklärtes,
by Ada Christen

Wesen, kleines, längst verklärtes,
Stern in meines Lebens Nacht,
Reingeliebtes, heißentbehrtes,
Sprich zu mir im Traume sacht!
Schlinge Deine kleinen Arme
Um die Brust so glückberaubt,
An mein Herz, das lebenswarme,
Leg' Dein todtes kaltes Haupt!

Meter: trochaic