PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Paasche
by Kurt Tucholsky

Wieder einer.
Das ist nun im Reich
Gewohnheit schon. Es gilt ihnen gleich.
So geht das alle, alle Tage.
Hierzuland löst die soziale Frage
ein Leutnant, zehn Mann. Pazifist ist der Hund?
Schießt ihm nicht erst die Knochen wund!
Die Kugel ins Herz!
Und die Dienststellen logen:
Er hat sich seiner Verhaftung entzogen.
Leitartikel. Dementi. Geschrei.
Und in vierzehn Tagen ist alles vorbei.
Wieder einer. Ein müder Mann,
der müde über die Deutschen sann.
Den preußischen Geist – er kannte ihn
aus dem Heer und aus den Kolonien,
aus der großen Zeit – er mochte nicht mehr.
Er haßte dieses höllische Heer.
Er liebte die Menschen. Er haßte Sergeanten
(das taten alle, die beide kannten).
Saß still auf dem Land und angelte Fische.
Las ein paar harmlose Zeitungswische . . .
Spitzelmeldung. Da rücken heran
zwei Offiziere und sechzig Mann.
(tapfer sind sie immer gewesen,
das kann man schon bei Herrn Schäfer lesen.)
Das Opfer im Badeanzug . . . Schuß. In den Dreck.
Wieder son Bolschewiste weg –!
Verbeugung. Kommandos, hart und knapp.
Dann rückt die Heldengarde ab.
Ein toter Mann. Ein Stiller. Ein Reiner.
Wieder einer. Wieder einer.
Und nun –?
Die Regierung wird was tun?
Die Regierung ist gegen Empörung immun.
Schlafen. Zucken die Achseln. Glauben
verlogenen Berichten der Pickelhauben.
Und du liest am nächsten Tag in der Zeitung:
Unschuldig der Mörder – unschuldig die Leitung.
Hausen genau wie damals in Flandern.
Menschen? Tiere sind die andern.
Spielen noch immer herrliche Zeiten
der militärischen Notwendigkeiten,
Und nun –? Die Regierung läßt sie machen . . .
Flamm auf, du Volk! Feg sie hinweg.
Da sitzt der Bolschewistenschreck!
Da sitzt Aufruhr. Da die Gefahr.
Alles noch so, wie es früher war . . .
Morgen tun sies grad so wieder . . .
Und Jesus steigt vom Himmel hernieder.
Breitet segnend die leuchtenden Hände,
tritt vor den Soldatenlümmel hin
und sagt: »Du, es ist Zeitenwende.«

Meter: iambic
VÁLEČNÉ ČTYŘLÍSTKY. IV. (Italie koncem října 1917.)
by Josef Svatopluk Machar

Hle, nejhroznější tvoje upomínky
jak ožívají! Hord těch přívaly –
toť Odoaker s Skýry, Turculingy
a Geiserich se svými Vandaly!

Meter: amphibrachic
Soneto
by Gregorio Silvestre

¡Qué lejos está un necio de entenderse!
¡Qué cerca un majadero de enojarse!
¡Qué pesado es un torpe en atajarse!
¡y qué liviano un simple de correrse!
El uno es imposible conocerse,
el otro no hay querer desengañarse,
y así no puede el necio adelgazarse,
que todo es para más entorpecerse.
Al fin se han de tratar con presupuesto,
que son en defender su desatino
más zafios y más tiesos que un villano
Mas si el más sabio de ellos es un cesto,
y no hay poder meterlos en camino,
dejarlos por quien son es lo más sano.

Meter: polymetric
Vermischte Getichte.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Du bist blinder, als ein blinder, der kein auge brauchen kan.
Denn du siehst nur die geschöpffe, und er sieht den
schöpffer an.

Meter: trochaic
[zur Stunde, die in Sehnsucht zagt]
by Clemens Brentano

Zur Stunde, die in Sehnsucht zagt,
Dem Schiffer tief das Herz beweget
Der Freunden heut Lebwohl gesagt,
Und Liebe in dem Pilger reget,
Hört er, wie ferne Abendglockenklänge scheinen
Den Tag, den sterbenden, wehklagend zu beweinen.
Da ward mein Herz so schwer, so schwer,
Ich schiffte einsam auf den Wogen,
Da hat dein Lied vom Felsen her
Mich in die Brandung hingezogen
Sirenenkind, ich mußt' an deinen Klippen stranden
Mich lockten Flammen, die auf deinen Lippen brannten.
Ich drang zu dir, ich rang zu dir
Der Unerkannten, Tiefverwandten,
Du wichst vor mir, du schlichst zu mir
Und legtest mich gebannt in deine Banden,
Da sank dein schlummernd Haupt an meines Herzens Wunde
Und flüsterte dein heimlich Lied aus blühndem Munde.

Meter: iambic
Die Brautfahrt .
by Joseph von Eichendorff

Von der langen Täuschung trennt er
Schauernd sich — der Stolz entweicht,
Andre Heimath nun erkennt er,
Die kein Seegel hier erreicht,

Meter: trochaic
1.  Lebewohl .
by Ludwig Uhland

Lebe wohl, lebe wohl, mein Lieb!
Muß noch heute scheiden.
Einen Kuß, einen Kuß mir gib!
Muß dich ewig meiden.
Eine Blüth’, eine Blüth’ mir brich,
Von dem Baum im Garten!
Keine Frucht, keine Frucht für mich!
Darf sie nicht erwarten.

Meter: polymetric
19. Skolie
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Bechert froh den süßen Wein,
Von der Mosel, von dem Rhein,
Brüder, weil wir leben!
Ach wir müssen schnell davon,
Und am Styr und Acheron
Blühen keine Reben!

Meter: trochaic
NOKTURNO
by Růžena Jesenská

Již dávno nepluly tak oblaky jak dnes,
již dávno nebyly tak spěchající, zlaté,
jak toho večera, most soumračný se snes’
od tebe ke mně. Nedotknu se země
v samotě svého srdce v chvíli svaté:
a potkám tebe dnes.
Pochodně uhasnou a světy budou temně
a tiše hovořit, a most, náš most –
vyslovit neodvažuji se tvého jmena –
nám sklene cestu k zázraku. Jsem žena
neb pouze píseň nebo sen, jenž vzrost’
v chimaeru na tvé cestě za odstínem?
Jsem, nevím kdo. Jen tvoje jmeno velmi tiše
vyslovím přece toho večera, a hvězdy s výše
napadnou na most oblačný snů našich
v hodinách nad věčnost a život dražších;
tam potkáme se stíny dva – a splynem’...

Meter: iambic
VI Má milá chodí po nábřeží.
by Josef Mach

Má milá chodí po nábřeží.
Ale kdo ji to provádí?
Ten hezký hoch, té tváře svěží.
Bože, to děvče vyvádí!
Dokonce jak jsem teď šel kolem,
jsem zaslechl: „Pane kolego...“
Ó proč mi plníš srdce bolem,
má Alfo i má Omego?
Už vím, co v tváři tvojí zrádné
ten lichý úsměv znamená,
v té kráse, která neuvadne,
má císařovno vznešená!
Já ještě skočím s mostu pro ni,
bych skončil svojí lásky žel,
jak k vůli Virginii loni.
Tenkrát jsem si to rozmyslel.

Meter: iambic
- LXXIX -
by Juan Boscan

Nueva prisión hubiera de matarme,
según hallé peligro al entrar de ella.
Pero cesó la parte la querella,
y alcance, por juicio, de librarme.
Andan ahora por tornar a echarme
al yugo antiguo, que en mis huesos sella;
que para allá me arrebató mi estrella
y allá me tiene sin dejar holgarme.
Confesaré, si dicen que he mudado,
que mudo el accidente, algún pedazo,
no a la raíz del mal acostumbrado.
Un mudar fue de un corazón cansado,
como es mudar en el izquierdo brazo
el peso del derecho atormentado.

Meter: iambic
Eine himmlische Etymologie.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

„ein großer Teufel ist schon Gog,
Ma-Gog ist ein viel größrer noch.
Was aber ist der De-Ma-Gog,
Das ist der allergrößte doch.“
So sprach dereinst der Engel Mund,
Und das vernahm der deutsche Bund,
Der machte schnell den Engelsfund
Uns armen, armen Teufeln kund.

Meter: iambic
An seine Liebste.
by Johann Georg Gressel

Vor deinen Augen muß die lichte Sonne weichen/
Die Lippen stechen weg Zinnober und Rubin/
Vor deinen Wangen muß der Rosen Pracht erbleichen/
Der sanffte Athen-West führt
Du bist recht wohlgeziert an Schönheit und Geberden/
So daß dich je dermann als überirdisch ehrt.
Ich aber muß darum auch dein Leibeigner werden/
Weil holde Freund lichkeit der Schönheit Pracht vermehrt.

Meter: iambic
SONET VELIKONOČNÍ.
by Vladimír Houdek

Citlivcům líto, šeré vy chrámy,
jak ve vás zmlkne modliteb ruch,
a co as člověk učiní s vámi,
ve prach až klesne starý váš bůh?
Nepřijde bídný hledat si těchu,
hledat si ve vás léky svých ran –
divý jen holub před dravcem v spěchu
ve vašich věžích najde svůj stan!
Kdyby se, Kriste, krve té proudy,
kterou Tvým jménem plýtvali lháři,
spojily mstivě v ohromnou řeku –
tisíc by chrámů smetly v svém jeku!
Ale ty chrámy zničí jen stáří –
nejčistší duchu, mírné to soudy! –

Meter: polymetric
Al Excmo. Sr. Conde de Haro, hijo primogénito del Excmo. Sr. Duque de Frías al cumplir un año
by Juan Nicasio Gallego

Precioso niño, si al templar mi pena
basta el recuerdo de tan fausto día,
y al cielo llega la plegaria mía
en vez de lira al son de mi cadena;
dará benigno a tu niñez serena,
delicias de tu casa y su alegría,
más que soñado néctar o ambrosía
de salud y placer la copa llena
Tu brazo un tiempo blandirá brioso
de tu padre el acero, cuando altivo
batas la ijada al alazán fogoso
Docto cual él serás y ardiente y vivo;
cual tu madre gentil, discreto, hermoso;
cual ambos bueno, amable, compasivo.

Meter: iambic
His Wish to God
by Robert Herrick

I would to God, that mine old age might have
Before my last, but here a living grave;
Some one poor almshouse, there to lie, or stir,
Ghost-like, as in my meaner sepulchre;
A little piggin, and a pipkin by,
To hold things fitting my necessity,
Which, rightly us'd, both in their time and place,
Might me excite to fore, and after, grace.
Thy cross, my Christ, fix'd 'fore mine eyes should be,
Not to adore that, but to worship Thee.
So here the remnant of my days I'd spend,
Reading Thy bible, and my book; so end.

Meter: iambic
A Belisario
by Quevedo

Viéndote sobre el cerco de la luna
triunfar de tanto bárbaro contrario,
¿quién no temiera, ¡oh noble Belisario!,
que habías de dar envidia a la Fortuna?
Estas lágrimas tristes, una a una,
bien las debo al valor extraordinario
Conque escondiste en alto olvido a Mario,
que mandando nació desde la cuna.
Y ahora, entre los míseros mendigos,
te tiraniza el tiempo y el sosiego
la memoria de altísimos despojos.
Quisiéronte cegar tus enemigos,
sin advertir que mal puede ser ciego
quien tiene en tanta fama tantos ojos.

Meter: iambic
Vítr.
by Otokar Mokrý

Ten vítr hučí venku
a běsně burácí –
v něm duše jako stéblo
se zmítá, potácí. –
Zda novou spoustu vnese? –
zda obzor očistí? –
zda požehnání vduje? –
zda kletbou zasvistí?
Tou bědnou zemí českou
zlá skučí vichřice –
zalétá v každou chatku
divoká vánice. – –
Až retem jejím v humně
se pleva oddělí, –
dejž Bůh, když jenom přehouš
zrn zlatých zbude-li.

Meter: iambic
Resignation
by Ludwig Thoma

Es gibt noch Leute, die sich quälen,
Aus denen sich die Frage ringt:
Wie wird der Deutsche nächstens wählen?
Wie wird das, was die Urne bringt?
Die Guten! Wie sie immer hoffen!
Wie macht sie doch ein jedesmal
Der Ausfall neuerdings betroffen!
Als wär' er anders, wie normal!
Wir wissen doch von Adam Riese,
Daß zwei mal zwei gleich vieren zählt.
Und eine Wahrheit fest wie diese
Ist, daß man immer Schwarze wählt.
Das Faktum läßt sich nicht bestreiten,
Auch wenn es noch so bitter schmeckt.
Doch hat das Übel gute Seiten:
Es ruhet nicht auf Intellekt.
Man muß die Sache recht verstehen;
Sie ist nicht böse, ist nicht gut.
Der Deutsche will zur Urne gehen,
So wie man das Gewohnte tut.
Wer hofft, daß es noch anders würde,
Der täuscht sich hier, wie überall.
Die Schafe suchen ihre Hürde,
Das Rindvieh suchet seinen Stall.

Meter: iambic
Frygická čapka.
by Emanuel Čenkov

Ty rudá čapko!... Čí jsi hlavu kryla
za vzletné tragedie ohnivých těch dnů,
kdy zraky svítily a srdce bila
v tom luzném klamu, Volnosti že víla
se snesla k půdě hrubé s něžných oblak snů?
Či v máji jako rudý květ jsi plála,
jak růže krvavá na stromě svobody,
kdy hymna Marseillanů krajem vála,
kdy mladá Francie v svou náruč zvala
z pout robot všecky zbičované národy?
Ty rudá čapko!... V čí jsi byla ruce,
čí oko clonila jsi, plné blesků, chmur?
Ty’s zřela Amazonku Revoluce,
před brány Bastily kdy vtrhla prudce
ta Fryne lidu, Théroigne de Méricourt?
Či v Tuileriích, ve vřavě a hřmotu,
do kluzkých salonů kdy vpadl drsný lid
nezkrotných písní pěje hromnou notu,
kdos králi podal tě na píky hrotu,
jenž na hlavu si musil tebe posadit?
A když pak odtáhly ty lidu davy,
král, jenž tě v prvém zmatku sejmout zapomněl,
zřel na tě v zrcadle, zjev na krvavý,
i chyt tě zuřivě, v kout mrštil s hlavy
a hanby horečkou se všecek třás’ a chvěl?...
Ty rudá čapko!... Blouznivec tě nosil,
jenž o Bratrství v podkroví svém tiše snil,
za blaho vlasti nová božstva prosil,
a jemuž tribun lidu hlavu zkosil
dav vlasti na oltář krev jeho mladých sil?
Či jakýs lišák z klubu Jakobínů,
řvoun drzý, zrádců metla, mstitel neřestí,
se pokryl tebou v děsných nocí stínu,
kdy do služby si najal guillotinu,
by záhy moh’ se zváti králem předměstí?
Já nevím... V museu cár tvůj teď stlívá,
svou roli dohrála’s jak vše, teď po letech
pár očí zvědavých se na tě dívá,
tu občas Angličanka stane snivá,
jí z ňader suchých něžně vyvine se vzdech...
Slyš! strážce musea zív’ v koutě sálu...
Nuž, s bohem, rudá čapko, vraku náhody,
ty cáre, zbylý tu z dob Ideálu,
ty pohozená masko z karnevalu,
škraboško herce z tragedie Svobody!

Meter: iambic
Kdo že to klepá s procitlým jarem
by Rudolf Pokorný

Kdo že to klepá s procitlým jarem
na okénko?
Hoch Tvůj Ti malou kytičku nese,
má panenko.
Kytičku malou z prostého kvítí,
stuhu bílou:
bohdá mi budeš, milenko drahá,
žínkou milou!
A kdyby na se bylo nám čekat
mnohá leta:
na srdci drahém kytička lásky
neodkvetá.

Meter: polymetric
11. Auf Cleantes den Seemann
by Christian Wernicke

Dass man ein Fräulein
Und sie durch
Dass man die Händ' ihr küsst, und ihr
Indem man
Das steht Cleant nicht an, der nicht
Der was er ohne Müh' und in dem ersten Griff
Nicht haben kan verschmäht: Er ist ein
Das nur mit dem

Meter: polymetric
Exhortación a la Majestad del Rey Nuestro Señor Felipe IV para el castigo de los rebeldes
by Quevedo

Escondido debajo de tu armada
gime el Ponto, la vela llama al viento,
y a las lunas de Tracia con sangriento
eclipse ya rubrica tu jornada.
En las venas sajónicas tu espada
el acero calienta, y, macilento,
te atiende el belga, habitador violento
de poca tierra, al mar y a ti robada.
Pues tus vasallos son el Etna ardiente
y todos los incendios que a Vulcano
hacen el metal rígido obediente,
arma de rayos la invencible mano:
caiga roto y deshecho el insolente
belga, el francés, el sueco y el germano.

Meter: polymetric
V POHORSKĚ VSI.
by Bohumil Adámek

Čtverce polí zrostly v pestrou šachovnici,
z níž se v směsi střech a stromů nad vesnici
pnou dva bílé kostely.
Nad jedním kříž blesky srší v zoři,
na druhém jak znakem slunně hoří
kalich v průčelí.
V jednom s kazatelny zní hlas hřímající:
„Naše víra jedinou jest k spáse svící,
mimo ni jen zhouba, žal.
Vzhůru v zápas! Není cesty jiné!
Nebes ratolest jen tomu kyne,
kdo v šik náš se dal! – –“
V druhém káže farář s prosivělou bradou:
„Bděte! Pod kožichem jehňat k vám se kradou
vlci duší potají.
Střežte před nimi své víry prahy!
Vzmužte se a chraňte odkaz drahý,
po němž plvají! – –“
Vzrušný lid se ze svých svatyní zas vrací
v zášeř podkroví, v pot starostí a prací
do dna myslí rozčeřen.
Chvíle klidu, družnost besed sytá,
jež jen žebrácky jim život skytá,
hořknou ze dne v den.
Rozenci vsi jedné, zšedlých, spolných zvyků
proti sobě zrůdně v nevraživém smyku
rozlítí se do šelem.
V brázdách smírnosti a přízně, blaha –
vzdor a zloba, záští, zmar se zmáhá
vilným plevelem. –
A dál za vsí v polní, zkvětlé šachovnici
k sobě lnou dva pruhy v slunci dřímající –
zlišeny jen planou zdí.
Na jednom se kalichy stkví z rovů,
na druhém se kříže z dřeva, kovu
lesknou, tmí a rdí.
Dumno kolem. Pod příkrovy květin, trávy
trpně puchřejí stran spurných srdce, hlavy –
němý rozklad v úděl všem.
U vrat hřbitovních lip stín kříž cloní,
s něhož světlý Kristus hlavu kloní
s mroucím úsměvem. –

Meter: trochaic
Küßte ich zur Nacht
by Max Dauthendey

Ach, wie fröhlich und gesund
Mich die Liebe macht!
Bin der beste Mensch am Tag,
Küßte ich zur Nacht.
Arbeit tut von selber gehn,
Jeder Schritt ist Dank,
Reden, die ich reden muß,
Red' ich frei und frank.
Heller wird mir jeder Tag,
Weiß, wohin man sieht,
Weiß, wenn's Abend werden will,
Wozu das geschieht.
Herrlich kommt die dunkle Nacht,
Die den Mund mir gibt,
Der mich bis zum hellen Tag
Unter Küssen liebt.

Meter: trochaic
Die Jäger .
by Joseph von Eichendorff

Wir waren ganz herunter.
Da sprach Diana ein,
Die blickt so licht und munter,
Nun geht's zum Wald hinein!
Im Dunkeln Aeuglein funkeln,
Kupido schleichet leis,
Die Bäume heimlich munkeln —
Ich weiß wohl was ich weiß!

Meter: iambic
JARO ROKU 1850.
by Josef Václav Frič

Jaro, jaro zelená se
v luhu volném přede mnou,
zkvétá touhou tajemnou;
i mé srdce otvírá se.
Mnohý rok jsem je nevítal,
protože mne vášeň štvala,
aneb činolačnost hnala,
když mou vlastí orkán zmítal.
Zdálo se, že navždy dřímá
v srdci mém to milování;
zatím jeho cukrování
znova tiché nitro jímá.
Když ty stromy opadaly,
těšil mne jich soucit se mnou;
city pohřbené v noc temnou
jeseň svou neoplakaly.
Ale teď ty city Vesna
k životu zas vyvolává,
marně duch jich pouspává –
srdce probouzí se ze sna! –
Děvo! kýž bych směl jen jednou
u prsou tvých spočinouti,
k srdci tebe přivinouti
dřív, než líce navždy zblednou.
S jakým žárem bych tě líbal,
že bysi se slitovala,
jednu sladkou noc mi přála,
v níž bych v ráj tě ukolíbal.
Kam zalétáš, touho moje?,
družka tvá, jen bolná píseň,
Vesna tvá, jen vazby tíseň,
sladká noc tvá, rakev tvoje!

Meter: trochaic
XXV.
by Karel Babánek

Jak podzim dých, obzory zamodralé
se zkalily podzimním pláčem vlahé,
a na lukách, jež vlhkou travou voní,
ocúnu květy vztyčily se nahé.
V setmělém parku ve výdechu listí,
jež cesty přikrylo, faun stojí tich,
tak opuštěn a na milence myslí
pod nebem letní noci, šťastný smích.

Meter: iambic
FRANCIE!
by Viktor Dyk

Francie! Bědně pokořená,
jíž tyran šlape po skráni,
hlas zazní náhle z jeskyň temna,
že zachvějí se spoutaní.
Vyhnanec, který s výše skály
na hvězdy zírá, na moře,
jak ti, jež v snu jsme slýchávali,
ve stínu půjde hovoře.
A jeho slova, z nichž se blýská,
slova, jež budí strach a děs,
budou jak ruka, která stiská
meč na pochodu v noci kdes.
Tu mramory se pohnou v děse,
hor ztemnělých se pohne lem,
koruna stromů zachvěje se
pod černým tímto soumrakem.
Zvuk kovový z nich bude zníti,
křik, krkavců jenž plaší dav,
dech neznámý, jenž rozechvíti
nad hroby umí stébla trav.
A budou volat: hanba zradě,
pryč s vrahy, lotry, bídáky!
A apel svolá duše v řadě,
tak jako volá vojáky!
Přerozenými nad rasami
jak bouře v dál se rozlítnou.
A jestli živé spánek mámí,
ti, kdož jsou mrtví, procitnou!

Meter: iambic
Die Bodenkammer
by Gustav Falke

Das war auf unsrer Bodenkammer,
Wo schräg das Dach darüber lief.
Ach, was verschloß die rostige Klammer
Der schweren Tür! Von keinem Brief
Wurd je ein Siegel weggebrochen
Mit so erhöhtem Herzenspochen,
Als wir zum Paradies dort oben
Die schwere Luke keuchend hoben.
Da gab es einen Tannenbaum,
Vom letzten Fest noch aufgehoben,
Der fuhr als Schlitten durch den Raum,
Daß Staub und trockne Nadeln stoben.
Da gab es eine Wäschemangel,
Die rollend an zu kreischen fing,
Wie noch in keiner rostigen Angel
Je eine alte Türe ging.
Da gab es eine leere Kiste,
Ganz wie gemacht zum Höhlenhaus,
Ein morsches Ding, ein Wurmgeniste,
Und Spinnen tapeziertens aus.
Doch Kindersinn hat Zauberkraft
Mehr als die Lampe Aladins,
Ein Wunsch – da baut sich Schaft an Schaft
Das schönste Schloß, Fürsten beziehns.
Dann war da eine alte Wanne,
Die, leck, schon längst kein Wasser sah,
Und eine alte Gärtnerkanne,
Durchlocht und ganz zerbeult, war da.
Das war ein Trommeln und Trompeten!
Herr Hauptmann und Herr General!
Das ganze Bataillon antreten!
Zu Pferde stieg der Feldmarschall.
Und ja das Pferd! Kein Blücher drückte
Ein bessres unterm Siegeslaub.
Dort floß der Rhein, der überbrückte,
Dort der Kartoffelsack war Kaub.
Der alte brave Schaukelschecke
Fiel vom Galopp in pleine carrière
Und mitten in der Feinde Heer,
Kam er dabei auch nicht vom Flecke.
Ach Gott, was schlossen diese Wände
Nicht alles ein, die ganze Welt,
Von einem bis zum andern Ende,
War zwischen ihnen aufgestellt.
Im schiefen Dach das kleine Fenster
Warf Licht in ein unendlich Land,
Wo Räuber, Könige und Gespenster
Das Kind in jedem Winkel fand.
O könnt ich einmal noch im Leben
Die knarrenden Stufen da hinan,
Die alte schwere Luke heben
Und in der Bodenkammer dann
Noch einmal auf dem Schaukelpferde
Napoleon in Ägypten sein
Und mit tyrannischer Geberde
Die Welt in Grund und Boden schrein.
Aus manchem Sattel mußt ich gleiten,
Drin ich ein Feldherr mich geglaubt,
Und mußte still zu Fuß dann schreiten,
Ein Wandrer, den der Weg bestaubt.
O Rößlein meiner Knabenspiele,
Du trugst mich schlank an alle Ziele,
Die mein Papierhelm vor sich sah –
Ein Gertenschlag: Viktoria!

Meter: iambic
HA SONADO LA VOZ DE LOS HERMANOS II
by Manuel Bernabé

Ha sonado la voz de los hermanos,
como antaño, en la paz de la manigua;
y hubo a lo lejos un temblor de manos,
tal que invitando a la unidad antigua.
¡Oh, fecundo y virtual sacudimiento
de las memorias viejas y lejanas!
Vibran tus ecos sobre el mar y el viento
como las frondas, como las campanas.
López Jaena puso el sortilegio
bautismal, cuando el patrio florilegio
se abría al grito del Ensueño armado;
Y hoy es una Mujer quien alza el puente,
que une los esplendores del Presente
con los trofeos de oro del Pasado.

Meter: polymetric
Žid v hospodě.
by Jan Evangelista Nečas

Přišel Bouchem do hospody,
(říkali tam u Pivody),
usadil se ve přístěnku,
dal si naliť piva sklenku.
Dostal ji, a za čas krátký
řekl: „Vemte si to zpátky;
dejte mně do malé sklínky
za to kapku dobré kmínky.
Buďte, panno, od té dobroty!“
Holka vezme pivo z ochoty;
na štěstí hned se ho sprostí,
dadouc je novému hosti.
Ten je vypil, vstal a platil,
načež z hospody se ztratil.
Bouchem kmínku také dopil
a klobouku hned se chopil.
Málo kdo mi uvěří,
jak byl rychle u dveří!
Ale běda! kdos ho lapil:
„Plaťte! když jste se tu napil!“
„Wie haisst? platit?! Vždyť já za tu kmínku
sklepnici dal piva plnou sklínku!“
„Tedy plaťte pivo, pravím! Hnedle!“
„Vždyť ho zaplatil už ten pán vedle!“
Toť se ví, že pro tu logiku
dostaly se pěstě do styku.

Meter: trochaic
NÁNA.
by Josef Kalus

Odskočil hospodář
od oběda,
zlověstnou v oku zář,
od hněvu rudou tvář,
Jana hledá:
Janek běda!
nekrmí koníčků,
trhá si růžičku
u souseda.
Sedí s ním v seníku
Nána snědá,
nedbajíc povyku –
„Nehni se, Jeníku,
pán tě hledá.“ –
„Náno, běda:
koně jak krmit mám,
když líbám, objímám
líčka snědá?“
„Ať koně řehtají
bez oběda,
ať všichni hledají,
tebe přec utají
Nána snědá:
Jana nedá!
Do vzchodu deničky
smíš trhat růžičky
u souseda.“

Meter: polymetric
To srdce ubohé!
by Božena Studničková

Ha, ha, to srdce ubohé
se rozplyne mi v touze –
i buď na živu, bloudku můj,
byla by o tě nouze.
Ty musíš poutí života
si mnoho nechat líbiť,
však – to ti radím upřímně –
jen nic si nenech slíbiť.
Leč – odpusť mi, že směju se,
když nad tebou se mračí; –
ba sama často pomáhám
ti slzou při tvém pláči.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Acuña

Porque dejaste el mundo de dolores
buscando en otro cielo la alegría
que aquí, si nace, sólo dura un día
y eso entre sombras, dudas y temores
Porque en pos de otro mundo y otras flores
abandonaste esta región sombría,
donde tu alma gigante se sentía
condenada a continuos sinsabores.
Yo te vengo a decir mi enhorabuena
al mandarte la eterna despedida
que de dolor el corazón me llena;
que aunque cruel y muy triste tu partida,
si la vida a los goces es ajena
mejor es el sepulcro que la vida.

Meter: polymetric
Los tiempos son de lucha...
by Gaspar Núñez de Arce

Los tiempos son de lucha ¿Quién
                     concibe
el ocio muelle en nuestra edad inquieta?
En medio de la lid canta el poeta,
el tribuno perora, el sabio escribe
Nadie el golpe que da ni que recibe
siente a medida que el peligro aprieta:
desplómase vencido el fuerte atleta,
y otro al recio combate se apercibe
La ciega multitud se precipita,
invade el campo, avanza alborotada
con el sordo rumor de la marea;
y son, como el furor que nos agita,
trueno y rayo la voz; el arte, espada;
la ciencia, ariete; tempestad, la idea.

Meter: polymetric
Beschluß
by Gerhard Tersteegen

Hört, was der Nutzen soll von diesem allem sein:
Daß man ohn' Vorbehalt soll Gottes sein und lieben!
Ein doppelter Gewinn uns davon kommet ein,
Der uns bis dahin noch war unbekannt geblieben.
Dann, wenn wir lieben Gott, der unser Punkt der Ruh,
Dann werden wir in ihm die höchste Ruhe finden;
Weil auch die reine Lieb' sonst keine Lieb' läßt zu,
So muß, was an der Lieb' gebrechlich ist, verschwinden.
Im höchsten Wesen sich das Herz zur Ruhe legt,
Im schönsten Vorwurf, der die Liebe an sich ziehet,
Der in sich selbst zwar bleibt und nimmer sich bewegt,
Mit Weisheit doch regiert, was man geschaffen siehet.
Sein zarter Liebeszug zieht stets das Herze an;
Der Zug ist unsichtbar und doch so kräftig neiget,
Daß, ob ihn zwar der Sinn so grob nicht fühlen kann,
Er sich doch mächtiger als selbst der Tod erzeiget.
Wir unterwerfen uns denn seiner Herrschaft gar
Trotz aller Sinne Wut; den Grund sie nicht verletzen.
Im Anfang leidet man wie eine Marter zwar,
Die Liebe tausendfach es endlich wird ersetzen!

Meter: iambic