PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
SPOR KVĚTIN
by Karel Dostál-Lutinov

Děl PETRKLÍČ: Já Vesně otvírám
a zvoním lidem ve přírody chrám,
a poutník-li mě na lučině zočí,
rozjasní zraky, kloboučkem si točí.
MATEŘÍDOUŠKA šeptala:
Mne zase teší velice,
že první jsem se dostala
do Erbenovy Kytice.
Všude je čtena, ode všech znána:
„Zemřela matka, do hrobu dána...“
A nato praví POMNĚNKA:
Toť vše jen báseň, domněnka.
Leč skutkem jest, že zřím, jak dětské oči
a milenky mne nosí ve vrkoči!
A nato dechla RŮŽE vůní čarovnou:
Já uznanou jsem květin královnou!
Jsem ctěna od snílka i od velmože,
mne královny si stelou na své lože!
Tu MUČENKA dí fialovým retem:
To všechno páchne tímto nízkým světem,
z vás ale žádná tady není,
jež slavila by Krista umučení!
Hned nato LILIE dí ve skromnosti:
Já symbolem jsem ctnosti, nevinnosti.
Kdo kněžnu nebes uctít chce, ten moji tvář
s nadšením svatým staví na oltář!
A nato hořký POLÍNEK
se vzrušil ze svých vzpomínek:
Co ctnost i krása tam, kde není zdraví?
Mne jako lékaře svět celý slaví!
Poslední, hrdě šíji vzpjav,
děl nevšímaný BOLEHLAV:
Já, nejslavnější, končím vaši vádu:
Já Sokratu jsem otevřel říš Hadu!*
Tu v zmatku každá květina
uklání hlavu do klína:
„Má pravdu? nemá?“ dumaly...
Filosofie nestudovaly!

Meter: iambic
Mein Hans und mein Peter
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Mein Hans und mein Peter sind beide so brav,
Es giebt doch auf Erden kein braveres Schaf.
Mein Hans und mein Peter, die sind nicht so dumm:
Sobald ich sie locke, so dreh'n sie sich um.
Mein Hans und mein Peter erscheinen im Nu,
Sie tanzen und läuten die Glöckchen dazu.
Mein Hans und mein Peter sind artig und fein,
Denn lauf' ich, so folgen sie flink hinterdrein.
Mein Hans und mein Peter, die sind nicht zu Kauf,
Und bietet ihr hundert Dukaten darauf!

Meter: amphibrachic
- LVIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Este es el propio tiempo de mudarse
cuando el padre Hebrero nos enseña,
ora mostrando cara halagüeña,
ora mostrando al cielo de enojarse.
Cualquier hombre procure mejorarse
si no está satisfecho de su dueña;
estar en un propósito es de peña,
y del tiempo y del hombre es el mudarse.
Natura nos formó con mejor tino
de gusto, de elección, de quién, de cuándo,
y nosotros hacémonos atados.
Cada cual tome ejemplo en su vecino,
pues vemos a los gatos ir maullando
por bodegas, desvanes y tejados.

Meter: polymetric
Refiere la provisión que previene para sus baños
by Quevedo

Yo me voy a nadar con un morcón,
queso, cecina, salchichón y pan:
que por comer más rancio que no Adán,
dejo la fruta y muerdo del jamón.
La hambre y la sed de aqueste corpachón
con estas calabazas nadarán;
la edad, señor doctor, pide Jordán;
Manzanares, la niña y la ocasión.
No me acompaña fruta de sartén,
taza penada o búcaro malsín;
jarro sí, grueso, y el copón de bien.
Caballito será de San Martín
mi estómago, mi paso su vaivén,
y, orejón, nadaré como delfín.

Meter: dactylic
- XCII - En ocasión que el Rey Nuestro Señor mató en una fiesta con el arcabuz a un toro, que había vencido a un león
by Luis de Ulloa y Pereira

Cuando el Toro, rebelde a la obediencia,
fue del Teatro vencedor lucido,
del gran Filipo el tiro prevenido
cifra intento mayor, que la apariencia.
De la fe, se traslada a la evidencia,
que su imperio con Júpiter partido,
ni está por los efectos dividido,
ni el fuego celestial le diferencia.
Así transforma el bruto, así convierte
el plomo en otro ser, y con la herida
el instrumento y víctima se altera.
Que fue en lo breve de causar la muerte,
y en la obediencia de rendir la vida,
rayo la bala, racional la fiera.

Meter: iambic
De El castigo del pensequé
by Tirso de Molina

Yo os prometí mi libertad querida,
no cautivaros más, ni daros pena;
pero promesa en potestad ajena,
¿cómo puede obligar a ser cumplida?
Quien promete no amar toda la vida,
y en la ocasión la voluntad enfrena,
seque el agua del mar, sume su arena,
los vientos pare, lo infinito mida.
Hasta ahora con noble resistencia
las plumas corto a leves pensamientos,
por más que la ocasión su vuelo ampare.
Pupila soy de amor; sin su licencia
no pueden obligarme juramentos.
Perdonad, voluntad, si los quebrare.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Rodríguez de Cifuentes

Las siete afortunadas islas bellas
donde Marte y Amor tienen su asiento,
salen surcando el líquido elemento,
acompañadas de dos mil estrellas;
y de aquel ámbar-gris que en todas ellas
cría el Divino Autor del firmamento,
llega el suave olor que lleva el viento,
por donde se conocen que son bellas.
Llegan adonde vive el que las loa;
y como a hijo dulce y regalado
le puso cada cual su laureola;
y así quedó Silvestre de Balboa
de estas siete diademas coronado
todas ganadas por su virtud sola

Meter: polymetric
8.
by Adolf Friedrich von Schack

Auf den Feldern dumpfe Schwüle
Und verhüllter Sonnenbrand;
Durstend schmettert die Cikade,
Langsam nur mit trägem Rade
Wirft die wasserarme Mühle
Einzle Tropfen an den Strand.
Wetterschwere Lüfte brüten
Ueberm regungslosen See;
Tiefre Klagelaute schallen
Aus der Brust der Nachtigallen,
In den Kelchen, in den Blüten
Duftet ein geheimes Weh.
Fiebernd schmachtet, schlummertrunken,
Aber schlaflos doch, die Flur;
Unstet zucken Flammenblitze
Um der Wetterstangen Spitze;
In ihr finstres Selbst versunken
Liegt die träumende Natur.
Komm, Gewittersturm, entlade
Den verhaltnen Erdenschmerz;
Deinem Donner, deinem Regen
Lechzt, was Leben hat, entgegen;
Durstend schmettert die Cikade,
Aber durst'ger ist mein Herz!

Meter: trochaic
A la América
by Bartolomé Mitre

Por las fieras hambrientas perseguido
cruza indómito potro las llanuras,
y amarrado con fuertes ligaduras
en sus hombros Mazzepa va tendido
Por la carrera al fin desfallecido
el bruto cae sobre las breñas duras,
y libre de sus recias ataduras,
Mazzepa se levanta rey ungido.
Así América gime entre cordeles
al rudo potro colonial atada,
seguida por la jauría de lebreles,
y exánime, y sangrienta y lacerada
corre, cae, se levanta, y de laureles
resplandece su frente coronada

Meter: polymetric
LA ESPIGA
by Rubén Darío

Mira el signo sutil que los dedos del viento
hacen al agitar el tallo que se inclina
y se alza en una rítmica virtud de movimiento.
Con el áureo pincel de la flor de la harina
trazan sobre la tela azul del firmamento
el misterio inmortal de la tierra divina
y el alma de las cosas que da su sacramento
en una interminable frescura matutina.
Pues en la paz del campo la faz de Dios asoma.
De las floridas urnas místico incienso aroma
el vasto altar en donde triunfa la azul sonrisa;
aún verde está y cubierto de flores el madero,
bajo sus ramas llenas de amor pace el cordero
y en la espiga de oro y luz duerme la misa.

Meter: anapestic
XXII. Na pahorku tam přede mnou
by František Ladislav Čelakovský

Na pahorku tam přede mnou
Pod dubem kdy stanula,
V záři večerní tajemnou
Lepotou kdy planula;
Laskavý pak k této pýři
Z oka blesk kdy zasvítil:
Jaký obraz tu, malíři,
Zrak tvůj byl by pochytil!
To však ňáder ostkvívané,
Spěšným chodem rozehrané
Vytknouť lehké vlnění –
S to není tvé umění.

Meter: trochaic
1L: Ganz still zuweilen, wie ein Traum,
by Cäsar Flaischlen

Ganz still zuweilen, wie ein Traum,
klingt in dir auf ein fernes Lied ...
du weißt nicht, wie es plötzlich kam,
du weißt nicht, was es von dir will ...
und wie ein Traum ganz leis und still
verklingt es wieder, wie es kam ...
Wie plötzlich mitten im Gewühl
der Straße, mitten oft im Winter
ein Hauch von Rosen dich umweht,
wie oder dann und wann ein Bild
aus längstvergessenen Kindertagen
mit fragenden Augen vor dir steht ...
Ganz still und leise, wie ein Traum ...
du weißt nicht, wie es plötzlich kam,
du weißt nicht, was es von dir will,
und wie ein Traum ganz leis und still
verblaßt es wieder, wie es kam.

Meter: iambic
NA SKALKÁCH
by Stanislav Kostka Neumann

Na Skalkách jsem stanul po bloudění
za ptačími hlasy v alejích.
Mého moře měkké rozvlnění
zrcadlilo nebes mladý smích.
Na Skalkách dnes vítr poskakoval
po bělošedivých balvanech.
Jarního rusáka březen koval
na Šumbeře nebo na Hádech...
Spokojeně krev mi zabušila.
Vítr přízniv! Děj se cokoli!
Dneska ráno loď má odrazila
pod modrými svými chocholy.
Na stožárech vlajky poletují
jako smaragdoví motýli.
Nad palubou z mechu ptáci plují.
My se mořským dechem opili.
U kormidla rošťácky se směje
bratr Rimbaud, chlapec divoký.
Na to moje české moře kleje,
že by musel býti bezoký.
Ale když už vypluli jsme jednou,
tak se také spolu shodneme.
Nebesa než podvečerně zblednou,
na literaturu klejeme.

Meter: trochaic
Von der Härte und von der
 Flüßigkeit.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn jemand ohngefehr bey dunckler Nacht spatziert,
Von ihrem schwartzen Flor umgeben;
Wovon wird er zuerst getroffen und berührt?
Er fühlt, wenn er darauf wird Achtung geben,
Was cörperlichs, das ihm entweder weicht,
Wo nicht, ihm widersteht.
Jm Cörper, welcher ihm nicht aus dem Wege geht,
Wenn man nach ihm die Hände strecket,
Wird Rauhigkeit und Festigkeit entdecket;
Der aber, welcher weicht, entdeckt uns allezeit
Die Weichheit und die Flüßigkeit.
Woher nun kömmt es doch, daß sie, wie wir verspüren,
Uns so gar unterschiedlich rühren?
Die Eigenschafften sind es eben,
Die wir anitzt zu suchen uns bestreben.

Meter: iambic
- XIV - A la salvación espiritual
by Antonio Enriquez Gomez

Esta que busco en la suprema cumbre,
imán que al hierro expele con violencia,
gloria visible es de la prudencia
y eterna Aurora de infinita lumbre.
Perdió mi alma (oh bárbara costumbre)
la esclavitud y a toda su eminencia
llegar no puedo, estando la conciencia
tan pesada de propia pesadumbre.
Nací para gozarla y perezoso
vivo, como si acaso no la hubiera,
y la busco, no siendo virtuoso.
Conquistarla conviene antes que muera,
que no se sube al solio poderoso
sin ir inteligencia verdadera.

Meter: iambic
K životu.
by Jan Daniel Korvín

Hoch dorostl – šel tedy jako jiní,
šel v náruč žití, jak to každý činí,
než připraví se ku vážnému kroku –
hoch šel, jak motýl těkal pestrou síní,
kde v bazaru svět zboží má, jež stíní
i v světle jasném ukazuje oku.
Tou směsí zmámen, ztratil kolik roků,
nic nenaleznuv, kde by žíti zůstal –
na pevném místě, na místě tom vzrůstal –
jak motýl těkal, zavadil tu tady,
tu méně a tam víc o zboží vnady –
jas viděl, třpyt jak pozlátko, s nímž hrával
s tím rozdílem, že věcí těch byl nával.
Dva hlasy jeho provázely kroky:
ten první zněl jak svůdné lásky sloky,
jak jemná hudba do sluchu se kradl,
ten druhý divně zněl – ty byly soky –
neb druhý vábné zakřikoval toky,
jichž ozvuk ve sluch mladíkovi padl.
A mladík šel a horoval i chladl,
tu usmíval se věci zlaté chvíli,
tam jiné prchal v dálný obzor bílý,
tu políbil, tu strčil ve kout tmavý –
lét’ několik let jako motýl hravý
a všechno shlédnul, všeho hojně užil,
čím dál, tím méně chtěl, tím víc se tužil.
Až ku východu přišel, složil zboží,
co v bazaru si vzal, na skály loži
si oddechnul a leže, v paměť svedl
ty věci všechny, které za podnoží
si nesl v život a jež pílí zmnoží,
i ty, jichž nemá, jež jen cestou shlédl.
Jas ve snu se tmou se mu v obraz předl,
tak podivný, že chvílí hrůzou tmavou
mu ve snu líčil peklo mladou hlavou
a chvílí jasem zkvétající eden – –
zas slyšel hlas, však tenkrát jenom jeden!
Ne hudbou sladkou, silou vzrůstající –
co mluvil ve snu, to byl hlas ten hřmící...
„Viď: plný je krám světa, hochu milý,
a na vybranou věcí, že až zšílí
překupník, zvyklý na prostotu dětí – –
máť zlaté věci, odlesk stříbra bílý
i tmavé věci chová vzácnou pílí,
však v nitru každé ukryto jen smetí!
Ty’s prošel vše – nic samo nepřiletí –
to dobré, poznat’ jas i temno světa.
Než nyní vstaň a zboží v propasť smeta,
jdi, pracuj sám – a poznav chyby všeho,
ve zkušenosti času přežitého
pomahej sobě, celkovému ruchu
v svém nezkaženém, ve dřívějším duchu!“
Vstal mladík ten a cesty svojí plody
v krám světa plný vrátiv, bez nehody
svou práci začal, plnil ku všech blahu
a zkončil šťastně na života prahu,
pracuje duchem, myslí, která vznítí,
již měl, než vyšel do života k žití.

Meter: iambic
- V - Dice, que se quebraron las piedras de envidia de la Cruz, y acuerda cuando le quisieron apedrear los indios y se desapareció
by Quevedo

Con sacrílega mano el insolente
pueblo, de los milagros convencido,
alza las piedras, más endurecido
cuanto el Señor atiende más clemente.
Muera quien al vivir eternamente,
que se negó a Abrahán, nos ha ofrecido;
murieron los profetas, y, escondido,
yace Moisés, caudillo más valiente.
Burló las piedras, que después miraron
con lástima a la Cruz de Dios, vestida,
y de noche por El, cielos y estrellas,
donde todas de envidia se quebraron
de que para instrumento de la vida
más quisiere a la Cruz que a todas ellas.

Meter: iambic
Jersbeck
by Friedrich von Hagedorn

Hier seh' ich mehr als das, was jenen Kaiser trieb,
Der Rückkehr zu dem Thron die Gärten vorzusetzen:
Ein Reich, das er gepflanzt, wo Freiheit voll Ergötzen,
Zum täglichen Triumph, sein Sieg im Alter blieb.
Hier herrschet diese Lust im würdigsten Gebiete:
Groß ist die Anmuth hier, die jede Gegend schmückt,
Groß jedes Werk der Kunst, und durch die Wahl beglückt;
Doch größer des Besitzers Güte.

Meter: iambic
- XIX -
by Pedro de Padilla

Bendita sea la hora y el momento,
el fértil año, el mes, el punto, y día,
en que yo pude ver el alma mía,
renovada con nuevo mudamiento.
Bendito, y venturoso aquel tormento,
que el amor reservado me tenía,
el arco y el aljaba do traía,
la flecha con que causa el bien que siento.
Benditas sean las voces que derramo,
tan dulcísima pena publicando
mis lágrimas, suspiros, y deseo.
La llama sea bendita en que me inflamo,
y las horas que paso suspirando,
y el venturoso estado que poseo.

Meter: iambic
17.
by Friedrich von Logau

Fuscula, dein Gelb und Schwartz hat es offt gemacht,
Daß es, wann es Mittag war, wurde Mitternacht.

Meter: polymetric
21.
  Von demselbigen.
by Georg Rodolf Weckherlin

Ich waiß nicht was doch der Witzlehr
Den hipschen Mägdlin hin vnd her
(als Er sich rühmet) wol zuschreibet:
Jedoch das waiß ich wol/ daß Er
Von jhrer aller newen mehr/
Gruß vnd briefen gantz sicher bleibet.

Meter: iambic
An Herrn Hofrath B   Siehe Herrn von Hagedorn Fabeln und Erzehlungen.
by Johann Peter Uz

Denn diese grauenvollen Höhlen
Sind abgeschiednen strafbarn Seelen
Zu ihrem Aufenthalt ernannt.
Hier schwärmen unter bangen Klagen
Die Werkzeug’ allgemeiner Plagen,
Die euch die Hölle zugesandt:
Verräther, Wuchrer, Ungerechte,
Die keinen Gott, kein Vaterland,
Als ihren Eigennutz, gekannt:
Der schwarzen Habsucht schlaue Knechte,
Die auch ein Meineyd nicht erschreckt,
Sobald sich ein Gewinn entdeckt:
Die Heuchler, derer fromme Zungen
Bald andachtvolle Lieder sungen,
Und bald, o heiliges Bemühn!
Den Gift vergällter Lästerungen
Auf ihren bessern Nächsten spien:
Der Harte, der sich nie erbarmet,
Nie auf den Armen hülfreich blickt:
Der Falsche, der den Freund umarmet,
Und ihm den Dolch ins Herze drückt:
Der giftigen Verläumdung Freunde,
Die glänzender Verdienste Feinde,
Verfolger aller Tugend sind;
Und jene plaudernde Sibyllen,
Die iedes Haus mit Zwist erfüllen,
Wo ihr Geschwätz ein Ohr gewinnt;
Verlebte müssige Matronen,
Die Geisseln, ja die Pest der Strassen, wo sie wohnen.

Meter: iambic
Al Duque de Rivas
by Juan Nicasio Gallego

Tú a quien afable concedió el destino,
digna ofrenda a tu ingenio soberano,
manejar del Aminta castellano
la dulce lira y el pincel divino
Vibrando el plectro y animando el lino,
logra Saavedra, con dichosa mano,
vencen las glorias del cantor troyano,
robar las gracias del pintor de Urbino.
Lógralo, y logre yo, si más clemente
se muestra acaso la áspera fortuna
que hoy no me deja en blando son loarte,
tejer nuevas coronas en tu frente
ya esclarecida por tu ilustre cuna,
ya decorada del laurel de Marte.

Meter: polymetric
The Artist
by Amy Lowell

Why do you subdue yourself in golds and purples?   
Why do you dim yourself with folded silks?
Do you not see that I can buy brocades in any draper’s shop,   
And that I am choked in the twilight of all these colors.
How pale you would be, and startling—  
How quiet;
But your curves would spring upward   
Like a clear jet of flung water,
You would quiver like a shot-up spray of water,   
You would waver, and relapse, and tremble.   
And I too should tremble,
Watching.

Murex-dyes and tinsel—
And yet I think I could bear your beauty unshaded.

Meter: trochaic
3.
by Dranmor, (Schmid, Ludwig Ferdinand)

Sterben – gestorben sein – und doch kein Ende?
Und doch des Denkens Leuchte nicht verglommen,
Nicht jede Kümmernis von uns genommen
Und jeder Zweifel, jede Augenblende?
Der Tod ist mehr als eine Sonnenwende –
Wie selten heißt das Alter ihn willkommen!
Und selbst der Jugend kann die Lehre frommen:
Der Tod ist unsres Lebens beste Spende!
Denn ihn erhellt kein Tag und keine Zeit.
Auf Feuerstätten und im feuchten Grabe
Von tiefster Nacht umschattet trotzt gefeit
Er der Beschwörer morschem Zauberstabe
Und schenkt uns seine schönste Liebesgabe:
Ruhe von Ewigkeit zu Ewigkeit.

Meter: iambic
NA HŘBITOVĚ
by Josef Kalus

Hlava tu leží vedle hlavy
a všechny posmrtný spí sen
a jsou jich tady celé davy,
nad nimi míjí s nocí den.
Hlava tu vedle hlavy leží
bez sporu, hněvu, bez hádky,
ku zemi mateřské se něží,
jež tká jim zlaté pohádky.
Z nich žádná se víc neprobudí,
věčnosti spánek všechny jal:
má klid a věčný pokoj v hrudi,
kdo strádal, trpěl, miloval.

Meter: iambic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Schaue daß du nicht zu sehr dich die Hoffart zwingen läst/
Wenn des gutten Glückes Wind dir in volle Segel bläst/
chau auch/ daß du nicht zu sehr den gefallnen Mutt läst sin-
cken/
enn dein lekkes Schiff beginnt die gesaltzne Flutt zu trincken.

Meter: trochaic
[hebt mir von des Himmels Ecken]
by Friedrich Rückert

Hebt mir von des Himmels Ecken
Nur die trüben Wolkendecken,
Laßt mich nur ins Klare sehn,
Sterne drehn,
Monde gehn,
Und die Sonn' im Glanze stehn.
Denn im Sonn- und Mondenglanze
Und im stillen Sternenkranze
Lächelt mir ein Angesicht;
Hör' ich nicht,
Wie es spricht:
Wir sind ewig Licht im Licht?

Meter: trochaic
1L: Hier auf dieser braunen Heide,
by Hermann Löns

Hier auf dieser braunen Heide,
Wenn ich meine Schafe weide
Ganz mutterseelenallein allein,
Mein Schatz, dann denk ich dein.
Wenn die Lerche lustig singet,
Sich hinauf zum Himmel schwinget,
Ganz mutterseelenallein allein,
Mein Schatz, dann denk ich dein.
Wenn der Tauber ruft sein Weibchen,
Sein geliebtes Turteltäubchen,
Ganz mutterseelenallein allein,
Mein Schatz, dann denk ich dein.
Wenn die Sonne geht hernieder,
Wenn sie morgens kehret wieder,
Ganz mutterseelenallein allein,
Mein Schatz, dann denk ich dein.

Meter: polymetric
Z DALEKÝCH KRAJIN.
by František Taufer

Den slunný rozkvetl a trylkem jásavým
zazpíval skřivan v povětří.
Květiny říkaly ti tónem laskavým:
Jen plač a slzy šátkem nešetři!
Já jsem byl němý – – Bolest tě pálila,
a ta se neléčí slovy marnými.
Hle, den, jímž příroda vzkříšení slavila,
rozkvetl v duších nám barvami černými.
Myšlenky naše unavené zmíraly
a přes mrtvoly jejich černá noc se plížila.
Hory se srazily a v náručí nás svíraly,
a klenba nebes vysoká nás tížila.
Za ruku jsem si tě vedl – – – Však nebylas
u mne v tu chvíli – – – Hory, ty byly blíž.
Z dalekých krajin tvůj teplý hlas
přicházel rozechvět mrtvou tiš.
Jak je to divné: Vedle sebe jít
a nebýt spolu – – – Mezi námi mrak.
Z dalekých krajin chci tě doma mít!
Pozemským jarem rozjasni svůj zrak!
Na cestě zpáteční neboj se rachotu hromu!
Po bouři ptáci znova zajásají v povětří.
Z dalekých krajin vrať se ke mně domů!
Slzy, jež po tváři ti kanou, nešetři!

Meter: iambic
Zima pustá, mrtvá, nahá
by H. Uden

Zima pustá, mrtvá, nahá
dávnými pohrdla řády,
dopouští se téměř zrady,
jak je mírná, jak je vlahá.
Po každé pomoci sahá,
obláčí se v cizí vnady
jako roué věčně mladý,
jenž se starým býti zdráhá.
Marná práce! V křepkém kole
načechraný vlas se zvedne,
objeví se témě holé;
byť se chtěl i jarním zdáti,
zimní den se krátí, bledne,
v sychravém se vlhku ztratí.

Meter: trochaic
- CXXXVI -
by Fernando de Herrera

Amor con todo el fuego que el humoso
Etna espira y las islas de Vulcano
me abrasa el pecho, que asegura en vano
a su mortal ardor algún reposo.
Con la nieve que el Caúcaso nevoso
y el desnudo Rífeo hace cano,
mi alma enfría, y rompe el inhumano
a la esperanza el paso temeroso;
que en los ojos do siempre el hielo y llama
suya en mi muerte acuerdan, fijo tiene
el ímpetu y furor de su braveza;
y por vengarse más, la seca rama
do estoy asido sin quebrar sostiene,
probando en nuevas penas mi flaqueza.

Meter: iambic
Uber das kupffer-bild eines fürnehmen und gelehrten mannes
by Benjamin Neukirch

Zürnt nicht/ ihr Gratien/ daß dieser mund die krafft/
Die euch allein gebührt/ so völlig eingesogen.
Ihr Musen zürnet nicht/ daß alle wissenschafft
Von euren bergen ist in diesen kopff geflogen.
Zürnt aber/ wo ihr könnt/ kunst/ feder/ stahl und wissen/
Daß ihr diß alles hier nicht besser abgerissen.

Meter: iambic
- III -
by Gutierre de Cetina

En un bastón de acebo que traía
por sostener el cuerpo trabajado,
Vandalio de su mano había entallado
la imagen que en el alma poseía.
Y como que presente la tenía,
mirando de ella el natural traslado,
envuelto en un suspiro apasionado,
con lágrimas llorando le decía:
«Dórida, si mirando esta figura
siento el alma encender, siento abrasarme,
piensa qué será ver tu hermosura.
Si así puedes ver tu hermosura
di cuándo acabará mi desventura.
Mas no querrás hablar por no hablarme.»

Meter: iambic
Retrato de la tristeza del doctor Young
by Gaspar María de Nava Álvarez

Sobre la negra tumba recostado
está el anciano Young Contempla atento
bajo la losa todo su contento,
porque nada la Muerte le ha dejado.
Con lágrimas su rostro está bañado,
y temblando su cuerpo macilento
Sólo consta de un ¡ay! su triste acento,
que resuena en el techo embovedado.
Supremo Ser, exclama que, subido
sobre el cerco de estrellas prodigioso,
ves con tedio al que gusta de esta vida,
¿cuándo será mi espíritu impelido
de tu potente diestra y con reposo
hará junto a tu trono su manida?

Meter: polymetric
- 82 -
by Lope de Vega

Aunque es de piedra, y su cabeza es piedra,
y sobre piedra fuerte está fundada,
y con sangre por ella derramada
de tantos huesos su cimiento en piedra.
Aunque con tantos Sacramentos medra,
en gracia y fe con Cristo desposada,
y tantas ramas de su Cruz sagrada
tienen sus muros firmes como hiedra.
Mientras que la persiguen militante,
a defenderla con sus rayos viene
la luz que al mismo fuego tuvo impreso.
Que aunque partido Cristo por Atlante
quedó la piedra que la tuvo y tiene,
carga en los hombros de Domingo el peso.

Meter: iambic
Der Reitersmann .
by Joseph von Eichendorff

Und zwischen den Bergesbogen,
Wohl über den grünen Plan,
Kam mancher Reiter gezogen,
Der meine kam nicht mit an.

Meter: iambic
1L: Ihr großen Wälder schreckt mich tief wie Kathedralen;
by Charles Baudelaire

Ihr großen Wälder schreckt mich tief wie Kathedralen;
Ihr braust wie Orgeln, und in unsren Herzen all,
Grabkammern ewgen Leids, voll Röchelns alter Qualen,
Antwortet eures De profundis Widerhall.
Dich haß ich, Ozean! Dein Toben und Erdröhnen
Fühlt in sich selbst mein Geist! Dies Lachen bittrer Wut
Des unterlegnen Manns, voll von Geschluchz und Höhnen,
Ich hör es im Gelach der ungeheuren Flut.
Wie liebte ich dich, Nacht, ohn dieses Sterngefunkel,
Das heimlich zu mir spricht mit alt-bekanntem Schein!
Denn Leere suche ich und Finsternis allein!
Jedoch ein Vorhang ist das schauervolle Dunkel,
Wo wohlvertrauten Blicks, aus meinem Hirn entschwebt,
Die ungezählte Schar entschwundner Wesen lebt.

Meter: iambic
Píseň melancholická.
by Emanuel Lešehrad

Je večer. V stínu velkých věží
melancholické vody leží
a v zelenavém luny svitu
se lesknou okna, rysy štítů.
Je ticho. Podzim nivou kráčí.
U cesty stromy listí pláčí.
A bílí ptáci tichým šerem
zármutkem hynou nad jezerem.

Meter: iambic
Vorfrühling
by Otto Julius Bierbaum

Sieh da: Die Weide schon im Silberpelz,
Die Birken glänzen, ob auch ohne Laub,
In einem Lichte, das wie Frühling ist.
Der blaue Himmel zeigt türkisenblau
Ganz schmale Streifen, und ich weiß, das ist
Des jungen Jahres erster Farbenklang,
Die ferne Flöte der Beruhigung:
Die Liebe hat die Flügel schon gespannt,
Sie naht gelassenen Flügels himmelher,
Bald wird die Erde bräutlich heiter sein.
Nun Herz, sei wach und halte dich bereit
Dem holden Gaste, der mit Blumen kommt
Und Liebe atmet, wie die Blume Duft.
Sei wach und glaube: Liebe kommt zu dir,
Wenn du nur recht ergeben und getrost
Dich auftust wie ein Frühlingsblumenkelch.

Meter: iambic