PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Proč hvězdy padají?
by Václav Antonín Crha

Lásku v srdci, dívku v klíně –
o jak rajský byl to sen:
i ten blankyt ohvězděný
byl jak láskou opojen.
Ó jak rádo se té pravdě
srdce zcela věnuje:
tam že nebe, kde se věrně
milencův dvé celuje.
I ty hvězdy uvěřily
nebe že jen u Tebe:
nechtěly být na nebi víc,
padaly k nám do nebe!
Padejte jen vždycky hvězdy
když mne líbat shlédnete:
vězte však, že na ten způsob
všecky brzy spadnete!

Meter: trochaic
Ii.
  Schönheit gebiert Hochmuht.
by Kaspar von Stieler

Fjlidor lag in dem Schatten/
wo der gelbe Pregel-fluß
durch Prutenens braune Matten
ziehet seinen leisen Guß/
da befielen ihn die Grillen
von der falschen Erotillen.
Jhr/ ihr unbewohnten örter/
wo die außgebrachten Wörter
meiner Brunst verschwiegen sein/
und die sachte Lufft der Westen
höret meiner Quaal gebrösten.
Hier dürff ich mein Leid beweinen/
hier verräht mich niemand nicht/
wo den stummen Ufer-steinen
nur die Treue nicht gebricht:
werden bey euch außgegossen.
Erotill’ hat mich verführet/
Erotille/ derer Zier
fast biß an die Wolken rühret.
Wär’ ach! diß verborgen Jhr!
kommen so gewünscht zu steuer!
Nu ist sie es worden innen/
als sie in die F
da ward ihre Hoffart wach.
Seit der Zeit sie sich gesehen
darff ich nimmer zu ihr gehen.
Daher hab’ ich erst geweinet
daher fing mein Elend an
weil nechstdehm mir nimmer scheinet
was mir einig leuchten kan/
ihrer Blikke göldne Sternen
wehrt die Venus nachzulernen.
Erst ist sie mir nachgerennet/
erst hieß sie mich stille stehn/
und da war ich nicht entbrennet/
hatt’ auff Liebe nie gesehn/
Flegel/ Pflug/ Karst/ Rohr und Nezze
waren meine Lust und Schäzze.
Eine Zytter geel gefärbet
bunte Seiten oben drauff
hat mir Daffnis angeerbet/
dar spielt’ ich zuweilen auff/
wenn ich von der Arbeit müde
nachdacht einem Schäffer-Liede.
O wie offt kahm sie geschlichen
auch wol mitten in der Nacht/
ist auch eher nicht gewichen
biß ich mich ins Stroh gemacht.
Da hat sie sich offt beklaget/
daß es so geschwinde taget.
Jhre Lämmer gingen weiden
offtermals in meiner Trifft/
Diß war darauff angestifft
daß ich mit ihr reden solte.
Denn so fragte sie bißweilen
hastu nicht das böse Tiehr
heute morgen hören heulen?
bleibe diesen Tag bey mir
wie könt’ ich mich/ Schwache/ rächen
Noch geschahen tausend Renke
Doch/ ich ließ mich nirgend ein
biß ich einmahl bey der Tränke
macht ein weinig mich gemein.
Ja ihr milden Honigküsse!
Nu habt ihr nur Bitterkeit
meinem Herzen eingestreut/
Nu ich euch nicht länger schmekke
Da entglommen meine Flammen
damit wars umb mich getahn:
Zwar/ dieweil wir noch beysammen
kehret’ ich mich nirgends an/
aber da sie von mir flohe
und auff fremde Wiesen zohe:
Götter weh! Indehme schwunden
Zunge/ Mund/ Bluht/ Farb’ und Geist.
Eh er sich zu recht gefunden/
war der Sonnen Wagen meist
in der braunen See gekühlet
und die Räder abgespühlet.

Meter: trochaic
K. & J. ČAPEK.
by Jiří Mahen

Chápu, chápu, je to trapné –
leč v nás velkosti je rys:
R. U. R. vyprodáno?
Dobrá, tedy načnem’ „Hmyz“.
Chápu, chápu, je to trapné –
nářky kurs však nezvednou.
Prosím, račte linolea?
Kolik centů najednou?
Debatami o umění
sotva co se pozmění...
Kolik, prosím, račte sudů
„Přeskromného umění?“

Meter: trochaic
[denn bist du gern allein, du siehst dich hier bei vielen]
by Franz Grillparzer

Denn bist du gern allein, du siehst dich hier bei vielen,
Und liebst Gesellschaft du, du findest dich allein.

Meter: iambic
Un par de estrellados
by Felipe «Pichorra» Salazar

El último rubor quedó vencido,
cayó su camisón color de rosa
y ante su nívea desnudez de Diosa
arrodílleme absorto y conmovido.
Besé todo su cuerpo sometido
a mi pasión insana y lujuriosa
y empecé la tarea deliciosa
de introducir el pájaro en su nido
Cuando al fin, a la gloria transportados
nos sentimos llegar, aquella hermosa,
palpitante de amor, henchida el alma,
tiróse un par de pedos tan tronados,
que tuve que bajas con toda calma
a recoger mis huevos estrellados

Meter: polymetric
SMÍCH, VŽDYCKY SMÍCH...
by Josef Müldner

Už nezříte mi v tvář... Je odvrácena.
Však proto jistě ne, že bych se bál.
Účast –, tu máte. Ale: jaká cena!
A co vše jsem to marně promrhal!
Mrazivý dech váš hladinu mou zčeřil.
Mrazivý, všecko spalující dech.
Smích slyše váš jdu nyní, abych věřil,
poznání trpkost na retech...
Kam, ještě nevím. Nevím, kdy se vrátím.
Já dluhuji vám tolik za váš smích.
Naleznuv sebe, stonásob smích splatím.
Jdu proto teď tak zvolna a tak tich.
Už nezříte mi v tvář. Však že jdu, víte.
Propastmi, výší... Kam – kdo dnes to ví?
Smích bouře jdoucí se mnou uslyšíte.
Můj uslyšíte smích vy hladoví...
Své dílo skončím. Dobrá: tedy platí!
A neskončím-li –? Možné je to. Snad.
– Tak nebudete však se umět smáti,
jak divoce pak já se budu smát!

Meter: iambic
1L: O du, die so viel Jahre lang
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

O du, die so viel Jahre lang
Mein Nachbar war im Schlaf' und Essen,
Mit mir den Rhein befuhr, und zu den Feueressen
Des Donners, auf den
Verzeihe, daß dich mein Gesang
Hat undankbar bis jetzt vergessen.
Ist je aus meinem Kopf' ein Lied,
Werth der Unsterblichkeit, gekommen,
So dank' ich's dir allein! Denn die Ideen schwommen
Verwirrt umher, die Stirne glüht'
Und dampfte, aber nichts gerieth,
Bis ich aus dir Rappee genommen.
Ich mißte, wenn's der Arzt gebot,
Drei Monat' allen Saft der Reben;
Wohl könnt' ich ohne ihn, drei ganze Jahre leben,
Vielleicht drei Tag' auch ohne Brod;
Doch, ohne dich! – Ich wollt', o Tod!
Dir lieber beide Hände geben.
Du, gute Dose, lehrtest mich
Die Einsamkeit als Jüngling lieben,
Bei Schwätzern oft Geduld, bei Narren Langmuth üben,
Mit Fröhlichen mich inniglich
Erfreuen, mit Betrübten mich
Noch herzlicher als sonst betrüben.
Was kaum ein Freund dem andern that,
Das thatest du. Du hingst wie eine Klette
An mir; du warst mein Trost, wenn ich im öden Bette
Den Schlaf vergebens zu mir bat,
Mein Trost, wenn ich bei Akten spat
Noch gähnt' und gern geschlummert hätte.
Werd' ich dereinst zum letztenmal
Die dürren kalten Hände falten,
Und über meine Brust in beiden fest dich halten,
So wird mit Schluchzen mein Gemahl
Heraus dich brechen, und so kahl
Dein Rock auch ist, doch gern behalten.

Meter: iambic
Ptáčkové v zimě.
by Václav Antonín Crha

Kvetoucí strom jim hnízdo choval
a vůní napájel je jarní sad,
veselý zpěv je pozdravoval
při narození jejich odevšad.
Co výhost dali stromu s květem,
ó, což již měli mnohdy za nesnáz;
bludně se honí cizím světem
a v letě vedro, v zimě trpí mráz.
Oněměl zpěv, jenž kdys je vítal,
uvadlo kvítí se vší vůní svou,
i potok, jenž jim vody skytal,
pokryt je tuhou rouškou ledovou.
Kdo jim kde poví o domovu,
kde by je zahřál lásky papršlek?
Slétli se k chudobnému krovu,
pod krovem tím jest lásky útulek!
Pod krovem tím též dítě zkvítá,
při písních matky blaze rozkvětá,
a sirotečky oknem vítá
a jasným okem zírá do světa.
Ó, modlí se ty dobré děcko,
ať Bůh ti dlouho ráj ten ponechá:
venku ten svět ti vezme všecko, –
jen v klínu matky slast a útěcha!
Jednou zatoužíš po tom krovu,
pod nímž jsi žilo blahý, děcký věk:
a ohlas písně o domovu,
bude tí jaro, z rájů papršlek!

Meter: iambic
La Venus de Médicis
by Manuel del Palacio

Por la fuerza del genio concebida,
en un delirio de placer creada,
eres la imagen del amor soñada,
que a la ventura celestial convida.
Nada te falta para ser querida;
hermosura, candor, juventud, nada;
¡Ay, quien al mármol del que
                  estás formada
llevar pudiera el fuego de la vida!
Más de una vez, cuando al pasar
                  te veo
del pedestal queriendo desprenderte,
buscando a tu belleza digno empleo,
cautiva entre mis brazos sueño verte;
¡Aberración sublime del deseo,
que va a estrellarse en la materia inerte!

Meter: iambic
A mi amigo C***
by Federico Balart

¡Cumpliste tu deber! Compadecida
ve tu acerbo dolor, desde la altura,
la que no pudo darte, en su amargura,
el beso de la eterna despedida
Por el materno amor enaltecida,
su lágrima postrera de ternura
hoy, en su frente, vívida fulgura,
corona santa de su santa vida.
Ella, que supo con delirio amarte,
hoy, que el lauro alcanzó de la victoria,
sabrá desde los cielos consolarte;
y, de tu esencia al conocer la historia,
el beso que al morir no pudo darte,
será el primero que te dé en la gloria.

Meter: iambic
ČESKÝ MÁJ.
by Václav Bolemír Nebeský

Jaké jasné, živé časy,
Jaké divné vůkol znění! –
Aj, toť jara mladé hlasy,
Toť slavíků v háji pění.
Hle, jak hrdě pnou se hory!
Luhy, louky se strakatí,
Hrdě šumí temné bory,
České lípy se zas šatí!
Což snad z minulosti hrobu
České někdo bohatýry,
Což i starou zkřísil dobu
A ty mistry slavné lyry?
Rozplyň srdce se v té slasti –
Zase mladnou české háje,
Zpěvy znějí v naší vlasti,
Zase kvetou české máje!

Meter: trochaic
NA VÍRU OBRÁCENÝ
by Viktor Dyk

„Když jsem školy prochodil,
byl jsem atheista,
nevěřil jsem v církev svatou,
ni v Ježíše Krista.
Když jsem umřel, stal se div,
mohu se vám svěřit:
pan professor Masaryk
přinutil mě věřit.
S mrtvým dělá svět, co chce.
Údy země víže.
Nad hrobem ční nevěrce
svaté dřevo kříže!“

Meter: trochaic
93. An Amorn
by Paul Fleming

Ach, Amor, fleuch geschwind und sags ihr eilend an.
Es ist um mich geschehn, ich lieg' in letzten Zügen.
Das Blut ist ausgedorrt, das heiße Mark versiegen,
ich singe selbst mein Lied, ich Tode naher Schwan.
Ach, eile, sag es ihr. Es ist um mich getan.
Die Wichtigkeit der Pein ist über mich gestiegen:
Das müde Herze klopft, ich kan nicht Odem kriegen.
Es ist mir möglich nicht, daß ich mehr leben kan.
Jedoch, verzeuch noch hier, bis mein gewisser Tod
dich fertigt bald von hier. Diß kanst du hoch bewehren,
Ich brenne lichter Loh und schwimm' in meinen Zehren.
Erzähls ihr, was du siehst, von meiner Todesnot.
Ich kan nicht totarm sein. Verschonen mich die Flammen,
so schlägt diß Tränenmeer doch über mich zusammen.

Meter: iambic
Del caprichoso, discretísimo, académico de la Argamasilla, en loor de «Rocinante», caballo de don Quijote de La Mancha Del Quijote, Primera parte, capítulo LII
by Cervantes

En el soberbio trono diamantino
que con sangrientas plantas huella Marte,
frenético el manchego su estandarte
tremola con esfuerzo peregrino.
Cuelga las armas y el acero fino
con que destroza, asuela, raja y parte:
¡nuevas proezas!, pero inventa el arte
un nuevo estilo al nuevo paladino.
Y si de su Amadís se precia Gaula,
por cuyos bravos descendiente Grecia
triunfó mil veces y su fama ensancha,
hoy a Quijote le corona el aula
do Belona preside, y de él se precia,
más que Grecia ni Gaula, la alta Mancha.
Nunca sus glorias el olvido mancha
pues hasta «Rocinante», en ser gallardo,
excede a Brilladoro y a Bayardo.

Meter: iambic
A Núñez de Arce en su coronación – I
by Manuel Reina

Un genio ardiente, un alma vengadora
reclama ya la universal conciencia:
brilla el cinismo, triunfa la licencia,
y la maldad se yergue vanidosa.
Falta un genio de voz atronadora
que maldiga del mundo y la imprudencia,
reduzca al ambicioso a la impotencia
y arranque tanta máscara traidora
Un genio, sí, de frente inmaculada
que convierta su pluma de diamante
en látigo de fuego o recia espada;
y que ostente en su espíritu
                        radiante
de Tácito, la cólera sagrada
y el estro airado del terrible Dante

Meter: iambic
V. PASTÝŘ.
by Jaroslav Vrchlický

Zamyšlen stál stranou za svým bravem,
v dlouhém plášti opřen o hůl věrnou,
k lesu hleděl, odkud chmurou černou
večer kynul v stínů sboru tmavém.
V trávě ležel pes, po denním shonu
odpočíval; muž stál bez pohnutí,
jak by čekal větru na vanutí,
jež blíž snese hlas veského zvonu.
Přes ty brázdy, jež se v dálku křiví
a se tmí jak samet rozorané,
v řepky květ, jež jako zlato plane,
brzy skane hlahol jeho snivý.
Jako píseň míru zazní vlídně,
jako vážný akkord závěrečný,
kterým lidské práce pochod věčný
na noc jednu zavírá se klidně.
Na noc jednu, aby s jitra září
jásavou zas symfonií začal,
by chléb žití, který člověk načal,
zítra opět s jasnou lámal tváří.
V myšlénkách té velké, lidské básně
šel jsem zamyšlený šerým polem;
pastýř na pozdrav, jak šel jsem kolem,
odpověděl sotva polohlasně.
A jak stál zde, jak se v dálku díval,
čekající na to noční Ave,
za pozadí stíny lesa tmavé,
mně se zdálo, jak by s nimi splýval,
jak by přírody byl tajným duchem,
v pastýře jenž zakuklený kroji,
stíhá mízu, jak se kmeny rojí,
a sluch všehomíra zkájí ruchem.
Jak by stál tu člověčenstva strážce,
dědic legend, mythů, bájí, zkazek,
zasvěcen do všeho bez otázek,
klidný v živlů tiši jako v srážce.
Znaje dobře cíl a cestu k němu,
věda, příroda že velkolepá
není jako staré fatum slepá,
leč v čas v pravý přístav kyne všemu.
Mně se zdálo, muž ten ze vsi prostý
jak by nahléd’ ke dnu taje všeho,
jak by kout zde ráje ztraceného
našel ve samotě s všemi skvosty.
Jak by rozluštil tu hádku spornou,
nad níž mudrc jako pěvec trne,
hledět v život, nechť i bouř se hrne,
s myslí klidnou, nepodajnou, vzdornou.
Bráti život, jak se denně podá,
jas i mračno, ptáka zpěv, řev hromu,
by vždy, sotva stoupne na práh domu,
s úsměvem jej pozdravila shoda.
Aby vznik a zmar a smrt a žití
byly svorné vedle sebe články
řetězu, jenž hozen nad červánky
hvězdnou září, okem děcka svítí!
V tom zvon zazněl, zvuk se vážně linul,
jak by stíny mluvily kol v poli.
Pastýř pohnul se a na psa holí,
aby sehnal stádo, v návrat kynul.

Meter: trochaic
2. Často sobě přemilostná strojím
by Vojtěch Pekař

Často sobě přemilostná strojím
v mysli slova v její oslavu,
a že tím jí milou zábavu
uspůsobím, tou se vírou kojím.
Sotva ale před ní samou stojím,
slyším libá slůvka pozdravu,
ach, tu zapomenu rozpravu,
třesu se a jako děcko bojím.
Neb mi ono v očku tajné světlo,
krása zaplanulá s velebou,
nejen srdce, leč i rozum spletlo.
Tu by i ten řečník dávno skvělý,
takou krásu maje před sebou,
Demosthenes stal se oněmělý.

Meter: trochaic
Die Sau-Jagd.
by Barthold Heinrich Brockes

Welch ein ungewisser Kampf, welch ein zweifelhaftes
Kriegen!
Wird das Heer der Hunde hier, oder wird der Hauer
siegen?
Ein entsetzliches Gewühl, ein betäubendes Geschrey,
Meynt der Geist, im Blick getäuscht, nicht zu seh’n nur,
gar zu hören.
Seht, wie wütend stürzt der Schwarm der ergrimmten
Hund' herbey!
Seht den angefallnen Eber sich recht heldenmühtig weh-
ren!
Seht, wie er die regen Waffen, als zwey Todes-Sensen,
dreht,
Und, was er ereilen kann, ungehemmt darnieder mäht!
Seines Muhtes, seiner Kraft, Blut-besprützte Sieges-
Zeichen
Zeigt er, zu der Jäger Gram, in der Hunde offnen Bäu-
chen.
Zwischen eines wilden Helden und des Hauers Tap-
ferkeit
Find ich, mit dem grossen
Unterscheid.

Meter: trochaic
- IX - A la soberbia y la humildad, refiere lo que Dios hizo con entrambas en los menos y en los más, y si como hombre y Dios, efectos de la humildad y la soberbia, verificados en la vida de Nuestro Redentor
by Quevedo

Tus decretos, Señor, altos y eternos,
supieron fabricar, enamorados,
de nada tantos cielos, y, enojados,
hicieron de los ángeles infiernos.
El polvo de que Tú quisiste hacernos,
advertidos nos tiene y castigados,
y tus años vivisteis despreciados,
más solos y más pobres los más tiernos.
Cuando naciste humilde, te llevaron
mirra los reyes; mueres Rey, y luego
el tributo te vuelven en bebida.
Para morir, Señor, te coronaron:
hallas muerte en palacio, guerra y fuego,
y en el pesebre, reyes, paz y vida.

Meter: iambic
Sonnenandacht
by Clara Müller-Jahnke

Du tauchst empor aus Tau und Tag,
du wandelst über Hain und Hag,
du liebe, leuchtende Sonne!
Du gibst dem Mai den Blütenschein
und schenkst dem Herbst den Feuerwein
und allem Leben Wonne.
Du bist das große reine Licht,
das sich in schillernden Sümpfen bricht
und Lilien lockt aus Tiefen . . . .
du bist die Schleierhebende,
die Zeugende, Belebende,
nach der die Keime riefen.
Große Mutter, in deinem Licht
werde ich fromm; mein Trotz zerbricht,
meine Lippen lernen das Beten.
Ich bin bereit, aus Nacht und Schuld
an deinen Tag, in deiner Huld
flammenden Kreis zu treten.
Große Mutter, mein Fehlen und Irr'n
bekenne ich dir: ich neigte die Stirn
vor den Schatten auf Erden.
Ich war so schwach, ich war so klein –
große Mutter, ich war nicht dein;
aber dein will ich werden!
In einen lauteren Goldpokal
fang ich jeden leuchtenden Strahl
der lebendigen Sonne . . . .
Meine Stirn wird klar, mein Arm wird stark:
ins Leben gießt du mir Glut und Mark
und ins Sterben mir Wonne.
Sterben? – Mutter, mein Lachen klingt!
Auf den Flügeln der Lerche schwingt
es sich hoch in ewige Bläuen.
Sterben mag, was da taub und blind . . . .
sonnengesättigt wird sich dein Kind
tönenden Lebens freuen.

Meter: iambic
Myšlénky nezrozené.
by Bohdan Kaminský

Ó vy, které jste umřely
s těmi, jež smrt už svála
v klín pustých rakví spuchřelý –
teď kolik roků zmála
vzpomínka na vás bolí mne,
v mém čele žárem plane,
vy neznámé a tajemné
a nepoznané!
Ó to je těžké prokletí,
to v čele pálí, pálí,
když růže zhyne v poupěti
a v hrobech ideály.
Vy bohův dary nejdražší,
že nepřáno nám míti,
co nad nebesa povznáší
nás z prachu žití!
Kolik vás, běda, kolik vás
v let chystalo se světem,
uvíjet lidem kytku krás
v jich pustém žití kletém!
Kolik vás chtělo vylétnout
z těch posvěcených lebí
a ze země se duhou pnout
až vzhůru k nebi.
By hroby mluvit uměly,
jak jásaly by hymnem
a květy slavně šuměly
i v ostrém vichru zimném –
ó což by vzplálo v majestát
volnosti svaté ráno,
jež nám, tak chudým nastokrát,
víc nepopřáno!
Ať k vám by kletby shrnuli,
vás v pouta jali tmáři,
přec jednou v obzor ztrnulý
by vzplanuly jste září,
a květem v trní našich čel,
o nepoznané dary,
to rájem byl by rozpučel
ten svět náš starý.
Leč nezrozeny zapadly
jste na vždy, pro vše věky
a věštců skráně vychladly
a zhasnul pohled měkký,
tma těžce padla na čela
tam v hroznou chvíli onu,
a ústa sledně zachvěla
se v tichém skonu.
Těch mladých srdcí, mladých hlav!
ó žel, ó třikrát běda,
hrob lakomý v svůj klín je vzav
je zpátky nedá, nedá –
umřeli, s vámi umřeli
a dechem ostré zimy
v klín pustých rakví spuchřelý
jste padly s nimi.
Ó jistě bozi v chvíli té
se vaší moci báli,
že v záři k nebi rozlité
by nádherou jste vzplály
a že by člověk s vámi rost’
až k trůnu jich a rázem
je veliký a pouta prost
strh’ k sobě na zem.

Meter: iambic
Soneto
by Maestro Burguillos

¿Al cielo os vais, IGNACIO, en mortal vuelo,
y volvéis a la tierra? error notable,
debióseos de olvidar el miserable
estado de las cosas de este suelo
Si os aguardaba acá tanto desvelo,
tanta envidia y trabajo incomportable,
¿no era mejor, o Patriarca amable,
no tener que buscar después el cielo?
Mas si los siete días que comprendo,
sin duda que se truecan estos sietes
del cielo al suelo para bien del suelo
Y que estuviste con Jesús haciendo
en siete días siete mil bonetes,
que el suelo cubren, y honrarán el cielo

Meter: iambic
BÍDA A NOUZE.
by Bohumil Adámek

Kmotru Bídu potká tetka Nouze.
Pozdraví se, tisknou ruce dlouze
jak dva staří známí;
líbají se – Pánbůh s námi!
Jedna – sinavější v zhublé líci
než cár loktuše ji zdrhující;
druhá – kostra, kůže.
Obě – drsné, dravé druže.
Kam se která vrtne, hlad je s nima.
Zalehnou-li v zimě – krutá zima,
v letě – neúroda.
Kdy se zpozdí, nemoc hlodá.
„Kde že's besedila, paní teta –?“
„„Tam v tom horském koutě po tři léta.““ –
„Právě tam jdu také
v šlépěje tvé křivolaké.“ –
„„Kmotra – dlouho zdržíš se v tom kraji?““
„Dokud semena v plod nedozrají.“ –
„„Tož to bude v čase,
až tě vystřídám já zase.““ – –

Meter: trochaic
1.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Daß Maro seinen Geist, das Flaccus seinen Mund,
In solcher Pracht erhebt, so zierlich weiß zu zwingen,
Geschicht, weil sie die Verß in denen Haüsern singen,
Allda die Majestät der Welt Beherrschung stund.
Ich tichte weit von Rom. Allhier wo alle Kunst,
Wo alle Wißenschafft umb Arctos liegt verfroren,
Es leiht mir kein August und kein Mæcenas Ohren,
Kein Leser stöhrt den Fleiß durch solche Gnad und Gunst.
Doch ist noch mancher Freund, der meine Bücher trägt,
Und mit dem Nachbar list: Sie fluchen auff die Waffen,
Sofern ihr Czepko nicht kan im Parnassus schlaffen,
Wiewol er sich dahin offt auff ein Ohr gelegt.
Ihr Freund, ich wolte wol mein Deutschland zu verehrn,
So gut als ein Virgil Arma Virumque ruffen:
Doch eher dürfft ihr nicht auff solche Blätter hoffen,
Biß mich wird ein August und ein Mæcenas höhrn.

Meter: iambic
- XXXIV -
by Francisco de Medrano

Quien te dice que ausencia causa olvido
mal supo amar, porque si amar supiera,
¿qué es la ausencia? La muerte nunca hubiera
las mientes de su amor adormecido.
¿Podrá olvidar su llaga un corzo herido
del acertado hierro, cuando quiera
huir medroso, con veloz carrera,
las manos que la flecha han despedido?
Herida es el amor tan penetrante
que llega al alma, y tuya fue la flecha
de quien la mía dichosa fue herida.
No temas, pues, en verme así distante,
que la herida, Amarili, una vez hecha,
siempre, siempre y doquiera será herida.

Meter: iambic
Begegnung .
by Joseph von Eichendorff

Es war mein Lieb! 's ist lange her,
Sie blickt' so ohne Scheue,
Verloren ist die Treue,
Sie kannte mich nicht mehr —
Da jauchzt' und geigt's auf's neue,
Ich aber wandt' mich fort in's Feld,
Nun wandr' ich bis an's End' der Welt!

Meter: iambic
- CXIX -
by Lope de Vega

¡Ay dulce puerta en cuyo mármol cargas,
dueño cruel, las armas homicidas,
empresa y sepultura de las vidas,
que para fin tan miserable alargas!
¡Ay piedras que a mis lágrimas amargas,
con ser piedras, estáis enternecidas,
en quien son y serán entretenidas
de mi corto vivir las horas largas!
Yo os adoro y respeto por aquélla,
cuy retrato sois, porque sin duda
alguna alma de piedra vive en ella,
tan dura, helada y de calor desnuda,
para dar a mi llanto una centella
que sólo os diferencia en que se muda.

Meter: polymetric
1
by Christian Morgenstern

Der Mond steht da
wie ein alter van Dyck:
ein rundes, gutmütiges
Holländergesicht
mit einer mächtigen,
mühlsteinartigen,
crêmefarbenen
Halskrause.
Ich möcht ihn
wohl kaufen,
den alten van Dyck!
Aber ich fürchte,
er ist im Privatbesitz
des Herrn Zebaoth.
Ich müßte den Ablaß
wieder in Schwang bringen!
Vielleicht ließ er ihn
dafür mir ab ...
Hm.
Hm.

Meter: polymetric
A Fray Pedro de Padilla por su Tesoro de poesías publicado en 1587
by Fray Antonio Suárez

Las nueve hermanas con amargo llanto,
y cual las del Phaetón están en lloro,
por ver perdido aquel rico tesoro,
que a su sagrado monte honraba tanto.
Mas ya se quitó el luto, y negro manto,
ya no hay tristeza en todo el cato coro,
antes puestas las Ninfas coro a coro,
cantaron himnos en alegre canto.
Que si muerte hacerles pudo ofensa,
quitándoles un Mena, un Gracilazo,
de tanto lustre, y bien privando el suelo.
Dióles el cielo en larga recompensa
a vos Padilla gloria del Parnaso
y así mayor que el llanto, es el consuelo

Meter: iambic
Ein Epilog
by Theodor Storm

Ich hab es mir zum Trost ersonnen
In dieser Zeit der schweren Not,
In dieser Blütezeit der Schufte,
In dieser Zeit von Salz und Brot.
Ich zage nicht, es muß sich wenden,
Und heiter wird die Welt erstehn,
Es kann der echte Keim des Lebens
Nicht ohne Frucht verlorengehn.
Der Klang von Frühlingsungewittern,
Von dem wir schauernd sind erwacht,
Von dem noch alle Wipfel rauschen,
Er kommt noch einmal, über Nacht!
Und durch den ganzen Himmel rollen
Wird dieser letzte Donnerschlag;
Dann wird es wirklich Frühling werden
Und hoher, heller, goldner Tag.
Heil allen Menschen, die es hören!
Und Heil dem Dichter, der dann lebt
Und aus dem offnen Schacht des Lebens
Den Edelstein der Dichtung hebt!

Meter: iambic
58. Auf den Bavius
by Andreas Gryphius

Hör auff/ weil
Sein Buch vor deines außzugeben/
Gnung daß man muß vor dein Anschawen:
Was er gemacht mit deiner Frawen.

Meter: iambic
HOSTINEC U CESTY
by Emanuel Lešehrad

Toť hostinec je dávný u silnice,
jež věnčena je srázným svahem skály;
v tůň půlnoční vždy v okně mžiká svíce
a poutníky, již bloudí, vítá zdáli.
Tam hostinským je Osud trpělivý,
jenž hostům svým, jimž život zbrázdil líce,
mok nalévá, jak Lethe opojivý,
v číš z ebenu, v němž vryto: Nikdy více.
Zde šílenství jen k harfě smutku pěje.
A zoufalství mdlým hráčům v kartách radí,
až ztratí všechno, sedí bez naděje,
co zatím Smrt, již věkem sešlá služka,
jim v komoře, kde na zdi kahan čadí,
v mdlém plápolu pak uchystává lůžka.

Meter: iambic
31. An Strephon
by Christian Wernicke

Hier,
Dass ich mich niemahls mehr verbinde
Mit einer
Weil sie im
Gnug, dass
Die annoch
Nur eben, doch mir unbewusst,
Aus
Und ich, was von
Hinfort weiss ich von keinem Triebe,
Als der mich führt, zu deiner Gunst:
Und untern Weibern ist sie
Und ich halt' itzt in mindrer Acht'

Meter: iambic