PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
scherzo na kosa
by Stanislav Kostka Neumann

jsou u nás ještě slavíci
a nepějí jen špatně.
zajdi si v lesy znějící
v některém jarním měsíci,
zpívá tu ptáků ještě dost,
peciválek i věrný host,
po svém a zdatně.
všecky je, všecky v lásce máš,
vždyť nevinnost jsou sama.
srdce však, srdce nespoutáš,
a proto tedy přednost dáš
čermáčku nebo pěnici
před sojkou, strakou, vrabčicí,
slavík je drama.
a je tu také drozd a kos,
drozd odlétá, kos dřepí.
kdyby však jeho zlatý nos
nezpíval, chybělo by cos
sladkého v našich jarních snách
pod žudry nebo v uličkách,
první zpěv lepý.
dojímá v parku měšťáka,
na návsi dojme pannu,
když přelíbezně huláká
pro boháče i žebráka
o velkém jarním zázraku
až na komíně činžáku
či na kaštanu.
a přece srdce, srdce tvé
s ním v pochybnostech bývá,
když vidíš zvíře hltavé,
lhostejné, nevybíravé,
jak se vším se tu smiřuje
a jak se domestikuje,
onuce živá.
cynický poměr ke světu
má pro sebe i družku,
když hnízdí v okně klosetu
a, v zadních traktech smejče tu,
s prašivou kočkou chce se rvát.
a brzy bude z ruky žrát,
na krku stužku.

Meter: iambic
- - Acto I, CELIA
by Lope de Vega

No puede haber amor que iguale al mío;
mi sentido excedió mi sentimiento;
cuanto sin vos es bien, cuanto es contento,
es para mi tormento y desvarío.
Tan nuevas almas en mi pecho crío,
que son pocas cien mil para un momento;
háceme sombra el mismo pensamiento,
y de ella, si os ofende, me desvío.
Amor no tiene en mí cosa imposible,
por mí sola se pudo pintar ciego;
el alma para voz no es invisible.
Con esta fuerza a lo imposible llego,
y os quiero tanto más de lo posible,
que si no soy amor, vengo a ser fuego.

Meter: iambic
Věnec lesklých perel –
by Vincenc Furch

Věnec lesklých perel –
To jest naše žití –
Bubliny a pěny
Krásně v slunci svítí.
Jasná rosná krupěj
Trvá okamžení –
Po nás nezůstane
Ani pomyšlení.

Meter: trochaic
TRIUMF SOKOLÍ
by Xaver Dvořák

Prapory vlající nad hlavou,
Sokole, symbole svatý, vzleť!
hoříváš líchou jak krvavou,
plameny purpuru dnes a teď.
Jako bys, nebeské rytířstvo,
vyjížděl z slunečních nebes vrat,
hrdinů nadzemské potomstvo,
za sebou nebe jak Monsalvat.
Tisíce srdcí ti plápolá,
statisíc jásá ti pozdrav vstříc;
vidíš ten rukou les dokola?
nad nimi jiskří to z zřítelnic.
Jsi naší naděje lahoda,
vírou jsi v budoucí všechen čas;
láskou jsi celého národa,
v tobě se obrodí zas a zas!
Jak fénix na tvojim plameni
mdlobu svou spálí, by znovu vzlét’
divem a zázrakem nadšení
zmládlý, by oslnil celý svět. –
Prapory vlající nad hlavou,
plameny purpuru hoříš teď:
třeba-li, líchou buď krvavou,
národa nezborná tvrz a zeď!

Meter: dactylic
260.  Rein macht GOtt Gemein.
by Angelus Silesius

Nichts unreins komt zu Gott! bistu nicht fünkel rein
Von aller Creatur/ so wirst ihm nie gemein.

Meter: iambic
ČERNÁ STAVENÍ
by Antonín Sova

Na řece černých stavení
řad zrcadlí se v prvním šeru.
Hromady zdí a kamení
zří v kraj, jenž pust v svém poloměru.
Na loďce jedu. Večer pad’
sem v řeku jak pták poraněný,
zbarvená krví křídla klad’
v chladící vodu, v zšedlé pěny
a jak by mřel v nich utopený.
Zvuk náhle parní píšťaly
továrnou pronik’, oken řadou,
trojnásob jež se dívaly
nad sebou, a již v tmu se kladou, –
v ráz vyhrnou se postavy,
ku přívozu se jíti strojí,
jdou těsně, hlavu u hlavy,
to dělník za dělníkem stojí,
vyhublí, v sešlém, tristním kroji.
Teď prám se plní, skřipotem
o řetěz tře se řetěz, chřestí,
dívky se tlačí s pískotem
v sousedství mužných, drsných pěstí,
sestárlé ženy, hnát a kost,
sto hlav se v jednom klubku choulí,
prám v hloub se vnořil, břehu prost, –
jak zemřelí by v Lethe vplouli
a každý tížil víc svou koulí,
puštěných galejníků koulí.
Nastalo mrtvé ticho zas
opadlých stromů, prázdných polí,
nevydá plochá dálka hlas,
vše vůkol ztichlo po okolí.
Jen z nádrže, jež ztemněla,
tovární stružky v řeku tekou,
a hrůza smrti zmrtvělá
děsivě páchne mrtvou řekou,
po níž se stíny noci vlekou.

Meter: iambic
VIII. Jmeniny Vaše na prahu jara,
by Herma Pilbauerová

Jmeniny Vaše na prahu jara,
příroda volá květ i zpěv,
k životu všecko novému budí
rozmilý, něžný jara zjev.
Kéž i Váš život jarem je vezdy,
květy a zpěvy – radost v něm,
bez žalu, stesku plyňtež Vám dnové,
blaženým buď Váš život snem!
Vděčné my děti voláme z duše:
„Zachovej Bůh Vás dlouho nám,
za všecku lásku, starost a péči
odměň Vás velkým štěstím sám!“

Meter: polymetric
- XXIV -
by Argensola

Con dura ley tu halago nos aprieta,
Cintia, que, en fe de que a esperar nos mueve,
descubre en ti que ni una gloria breve
quiere que el más valido se prometa.
Así a la flor que en real jardín secreta,
ni el huésped raro ni el cultor se atreve,
la lluvia, el sol y el mismo soplo leve,
que juega con sus hojas la respeta.
¿Cuál prevención podrá evitar los daños
que obran en las clemencias y favores,
lo mismo que en desdenes y mudanzas?
No más, benignidades exteriores,
pues cuando me animáis con esperanzas,
a mejor luz os hallo desengaños.

Meter: iambic
Bey übersendung eines schatten-
 oder sonnen-fächers.
  C. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Den selbst die sehnsucht fast zum schatten hat gemacht,
Der übersendet dir hier einen sonnen-schatten.
Wie nun beym schatten licht, und bey dem tage nacht;
So wollst du, sonne! dich mit diesem gleichfalls gatten!
Der schatten folgt dem licht’, ich folge, sonne! dir;
Doch brennen unerhört mich deines lichtes blicke:
Hältst du hinfüro nun dir diesen schatten für;
So find ich bey dem licht im schatten mein gelücke.
Der schatten kühlt den brand, das licht erwecket ihn;
Doch du, o sonne! kanst durch licht und schatten kühlen.
Wo deine strahlen sich der gegen-gunst hinziehn,
Und wo du schatten machst, ist frühling-lust zu fühlen.
Ich flehe dich nun auch, mein licht und schatten, an,
Dein licht zertreibe mir das schatten-werck der sinnen,
Ja alles, was mir sonst die lust verfinstern kan!
Und in dem schatten laß mich deine gunst gewinnen!
Doch deine gunst muß selbst nicht nur ein schatten seyn.
Soll ich nun meinen zweck und deine gunst erlangen;
So lasse diesen schluß, o sonne! mich erfreun:
Daß sich dein schatten will mit händen lassen fangen!

Meter: iambic
- CXXVI -
by Lope de Vega

Desmayarse, atreverse, estar furioso,
áspero, tierno, liberal, esquivo,
alentado, mortal, difunto, vivo,
leal, traidor, cobarde y animoso.
No hallar fuera del bien centro y reposo,
mostrarse alegre, triste, humilde, altivo,
enojado, valiente, fugitivo,
satisfecho, ofendido, receloso.
Huir el rostro al claro desengaño,
beber veneno por licor suave,
olvidar el provecho, amar el daño.
Creer que un cielo en un infierno cabe,
dar la vida y el alma a un desengaño,
esto es amor, quien lo probó lo sabe.

Meter: polymetric
NALEJ!
by Adolf Heyduk

Krčmáři, nalej, ale věz,
že posavád jsem bez peněz;
za týden – poctivý jsem chlap,
dám všecko – ne-li, pak mě zab!
Zab mě a navždy budem quit,
jak ne, mě můžeš pověsit,
leč zaplatím a všecko dám,
sám sebe židu zaprodám.
Dám chalupu mu, dám dvé krav,
dám polní nářadí, dám brav
i ženu přidám; pro tu as
mi všecko i s ní vrátí zas!

Meter: iambic
The Unfortunate Lover
by Andrew Marvell

Alas, how pleasant are their days
With whom the infant Love yet plays!
Sorted by pairs, they still are seen
By fountains cool, and shadows green.
But soon these flames do lose their light,
Like meteors of a summer’s night:
Nor can they to that region climb,
To make impression upon time.

’Twas in a shipwreck, when the seas
Ruled, and the winds did what they please,
That my poor lover floating lay,
And, ere brought forth, was cast away:
Till at the last the master-wave
Upon the rock his mother drave;
And there she split against the stone,
In a Caesarean sectión.

The sea him lent those bitter tears
Which at his eyes he always wears;
And from the winds the sighs he bore,
Which through his surging breast do roar.
No day he saw but that which breaks
Through frighted clouds in forkèd streaks,
While round the rattling thunder hurled,
As at the funeral of the world.

While Nature to his birth presents
This masque of quarrelling elements,
A numerous fleet of cormorants black,
That sailed insulting o’er the wrack,
Received into their cruel care
Th’ unfortunate and abject heir:
Guardians most fit to entertain
The orphan of the hurricane.

They fed him up with hopes and air,
Which soon digested to despair,
And as one cormorant fed him, still
Another on his heart did bill,
Thus while they famish him, and feast,
He both consumèd, and increased:
And languishèd with doubtful breath,
The amphibíum of life and death.

And now, when angry heaven would
Behold a spectacle of blood,
Fortune and he are called to play
At sharp before it all the day:
And tyrant Love his breast does ply
With all his winged artillery,
Whilst he, betwixt the flames and waves,
Like Ajax, the mad tempest braves.

See how he nak’d and fierce does stand,
Cuffing the thunder with one hand,
While with the other he does lock,
And grapple, with the stubborn rock:
From which he with each wave rebounds,
Torn into flames, and ragg’d with wounds,
And all he ’says, a lover dressed
In his own blood does relish best.

This is the only banneret
That ever Love created yet:
Who though, by the malignant stars,
Forcèd to live in storms and wars,
Yet dying leaves a perfume here,
And music within every ear:
And he in story only rules,
In a field sable a lover gules.

Meter: iambic
- XLVII -
by Hernandode Acunya

Amor me dijo en la mi edad primera:
«Seguirás en amar siempre el extremo,
que en tempestuoso mar, sin velo o remo,
va salvo de peligro el que en mí espera».
Sin recelo le di fe tan entera
cuanto muestra la llama en que me quemo,
y sin temor entré donde ahora temo
lo que, no le creyendo, no temiera.
Que ni callar me vale ni quejarme,
ni puede sufrimiento que es humano,
sostener tal pasión ni padecella;
pues ni quiere que viva ni acabarme,
ni aprovecha dejarme ya en su mano,
ni puedo, aunque procuro, salir de ella.

Meter: polymetric
- 7 - Acto II, MELISENA
by Lope de Vega

Montes, do yace la famosa cueva
del gran Pelayo, milagroso abrigo,
que de aquel mal hadado rey Rodrigo,
la España fénix, con morir renueva;
homenaje figalgo, a quien hoy deba
la sangre ilustre y el valor antiguo,
magüer que cada siempre el enemigo
vuestros paveses y azagayas prueba:
Hoy veredes la vuestra plañidera
casi morir de ausencia, y hoy veredes
que como cisne en vuestras faldas llora;
Mas quiéroos suplicar que me otorguedes
que cuando llegue del morir la hora,
adore de su casa las paredes.

Meter: iambic
An den Leser
by Wilhelm Waiblinger

Meine Zahl ist vollkommen: ich schließe. Sei günstig, o Leser,
Triffst du nur wenigen Witz, thu von dem deinen hinzu.

Meter: polymetric
The Relic
by John Donne

When my grave is broke up again
       Some second guest to entertain,
       (For graves have learn'd that woman head,
       To be to more than one a bed)
                And he that digs it, spies
A bracelet of bright hair about the bone,
                Will he not let'us alone,
And think that there a loving couple lies,
Who thought that this device might be some way
To make their souls, at the last busy day,
Meet at this grave, and make a little stay?

         If this fall in a time, or land,
         Where mis-devotion doth command,
         Then he, that digs us up, will bring
         Us to the bishop, and the king,
                To make us relics; then
Thou shalt be a Mary Magdalen, and I
                A something else thereby;
All women shall adore us, and some men;
And since at such time miracles are sought,
I would have that age by this paper taught
What miracles we harmless lovers wrought.

         First, we lov'd well and faithfully,
         Yet knew not what we lov'd, nor why;
         Difference of sex no more we knew
         Than our guardian angels do;
                Coming and going, we
Perchance might kiss, but not between those meals;
                Our hands ne'er touch'd the seals
Which nature, injur'd by late law, sets free;
These miracles we did, but now alas,
All measure, and all language, I should pass,
Should I tell what a miracle she was.

Meter: polymetric
- XVI -
by Fernando de Herrera

De mi blanca sirena la luz pura
de tierna y bella nieve se vestía,
y entre aquel frío dulce Amor traía
llamas en que mi alma ardiendo apura:
Al son suave, lleno de dulzura,
mi preso corazón con gloria mía
deja el cuerpo, y las alas, de alegría,
a perderse en sus ojos se apresura,
cuando el hielo se rompe y encendido
reluce, y el color de ardiente rosa
y el precio afina en su beldad serena;
y yo, con tanto bien enriquecido,
me renuevo con vida gloriosa
en la inmensa virtud de mi sirena.

Meter: polymetric
- CII - Al incendio del Escorial
by Luis de Ulloa y Pereira

Arda el gran edificio, o sus primores
asolen los incendios más robustos,
ruega Laurecio en medio de los sustos,
que causan amenazas superiores.
Sean con tal exceso los rigores,
que algún error los presumiera injustos,
cuando se vieron castigar los justos,
para el ejemplo de los pecadores.
No admita dudas el talento humano,
cuando enseñe la Fe con evidencia,
que en Dios es infalible la justicia.
Pues permite su Imperio Soberano,
que alguna vez padezca la inocencia,
para que se redima la malicia.

Meter: polymetric
Nový život.
by Emanuel Lešehrad

Má duše roste, větve rozkládá
nad smutná lada, která proklel jsem!
Je plna šťav a barev nebeských
a hýbe zemí, hýbe oblohou.
Když moře zazní v škebli večera,
a já je slyším k hvězdám kypěti,
tu zavru zrak, a smutek odlétá;
jen záři vidím, záři bezmeznou...
Hle, nyní cítím, co jsem vlastně byl,
když poklady jsem hledal v pralesích:
Já plamen byl, jenž nezná umdlení,
teď plamen jsem a sním o stvoření!
Ty úzké kraje, ty mi nestačí!
Mne nevábí víc tklivé zahrady.
Cos ve mně raší, chci zas nabýt sil
a stále stoupat k mladým planetám.
A já to mohu, já to dokáži
a mládí vzkřísím, kdybych zajít měl.
Ze tmavých tůní bouřně vyletím
a hrdou trofej vetknu do nebe!

Meter: iambic
- LXXIII - Potencia del tiempo, frustrada en su amor
by Pedro Soto de Rojas

El ceño arisco de una sierra fría;
en el semblante alegre de este llano,
pudo el tiempo mudar, que tanta mano
toda elevada vence valentía.
Laurel pomposo, altivo, que solía
albergue ser mucho vuelo ufano,
a seco tronco se reduce anciano,
convenciole del cierzo la porfía.
Cándido escollo, espiritada peña,
respetado verdor de mi esperanza,
permite al cuerpo una señal pequeña.
Si como dices amas ¿qué tardanza?
¿cuál vida tanta duración enseña?
¡cuál firmeza se exenta de mudanza?

Meter: iambic
102. Auf Dorinden
by Gotthold Ephraim Lessing

Sagt nicht, die ihr Dorinden kennt,
Daß sie aus Eitelkeit nur in die Kirchen rennt;
Daß sie nicht betet, und nicht höret,
Und andre nur im Beten störet.
Sie bat, (mein eignes Ohr ist Zeuge;
Denn ihre Schönheit geht allmählig auf die Neige)
Sie bat mit ernstlichen Gebärden:
»laß unser Angesicht, Herr, nicht zu Schanden werden!«

Meter: iambic
- XLI - Al mismo
by Joseph de Litala y Castelvi

No en Bronce, que consume el tiempo cano,
no en Mármol que obedece a la edad grave
tu Augusto Nombre, si en su espacio cabe
el agudo pincel de docta mano.
En campos de zafir, lo soberano
de sus proezas, línea, si suave
de radiante esplendor, rubrique, alabe
aquel valor, que abandonó el Tebano.
Ya entre el polvo. y la sangre Marte fiero
sobre el Bridón Orán te vio fogoso,
rayos vibrar de tu luciente acero.
Allí de tanta aljaba, el valeroso,
brazo tuyo triunfó, y el justiciero
aquí do el pie te besa el Mar undoso.

Meter: iambic
Unter den Alpen gesungen .
by Friedrich Hölderlin

Heilige Unschuld, Du der Menschen und der
Götter liebste Vertrauteste! Du magst im
Hause oder draußen ihnen zu Füßen
Sitzen, den Alten,
Immerzufriedener Weisheit voll; denn manches
Gute kennet der Mann, doch staunet er dem
Wild gleich, oft zum Himmel, aber wie rein ist,
Reine, Dir alles!
Siehe! das rauhe Thier des Feldes, gerne
Dient und trauet es Dir, der stumme Wald spricht
Wie vor Alters, seine Sprüche zu Dir, es
Lehren die Berge
Heil'ge Gesetze Dich, und was noch jetzt uns
Vielerfahrenen, offenbar der große
Vater werden heißt, Du darfst es allein uns
Helle verkünden.
So mit den Himmlischen allein zu seyn, und
Geht vorüber das Licht, und Strom und Wind, und
Zeit eilt sie zum Ort, vor ihnen ein stetes
Auge zu haben,
Seliger weiß und wünsch' ich nichts, so lange
Nicht auch mich, wie die Winde, fort die Flut nimmt,
Daß wohl aufgehoben, schlafend dahin ich
Muß in den Wogen;
Aber es bleibt daheim gern, wer in treuem
Busen Göttliches hält, und frei will ich, so
Lang ich darf, euch all' ihr Sprachen des Himmels!
Deuten und singen.

Meter: polymetric
- VI -
by Esteban Manuel de Villegas

Flote la tuya, la contraria armada
acometer feroz, rendir violento;
en el salado mar te ayudó el viento,
Marte en la tierra, en la ocasión tu espada.
Oí a la vil pasión desenfrenada,
ingrato a tu valor, le das aliento,
pues, fuerte capitán, muda de intento,
que quieres ya de una mujer gozada.
La trompa suena, el Parto se avecina,
y el pícaro sutil, que al cielo llega,
tu nombre aclama, tu persona esparce.
Necio me excusas, mucho ignoras Cina,
amor también es guerra, el campo marce,
que si es ciego el amor, la guerra es ciega.

Meter: iambic
IV.
by Gustav Pfleger Moravský

„Tím líp! Nuž, a chceš snad se brzo ženiť?“
„„Teď aspoň ne, neb ještě nemluvil
Jsem s její matkou o tom; ta věc neníť
Tak lehká, jak jsem o ní jindy snil;
A hned rok tento stav svůj nechci změniť.““
Jaroslav jevil největší svou radosť
A přislíbil na svého druha žádosť,
Že zůstane rád nějakou zde dobu.
O Marině však mlčel; nechtěl z hrobu
Vyhourať staré, bolné upomínky
A neučinil o ní ani zmínky...

Meter: iambic
Thränen und Rosen.
by Wilhelm Müller

Wohl um die Abendstund'
In einem Rosengarten,
Da blühten Blümlein bunt.
Er ging wohl auf und nieder
Vor eines Gärtners Haus,
Da lag ein Mägdlein schöne
Zum Fensterlein heraus.
Ein Röslein thät' er brechen,
Warf's in das Fensterlein:
Thust schlafen oder wachen,
Herzallerliebste mein?
«ich habe nicht geschlafen,
«ich habe nicht gewacht,
«ich habe nur geträumet,
«an dich hab' ich gedacht.»
Du hast ja auch geweinet,
Dein' Aeuglein sind so naß;
Eine Thrän' fiel aus dem Fenster,
Da wuchs eine Ros' im Gras.
«und ist eine Ros' gewachsen,
«so wuchs sie nur für dich,
«und wenn ich hab' geweinet,
«so weint' ich nur um mich.»
Was zog er aus der Tasche?
Ein seidnes Tüchelein.
Nimm hin, Herzallerliebste,
Wisch' ab dein' Aeugelein!
Und bin ich in der Fremde,
Weit, weit von deinem Haus,
So weine deine Thränen
Zum Fenster nicht hinaus.
So weine sie bedächtig
All' in das Tuch hinein,
Damit kein böser Bube
Zertritt die Röselein.

Meter: iambic
Die Geschichte des Davids,
 Königs in Juda.
by Johann Jacob Bodmer

In solcher meiner Qual, in Ada ihrem Wüten,
In Beroa Gefecht, die ihre Ehr zu hüten,
That mehr als menschlich war, kommt da mein Bruder hin,
Mit zwölfen seiner Freund, denck nur, wie froh ich bin.
Beroa macht er loß, und Ada ihr Entsetzen
War unsrer Freude gleich, sie wollt sich widersetzen,
Mit ihrem Volck, das da von Joels Dienern war,
Indeme Gera auch sich findet bey uns dar,
Er und Melchisua, die hatten uns verlohren,
Und folgten nach der Spur, da sie wie neu gebohren
Uns funden beyderseits. Die Ada ward gebracht
In Haft, wir aber beyd hingegen frey gemacht.
Des Joels Knecht, die da verrathen ihren Herren,
Setzt man gleich zu der Red, da was man wollt begehren,
Uns ward von ihnen kund, auch sagte Ada an
Was schier niemand von uns für Schreken glauben kan;
Wie nemlich Joel hätt sie mit Gewalt geschändet,
Als sie zu Bersaba, und ihr viel zugewendet
Von Gütern, daß sie sollt ja halten reinen Mund,
Wie Gera nun von ihr zu melden was begunt;
Wiewohl mit Adriel er fälschlich sie betrogen,
Hätt sie sich diese That schwer zu Gemüth gezogen,
Doch wär von Joel ihr ein guter Muth gemacht,
Nach dessen Rath und Schluß sie alles so vollbracht.
Dem Adriel zur Plag und Joel zu Gefallen
Hätt sie dieß falsch Gerücht von ihnen lassen schallen;
Und weil sie Joel drauf aus ihrer Haft befreyt,
Und heimlich sie hieher in dieses Haus begleit,
Allda er ihrer meynt recht wieder zu geniessen,
Hätt sie ihm ihren Schluß fürhero lassen wissen,
Daß wann sie Beroa in solchen Spott gebracht,
Als wie ihr Vater sie zu Schanden hätt gemacht,
Wollt sie gantz williglich dann seines Willens leben,
Daher man dieß gethan, was ihr möcht Ruhe geben.
Hierauf der Gera sagt, er hätt sie einst geschaut
In ihrer geilen Lust, und als er es getraut
Dem Richter kund zu thun, der doch selbst Schuld gewesen,
Hätt er den Adrtel zu dieser That erlesen,
Und selber ihm bekannt, daß er es gar wohl wüst,
Darauf er diese Klag auf sein Geheiß gemüst
Anmelden öffentlich, das er nun wollt bereuen,
Weil Joel ihn verführt. Wie ich mich that erfreuen,
Daß Adriel ohn Schuld, ist zu erzehlen nicht.

Meter: iambic
Ort der Ruhe.
by Christoph Eusebius Suppius

Du güldne Mittelmässigkeit,
Fort! hilf mir jenes Land beschreiben,
Wo meiner Tage stille Zeit
Der Dichtkunst Werk soll ungehindert treiben,
Auf! meiner Wünsche Königin!
Komm, führe mich im Geist dahin,
Wo rauschende Gewässer wallen,
Allwo ein ganz gelinder West
Jm voraus mich versichern läßt;
Daß Musenlieder da wohl zehnfach wiederschallen.

Meter: iambic
XXXVII.
by Jaroslav Vrchlický

Proč z jara míza tvůrčí ve všem zpívá?
Proč chví se hloh a kočičkami proč se pyšní jíva?
Proč v lidském srdci ospalém a ztuhlém
cos jihne? – Věřím, kosmu Bůh se v nitro dívá.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

Después que oyó la desdichada suerte
Porcia de Bruto, su querido esposo,
desesperada en trance tan penoso,
matarse intenta, valerosa y fuerte.
Busca espada el dolor, y cuando advierte,
que le impiden el hecho más famoso,
¿aun no sabéis, les dice, ¡oh, fin forzoso!
que no se niega a tanto mal la muerte?
Creía que os bastaban las lecciones
de mi padre Catón, para dejarme,
que en muerte a entrambos, y valor siguiera
Dijo, y tragando ardientes los carbones,
ahora sí, canalla, es el negarme
el hierro, dijo, porque no me hiera

Meter: iambic
39. Upomínka na Anakreona.
by František Hajniš

S myslí bodrou sladké víno pil jsi,
O Anakreone rozmilý!
Dnové šťastní Tobě zářili,
Sladké všeblažící lásce žil jsi,
Slávy věnce milostenkám vil jsi,
I kdy doby kruté bouřily,
Zpěv Tvůj vůkol dával posily,
Čelo pranikdy nezkabonil jsi,
Veselost a rozkoš vůkol sil jsi.
I kdy péče tebe tížily,
V srdci boly jasnou tváří kryl jsi,
Lásky všeobecné vydobyl jsi,
O Anakreone rozmilý,
Kéžby ještě mezi námi žil jsi!

Meter: trochaic
TOUJOURS
by Josef Svatopluk Machar

Let padesát už zachycujem
široký evropejský dech –
let padesát se spokojujem
být hlasem evropejských ech.
Kde jaký vítr – k nám se stáčí
a v hlučných vírech haraší,
cár, smetí, papír, listí vláčí
a kout náš jimi zanáší.

Meter: iambic
NOCTURNO.
by Antonín Klášterský

Abys měl bolesť svou, abys měl smutné dni,
abys měl dlouhou noc – v tom ti svět nebrání;
nežli tě uloží, na věky zabední,
můžeš si hlavu svou skládati do dlaní.
Může tě mraziti – svět ti to dovolí,
choď si i po luhu nadějí zdupaném,
může tě páliti na prsou cokoli,
cokoli může tam ležeti balvanem.
Ano i slza ti stékat můž’ po tváři
krůpějí pryskyřnou, vytrysklou ze stromu:
zaboř jen hlavu svou, přitiskni k polštáři,
a jen to neříkej, proboha, nikomu!

Meter: polymetric
Confidencia
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Jamás ambicioné la investidura
que un azar de la suerte me ofrecía
y me niega otro azar, -locuaz decía
un viejo, que bajaba de una altura
-Ave que gira errante en noche
                     oscura
esperando la luz del nuevo día,
mi espíritu cristiano sólo ansía,
tras vida honrada, salvación segura
No apetezco riquezas ni oropeles,
ni aspiro a coronar mi frente helada
con guirnaldas de mirtos y laureles.
Pero anhelo que, al fin de mi jornada,
pedestales, brocados y doseles
¡no basten a premiar mi vida honrada!

Meter: polymetric
De La elección por la virtud
by Tirso de Molina

Si Cleantes de noche agua sacaba
para vender, por estudiar de día,
y en la atahona donde el pan molía
nombre a sus letras y virtudes daba;
si Plauto, con ser sabio mendigaba,
y a un pastelero mísero servía;
si Euménides en huesos escribía
a falta de papel, que no alcanzaba;
si ha habido quien en el imperio altivo
por el cetro trocando el aguijada
a célebres historias dio motivo;
si a Pedro pescador Roma agradaba,
no será mucho, aunque pobre vivo,
por letras venga a ser... o Papa o nada.

Meter: iambic