PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Ich übersende hier ein Blat voll bittrer Klagen,
by Christiana Mariana von Ziegler

Ich übersende hier ein Blat voll bittrer Klagen,
Da dich der Todes-Fall von Buffeln so betrübt.
Du wirst verhoffentlich nicht nach dem Ursprung fragen,
Man weiß, wie sehr du ihn, Hochwerther Freund, geliebt.
Dein Kummer ist gerecht, ja säh ich dich gleich weinen,
So gäb ich dich darum gar nicht vor weibisch aus,
Denn jeder würde doch von deinen Thränen meynen,
Die deutsche Redlichkeit preßt sie zum Augen raus.
Kan dich ein blosses Vieh zu solcher Wehmuth bringen,
So schließ ich, daß ein Freund noch mehrers hoffen kan.
Was Wunder, wann sich recht die Menschen um dich dringen,
Denn solche Redlichkeit trifft man gar selten an.
Viel schmeicheln mit dem Mund, und lachen unsrer Schmertzen,
Und dieses heist wohl noch polit und ertz-galant;
Sie geben uns das Wort: Sie meynten es von Hertzen;
Da doch die Heucheley mehr als zu wohl bekant.
Jedoch was untersteht sich meine schlechte Feder
Dir hier bey meinen Schertz ein Lob-Lied mit zu streun.
Mein Kiel ist, wie du weist, von schlechten Gänse-Leder,
Drum kan er leider! nicht den Schwahnen ähnlich seyn.
Du weist schon, daß ich nicht mit auf dem Hügel sitze,
Die Musen mustern mich, dieweil es billig, aus,
Und wenn ich gleich vor Angst bey Reim und Sylben schwitze,
So kömmt zuletzt doch nur ein schönes Nichts heraus.
Ich kan die Leyer nicht, wie sich gehöret, stimmen,
Der Musen-Gott hat sich mit mir noch nicht vermählt,
Und wenn ich noch so schnell will neben andern schwimmen,
So seh ich, daß es mir an Floß und Federn fehlt.
Doch hoff ich in der That Vergebung zu erlangen,
Weil meine Feder dich zu trösten, sich bemüht.
Mein Beyleid trocknet dir die Zähren von den Wangen,
So schlecht bey solchen Dienst auch meine Muse sieht.
Was aber soll ich wohl zu deinem Troste schreiben?
Denn der Verlust, der dich betrifft, ist ungemein,
Und deinem Buffel muß der Nachruhm sicher bleiben
Daß seines gleichen nicht leicht wird zu finden seyn.
Man sahe Kunst und Witz ihm stets zur Seiten stehen,
Er nieste, wann sein Herr es ihm befehlen ließ,
Und sprach man: Lincks und rechts, so wust er sich zu drehen,
Als wann er in der That der gröste Springer hieß.
O! daß kein hoher Geist ein Lob-Lied ihm geschrieben,
Der seiner Tugend Lauff uns besser schildern kan.
Ein solch Geschöpffe muß man gantz besonders lieben.
Man traff bey Buffels Thun mehr, als was hündsches, an.
Drum müssen wir mit Recht auf sein Begräbniß dencken,
O! setz ihm nach Verdienst ein Epitaphium,
Ich will die Schrifft darauf von Hertzen gerne schencken,
Was gäb ich nicht, mein Freund, um dich zu trösten, drum?

Meter: iambic
An den Marius
by Johann Joachim Ewald

Du rühmst dich Marius, der Fehler großer Männer;
Und hast doch ihre Tugend nicht?
Bin ich ein Menschenkenner:
So duldt man jene wohl und flieht dich Bösewicht.

Meter: iambic
...Padre nuestro
by Carlos Fernández Shaw

Padre del hombre, que en el Cielo estás,
venga el tu Reino, con tu gracia a nos
No desoigan tus órdenes, jamás,
tu Tierra, Padre, ni tu Cielo, Dios.
Danos el nuestro pan, de vez en vez,
cada día, calmando su inquietud;
tu pan, para los cuerpos robustez;
tu pan, para el espíritu salud.
Perdona nuestras deudas, y a la par
hallen nuestros deudores su perdón,
por virtud de tu ejemplo singular.
Gocen las almas, en tu amor, del Bien
Líbranos de la torpe tentación
Líbranos siempre del pecado Amén.

Meter: polymetric
Spolek liberálů.
by Beneš Metod Kulda

Snadněj zcelíš k lihem drtiny
nežli liberály hrdiny;
schází jim tmel duchům daný –
zákon Boží svrchovaný.
Liberálů rozum jatý bludem
nechápe, co včel roj koná pudem;
včely nejsou v roji vzdorny, sporny,
královna je vezdy vidí svorny.
Čím je včeličkám pud vrozený,
tím jest lidem Zákon zjevený.
Liberáli věci špatné tvoří,
nesvorností blaho lidu boří;
nebožáci na mysli jsou choří,
vlastnímu jen rozoumku se koří.

Meter: trochaic
Na Idu.
by Josef Košín z Radostova

Ať je všední den neb neděle,
nejdřív jsi a nejdýl v kostele.
Proč? I ráda by jsi varhaníka
anebo alespoň kostelníka.

Meter: trochaic
NA PŘÍDĚ.
by Adolf Heyduk

Na přídě stojím zanesené lodi,
již žití buran semo tamo vodí;
nelze dále, loď se brodí,
tam a sem
za vln divným přívalem.
Nemám kotvy, nemám vesla,
by mne loď má na břeh nesla;
naděje má dávno klesla,
s bohem dala tužbám všem;
rvána doby přívalem.

Meter: trochaic
PÍSEŇ MARNĚHO TULÁKA
by Jiří Karásek ze Lvovic

Kam chceš jít, duše, v nepokoji svém,
Když zklamání jak sklepy chladem čiší?
Podivný večer vzplanul purpurem
Jak skvrna vína v zarosené číši.
Slož nyní citů břímě bezjmenné,
Svou duši ponoř navždy v beznaději.
Tvé srdce jest jak ptáče schoulené,
Jež zachvívá se v bázi před kročeji.
Vše tebe minulo, co chtěl jsi žít.
Co hořet mělo, nevzeplálo ani...
Již v tmavých větvích rozhostil se klid.
Je cesta prázdná, kudy půjdeš teď.
A neptej se, skloň hlavu v odříkání.
Na touhu marnou nechtěj odpověď.

Meter: iambic
El almibarado
by Juan del Pueblo

Pulcro, fino, elegante, perfumado,
va oliendo a «patchouli» y a bergamota,
y, con gestos ridículos, denota
que está de su persona enamorado
Mucho más que un delito o un pecado
cualquier falta en el traje le alborota,
y siempre que confiesa a una devota
se pone derretido, almibarado
A cuantos le conocen causa risa,
porque recuerdan, y él con desconsuelo,
que cierta vez, vestido muy deprisa,
por hacer una gracia hizo un revuelo
al volverse a decir el Ite misa
y se le vino el polisón al suelo.

Meter: iambic
ViI .
  Dactylische Ode.
by Philipp von Zesen

Lustig erzeiget Euch meine Gesellen/
Wündschet daß dieses Fest offte begeh
Gueintzius ohne Leid/ Trauren und Weh.
Laßet uns Spieler und Geiger bestellen/
Laßet mit Freude vertreiben das Leid:
unser Herr Rector erlebe die zeiten/
Welche der Nestor und andre beschreiten/
Wündschet ein jeder zu jetziger zeit!

Meter: dactylic
2.
  Jhrer Schönheit wunderliche
 Würckung.
by Georg Rodolf Weckherlin

Wer sein betrübtes aug ab aller Götter pracht/
Vnd ab der Natur kunst zu erquicken begehret/
Der kom vnd schaw die sonn/ die mit götlicher
macht
Mich/ ja die fünstre welt des liebē liechts gewehret.
Doch kom Er (seelig) bald: Dan mit zu früher nacht
Der tod/ sparend was böß/ dz best allzeit beschweret:
Vnd dise Göttin wirt mit eyfer vnd obacht
Der Götter/ als die zierd des himmels/ schon ge-
ehret.
Ein wunderreiches werck/ da lieblichkeit mit ehr/
Da tugent mit schönheit/ in einem leib vermählet
Soll segnen sein gesicht mit lust/ sein haupt mit
lehr;
Daß Er gestehen muß/ daß mein gesang weit fehlet/
In dem (bestutzet) ich jhr lob nicht gnug vermehr/
Weil mich jhr aug zugleich entsehlet vnd besehlet.

Meter: iambic
BALLADA
by Růžena Jesenská

Pohřební píseň mezi zahradami
a střechami kdes temně naříká,
ztlumeně vzdychá, chvíli zaniká
a zase plně zahřmí korunami
platanů starých. Kde se průvod tají,
že nevychází? V křivých uličkách
a na pavlačích ženy naslouchají
pochodu smutečnímu – jako v snách,
též ony zrakem pátrají
po původu té písně, jež mne opájí,
též ony slyší!
A průvod nevychází... Divným ohlasem
chvějí se domu zdi, a píseň tišší, tišší,
soumraku prozlacena topasem
a zadýchána vůní zahrad, ustává –
ta záhadná... A průvod nevychází.
Jen světel oblačných se vznesla záplava
jak skrytých kaditelnic dým,
a slunce poslední své růže hází
mrtvému Srdci,
mrtvému tajemnému Srdci – touhám posledním.

Meter: iambic
20.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Nicht zürne, wo das Saltz dich in die Augen beißt,
O Leser, das du wirst umb diese Blätter lesen:
Wann meine Musa dich als wie mit Fingern weist,
Dann treff ich auff mein Ziel, da ist sie recht genesen.
Und wo du sonsten siehst, daß etwann das Papier
Die Fächer aufgedeckt, umb die die Buhler bitten:
So theile, wie du pflegst, die Laster nicht mit mir,
Die Reime, die sind mein, und deine sind die Sitten.

Meter: iambic
Adán en la redención
by Rafael María Baralt

Cuando al morir Jesús, en su cimiento
retiembla el orbe, y con fragor y susto
se abren las tumbas, soñoliento, adusto,
Adán en pie se pone al caso atento.
Mira absorto en redor, mira al portento,
e inquiere con afán quien es
                  el justo
que en medio a chusma vil, sublime, augusto,
así se ofrece en sacrificio cruento
Sábelo, en fin, y al punto la rugosa
frente, y el rostro, y los cabellos canos,
con rudo brazo arrepentido hiere.
Y mostrando la Cruz, dice a la esposa:
«Yo recibí la muerte de tus manos,
y Él por tu culpa y por mi culpa muere »

Meter: polymetric
Farář těšil muže
by František Ladislav Menhard

Farář těšil muže
nad úmrtím ženy:
„Ve osudu lidském
není možno změny.
Bůh si ji vzal k sobě –
každý zemřít musí.“
Pomyslil si vdovec:
„Ten s ní asi zkusí!“

Meter: trochaic
V neklidné noci.
by Jaroslav Vrchlický

Co to bylo jen v té noci?
Zbuzen, bázeň svou
nijak nemohl jsem zmoci,
stržen sudbou zlou.
Od hodiny ku hodině
hodin údery
počítal jsem – rostly v stíně
kolem příšery.
Zřel jsem vstříc jim klidným okem,
cítil – byly tu...
Nad vidin svých proudným tokem,
plný soucitu.
K všemu kol a nejmíň k sobě,
svojim fantomům
v tvář jsem zřel, jak mrtvý v hrobě
hledí v tvář svým snům.
Cizí město kolem bylo,
na všech střechách sníh,
v průzračnou mhu vše se slilo,
jak bys v okna dých.
Měsíc šilhal roztřepený
skrze mračen šik,
v zákampích has’ bez ozvěny
větru lkavý vzlyk.
A já jako v snění ležel,
nemohl se hnout,
cítil, děs mi tělem běžel,
já zřel v každý kout.
Viděl tisíc zjevů růsti,
tisíc mizet v ráz
v bezdnou tmu, kam všecko ústí,
a mnou zachvěl mráz.
Já snít nechtěl, já chtěl spáti
nejtvrdším z všech snem,
aby se mi mohlo zdáti:
vskutku mrtev jsem!
Všecko marné, co jsem zkusil
sporem tímto zlým,
bez hnutí jsem bdíti musil,
patře v stín a dým.
V těch jsem cosi rozeznával,
fosforný jak třpyt
očí dvou a cítil nával
krve v srdce hřmít.
Tlamu, oči sfingy hrdé,
bujný prs a spár,
zlobu v zraku, srdce tvrdé,
citů suchopár.
Ležela tam vedle prahu
jako příšera,
ssála z duše všecku vláhu,
vbita do šera.
Zdálo se mi, že jsem přišel
z dálky bez mezí,
však té potvory jsem slyšel
řinčet řetězy.

Meter: trochaic
21.
by Friedrich von Logau

Ach, wann wir solten sehen,
Was uns künt offt geschehen,
Wann nicht deß Himmels Wächter
Uns stünden für Verfechter,
Wir würden uns entsetzen,
Und für gar blöde schätzen!
Hingegen wann von jenen
Wir hörten auch erwehnen,
Mit was für Thurst und Räncken
Wir Gott und sie so kräncken,
Wie würden wir erzittern
Und für der Straff uns schüttern!
Wer keines wil bewegen,
Der wird sich letzlich legen
Ins Bette, wo die Flammen
Gehn über ihn zusammen.

Meter: iambic
Je tiefer wir in uns versinken
by Ludwig Achim von Arnim

Je tiefer wir in uns versinken,
Je näher dringen wir zur Hölle,
Bald fühlen wir des Gluthstroms Welle,
Und müssen bald darin vertrinken;
Er zehrt das Fleisch von unserm Leibe,
Und öde wird's im Zeitvertreibe,
In uns ist Tod!
Die Welt ist Gott!
O Mensch, laß nicht vom Menschen los,
Ist deine Sünde noch so groß,
Meid nur die Sehnsucht nach den Sünden,
So kannst du noch viel Gnade finden;
Wer hat die Gnade noch ermessen?
Es kann der Mensch so viel vergessen!

Meter: iambic
Pohádka o rusalce. (III.)
by Rudolf Pokorný

Našel jsem ji opět záhy,
setkaly se naše oči,
jako když dvě jasné hvězdky
za večera v blankyt skočí.
Našel jsem ji pode hrádkem,
setkaly se ruce dvoje,
a sám bůh ví, jaké v srdcích
vzbudily se nepokoje!
Našel jsem ji při měsíčku,
setkaly se rety v tužbě,
a mně bylo, jak bych sloužil
nejčistější bohoslužbě.

Meter: trochaic
HLE, SLUNKO VYŠLO.
by Josef Václav Sládek

HLE, slunko vyšlo nad hory
tak vesele, tak zlatě;
ty ještě spíš, mé srdéčko,
já v rose čekám na tě.
Já v rose čekám studené,
již kvítí obsypáno;
ó zbuď se, zbuď, mé srdéčko,
vždyť je tak krásné ráno!
Slyš skřivánka, jak hlaholí,
slyš konopku tam v háji;
zda rozumíš, co druhu druh
ti ptáci povídají?
Ten skřivan i ta konopka
a píseň sedmihláska? –
To v hrudi plesá, srdéčko,
jim láska, láska, láska.
I ať se jiní scházejí,
když měsíc, hvězdy svítí,
já v zlaté záři slunečné
chci za ruku tě vzíti;
vzít za ruku tě, srdéčko,
a hledět v oči tvoje,
by celý svět to uviděl,
jak moje jsi, jen moje!

Meter: iambic
PRAVÁ LÁSKA.
by Václav Jaromír Picek

Vede osud v dálné kraje
Od milenky jinocha,
Oba pláčou v objímání,
Posléz jinoch zavzdychá:
Slib mi, děvo, dýl ze vlasti
Budu-li než rok a den,
Že mne vyhledá tvá láska;
Slib to, děvo, slib to jen.
Slibuji a přísahám ti,
Můj miláčku oddaný,
Že do roka do dne budu
Mít uzlíček svázaný.
Ještě jednou jinoch líbá
Ráj svůj – oči děviny,
Pojme hůl, – již je na pouti
V dálné, dálné krajiny.
Rok a den již dávno minul,
Děva doma ještě dlí,
Ale máti, věrná máti
Za synem se hotoví.
Oudy slabé s láskou silnou
Projdou vlasti každý kout,
Ale ach, ty staré nohy
Konat musí další pout.
V cizině tam na pahorku
Kostelík a hrobové,
Tam se modlit matka pílí,
Neb ji chrám tak vlídně zve.
U kostelních dveří sedne;
Než tu čte a čte a – čte;
Na hrob klesne, vzdychne, zbledne, –
Našlať matka – dítě své.

Meter: trochaic
- XXXVI - A Pedro Pablo Rubens famoso pintor flamenco
by Lope de Zarate

Rubens que elevas con lo dulce, espantas
cuando acciones aplicas a furores,
siendo tan soberanos tus primores,
que aun en plumas finges, tu honor cantas.
Rayo de sol es tu pincel, que plantas
casi con su fragancia vivas flores,
vistiendo las Historias de colores
memoriosas pirámides levantas.
Sólo te falta ser lo que no puedes
Deidad, cuyo poder no se limita,
porque animas las sombras, que deseas.
Tan cerca estás de Dios, que le sucedes,
pues cuerpo sabes dar a las Ideas,
que en ti, como en su mente, deposita.

Meter: polymetric
mrazivé jaro
by Stanislav Kostka Neumann

těch květů, květů nejvíce je líto,
i v mrazném jaru nutno rozkvétat,
a to, co něžného je uvnitř skryto,
se bez slunce a bez včel musí vzdát.
smutkem a šerem vegetace pučí,
co ovoce je v nocích zmařeno,
a přece zelená se dny, jež mučí,
a přece léto je nám souzeno.
ať hynou poupata a do hnizd sněží,
nic bez obětí nemáš na světě,
ať obloha se nepřátelsky ježí,
ta země naše přece rozkvete.
to dělá jednota a strašná vůle,
jež z větví, ze stromů se dere ven.
co zmůže mračen efemerní zvůle,
řád v souzvuk obrátí, až – přijde den.

Meter: iambic
89.
by Friedrich von Logau

Hass, Liebe, Furcht, Gewinn sind vielmal Schuld daran,
Dass redlich, wie er soll, nicht ieder wandeln kan.

Meter: iambic
En el entierro de Fernández y González
by Vicente Colorado

¡Buen viaje, maestro, buen viaje!
¡quién te ha visto a no ser en
                  este día
seguido de tan noble compañía
con escolta de a pie, y a ti en carruaje!
No llevas tras de ti mal equipaje:
¡cuánta ilustre y soberbia medianía!
contigo comparados, todavía
algunos te aventajan en el traje.
Todos ellos llegaron a la meta,
y son ricos, y están en candelero,
y el mundo les admira y les respeta:
y tú, entre todos ellos el primero,
engreído con ser un gran poeta,
has muerto como muere un pordiosero.

Meter: polymetric
Elegy V: His Picture
by John Donne

Here take my picture; though I bid farewell
Thine, in my heart, where my soul dwells, shall dwell.
’Tis like me now, but I dead, ’twill be more
When we are shadows both, than 'twas before.
When weather-beaten I come back, my hand
Perhaps with rude oars torn, or sun beams tann’d,
My face and breast of haircloth, and my head
With care’s rash sudden storms being o’erspread,
My body’a sack of bones, broken within,
And powder’s blue stains scatter’d on my skin;
If rival fools tax thee to’have lov’d a man
So foul and coarse as, oh, I may seem then,
This shall say what I was, and thou shalt say,
“Do his hurts reach me? doth my worth decay?
Or do they reach his judging mind, that he
Should now love less, what he did love to see?
That which in him was fair and delicate,
Was but the milk which in love's childish state
Did nurse it; who now is grown strong enough
To feed on that, which to disus’d tastes seems tough.”

Meter: polymetric
Why is my verse so barren of new pride (Sonnet 76)
by William Shakespeare

Why is my verse so barren of new pride,
So far from variation or quick change?
Why with the time do I not glance aside
To new-found methods and to compounds strange?
Why write I still all one, ever the same,
And keep invention in a noted weed,
That every word doth almost tell my name,
Showing their birth and where they did proceed?
O, know, sweet love, I always write of you,
And you and love are still my argument;
So all my best is dressing old words new,
Spending again what is already spent:
    For as the sun is daily new and old,
    So is my love still telling what is told.

Meter: iambic
Café national.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Welch ein Flüstern, welch ein Summen!
Welch ein stiller Lesefleiß!
Nur Marqueure schrei'n und brummen:
Tasse schwarz! und Tasse weiß!
Und die Zeitungsblätter rauschen,
Und man liest und liest sich satt,
Um Ideen einzutauschen,
Weil man selbst gar wenig hat.
Und sie plaudern, blättern, suchen,
Endlich kommt ein Resultat:
Noch ein Stückchen Aepfelkuchen!
Zwar der Cours steht desolat.
Und sie sitzen, grübeln, denken,
Und sie werden heiß und stumm,
Und mit kühlenden Getränken
Stärken sie sich wiederum.
So vertreibt man sich die Zeiten
Nach des Tages Hitz' und Last,
Bis erfüllt mit Neuigkeiten
Geht nach Haus der letzte Gast.
Doch am Morgen sieht sich wieder
Hier der alte Lesekreis,
Und man läßt sich häuslich nieder:
Tasse schwarz! und Tasse weiß!

Meter: trochaic
Je těchou hérů hoře zřít...
by Stanislav Mráz

Je těchou hérů hoře zřít, v rmut, bol
vlastní, byť v illuse holé a sporé hávu!
Hle, Mäeon sám ot krásy, v radu pol
to, věštbu, tragičnosti v původ v slávu!
Jen stesku svého hude caracol
kdo stále v neúkoj, je tvrdší v navu,
neoblomný, icarské skály v právu.
Zda v chluchoty své vosk je, suna kol
se bědných, děsných scény, v pohrdání
čím cynik, stoik sebou, vděkem žítí
a lénem, sinopský soud v zor kdy svítí,
se dlouží, roste v prospekt v coilon v vlání,
v nach líc kam baffard, epikurejec skryje,
Melpoma sceptrem v střep nestřídmý bije
kdy. Praeceptorkou’s ó dámy poesie!

Meter: iambic
- LXXXIX -
by Joseph de Litala y Castelvi

Gigante fui del mar, fuerte, y valiente,
ceñido de cristales, y de arenas,
que la flaqueza no conocí apenas,
y serví al Gran Monarca de Occidente.
Me dio, por mi desdicha, un accidente,
y manos de infernal codicia llenas,
desangrando me han todas las venas,
y mi fallecimiento es evidente.
Un esqueleto soy lánguido, y flaco,
macilento, atenuado, débil, frío,
un pálido cadáver todo yerto:
De el pecho fiel la voz apenas saco,
perdí las fuerzas, el valor, el brío,
y sino hay un milagro, yo soy muerto.

Meter: iambic
El chato de Benamejí
by José Selgas y Carrasco

Tú de Benamejí, famoso chato,
ágil, resuelto, emprendedor y cuco,
que gracias al poder de tu trabuco
cobraste en los caminos el barato.
No vio jamás la gente de tu trato
en taberna, garito, ni tabuco,
gitano, calabrés o mameluco
que te llegara al polvo del zapato
Pero todo acabó; no hubo remedio:
te echaron mano, y asomó de pronto
el verdugo cruel que te hizo noche
La erraste, ¡vive Dios! de medio a medio;
porque en lo de nacer fuiste tan tonto,
que si naces después, andas en coche.

Meter: polymetric
303.  Kennzeichen der falschen Liebe.
by Angelus Silesius

Wiltu die falsche Lieb von wahrer unterscheiden/
So schau sie sucht sich selbst/ und fället ab jun Leiden.

Meter: iambic
- 24 - Libro II, ENARETO
by Lope de Vega

Ya no es amor el atrevido arquero
que pintan de mortal saeta armado,
el dios desnudo y el rapaz vendado,
blando a la vista, y a la mano fiero.
Ya no es Alarbe cazador ligero,
ni el hierro tira en áspides bañado,
ni es Etna ardiente, ni Moncayo helado,
ni viento de la mar, ni sol de Hebrero.
¿O qué blando es amor que de una caña
ha hecho un arco y pasador que tira,
y la cuerda de un hilo sin sospecha?
Ya ni los cuerpos, ni las almas daña,
mas juega como niño, burla y mira,
y mata pajarillos con su flecha.

Meter: iambic
Ptactvo a kvítí.
by Václav Štulc

Nepečujte příliš o své tělo
A o věci, jichž by se mu chtělo:
O nápoj a jídlo,
O šat a o pohodlné bydlo,
Bydla, šatu, nápoje i chleba,
Čeho vám kdy bude třeba,
Dá vám Otec, který sám
Život dal i duši vám;
Dá vám Otec, jenž má o vše tvory péči,
Jemuž člověk důvěrou se vděčí.
Vizte pak to ptactvo, ježto nemá polí,
Neseje a nežne, aniž do stodoly
Shromažďuje úrody,
Leč i je váš Otec dobrotivý
Šatí, krmí, napájí a živí,
Chrání od zlé příhody.
A že více nad vše ptactvo vy jste:
Mějtež to za jisté,
Otec váš že péči
Má též o vás věčší.
Vizte kvítí prosté
A tu trávu jakoukoli,
Ježto v šírém poli
Bez práce a péče roste!
Jakovou to váš je Otec krásou šatí,
Barví, kropí, postřibřuje, zlatí,
Tak že Šalamoun král na vrchu své slávy,
Přioděný rouchy z kmentu, ze šarlatu,
Neměl nikdy krásy tolik na svém šatu,
Co jí mívá květ vyrostlý z prosté trávy.
A předc to jenom tráva,
Jež se perlami dnes třpytíc rosy,
Zjitra posečená ostřím kosy,
Na oheň se v peci dává.
A váš Otec má-li takovou péči
O trávu a polní kvítí:
Oč že lásku k vám a péči o vás věčší
Po vše časy měl a po věk bude míti?
A proto vždy mějte na paměti,
Že jste Otce nebeského děti,
A že Otec váš ví a v tom lépe zná se,
Čeho vám je třeba k životu a spáse.
Marných pak se odřeknouce péčí,
Jimižto se lidé toho světa matou,
O to jedno s horlivostí stůjte svatou,
Co vám káži věčné lásky řečí:
O království Boží dbejte,
A spravedlnosti jeho si hledejte,
V pravdě, v ctnosti,
V lásce a milosti
Denně více prospívejte:
A vše jiné věci zemské vám
Nebeský váš Otec přidá sám!

Meter: trochaic
Klaglied Kaiser Otto des Dritten
by August von Platen

O Erde, nimm den Müden,
Den Lebensmüden auf,
Der hier im fernen Süden
Beschließt den Pilgerlauf!
Schon steh ich an der Grenze,
Die Leib und Seele teilt,
Und meine zwanzig Lenze
Sind rasch dahin geeilt.
Voll unerfüllter Träume,
Verwaist, in Gram versenkt,
Entfallen mir die Zäume,
Die dieses Reich gelenkt.
Ein Andrer mag es zügeln
Mit Händen minder schlaff,
Von diesen sieben Hügeln
Bis an des Nordens Haff!
Doch selbst im Seelenreiche
Harrt meiner noch die Schmach,
Es folgt der blassen Leiche
Begangner Frevel nach:
Vergebens mit Gebeten
Beschwör ich diesen Bann,
Und mir entgegen treten
Crescentius und Johann!
Doch nein! Die Stolzen beugte
Mein reuemütig Flehn;
Ihn, welcher mich erzeugte,
Ihn werd ich wiedersehn!
Nach welchem ich als Knabe
So oft vergebens frug:
An seinem frühen Grabe
Hab ich geweint genug.
Des deutschen Volks Berater
Umwandeln Gottes Thron:
Mir winkt der Ältervater
Mit seinem großen Sohn.
Und während, voll von Milde,
Die frommen Hände legt
Mir auf das Haupt Mathilde,
Steht Heinrich tiefbewegt.
Nun fühlt ich erst, wie eitel
Des Glücks Geschenke sind,
Wiewohl ich auf dem Scheitel
Schon Kronen trug als Kind!
Was je mir schien gewichtig,
Zerstiebt wie ein Atom:
O Welt, du bist so nichtig,
Du bist so klein, o Rom!
O Rom, wo meine Blüten
Verwelkt wie dürres Laub,
Dir ziemt es nicht, zu hüten
Den kaiserlichen Staub!
Die mir die Treue brachen,
Zerbrächen mein Gebein:
Beim großen Karl in Aachen
Will ich bestattet sein.
Die echten Palmen wehen
Nur dort um sein Panier:
Ihn hab ich liegen sehen
In seiner Kaiserzier.
Was durfte mich verführen,
Zu öffnen seinen Sarg?
Den Lorbeer anzurühren,
Der seine Schläfe barg?
O Freunde, laßt das Klagen,
Mir aber gebt Entsatz,
Und macht dem Leichenwagen
Mit euren Waffen Platz!
Bedeckt das Grab mit Rosen,
Das ich so früh gewann,
Und legt den tatenlosen
Zum tatenreichsten Mann!

Meter: iambic
Soneto
by Juan Meléndez Valdés

Señora mía, si porque yo os quiero
con una fe tan verdadera y pura
cada vez en mi daño más segura
vos gustáis de acabarme y yo ya muero,
¿qué os queda más que hacer con aquel fiero
que intente desdeñar vuestra hermosura
y el duro pecho, más que piedra dura,
negar os quiera ya por prisionero?
Si el amor me pagáis con mil rigores
y mi honesta afición es desdeñada,
¿con qué castigaréis a quien no os quiera?
Volved, que amor solo merece amores
y una tal voluntad ser bien pagada
y quien fiero no os ame solo muera.

Meter: iambic