PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KAPITOLY Z KONKRETNÍ LOGIKY (II.)
by Viktor Dyk

Básník má své právo. Protivný typ tvora,
reptá – – Bílá Hora – – cítí: Bílá Hora.
S politikou jinak. Dobrý lide, slyš:
Staré pergameny sežrala nám myš.

Meter: trochaic
Zbožná domluva.
by Adolf Heyduk

Tam na Vyšehradě v koutečku
kaplička maličká stojí,
tam já chci zanesť svou písničku
s horoucnou dušicí svojí,
k oltáři kleknu si:
Pánbožku, vzdechnu si,
pomoz nám v přetuhém boji!
Pohledni do kraje kolem kol,
dals nám jen dědinky zchudlé
a bohma! Slovák se nehněvá,
zvedá jen zornice zrudlé,
nebo ti v záliby
beze vší galiby
ledaco z píštělky dudle.
Každý jen hlavěnku zalomí,
jak klinček v kolej když hodí,
a přec v nás beťár ten zlolajný
statisíc hrmených vodí...
to pane, do pláče:
no, zrob, ať jináče
v srdci tvém pro nás se rodí.
Ach, panbožíku můj zlatičký,
chtěj jen, ať k nám oko shlíží,
když nocky dceruška ubledlá
po hradu rumech se plíží,
spatříš, jak z výšavy
rubaná do hlavy
svoboda v Dunaj se níží.
Hojže! můj pánbožku rozmilý,
rozkvitni jinakou dobu,
vystav nám svalený Vyšehrad,
zavolej myšlenky z hrobů:
potom svět počuje,
až Slovák přikuje
v čelku tvou slunkovou zdobu.
Bude ti, pánko, jen k oslavě,
že si nám urobil z práva,
budou ti děkovať, chváliť tě
bystřiny, květiny, tráva,
Karpaty, celý svět,
a vždy to musí znět:
Starému pánbožku sláva!

Meter: dactylic
Großmutter La Roche legt ihrer Enkelin ein Band am Geburtstag der Mutter Bertha Lützow, ihrer Tochter, in die Hand
by Clemens Brentano

Großmutter will
Ich soll dir singen,
Doch ich schweig' still,
's möcht' übel klingen.
Großmutter will
Daß ich dir dichte
Ich tue es still
Blickend zum Lichte.
Großmutter will
Daß ich dir spende,
Was sie mir still
Legt in die Hände.
Großmutter will
Dich durch mich freuen,
Sie fühlt sich still
In mir erneuen.
Großmutter will
Ihr Herz dir geben,
Fühl' du es still
In meinem beben.
Großmutter will
Ach Gott weiß was
Küß mich ganz still
Ich glaub 's ist das.
Großmutter will,
Küß Vater tüchtig,
Hält er dir still,
So ist es richtig.
Großmutter will
Viel Liebs und Gutes
Ich denke still
Mensch will's, Gott tut es.
Großmutter will,
Was Gottes Willen,
Ich fühle still,
Er kann uns stillen.
Mich, dich und Sie
Und all die frühen
Die nicht mehr hie
Die dort schon blühen.
Aus deiner Brust
Nährt um die Wette
Mit Mutterlust
Mich diese Kette.
So fühle ich
Mütterlich alle
Selbst Eva dich
Nach deinem Falle.
Äpfelchen rot
Das sie genossen
Gab uns den Tod
Brach uns die Sprossen.
Höher hinauf
Geht's drum nicht weiter,
Doch stell' ich drauf
Die Himmelsleiter.
Mutter und Kind
Seh' ich da weilen
Die ohne Sünd'
Die Lücke heilen.
Kind reicht die Hand
Mir in der Taufe,
Auf daß ein Band
Ewiglich laufe.
So binde ich
Durch Gottes Werde,
An Himmel dich
Und an die Erde.
Solch ein Band schwebt
In meinen Händen
Gottes Hand webt
An beiden Enden.

Meter: iambic
1L: In das Grab hinein pflanzte der menschliche Grieche noch Leben,
by Friedrich Schiller

In das Grab hinein pflanzte der menschliche Grieche noch Leben,
Und du töricht Geschlecht stellst in das Leben den Tod.

Meter: polymetric
Sonnet.
 Vergänglichkeit der schönheit.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Es wird der bleiche tod mit seiner kalten hand
Dir endlich mit der zeit um deine brüste streichen/
Der liebliche corall der lippen wird verbleichen;
Der schultern warmer schnee wird werden kalter sand/
Der augen süsser blitz/ die kräffte deiner hand/
Für welchen solches fällt/ die werden zeitlich weichen/
Das haar/ das itzund kan des goldes glantz erreichen/
Tilgt endlich tag und jahr als ein gemeines band.
Der wohlgesetzte fuß/ die lieblichen gebärden/
Die werden theils zu staub/ theils nichts und nichtig werden/
Denn opffert keiner mehr der gottheit deiner pracht.
Diß und noch mehr als diß muß endlich untergehen/
Dein hertze kan allein zu aller zeit bestehen/
Dieweil es die natur aus diamant gemacht.

Meter: iambic
[die Liebe fing mich ein mit ihren Netzen]
by Clemens Brentano

Die Liebe fing mich ein mit ihren Netzen,
Und Hoffnung bietet mir die Freiheit an;
Ich binde mich den heiligen Gesetzen,
Und alle Pflicht erscheint ein leerer Wahn.
Es stürzen bald des alten Glaubens Götzen,
Zieht die Natur mich so mit Liebe an.
O süßer Tod, in Liebe neu geboren,
Bin ich der Welt, doch sie mir nicht verloren.

Meter: iambic
BRINDIS CARNAVALESCO I
by Manuel Bernabé

La Sibila ha hablado. Y el clarín de la Fama
canta a los cuatro vientos el legado real:
Tres veces a ti salve, oh perínclita dama,
tan joven y ya tan reina de un imperio oriental.
Han venido de lejos desde el Sur hasta el Norte
y del orto al ocaso de nuestras Filipinas
once damas y doce vasallos a la corte,
que son envidia de Pierrots y Colombinas.
Ungido con el óleo lustral carnavalesco,
a tiempo que yo alzo con aire principesco
la copa del ensueño a lo alto de mi ideal;
Hago votos a Momo por que vos, Soberana,
iniciéis en el reino una paz octaviana,
o una tregua de Dios... ¡ que seáis inmortal!

Meter: polymetric
Na procházce v poli.
by Karel Alois Vinařický

Kolem vůkol Boží divy;
Pán Bůh tady všecko živí,
I ta malá ptáčata,
I ta kvítků poupata.

Meter: trochaic
III. RANNÍ NÁVŠTĚVA.
by Josef Václav Sládek

Kdo tak potmě už jde k nám,
když já oči otvírám?
Dvéře samy vrzly zticha,
někdo do tváře mi dýchá.
Ah, náš Plocku, to jsi ty,
z venku celý rositý!
to se může zle ti vésti,
že máš tlapy na pelesti.
Ale myslí, příteli,
že jsem v teplé posteli,
co ty venku v sněhu, mrazu
chránil jsi nás od úrazu.
Dej jen tu svou hlavu blíž –
mám tě rád, – a ty to víš!
Ano, s tebou o snídaní
rozdělím se za hlídání.

Meter: trochaic
108.
by Friedrich Rückert

O Wanderer am Bach, geh nur dem Wasser nach,
Es führet sicher dich zu Menschendach und Fach.

Meter: iambic
V.
by Gustav Pfleger Moravský

V noci hvězdné, v světle Luny
Na loďce se větroleté
Plaví pěvec stříbrem řeky,
V sadech kde roj růží kvete.
A když vlnolesklá loďka
V dotknutí břeh vonný líbá:
Pěvec vzdychne vzdechem žalu,
Až vše květy rozkolíbá.
Je to půda posvěcená,
Na níž předci jeho dleli,
K níž se nesly jeho tužby,
V níž mu pučí život celý.
Zde ty háje temnošumné
O přeslavných činech snějí,
A v těch snách se krásných dumné
Pěvcovy sny procházejí.
Upřenými pěvec zraky
K velebnému hradu touží;
Ňadro jeho slasť a bolesť
Sladkotrpkým kouzlem ouží.
Oh! Tam jeho dědů sláva
V tiché hrobce v prachu leží –
Zpěvných zvonů písně lkají
Miserere s černých věží.
A on naslouchá těm písním,
Žalu červ se v prsou snuje;
A ze srdce zbodaného
Života krev vytryskuje.

Meter: trochaic
4. Tak jsem přišel na tu zem,
by Václav Bolemír Nebeský

Tak jsem přišel na tu zem,
Nevím, kdo a odkud jsem,
Nevím, kam mám odsud jít.
Jdi jen do božího města!
Řekli mi – ach, to já vím;
Kady jen tam vede cesta?
Však to přec vím, Pane můj!
Duši mou duch nese tvůj.
Snem bdím, bludem hledám tě;
V tobě jsa přec najdu tebe,
A když mním, že nejdál jsi,
Mám tě nejblíž vedlé sebe.
Trpkýť ale život ten,
V nějž jsem tebou uveden:
Touha, mozol, pot a krev;
Trní roste v srdce moje.
Což mi, Pane, za to dáš,
V hrob až složím kosti svoje?
Co mi dáš? – se já tě ptám?!
Z mého žití tvůj že chrám
Stavím, nejsi dlužník můj!
Věčnou planu láskou k tobě.
Což ti, Pane, do ní je?
Ty jsi vše, nech všecko sobě!

Meter: trochaic
SVATÁ DĚJEPRAVA.
by Jan Opolský

Zní od cisteren plachý oddech volů,
ve světlé noci vody vzmach a spád,
stráž smutná míří nahoru a dolů
a houkne zdlouha jednou, jedinkrát.
Je smilná noc, řev dálek v duši bodne,
nesmírný šílí hvězdný chorovod,
jde patriarcha k těžké ženě plodné:
jak písek v moři rozmnožím tvůj rod!
Chví přezný stan se blaženostmi těla,
mdle stýkají se traviny a kře,
noc smilná je a tichem zcitlivělá...
A – věčný bože – Hagar v poušti mře...

Meter: iambic
SMĚJME SE!
by Lila Bubelová

Byl jednou čas, že, moji drazí páni,
jsem v chudých hadrech stála na ulici
ve vážném, usilovném přemítání –
já, v které zříte jenom uličnici!
To bylo v podzim, šeré byly dny,
já vracela se tehdy ze hřbitova,
lesk po dlažbách se válel záludný,
jejž lampy lily mlhy do olova.
No, odpusťte, že začínám tak trudně! –
má duše byla čista v onu dobu.
To na vás působí snad víc než nudně?
Já tehdy šla jsem od matčina hrobu.
Vy nevíte, čím matka moje byla?
To možno dost, vždyť mně to sotva známo.
Juž dávno to, kdy zem ji pohltila
a dvacet let jsem nepronesla „Mámo!“
Vím, bydlely jsme kdesi na předměstí
a životem se trudně protloukaly.
Má dobrá matka chránila mne zcestí,
nu, a tak dále – nedostatky, žaly.
Že nudnou byla moje historie:
boj o život a vposled poklesnutí.
Tak po věky se stejně u nás žije,
a vás, pánové, k zívání to nutí.
Nuž, smějme se dnes, páni, všemu tomu!
Dnes lépe mi: já – tehdy siré děcko –
na úřední list žiji v tomto domu,
a za hrst mincí prodám všecko, všecko!

Meter: iambic
- CXXXII -
by Fernando de Herrera

Estos ojos, no hartos de su llanto,
que a tan estrecha suerte me han traído,
lloren sin descansar el bien perdido,
si lágrimas prolijas valen tanto;
que cuanto mi dolor subiere cuanto
debe al mal y al amor, en lento olvido
sólo, a la ira y al desdén rendido,
cual cisne espiraré en funesto canto.
Y este cielo, enseñado a mi lamento,
podrá llevar por este campo abierto
mi voz triste a la causa de mi daño;
porque yo oso esperar que mi tormento,
pues es venganza indigna contra un muerto,
o venza o junto acabe con mi daño.

Meter: iambic
Humo y ceniza
by Pedro Antonio de Alarcón

Fumaba yo, tendido en mi butaca,
cuando, al sopor de plácido mareo,
mis sueños de oro realizarse veo
del humo denso entre la niebla opaca
Mas ni la gloria mi ambición aplaca,
ni nada calma mi febril deseo
hasta que, envuelta por el
                  aire, creo
verte mecida en vaporosa hamaca
Corro hacia ti, mi corazón te evoca,
y cuando el fuego de tu amor me hechiza
y van mis labios a sellar tu boca,
de ellos, ¡ay!, el cigarro se desliza
y sólo queda, de ilusión tan loca,
humo en el aire y, a mis pies ceniza.

Meter: iambic
Něco za něco.
by Adolf Heyduk

Pletla jsem si rukavice
z bílé vlny v jarní době,
nit jen zlatá – lesku více –
scházela mi ještě k zdobě.
A tu přišel jonák milý,
nejšvarnější vůkol z chasy,
přišel milý v pravou chvíli
s plavými jak zlato vlasy.
Kadeře jsem pohladila,
pramen zlatý z nich si vzala;
z jeho rtů jsem oheň pila,
duši svoji v jeho dala.

Meter: trochaic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer allen zu bekant/ ihm selber fremde lebt/
Hat einen schweren Stand/ wenn ihn der Tod auffhebt.

Meter: iambic
1L: Still as ünnern warme Dęk
by Klaus Groth

Still as ünnern warme Dęk
Liggt dat Dörp in witten Snee,
Mank de Ellern slöppt de Bęk,
Ünnert Is de blanke See.
Wicheln stat in witte Haar,
Spegelt slapri all de Köpp,
All is ruhi, kold un klar,
As de Dod, de ewi slöppt.
Wit, so wit de Ogen reckt,
Nich en Lęben, nich en Lut;
Blau na'n blauen Hęben treckt
Sach de Rok nan Snee herut.
Ik much slapen, as de Bom,
Sünner Weh un sünner Lust,
Doch dar treckt mi as in Drom
Still de Rok to Hus.

Meter: trochaic
- XVIII -
by Bernardino de Rebolledo

Félix si sus aplausos autorizas
del vulgo a las inciertas opiniones,
cuanto esplendor en ellos te propones
a mejor luz será leves cenizas.
Al súbdito infeliz le tiranizas
el caudal, con violentas opresiones,
y vertido en indignas profusiones
jactancioso el insulto solemnizas.
No la verdad aprobara por bueno
al que llamar espléndido se atreve
apenas, la lisonja inadvertida.
Ni tú al exceso de desorden lleno
pienses ganar la gloria que se debe
al heroico contexto de una vida.

Meter: polymetric
Modlitba
by Jan Vrba

Ty, který postavil’s mne v pochybností moře
a hlavu k nebesům mi silnou rukou zdvih’ –
dnes zastav se a shlédni na mé hoře
a tváře skryj do dlaní laskavých...
Jsem z dětí Tvých, jsem štípí Tvého díla,
uprostřed věčna pouhou vlnou z vln –
v mém srdci láska spí a v ramenou spí síla,
a přec jsem bolesti a nejistoty pln...
Mrazivý pocit zcizení mne mučí
a nutí hnát se z davu proti ostří skal –
a přec tak rád bych padl bratru do náručí
a vděčným štkáním vlhce zajásal...
Po množství bratrském tak nikdo nezatoužil...
Jsem jako pták, jenž vzlétl z rodných hor
a marně nad nimi až do zšeření kroužil,
by posléz dlouhým tahem zapad’ za obzor...
Tak lačný jsem, a chleba pro mne není –
tak žíznivý, a není krůpěje...
Svou touhou štván, jdu – neznám zastavení –
před sebou poušt – za sebou šlépěje...
A cítím stále, že jsem jenom jeden,
však nerozumím smyslu temnému...
Dej vzejít hvězdě, kterou bych byl sveden
k novému Betlému...
Ztiš ve mně svár a zažhni zřítelnice
plamenem pokorného vzrušení,
svol, abych vyhořel, jak ztravuje se svíce –
nebo jsem blud, jsem tápání, jsem tušení...

Meter: iambic
Sensualismo
by Carlos Guido y Spano

¿Será un crimen rasgar la tenue gasa
con que oculta el amor gracias terrenas,
o en la pomposa viña las ajenas
uvas gustar y el bien que raudo pasa?
Cuando el amor el alma nos abrasa,
que Venus arde en las henchidas venas,
desciende el cielo mismo a las amenas
ígneas regiones del placer sin tasa
Júpiter sumo el trono esplendoroso
dejó, y a Leda en cisne transformado
sedujo, y a la tiria Europa en toro;
¡y en la prisión entrando voluptuoso
de la blanca Danae, derramado
sobre ella se deshizo en lluvia de oro!

Meter: iambic
Lotova žena a nynější ženy.
by Vojtěch M. V. Bělohrobský

Žena Lotova, že vyzvědavá byla,
z trestu v solný sloup se proměnila.
Kdyby tak se dělo nyní každé ženě,
sůl by stála věru v pranizounké ceně.
I za našich dnů ten zlozvyk hloupý
proměňuje mnohé ženy v sloupy;
jen že tyto sloupy, zlatý pane!
nejsou ani mastné, ani slané.

Meter: trochaic
I. O SVĚTĚ A ČÁSTECH JEHO.
by Jaroslav Vrchlický

Svět velké dokonalé zvíře jesti,
ta socha, Bohu podobna, jej chválí,
my bídný rod jsme, každý z nás červ malý
má v jeho břichu život, byt a štěstí.
O duchu světa máme málo zvěstí;
červ mého břicha je též málo dbalý
mě znát, leč v křivdění mně on je stálý.
Jeť třeba s úctou v životě si vésti.
Jsme na zemi, která jest velké zvíře
ve břiše největšího, jako veš
na těle našem, nezná nás, však mučí.
Ó hrdý dave! Oči zvednout spěš!
co každý tvor jest, pochop v pravé míře,
co vlastně jsi, tvá bída kéž tě učí!

Meter: iambic
Ansias
by Francisco Lles

Juntos por un camino, hasta donde él acabe,
sin saber de la mano que entre las sombras hiere,
y en la pena infinita de la tarde que muere,
entre el hondo silencio de las cosas ¡tan grave!,.
ir contigo al Calvario con tu cruz y mi cruz,
las dos cruces sacadas yo no sé de qué fondo,
y sentirte muy mía, muy adentro, en lo hondo,
hecha sangre en mi sangre, y en mi alma hecha luz.
Y sentirte muy mía, para nunca perderte,
y arrancarte a los hombres y arrancarte a la muerte,
y arrancarte al destino que es bestial y que es rudo;
y tenerte a mi vera para toda la vida,
y si inútil o muerto me dejase la herida,
sino sirvo de espada, ¡que te sirva de escudo!

Meter: anapestic
389. Jesus zu der Seele
by Gerhard Tersteegen

Ich liebe dich, o Seel', ich will ganz deine sein,
Dich hab' ich mir zur Braut erkaufet und erlesen,
Kehr' alle Liebeskraft auch bloß in mich hinein;
Die Kreatur hat Schein, und ich das wahre Wesen!

Meter: iambic
Genesung
by Emanuel Geibel

Nach dumpfer Schwüle
Was mir so frisch
Mit unsichtbarem Fittich
Die Stirne rührt,
Bist du's endlich,
Himmelstochter Genesung?
Leise sinkt's wie Gewölk
Zerrinnender Nebel
Mir von den Sinnen!
Klarer, tiefer
Dünkt mir der Himmel,
Der Quellen Wogen
Rührt wie ferne Musik
Mein erwachend Ohr,
Und von den Wipfeln
Der schwarzen Tannen
Auf mich hernieder
Dämmern Gedanken.
Ach, noch kann ich dich nicht
Fassen, o Muse,
Noch versagst du
Dem irrenden Finger
Dein Saitenspiel;
Aber schon spür' ich
In ahnender Seele
Dein tröstlich Nahen,
Im Windesodem
Flattert dein Hauch schon,
Und seh' ich fern durch die Stämme
Auf Waldeswiesen
Des Sonnenstrahls
Bewegtes Spielen,
So ist mir's oft,
Es sei das Wallen
Deines weißen Gewandes.

Meter: iambic
- XLVI -
by Francisco de La Torre

Ofrece amor a mis cansados ojos,
por sustentar la guerra rigurosa,
eterno mal del alma dolorosa,
la causa celestial de mis enojos.
Con cuyos encendidos rayos rojos,
traspasando mi vista deseosa,
hasta donde su propio ser reposa,
furiosa rinde todos mis despojos.
Y en lo secreto de mi pecho puro
-templo a su simulacro consagrado-
de las vencidas prendas le rodea.
El alma confiada del seguro
que su firmeza tiene asegurado,
adora en sí su celestial idea.

Meter: iambic
- 864 - Acto I, LUCINDA
by Lope de Vega

Con tal secreto me rendí ha seis años
del amor de Jacinto, que, en efecto,
nos habemos gozado con secreto,
haciendo burlas y trazando engaños.
En medio de sucesos tan extraños,
ha tenido a mi amor tanto respeto,
que el cielo, a quien el mundo está sujeto,
sólo sabe mis bienes o mis daños
Amor he de estar siempre con recelo,
encubriendo sus sendas y verdades,
cual nave en agua y ave en aire el vuelo.
Anden las manos, mas las lenguas quedas;
que amor ha de moverse como el cielo,
que por más que andan, no se ven las ruedas.

Meter: polymetric
A Mariano de Arriaza
by Juan Bautista Arriaza

Hoy se presenta a mi memoria triste
tu fin sangriento ¡oh malogrado hermano!
Con tanta pena, que la gloria en vano
tu cara imagen de laurel reviste.
«Viva mi patria, y muera yo» dijiste,
firme en el muro, y con espada en mano;
responde el trueno del cañón tirano,
y envuelto en sangre a su rigor cediste.
Consternación, pavor, silencio, y llama
siguió al desmayo de tu brazo fuerte,
y sobre tu sepulcro se derrama.
¡Ay! Que también en el morir hay suerte,
que el terror mismo enmudeció a la Fama,
y el mundo ignora tan gloriosa muerte.

Meter: iambic
PODĚKOVÁNÍ PÁNŮM ŠUSELKŮM ET CONSORTIBUS.
by Jan Vlk

Od západu mrak se žene,
blesky z něho hrozejí,
za ním černé vrány plují –
kam to asi letějí?
„My letíme do Slávie,
z Němec posílají nás,
pomřeli prý staří Slávi,
budeme tam slavit kvas.“
Kříž a křížem poletují,
křídloma si plesají
a veselé zpěvy mrtvým
plným hrdlem krákají.
Vraťte se a Němcům díky
vemte za jich úslužnost,
beztoho vás doma třeba;
my tu máme na svých dost.
Za sedmkrát sedm nocí
Slávii než slítáte,
často se vám domů stouží,
mnoho pláče vydáte.

Meter: trochaic
Na manželku.*
by Josef Košín z Radostova

Tebe v společnostech každý obdivuje,
že jsi tuze mnoho bystrá mudrkyně;
za to manžel tvůj se ale naběduje,
že jsi v domácnosti líná hospodyně.

Meter: trochaic
A Clori
by Gaspar Melchor de Jovellanos

Sentir de una pasión viva y ardiente
todo el afán, zozobra y agonía;
vivir sin premio un día y otro día,
dudar, sufrí, llorar eternamente;
amar a quien no ama, a quien no siente,
a quien no corresponde ni desvía;
persuadir a quien cree y desconfía,
rogar a quien otorga y se arrepiente;
luchar contra un poder justo y terrible;
temer más la desgracia que a la muerte;
morir, en fin, de angustia y de tormento,
víctima de un amor irresistible,
ve aquí mi situación, esta es mi suerte:
y ¿aun pretendes, ¡cruel!, que esté contento?

Meter: polymetric
- XXXV - Al nacimiento de Cristo Nuestro Señor
by Gongora

Pender de un leño, traspasado el pecho
y de espinas clavadas ambas sienes,
dar tus mortales penas en rehenes
de nuestra gloria, bien fue heroico hecho;
pero más fue nacer en tanto estrecho,
donde, para mostrar en nuestros bienes
a dónde bajas y de dónde vienes,
no quiere un portalillo tener techo.
No fue esta más hazaña, oh gran Dios mío,
del tiempo, por haber la helada ofensa
vencido en flaca edad con pecho fuerte
(que más fue sudar sangre que haber frío),
sino porque hay distancia más inmensa
de Dios a hombre, que de hombre a muerte.

Meter: iambic
Z azuru.
by Růžena Jesenská

Až vykvete nám jednou modro čarokrásné
v poslední západ divných růží krvavých,
ne bolest, ne! své srdce nechám v prsou tvých
s tajemnou mlhou harmonie šťastné.
V poslední západ divných růží krvavých
chci vědět, dál že půjdeš v nové Ráno jasné
s tajemnou mlhou harmonie šťastné,
a vzroste thuje stín z objetí posledních.
Chci vědět, dál že půjdeš v nové Ráno jasné,
kde slunce vyplyne ti z moří bolestných,
kde vzroste thuje stín z objetí posledních –
v noc žhavých polibků, v nichž Duše moje zhasne. –
Ó slunce vyplyne ti z moří bolestných,
až vykvete nám jednou modro čarokrásné
v noc žhavých polibků, v nichž Duše moje zhasne. –
Ne bolest! Ne! – své srdce nechám v prsou tvých.

Meter: iambic
- VII -
by Francisco de Figueroa

Lágrimas que salís regando el seno
por vuestra antigua exercitada vía,
seguras del temor justo que había
a vos y mis suspiros puesto el freno.
Creced en río tan profundo y lleno
cuando el dolor, que el alma esconde y cría
por ver sembrada la esperanza mía
en glorioso, más áspero, terreno.
Y aunque mil causas dolorosas mueven
el alma a tan amago sentimiento,
esta sola razón ha de causaros.
Mas tan preciosas lágrimas no deben
perderse así, ni desparcirse al viento
tan gloriosos suspiros y tan caros.

Meter: iambic
- IV -
by Argensola

Estas son las reliquias saguntinas,
injuria y gloria al sucesor de Belo,
cuando en fábrica excelsa las vio el cielo
al orbe origen de la luz vecinas.
De hiedra presas yacen, y entre espinas,
con que sus riscos arma el yerto suelo,
y hoy libran la venganza y el consuelo
en la contemplación de sus ruinas.
Sagunto precia más verse llorada
de la posteridad que si a Cartago
con propicia fortuna leyes diera.
Oh tú, que sobrevives al estrago,
cándida fe, procura que yo muera,
si amor me tiene igual piedad guardada.

Meter: polymetric
99.
by Friedrich Rückert

Die Winde wechseln wol nach jedem Himmelstrich,
Doch Einer ist der bleibt und ist der Wind an sich:
Der Ostwind, der sogleich die heil'gen Flügel regt,
Sobald das Ungestüm der andern sich gelegt;
Der Ostwind, der allein, wenn andre aufgestört
Vom Zufall sind, dem Gang der Sonne selbst gehört;
Dem Gang des Sonnenlichts, das sich entgegenbreitet
Der Erd' in jedem Nu, wie sie gen Osten schreitet.
Wol fühlest du von ihm den Kuß an Stirn und Wange,
Wenn windstill ist die Luft, bei jedem Sonnaufgange.
Den heil'gen Frühhauch laß, eh einer von den vielen
Tagwinden sich erhebt, dich ahnungsvoll umspielen.

Meter: iambic
Sternschnuppe
by Adelbert von Chamisso

Wann einer ausgegangen ist,
So ist er nicht zu Haus;
Und wird der Winter hart, so friert
Das Ungeziefer aus.
Ihr war der Knecht so eben recht,
So lang allein er warb;
Der Jäger kam, des Federhut
Den Handel ihm verdarb.
Der Pächter nahm, so wie er kam,
Ihr Herz gleich in Empfang;
Kein Wunder daß dem Amtmann auch
Der Meisterschuß gelang.
Und den Husaren – Offizier
Erblickte sie von fern:
Fahr hin, fahr hin, Kartoffelkraut,
Da geht mir auf mein Stern!
Dein Stern? was geht dein Stern mich an
Absonderlicher Art
Mit goldbeschnürtem rotem Wams
Und Schnurr- und Backenbart?
Bald hat ein solcher sich geschneuzt,
Es lischt das Lichtlein aus;
Wann einer ausgegangen ist,
So ist er nicht zu Haus.
Nun bricht der Winter an, es friert;
Du blickst nach uns zurück;
Ich und wir alle, teurer Schatz,
Wir wünschen dir viel Glück.
Und bleibst du sitzen, teurer Schatz,
So bist du nicht allein;
Noch wird der alten Jungfern Zunft
Nicht ausgefroren sein.

Meter: iambic
EPILOG.
by Julius Brabec

V života jitrech v srdce své jsem napsal:
Buď dojdeš cíle vytčeného sobě,
neb vykrvácíš za své přesvědčení
a větry necháš hráti po svém hrobě.
Tak se svých cest se nikdy neodchýlím:
Umění září sluncem v cestu moji,
a za své credo nezištné a ryzí
jsem hotov v čestném vykrvácet boji.
Vím, co jest ryzí, byť i bylo kleto,
že k cíli dojde, nestřísněno věkem,
byť třeba davy zahřměly své „Veto“ –
Vteřinu vyrvat zapomnění hrobu!
budoucí jitra toho budou vděkem –
a tak jdu mlád a silen v novou dobu!

Meter: iambic
Matička.
by Bohuslav Ptačovský

Moje matička je
stále žalostivá,
když pohledne na mne,
slza ji polívá.
Mne to ale souží,
že se pro mne trápí,
zdá se mi, tou slzou
hrob že mi vykrápí.

Meter: trochaic
KRAJINA
by Jiří Karásek ze Lvovic

Kraj bez jména a ve tmách myšlený,
Nesmírné prázdno třesoucí se jemně,
Jak tajuplnou bázní prochvěno.
A cesta nejistá a mlčící
A mrtvá, v noci ztopená
A plná putovníků
Ke branám hrůzy,
Stínů, již se neznají
A prchnou, jak se k sobě přiblíží.
A všechno těžké úzkostí
A tragické
Nad stíny do tmy jdoucími
A hrůzou prosáklé
A vraždou – –
Já vzkřiknout chtěl jsem: Smrti! Smrti! Smrti!
Však kolem bylo němo – – němo kolem!

Meter: iambic
29.
by Friedrich von Logau

Wie schelmisch ist das Geld! Ein ieder sinnt auff Geld,
Daß dem doch, der es hat, nach Leib und Seele stellt.

Meter: iambic