PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXXIV -
by Franciscode Aldana

Templo, que larga edad fuiste ofrecido
al réprobo señor de la inclemencia,
do entró después por alta providencia,
so la especie de pan, Dios escondido,
si el mauritano bárbaro atrevido,
que tanta paz te dio, noble apariencia,
hiciera como tú la diferencia
de posesión, ¡cuán bien le hubiera sido!
Mira que Dios, para sí sólo habiendo
el edificio angélico formado,
cayó gran parte del al bajo centro;
y tú, de un hombre vil fábrica siendo,
hecha para demonios, te ha mudado
de infierno en cielo Aquel que escondes dentro.

Meter: iambic
- XCIX -
by Gutierre de Cetina

La víbora cruel, según se escribe,
si a alguno muerde, es ya caso sabido
que no escapa de muerto el tal mordido,
por poco que el veneno en él se avive.
Pero si por ventura acaso vive,
que aunque es dificultoso ya se vido,
queda de otro veneno defendido
que ni le empece ni hay por qué lo esquive.
Ya que por mayor mal quiso ventura
que no muriese yo después que el cielo
me dejó ver en vos su hermosura,
no tengáis de mi fe, dama, recelo,
que el ser sujeto vuestro os asegura
que no me encenderá beldad del suelo.

Meter: iambic
X. Bože můj, jak šťastným jsem zas zcela,
by Adolf Heyduk

Bože můj, jak šťastným jsem zas zcela,
ještě šťastný v trudu živobytí,
ruka má Tvou ruku ještě cítí,
která dříve na mé hlavě dlela.
Blahým jsi mne učiniti chtěla,
v pohár lásky chtělas rozkoš vlíti,
chtěla jsi mne svatým křídlem krýti; –
marné bylo vše, Ty’s zaslzela.
Nemohla jsi – osud jinak kázal,
srdce zvadlá nerozkvětou víc,
z knihy štěstí dvé jmen úkor smazal;
avšak chvil těch drahých na tisíc
anděl lásky v krásnou kytku svázal
a svůj žár v Tvůj vylíbal jsem líc.

Meter: trochaic
37.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Tag sey gegrüßt, du gieb, Apollo, Verse her,
Ihm sey ja kein Gewülck und dir kein Strahl zu schwer:
Heut (und wer wolte nicht die Freud in ihm vermehrn)
Seh ich drey Könige das große Kind verehrn:
Heut! ach der Güttigkeit! verehret nach Begier
Sich selbst das grosse Kind den Eltern und dann mir.
Verzeiht es mir, so weit ein Mensch vor Schätze geht,
Nach selbigen die Welt mit ihren Kindern steht,
So weit geht dis Verehrn den Königlichen bey:
Dann denckt, daß dis von Gott, von Menschen jenes sey.

Meter: iambic
Leyes bacanales de un convite
by Quevedo

Con la sombra del jarro y de las nueces,
la sed bien inclinada se alborota;
todo gaznate esté con mal de gota,
hasta dejar las cubas en las heces.
Los brindis repetidos y las heces
crezcan el alarido y la chacota;
y la aguachirle, que en las peñas trota,
buen provecho les haga a rana y peces.
De medio abajo se permiten voces;
para los gormadores hay capuces;
a los alegres se pondrán terlices.
Los aguados se vistan albornoces;
los mosquitos sean plaga a los testuces,
y levántense zorras, y no mices.

Meter: polymetric
Das gezwungene Bekenntniß.
by Barthold Heinrich Brockes

Dieß sind die Triebe, die sich fast bey allen Menschen
finden lassen:
Sie suchen zu erniedrigen, was sie bewundern, und sie
hassen
Die, so sie nicht verachten können; sie sind, an denen,
die sie schätzen,
Bemühet, Fehler zu entdecken, an ihnen etwas auszu-
setzen.
Doch zwinget sie die Macht der Tugend und der Ver-
dienste zum Vertrauen
Zu der in ihnen anerkannten aufrichtigen Beschaffenheit.
Dieß zeigt der Tugend wahren Werth und ist nicht an-
ders anzuschauen,
Als ein gezwungenes Bekenutniß von ihrer Ungerech-
tigkeit.

Meter: polymetric
[nur Räuber und Mörder schlägt man in Bande sonst]
by Georg Friedrich Daumer

Nur Räuber und Mörder schlägt man in Bande sonst;
Ich bin beraubt, gemordet und überdies
Geschlagen in Lockenbande wunderlich,
Und frei umher geht jene, die Thäterin!

Meter: iambic
V.
by Jaroslav Vrchlický

My sešli se, jak často ve údolí
běh tichých řek dvou nejednou se schází,
za nimi horstvem cesta přes výmoly,
rej přes vývratě, balvany a srázy,
za nimi kaskady ve duhách par,
rej Hamadryad, schovávačky s echem
i flétna drozdů, v sosnách mraků cár
a laňky plachý poskok pružným mechem,
za nimi divé touhy, bouř a kypění,
tříšť perlí společná na hladkém kamení.
Teď klidně tekou celou noc i den,
kol pilné práci v kraji žehnajíce,
teď nesou vory, střeží chatek sen
a zří jen žneček opálené líce
a znají jen vln šepty vzájemné,
rej libel, much, třtin zvěsty tajemné
a vědomí, že plynou vedle sebe,
v svých vlnách jedno že zrcadlí nebe
a naději, že přec po dlouhé pouti,
až v pád se shroutí
kdes v ústí, v moři, jednom ve prazdroji,
vln tříští aspoň obejmou se, spojí.

Meter: iambic
Simile simili gaudet.
by Josef František Karas

Čistý čisté rád má, slunce jas,
blankyt nebes, čistý zor i hlas.
Mršinou co notně zavání,
milují zas černí havrani.
Jeden bahno, druhý volný vzlet.
Nikdy nesblížíš ten dvojí svět!

Meter: trochaic
Mi propósito
by Miguel Teurbe Tolón

Primero el corazón en que se anida
mi inmenso amor a Cuba haré pedazos;
primero romperé mil y mil lazos,
que me atan al carro de la vida;
primero del dolor la copa henchida
apuraré hasta el fin en breves plazos;
primero, como Scévola, mis brazos
pondré sobre la pira enrojecida;
primero gota a gota, lentamente,
proscrito, errante, el suelo americano
regará sin cesar mi lloro ardiente;
primero mi verdugo sea mi mano,
que merecer de un déspota insolente
¡el perdón de ser libre y ser cubano!

Meter: iambic
Leknín. (II.)
by Rudolf Richard Hofmeister

Na vodách jako anděl smrti
květ leknínu, hle, pluje,
a zimy dech, jenž všecko drtí,
doň divě dme a duje.
A leknín svadlý hlavu kloní
jak děva v těžkém hoři
a v chvějnou, stinnou vody toni
se víc a více noří.
Tak v hloubku duše předtuch tlumy
se snují jak stín v lada,
tak v zklamaného srdce rumy
beznaděj děsná padá...

Meter: iambic
JEN JEŠTĚ DNESKA NAPOSLED...
by Adolf Brabec

Jen ještě dneska naposled
mně popřej patřit ve svůj hled,
mé zlaté, drahé poupátko,
žel škoda, že tak na krátko.
Jen ještě dneska naposled
pojď alejí tou naší zpět,
nechť ručku bílou stisknu ti,
to slzu ve zrak vynutí.
Jen ještě jednou naposled
se rtů svých odlož mráz a led,
nechť úsměvů tvých, poupátko,
mě potěší, byť na krátko....

Meter: iambic
ACH, PROČ JEN TA ROZMARÝNA...
by Bohdan Kaminský

Ach, proč jen ta rozmarýna
rozkvétá,
hoch můj milý odešel mi
do světa.
Hoch můj někde za horami,
za lesy,
proto, srdce utrápené,
smutné jsi!
Roste, roste rozmarýna,
pro mne ne,
proto pláčeš, srdce moje
zlomené!

Meter: trochaic
Pozdě?
by Eliška Krásnohorská

Tak dlouho, dlouho čekám,
kdy prchnou mlhy z dolin a ti zimní snové,
kdy k sněžným polím sletí paprskové
a k ledným řekám.
Tak dlouho a tak marně,
tak teskně toužíc hledím zasmušilým zrakem,
kdy šedá pláně, spící pod soumrakem,
se zbarví jarně!
Ta zimní duma těžká
svá křídla stále věsí, nechce míti konce!
Již vesna kvést by měla na záhonce, –
kde dosud mešká?
V tom, když tak vzdychám po ní,
mdlý vánek v líc mi dechl, nesmělý a němý, –
ó znám jej! on tak sladce kyprou zemí
a deštěm voní!
Toť jaro, – jaro je tu!
Tak tichounce, tak tajně výzvědům se hlásí,
tak slabé, plaché ještě, prosto krásy
je v prvním letu.
A s bázní ptá se dětsky:
„Tak dlouho nepřicházím, nemám ještě kvítí, –
zdaž ještě lučiny mne budou chtíti
a hory všecky?
Tak dosavad jsem chudé,
že nemám zlatých svitů ani zlatých zpěvů,
a háje-li mne vypovědí v hněvu,
co ze mne bude?
Ach, zapomněly asi
již dlouho stromy, jak mne vroucně milovaly,
když záře mé jim srdce pronikaly,
mých ptáčků hlasy!
Té dlouhé, tiché zimě
vše zvyklo, přeblaženo v jejím klidném stínu;
mne země svrhne s mateřského klínu!
Kdo bude při mně?
A mně se divy zdály,
jak změním kraj ten v slunný, květný obraz ráje!
Rci, vypudí mě pochmurné ty háje
zpět k dálné dáli?
Teď v doubravě i hvozdě
tak pusto jest i chladno, temno, až se bojím
Ó viď, že slasti své již marně strojím,
že již je pozdě?“
A s pláčem chtělo dále.
Však zachytly mé lokty vzdušné děcko nebe!
Ó zůstaň! na svém srdci vítám tebe,
to zná tě stále!
Tys věčná rozkoš žití!
Jak milují tě háje, milujíc tě, tuším!
Tys volnosť, peruť oblakům i duším,
řek vlnobití!
Tys láska! Na tvé vzněty
a na tvých písní jásot, na tvých září zlato,
ó nikdy, nikdy není pozdě na to,
byť hasly světy!
Sij to své rosné kvítí!
Nechť již tě oželelo, tvorstvo zas tě slaví!
Kvést, zářit, vzlétat povždy čas je pravý –
a šťastným býti!

Meter: iambic
Whilst I alone did call upon thy aid (Sonnet 79)
by William Shakespeare

Whilst I alone did call upon thy aid,
My verse alone had all thy gentle grace,
But now my gracious numbers are decay’d
And my sick Muse doth give another place.
I grant, sweet love, thy lovely argument
Deserves the travail of a worthier pen,
Yet what of thee thy poet doth invent
He robs thee of and pays it thee again.
He lends thee virtue and he stole that word
From thy behaviour; beauty doth he give
And found it in thy cheek; he can afford
No praise to thee but what in thee doth live.
    Then thank him not for that which he doth say,
    Since what he owes thee thou thyself dost pay.

Meter: iambic
- 1212 - Jornada II, CELIA
by Lope de Vega

¿Qué es esto, locos, pensamientos míos,
que andáis cubriendo al mundo con engaños
la causa desigual de vuestros daños,
fingiendo melancólicos desvíos?
La gravedad disfraza en hielos ríos
las llamas, que no admiten desengaños,
que amor que no se templa con lo años,
obliga a temerarios desvaríos.
Crecen de mi dolor las asperezas,
y en tanto mal ¿cómo callando espero
amores, celos, iras y firmezas?
Los que me miran con rigor tan fiero,
a Alejandro atribuyen mis tristezas,
¡y nacen mis tristezas de Rugero!

Meter: iambic
A San Isidro
by Licenciado Toledano

Los campos de Madrid, Isidro santo,
que entre esmeraldas vivas florecían,
de gloria en vez de flores se vestían,
mientras suspenso en Dios osabas tanto.
Tus ojos los regaban con su llanto,
que cual precioso néctar lo bebían,
y alados paraninfos los rompían,
para que diesen fruto con espanto.
¡O semilla de Dios, oración viva!
campos vistes de galas y colores,
gloria das en la tierra por tributo.
Y tanto premio en tu valor estriba,
que Isidro allá en tu cielo coge flores,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Antonio Barbosa Bacelar

Mientras Sirena en piélagos de
                     llanto
a la muerte se opuso tu armonía,
pues las vidas, que indómita rendía,
vivificaban armónico tu canto
Alta ruina al Reino del espanto
temió la muerte, y con razón temía,
mas cuando más vengarse presumía,
en tu armonía receló su encanto
Hoy que a tu vida se atrevió la muerte,
sin duda que tu Musa suspendida
suspendido tenía el dulce acento
Pues si cantando te envistiera fuerte,
en vez de dar la muerte a tanta vida,
vida diera a la muerte tu contento.

Meter: polymetric
SAMPAGUITAS – I
by Zoilo J. Hilario

¡Oh, qué adorables eran aquellas manecitas
suaves y virginales, blancas y temblorosas,
que me dieron un día celestes sampaguitas
de blancura eucarística, divinas, olorosas! . . .
Sampaguitas amigas de las morenas niñas,
prestigios inmortales de las patrias campiñas,"
quiero ahora cantaros en mis versos de amor;
y, al quereros cantar, en mi mente se asoma,
por vuestra celestial blancura de paloma,
el recuerdo sagrado del pendón tricolor!

Meter: anapestic
STARÝ MLÁDENEC.
by Adolf Bogner

Sedával vždy v koutě,
divná jest to věc,
říkávali o něm,
že jest mládenec.
Ač mu vrásky kryly
jeho čelo, líc,
z toho si hrdina
náš nedělal nic.
Vyhledal si děvu
šumnou za ženu,
rychtářovic mladou
hezkou Mařenu.
Ale brzo poznal
něžné lásky sen,
brzo zkusil tíži
ruk mlaďoučkých žen.
Žínka skládala jen
tisíc k tisíci,
a muž chudák úpěl
v jejím střevíci.
Nyní sedá v koutě
ženat mládenec,
hladí si na zádech
modrý růženec.

Meter: trochaic
XXIII. Když jsme si dnes s Bohem dali
by Tereza Dubrovská

Když jsme si dnes s Bohem dali
v tichém přítmí ulice,
smutek, pták, slét’ neskonalý,
křídlem vál nám do líce.
V očích mojích zhasla záře,
slovo zmlklo na rtech Tvých,
stín snes’ chmury do mé tváře,
zadumán Jsi stál a tich.
Úsměv Tvůj vzplál jak to světlo
v lampě té, a náhle zhas –
setmělo se kol i v nás.
„S Bohem,“ děl Jsi – a cos slétlo
na květ v duši, do zraku...
slza – krůpěj soumraku?

Meter: trochaic
106. Věru divná osudů to hračka
by Jan Kollár

Věru divná osudů to hračka
Panuje v té světa nížině,
Ta hle jest má nyní mistryně,
Která byla nedávno má žáčka;
Tajemství všech teď mi vykladačka,
Kazatel můj, chrám i svatyně,
Teď má vzívanka i bohyně,
Co jen ondy byla posluchačka;
Já sem hledal u ní žert a smíchy,
Ona pak jest tichý beránek,
Který snímá krajů těchto hříchy;
Už znám, že to víry povědění
Dáno jest i lásce za článek:
Člověk míní a Bůh divně mění.

Meter: trochaic
Z HROBU.
by Adolf Brabec

Tak v tichu jsem zde pod zemí,
tak opuštěn a sám
a na vrchu snad růžemi
hrob obsypaný mám.
Zde ubohý, ach, pod zemí
zpět nechci vzpomínat,
že kdysi jsem sám růžemi
zřel zem se odívat.
Tak v tichu jsem zde pod zemí,
tak opuštěn a sám,
a na vrchu snad růžemi
hrob obsypaný mám.

Meter: iambic
86. Der Schöpfer im Geschöpfe
by Angelus Silesius

Die Schöpfung ist ein Buch; wers weislich lesen kann,
Dem wird darin gar fein der Schöpfer kund getan.

Meter: iambic
KRÁSNÝ SEN. (I.)
by Jaroslav Vrchlický

Krásný sen! – To byl tvůj život celý.
Já směl patřit v mladosti tvé den,
když se dumy tvoje rozpučely
v krásný sen...
A to vše má býti Smrti plen,
čím se štětce tvoje rozepěly?
Plesu žití v sled jde smrti sten?
Ideály – tužby – zlaté včely,
illuse, tříšť větrem hnaných pěn –
jak že, vlny tmy tvůj uzavřely
krásný sen?

Meter: trochaic
Píseň.
by Jan Červenka

Pláň pokrytá dřív jinovatkou
je plna krás
a slavík zpívá píseň sladkou
ve trávě zas!
Pojď, opři rukou svoji hladkou
mé hlavy tíž
a skloň na chvíli žití krátkou
se ke mně blíž.
Jen pojď, mé skráně hoří lavou,
a schlaď je rtem.
Chci aspoň sníti s lící žhavou
na klínu tvém,
až s tichou písní, lehce hravou
v sen krásnější
tvé jasné oko září smavou
mne skonejší.
U tebe rozplyne se dechem
vždy každý žal.
Ó skryj mne kyprých vlasů mechem
a líbej dál,
až nebe polibků těch echem
se otřese
a na svém křídle anděl spěchem
nás odnese!

Meter: iambic
NARCIS
by Jaroslav Kolman Cassius

Nic nepoznáš, nic nezapomeneš,
ty, který ze známého do neznáma jdeš,
ne dál, ne dál, k hladině černé jen,
v které se zrcadlí tvé tělo jako sen,
ne dál, ne dál, jen k zrcadlové stěně,
kde stojí před tebou tvůj obraz obráceně,
kde setká levá dlaň se s dlaní pravé paže
a pravá zamžení s obrazu levé smaže,
kde náruč k náruči stejného rozpětí
se přitiskne v studeném objetí
a polibkem, jenž oba póly spíná,
políbíš ústa svá, jež tvoje jsou, leč jiná,
ne dál, ty živý, dále do hlubiny
se noří jenom stín, který jsi ty, leč jiný.
Byls ano a jsi ne. Půlnoční negativ
jsou bílé údy tvé, jež slunce pily dřív.

Meter: iambic
Zas nová píseň!
by Jaroslav Vrchlický

„Zas novou píseň!“ tak vždy ironicky
jste ptával se, když nerozhodným krokem
jsem večer k šachům sed’, a jedním skokem
juž bral jste věž – já dál táh’ mechanicky.
A na konci jsem prohrál jako vždycky.
A znova zas; čas plynul líným tokem,
marsala v číši zlatým bleskla okem,
a v zátky ruch zněl smích váš homerický.
To dávno juž. Teď aspoň chvála bohu
vždy novou píseň klidně dopsat mohu,
a jestli přec mne někdo z dumy vzruší,
rty ženy mé to jsou. Nad marsalu
je sladší víno jejích korálů,
a vaše otázka jim nejlíp sluší!

Meter: iambic
Předzpěv.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Zdrávas noci stříbrojasná,
pěvců druže milostivá!
Sedívám na jarním břehu
mého hovorného Labe,
Labe kmeta slovanského,
a v mém srdci touha vroucí
rozepíná k tobě lokty,
noci, druže milostivá!
A ty vlídná s výše nebes,
bys bouř citů ukojila,
přinášíš mně ticho děvu,
děvu píseň v náruč věrnou
a díváš se s zalíbením,
kterak kol mé šíje vine
lilie a růže loktův,
jak na ňadra zpěvorodná
těžkou pěvce hlavu klade,
jak jí z oka úsměv svítí,
v němžto ráj svých divů sklady
v pestré řadě rozestírá;
z úst jak sladkých hudbu dýše
harmonií sfér nebeských...

Meter: trochaic
A la entrada victoriosa del general Ricardos en Co
by Juan Bautista Arriaza

Pisa Ricardo la ciudad tomada
y entre el tropel de la vencida gente
Febo divino, Marte armipotente,
sale también a celebrar su entrada.
Febo le toma la invencible espada,
y con laurel eterno alegremente
ciñe y enjuga la gloriosa frente
de espeso polvo y de sudor bañada.
Contempla Marte al ademán bizarro,
y al ver que resplandece en su semblante
la gloria de Cortés y de Pizarro.
Alargole la diestra fulminante,
e hizo montar en su soberbio carro
al domador del Rosellón triunfante.

Meter: polymetric
V samotách.
by Emanuel Lešehrad

Já neviděl už dávno zemi
a zámek můj se rozpadá,
jen vítr bloudí haluzemi
a pavouk sny mé opřadá.
A všechno už se z hlavy ztrácí,
má duše navždy zakleta,
z jihu se vrací moji ptáci,
však moje růže odkvétá.
A sotva že mi vítr zpívá:
„Ach, hajej synku, da da nou...“
Jen Bůh ví, co to křoví skrývá,
a proč mé údy nevstanou.

Meter: iambic
114. Viz, na stráni se sloní zlatá réva!
by Adolf Heyduk

Viz, na stráni se sloní zlatá réva!
Mou révou ty’s, jí zpíjí se můj ret,
a jas tvých vnad žár do krve mi vlévá.

Meter: iambic
XVI
by Julio Flores Roa

Cruzó como un relámpago el vacío,
bajo el trémulo palio de las frondas;
y cayó, de cabeza, en pleno río,
destrozando el espejo de las ondas.
Tres veces resurgió su cuerpo impuro
-su cuerpo encenegado en la molicie-
y otras tantas hundióse en el oscuro
fondo, bajo la rota superficie
Después flotó el cadáver en el agua,
en donde el sol, al expirar, ponía
el último reflejo de su fragua
¡Y el cadáver se fue con las abiertas
pupilas asombradas : lo seguía
un callado cortejo de hojas muertas!
¡Agucé mis ternuras hasta vivir de hinojos
a sus plantas, en éxtasis: tal
                  fue mi idolatría
sin ver más luz que el lampo divino de sus ojos,
ni ansiar más gloria que una: llamarla mía, mía
Un pescador la extrajo del agua el otro día
La vi Y entonces tuve
                  frenéticos antojos
de ceñirme a su yerta carne
                  por si podía
animar el turgente mármol de sus despojos
Me contuvo un amigo el más
                  amado: un hombre
cuyo nombre me callo porque no importa el nombre
-No te enloquezcas -dijo- ya que no fuiste experto:
esa mujer que serte constante y fiel juraba,
te engañaba conmigo, y, oye: nos engañaba
con otro ¡y por ese otro, es por quien ella ha muerto!

Meter: polymetric
1L: Was, Herr Knobloch, sol bedeuten
by Simon Dach

Was, Herr Knobloch, sol bedeuten
Diese wehrte Gasterey,
Die recht vngeschminckte Trew
Anstellt von so lieben Leuten?
Wird wo ewre Tochter Braut?
Welche? wer hat sie geschawt?
Ist es angerichtet worden
Ewrer Söhne wem zu gut?
Trit wo Görg das fromme Blut
Schon in den Studenten-Orden?
Oder meinet ewer Hauß,
Fastnacht sey noch nicht rein aus?
Nein! kehrt meinen Schertz zum besten,
Ach jhr thut das Hertzens Grundt
Ewren newen Schwägern kunt,
Diese wollt jhr jetzt begästen,
Vnd bey allen in gemein
Gutter Freundschafft Stiffter seyn.
O ein löbliches beginnen,
Wenn sich Freunde wol begehn
Vnd in zuvertrawen stehn!
Dieß kan erstlich Gott gewinnen,
Dieß hat grosses Heil gebracht
Vnd ein Hauß zur Stadt gemacht.
Warumb wollen wir vns zweyen
Vnd vmb etwas, das vieleicht
Auch nicht einer Bohnen gleicht,
Leben wie die wilden Löwen?
Da der Zungen scharffes Schwerdt
Biß durch Hertz vnd Seele fährt.
Seht, wie kurtz wir Menschen wehren,
Wir vergehn wie jetzt der Schnee,
Sol der Misgunst Gram vnd Weh
Vns noch vor der Zeit verzehren?
Wisst, daß ein vergällter Muth
Sich den ärgsten Schaden thut.
Ist dan wer der Streit mus üben,
Gut, er seh' hie aber zu,
Daß er andern Abbruch thue
Damit, daß er baß kan lieben,
Mehr kan leiden, vnd das Feld
Durch der Sanfftmuth Kampff behält.
Lasset vns mit dem Bescheide,
Liebsten, jetzt beysammen seyn,
Weiset Argwohn, List vnd Pein
Fern in die beschneete Heyde,
Stellt Vertrawen, Glimpff vnd Raht
Lieb vnd Lust an jhre stat.
Nehmt, was Euch die Zeit wil geben,
Was vns morgen kräncken kan,
Dar gedenck' jetzt niemand an,
Braut vnd Bräutgam gilt dieß Leben,
Welcher Liebe, wie man spürt,
Von dem Himmel selber rührt.
Trincket auff das wolergehen
Ihrer Heyraht frisch vmbher,
Wünscht, daß Vnglück vnd Beschwer
Fern von Ihnen müsse stehen,
Vnd der liebreich' Hochzeit-Tag
Wol begangen werden mag.
Frewt Euch, trautstes Paar, für allen!
Was hie Ewer Auge sieht,
Alle Frölicheit geschicht
Euch insonders zu gefallen,
Zeiget hurtig frisch vnd frey,
Daß es Euch gefällig sey.
Ewre Liebe steht im Segen,
Dessen jhr versichert seydt,
Lasst Euch weder Haß noch Neidt
Von Standhafftigheit bewegen,
Was sich mehr hie singen lässt,
Spahr' ich auff das Hochzeit-Fest.

Meter: trochaic
5. Jemnou myslí přivedlas mě
by Václav Bolemír Nebeský

Jemnou myslí přivedlas mě
Ve života tiché dráhy
A v selanku blahou, jemnou
Ty mé hrdé, bludné snahy.
A mé zkrotlé srdce snilo
O myrtě v tvých hnědých vlasech,
A jak kráčíš blahým studem
V stříbrných hedbáví řasech.
Zdomácnělý dobrodruh chtěl
Tebe blaze vésti domů,
Kde je místo pro dvě hlavy
A dvě hlavičky snad k tomu.

Meter: trochaic
When I consider every thing that grows (Sonnet 15)
by William Shakespeare

When I consider every thing that grows
Holds in perfection but a little moment.
That this huge stage presenteth nought but shows
Whereon the stars in secret influence comment.
When I perceive that men as plants increase,
Cheerèd and checked even by the self-same sky,
Vaunt in their youthful sap, at height decrease,
And wear their brave state out of memory;
Then the conceit of this inconstant stay,
Sets you most rich in youth before my sight,
Where wasteful Time debateth with decay
To change your day of youth to sullied night;
    And all in war with Time for love of you,
    As he takes from you, I engraft you new.

Meter: iambic
Vi .
  Der alte Held .
by Joseph von Eichendorff

„ich habe gewagt und gesungen,
Da die Welt noch stumm lag und bleich,
Ich habe den Bann bezwungen,
Der die schöne Braut hielt umschlungen,
Ich habe erobert das Reich.“

Meter: iambic
JARNÍ VÝKŘIK
by Otokar Fischer

Že byl jsem živ, než jsem byl narozen,
to neuhasí žízně, kterou prahnu:
je tolik snů a myšlenek a žen,
je tolik tajemství, kam nedosáhnu,
je tolik vůní, rtů a tuch a krás
a neumím jich sterou trhat rukou;
že v smrti dohasnu, že vzplanu zas
a zapomenu na dnešek, je mukou.
Je mukou, že mám srdce jediné,
jež proměnit se touží tisíckráte;
jak myšlenku svou doštvu, že hlav dvé
z ní naráz vyrazí jak z hydry sťaté;
je mukou, že mám jeden život žít,
já, mezi svět a sebe věčně zdvojen,
že jedinými jen smím ústy pít,
já, láskou zpit a nikdy nenapojen.
Té trýzně nesnesl bych. Světa mír
mé rozžízněné touze nestačil by,
mne zadusil by dravý jarní vír,
ty kdybys byla s Héliovy přílby
neslétla na zem, jiskro tančící,
ty hvězdo, jež ses v tělo proměnila,
ty velké oko, nebe zračící,
můj modrý plameni a vášni bílá.
Jsi má, jsi v dáli? Měň se mi a měň,
mou touhu rozdmýchej a ducha rozži,
teď bludička, teď keř a pochodeň,
jak požár v lese a jak oko boží
štvi mne a sebe štvi a nepostůj,
měj tvarů sta, hoř ohněm rudé slávy
a strhni jednou všechen život můj
v žeh duše své, jenž těla naše stráví!

Meter: iambic
- XIX - A la obstinación en pecar causa de todos los daños
by Lope de Zarate

Cuán vecinos estamos a la muerte,
pues se oponen estorbos a la vida,
que el médico sirviendo de homicida,
con venenos antídotos pervierte.
O tú, sólo en causar dolores, fuerte;
la cura alarga, sanarás la herida
que la salud universal perdida
al más robusto, de su fin advierte.
Si es pacto de dar gozos al Infierno,
por deshacer la imagen que le altera,
intento, en que se vale de tu mano.
Mira feliz la muerte en mundo eterno,
pues con tener, a quien matar, viviera
mas a la rabia se persuade en vano.

Meter: iambic
- XLIX -
by Fernando de Herrera

Fueron de un corto bien que huye luego,
antes que vuelva la ocasión la frente,
muestras las que el Amor halló presente,
con mi alma ardió en su eterno fuego.
Pero glorias de un niño solo y ciego,
que cedo las deshace un accidente,
¿cómo pueden valer a un pecho ausente,
que en su dolor no alcanza algún sosiego?
Fundé mis esperanzas en arena,
que el viento esparce, airado, sin concierto,
y rendido al temor, perdí el recelo.
Cayeron, y el cruel, por mayor pena,
en altas nubes desmayó desierto,
ni alzar osando ni inclinar el vuelo.

Meter: iambic