PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: »in Shannon's Fluth, am Feenpalaste,
by Anastasius Grün

»in Shannon's Fluth, am Feenpalaste,
Ist Gold das Dach und Kristall die Wand,
Die schlanken Säulen sind silberne Maste,
Und jede Scheib' ein geschliffner Demant.
Nun horcht fein auf, ihr Jungen!«
An Shannon's Bord steht, Einsturz drohend,
Ein Bau von Erde, wie für den Dachs
Am Boden ein Bündel Reisig lohend,
Da wohnt der arme Pfeifer des Sacks.
Und weiter erzählt er den Kindern:
»holdselige Fee aus Königsgeschlechten!
O Schönheit von Erins Blut und Schlag!
Schwarz ist ihr Haar, wie sein Himmel in Nächten,
Blau ist ihr Aug', wie sein Himmel am Tag.
So seid doch still, ihr Jungen!«
Sein krankes Weib, in Lumpen zerrissen,
Besänftigt schwer den Säugling, der schreit;
An Mutterbrüsten schon darben müssen!
Entbehrung fürs Leben lernt er bei Zeit!
Und weiter fährt der Spielmann:
»und Elfenkinder, rothwangige Kleine,
Gar liebliche Pagen, dienen der Fee,
Ihr Wort ist Gesang, wie des Vogels im Haine,
Ihr Leib ist Glanz, wie der Weihnacht Schnee.
So haltet Fried', ihr Jungen!«
Am Schopfe zerrt der rothköpfige Harry
Den pockennarbigen Jack, wie im Krampf,
Dazwischen heult die schielende Mary;
Um eine Kartoffel ein Zwergenkampf!
Und weiter fährt der Alte:
»in ewiger Jugend der schönste Ritter
Der holden Fee zu Füßen sitzt,
Von selbst ertönt ihm zur Seite die Zither,
Er schlummert, auf ihren Schooß gestützt.
Was stöhnt ihr nun, ihr Jungen?«
Ein Schnarchen der Kinder um die Wette!
Nach hitzigen Schlachten Waffenruh!
Der Pfeifer selbst auf die harte Stätte
Sinkt todesmatt, als sänk' er zur Truh',
Und fällt in Schlaf und Träumen:
Er ist verwandelt! Er selbst der Ritter,
Der zu den Füßen der Feie sitzt!
Von selbst ertönt ihm zur Seite die Zither,
Er schlummert, auf ihren Schooß gestützt,
Schlägt auf zu ihr die Augen:
»holdselige Fee, das war ein Bangen!
Welch böser Traum! Noch bebt mein Leib!
Die sanften Elfen unbändige Rangen!
Ein Bettler ich, du ein häßlich Weib,
Ein Dudelsack die Zither!
Gottlob, daß ich nun Wahrheit schaue,
Der Alpdruck bösen Traums verging!
Wahrheit ist dein Aug', das süße, blaue,
Wahrheit am Tisch Rostbeef und Pudding,
Wahrheit ja Ale und Porter!«
Wie er an ihren brennenden Lippen
So selig des schnöden Traums vergißt!
Wie schwelgt und praßt er! Kein halbes Nippen!
Ein voller Zug, der ganz genießt
Die herrlichen Feengaben!

Meter: iambic
31.
by Friedrich von Logau

Wir müssen Haus und Hof auß Furcht und zittern schlissen;
Man günnt uns wenig Lufft und wil uns nirgend wissen.
Wann da wir künnen seyn, wo Christus sagen kan:
Mein Friede sey mit euch! liegt sonsten wenig dran.

Meter: iambic
21. An seine Magnificenz Herrn L. Philipp Krusen, Fürstl. Holsteinischen Rat und Gesandten, über dessen Wiederkunft in Liefland
by Paul Fleming

Ob diß zu wenig ist, denselben zu empfangen,
der dir die Freiheit schafft und was darzu gehört,
daß unsers Pindus Preis auch wird durch dich vermehrt,
und daß nun billich kan mein Deutschland auf dich prangen,
so laß ihn dennoch drum nicht unentgegengangen,
Thalia, meine Lust. Er will von dir geehrt,
von dir gepriesen sein. Tu, wie du bist gelehrt.
Geh', sieh' ihn, sprich ihn an nach dem du trägst Verlangen.
Die, diese Wiederkunft, die glückliche, die macht,
daß nun ein jeder ist auf Frölichkeit bedacht,
und spricht: Glück zu, Glück zu, zu diesem schönen Stande!
Solt du alleine stum, alleine bäurisch sein?
Nein. Tritt mit unter sie und stimme mitte drein.
Wilkommen, Herr zur See, wilkommen Herr zu Lande!

Meter: iambic
Los dolores de la Virgen – Invocación
by Antonio Osete

Ecos fugaces de la selva umbría,
murmullos de arroyuelos bullidores,
suspiros de canoros ruiseñores,
confusas notas de la mar bravía;
venid a secundar la lira mía,
que ha menester de fuerzas superiores,
y en mágico conjunto de primores
cantaré los tormentos de María.
Tú, Madre celestial, a cuyo
                        manto
se acoge el triste trovador sincero;
muéstrame las grandezas de tu llanto
Cantar tus penas cual merecen quiero;
dirige tú mi plañidero canto
y escuchará mi voz el mundo entero.

Meter: iambic
- CXIV -
by Fcode Borja

La Luna roba la prestada lumbre,
con que el claro Planeta alumbra el suelo,
cayendo las estrellas desde el cielo,
y negras sombras desde el alta cumbre.
Mi loco sueño vuelve a su costumbre,
cubriendo el corazón con negro velo,
y yo triste durmiéndome desvelo,
forzado de mi grave pesadumbre.
Sube el vapor del pecho, que se abrasa,
revuelve de Proteo la memoria,
mostrando ahora el bien, ahora el daño.
Y en este error que soñoliento pasa,
temiendo el fingimiento de su gloria,
no gozó de los bienes del engaño.

Meter: iambic
So shall I live, supposing thou art true (Sonnet 93)
by William Shakespeare

So shall I live, supposing thou art true,
Like a deceived husband; so love’s face
May still seem love to me, though alter’d new;
Thy looks with me, thy heart in other place:
For there can live no hatred in thine eye,
Therefore in that I cannot know thy change.
In many’s looks the false heart’s history
Is writ in moods and frowns and wrinkles strange,
But heaven in thy creation did decree
That in thy face sweet love should ever dwell;
Whate’er thy thoughts or thy heart’s workings be,
Thy looks should nothing thence but sweetness tell.
    How like Eve’s apple doth thy beauty grow,
    If thy sweet virtue answer not thy show!

Meter: iambic
II. Ba nevíš, jací páni jsme
by Alois Kotrbelec

Ba nevíš, jací páni jsme
a jak nás rádi mají,
jak často o nás lidé ti,
jak často povídají.
A někdy až se rozejdem
a zapomenem na se,
tu uspomenou oni nás
a my se najdem zase.

Meter: iambic
- XI - A los despojos del rayo de Júpiter
by Luis Carrilloy Sotomayor

Viste de ejemplo el tronco y de fiereza,
este que ves Centímano arrogante,
aun muerto, dura en el feroz semblante
el ánimo que opuso a tanta alteza.
Parias en humildad da a la grandeza
del siempre vencedor Altitonante;
tal el árbol humilde el arrogante
rostro humilla, humillando su cabeza.
Señales mira en él del rayo ardiente,
de Júpiter, respeta los despojos
¡oh tú!, que admiras, triste, esta memoria.
Frescas aún viven en la altiva frente,
toma en ella consejo, abre los ojos,
y vete, que harto debes a su historia.

Meter: polymetric
Auf den tod J. M. von Jlkusch bey
 Cracau aus Polen,   J. U. C.
 D.  V. A.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Aus Polen ist kein weg ins himmelreich zu finden,
Drum eil ich was ich kan. So schertzte liederlich
Ein Frantzmann
Daß dich dein Polen nicht dem himmel soll verbinden.
Doch du erkennest schon, daß hierinn alles gleich,
Es trifft ein freyer Pol auch hier das Polus-reich.

Meter: iambic
Des Leibes und der Seele Krieg.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Nach Seelen wird die Zählung nur gemacht,
Nach Köpfen wird die Steuer aufgebracht.
Da dachtet ihr, der Leib hat seine Rechte
Und wie man ihn in Reih' und Glied wohl brächte.
Da fing mit einem Mal das Turnen an,
Und wer nicht turnte, war kein biderb Mann;
Man sang vom Barrn, Rung, Reck und Schwingel Lieder
Und Deutschland hallte freudig alles wieder.
Da kam die Polizei euch auf den Leib:
Was soll der demagogische Zeitvertreib?
Der Staat will Köpf' und Seelen, doch mit Nichten
Turnleiber, so die Steuer nicht entrichten.
Der Staat beschränkte drum das Turnen nur
Auf edle fromme geistige Dressur.
Was lerntet ihr doch auch vom Schwingen, Recken?
Ihr lerntet nur euch nach der Decke strecken.

Meter: iambic
- CXV - A doña Juana de Pernestain, duquesa de Villahermosa, habiendo perdido un pleito en Aragón
by Argensola

Si en los sucesos prósperos declina,
oh Hercinia, la virtud de los mortales,
y generosa crece entre los males,
produciéndole glorias la ruina,
más debes a la tierra peregrina
que a la de tus penates naturales;
así como el mejor de los metales
debe más a la llama que a la mina.
Que la felicidad no perfecciona
al alma, aunque le da noble materia,
donde con vigilancia se ejercite.
Y los monstruos que guarda Celtiberia
dignos de Alcide son, el cual no admite
de las manos del ocio la corona.

Meter: polymetric
BŘÍZY A BÁSNÍK.
by Jan z Wojkowicz

Břízy štíhlé, břízy snivé,
na měsíčním světle sivé,
citlivé, že v jemném hnutí,
v lehkém vzduchu zavanutí
choulíte se, tetelivé:
Obraz sensitivních duší,
které všedních věcí tknutí,
všedních příhod zavanutí,
v jejich meditaci ruší;
které jenom Sen svůj cítí,
jenom Měsíčního Světla
magickou chtí Krásu píti!
A přec, když se Vítr zdvihne,
zahrá slavný rytmus jara,
jak své rozepnete paže,
kam On silou touhy tíhne;
jak to vaším vlasem zavlá,
zelené naděje vaší
sterou vlajkou zatřepetá!
Jak ta sensitivní, přec však
širá duše básníkova:
Když k ní Osud zahlaholí,
z Něhož samu Věčnost vdechne,
kterak ihned do široka
rozpne náruč, duší svojí
za Ním, za Ním do daleka,
zpívajíc, se toužně vzepne!

Meter: trochaic
- XLVI -
by Argensola

Cremes, regala a Lice, y no celebres
su nombre en verso, o quema tus papeles.
Envíale una liebre, como sueles;
aunque, según Marcial, ¿a qué fin liebres?
Mucho tiempo ha que pasas esas fiebres,
de que en ellos frenético te dueles,
desde que le arrojaron los broqueles
(ya sabes quién y adónde) a Mos de Gebres.
Calla, enfadoso padre, así se halle
docto herbolario, que convierta un cobre
la plata hilada que tu barba cría.
Tú, buena Lice, ruégale que calle;
así una liebre de las que él te envía
en tu figura sus efectos obre.

Meter: iambic
1L: Deutschland hat für längst geherrscht als ein Haupt der Christenheit;
by Friedrich von Logau

Deutschland hat für längst geherrscht als ein Haupt der Christenheit;
Aber deutscher Sprache wehrt lag in tieffer Dienstbarkeit.
Daß nun auch die Sprache herrscht, höchlich gilt und lieblich schillt,
Dieses macht der theure Held, welchen altes Anhalt hilt,
Ludewig, der weise Fürst. Deutschland, Deutschland, wie mich dünckt,
Ist dein Mund gar viel zu schwach, daß sein Ruhm durch dich erklingt!
Singe, was du weist und kanst; sage, was du kanst und weist:
Du wirst nimmer recht geschickt; Er wird nie genug gepreist.

Meter: trochaic
Tys jako vodní hladina.
by Ervín Špindler

Tys jako vodní hladina,
v které se ranní zora blýská,
a tomu, kdo v ni nahlédne,
srdéčko tajně pozastýská.
I já jsem pozřel v hladinu,
bájný se cit mé duše chopil,
že věčně stál bych nad vodou,
neb v hlubinu její se stopil.
I já – divoká, prchlá laň,
jsem postanul u vody chladné,
však vyplašil mě myslivec,
a teď mé srdce touhou vadne!

Meter: iambic
1L: Was macht die Menschen arg? Was hat viel Volck empöret?
by Friedrich von Logau

Was macht die Menschen arg? Was hat viel Volck empöret?
Was hat manch Land geschwächt? Was hat manch Reich zerstöret?
Das, was die gantze Welt noch dannoch allezeit
Von Hertzen wüntscht und sucht: deß Glückes Seligkeit.

Meter: iambic
- 3 - A la Excma. Señora Condesa de Olivares
by Lope de Vega

Este Triunfo de amor, que imita el celo
de Felipe Católico aquel día,
que a vista de la ingrata apostasía
ensalzó la verdad del Pan del cielo.
Cuando con los reflejos de aquel velo,
sol que del Aries del Tusón ardía,
de la alta selva de Albión quería
el joven de Austria penetrar el hielo.
Será triunfo también, que constituyo
a tu valor, porque despojos pise,
eterno fénix de su misma llama.
Porque ninguno habrá que para el tuyo
pueda negar, esclarecida Nise,
laurel a tu virtud, gloria a tu fama.

Meter: polymetric
XIII. Ve chvílích zkoušek, kdy duch poklesá,
by Vojtěch Martínek

Ve chvílích zkoušek, kdy duch poklesá,
tím slavněji se klenou nebesa,
neb vím, že v nich je štít a ochrana
a záruka, že hledím do rána,
neb vím, že v nich je Soudce veliký,
nad běsy mocnými a hříšníky.
Kéž slovo Tvoje zemi ozáří!
Přijď, Pane, v nemoci náš lékaři,
když smrti stín si ve dny naše leh,
přijď, Pane, těšiteli v tesknostech,
přijď, Pane, pošlapaných naděje,
když v základech se země zachvěje,
přijď, Pane, sílo těch, kdož lehli v prach,
přijď, učiteli jasný v mrákotách,
přijď, živote, když v slzách hyne hlas!
Jsi naše jistota a bezpečí a hráz.

Meter: iambic
Čeho od Christa tvá duše žádá?
by František Sušil

Čeho od Christa tvá duše žádá?
Má tvé vášně divem ukojiť,
V útrobě má mír ti ustrojiť,
By již pošla v tobě strázní váda?
Byla by to přeblažená vláda,
Vítězný si věnec osvojiť,
Při tom bitvy ani nedojíť;
Taká sláva ve snách se jen spřádá.
Zůve ovšem Spasitel náš jemně:
Kdo jste v jarmu, kdo jste v jaké strázni,
Já, já občerstvím vás, poďte ke mně.
Avšak tentýž Vykupitel zase
S touže láskou volá k svaté kázni:
Kdo chce za mnou, vezmi kříž svůj na se.

Meter: trochaic
[ob ich Ird'sches denk und sinne]
by Johann Wolfgang Goethe

Ob ich Ird'sches denk und sinne,
Das gereicht zu höherem Gewinne.
Mit dem Staube nicht der Geist zerstoben,
Dringet, in sich selbst gedrängt, nach oben.

Meter: trochaic
Ein paar Heckenrosen
by Max Dauthendey

Ein paar Heckenrosen, die ich gestern für dich im Mondschein gepflückt,
Stehen heute rosig im Glas, wie von deiner Nähe entzückt.
Gestern stahl sich kaum ihre Blässe in die bläuliche Nacht,
Sie waren in Dämmerdunkel noch nicht für dich erwacht.
Sie waren noch Schwestern der Blätter und Büsche gestern,
Heute sind sie deines Lächelns und deiner Wangen Schwestern.
Die Rosen, wenn in die Nähe verliebter Augen kommen,
Sind nicht wie Vögel, denen die Freiheit genommen, und die man gefangen,
Die Rosen werden erst Rosen in der Nähe errötender Wangen.

Meter: polymetric
- 1146 - Acto I, AURELIO
by Lope de Vega

Que siendo la virtud digna de amarse,
hasta en los enemigos, por sí propia,
en Carlos la desame, cosa impropia
y que más en mi edad debe culparse;
pero si suele el cielo desvelarse,
por ser el hombre su retrato y copia,
y buscarle en la Scitia y en Etiopia,
si allá de la virtud quiere alejarse,
¿qué mucho que yo imite al mismo cielo
en reducir al malo y dar castigo
al bueno, que ya tengo por consuelo?
Por reducir al malo, me fatigo,
y como en no perderme me desvelo,
huyo de Carlos y a Alejandro sigo.

Meter: iambic
DĚRNÉ
by Petr Bezruč

Rád jsem v srpnu v léta žárná
(dokud nebyl schýlen věkem)
běžel tebou, vsi má švarná,
na výšině nad Fulnekem.
Starou mapu rozestýlá
ruka – bylo dobře s námi:
moravská dědina byla
a na gruntech Sokol samý.
Tak to zprávy dávné praví,
spolehlivé, pravdě věrné.
Podmyl břeh náš příval dravý,
odcizilo se nám Děrné.
Jak to možno? – Povím, malý,
mladý, za ruku Tě ujav:
synci z Děrného si brali
bohaté děvuchy z Kujav.
Ty držely mluvu svoji
v poli i při krbě černém;
děti při mamulce stojí:
pohasla řeč naše v Děrném.
V Děrném každá hlava bílá
v našem vychována slově;
mládež se nám poněmčila,
tak jak v Melči, jak v Radkově.
Mluví kolem jen mohyly,
kde zněl předků jazyk drahý:
vidíš, že moravské byly
Čermná, Klokočov, Požahy.
Nové stavby vidím rysy;
je to škola blahodárná:
bude, Děrné, z tebe kdysi
zase ves moravská švarná?

Meter: trochaic
Der 1. Epod.
by Georg Rodolf Weckherlin

D Och ließ Er seine forcht fallen/
Da Er manche Nymfelein
Mit den Oreadelein
Hörte jhre stim erschallen.
Die Najaden gleicher weiß
(welche mit künstlichem fleiß
Jhre krause haar beschönet/
Vnd mit kleinoten gekrönet)
Schwomen in hertzlichem wohn
Mit dem Neckar/ so sie führte/
Vnd den auch ein grüne Cron
Vnd ein köstliches klaid zierte/
Welcher mit klarem gesicht
Seinen freund also bespricht:

Meter: trochaic
V té mlze.
by Růžena Jesenská

V té mlze paprskové, průhledné a světlé,
v té mlze bylo všecko, cos mi mohl říci,
tvé oči oblila jak zázrak, odestřela
tvé srdce milující.
Mně posvátná je mlha stříbrosvitná,
jež více přesvědčí, než celá zpověď dlouhá,
v ní byla důvěra, žal, odříkání, láska,
sen, oddanosť i touha.
Tak nedovedly hledět žádné oči dosud,
ten úsvit mlhy pro vždy provází mě světem,
ať hlavu zvedám ku hvězdám neb v sadě kloním
ji z jara nad poupětem.
Ať lesa kouzlem tichým sama jdu, ať hudba
mou hlavu kropí, ať mě sterý pozdrav volá,
byť všemu, – dojemné tvých sladkých očí mlze
má duše neodolá.
V té mlze paprskové, průhledné a světlé,
v té mlze všecko bylo, cos mi mohla dáti,
vím – do dálky když tobě dlouhý pohled pošlu,
že zrak tvůj mi jej vrátí.

Meter: iambic
Xi .
 Ein ander Lied.
by Philipp von Zesen

Wirstu mich trösten und sonst keine?
Ech. eine.
Lesst mich in angst und ablaß gehen/
Ech. laß gehen.
Wem soll ichs dancken mit der zeit/
Ech. der zeit.
Wer liebet doch nur mich?
Ech. ich.
Hülfft etwas meiner vn gedult?
Ech. gedult.
Weil ich im höchsten Elend gehe?
Ech. entgehe.
Hoff alles werde guth und recht.
Ech. recht. etc.

Meter: polymetric
XX.
by Gustav Pfleger Moravský

„Slaviti prodej!... Nemáš cigaro tu?“
„„Zde posluž sobě!““ „Avšak odpustíš,
Že od tebe si vypůjčím dnes botu;
Ta má mne tlačí; jak to bolí, víš.“
„„Zde vyber si; chtěl k Orlovským jsem!““ „O tu
Věc nestarej se, máme k tomu kvasu
Až do půl druhé ještě dosti času!
Oh! věř mi, drahý, všecky doktoráty,
O nichž jsem lehkověrcův na útraty
I tobě mluvil ponejprv tě vida,
Mně nepomohou! Velká rve mne bída!“...

Meter: iambic
44. Un bel morir, fa l' huemo contento
by Catharina Regina von Greiffenberg

Welches Lebens-Schiff von Wellen vieles Vnglücks wird geplagt /
freut sich über alle massen / wann der Wind im Port es jagt.
Ach wer wolt doch froh nit seyn / wer von Donner / Blitz und Regen
heim in sein Behausung käm / könt daselbst zu Ruh sich legen.
voller Hagel / Strahl / und Wasser / Leid / und Feindsal / ist die Welt:
drum das allersüssest Sterben mich allein zu frieden stellt.

Meter: trochaic
- CII -
by Fernando de Herrera

Quien la luz de belleza amando adora,
si quiere ver la vuestra, al sol dorado
y al lucero de Venus estimado
mire, y la claridad de blanca aurora;
los rayos que esparciendo nuestra Flora,
de Diana el semblante venerado,
el valor, la grandeza, ingenio, estado
y cuánto el ser humano en sí atesora;
que en ellos vuestra alteza y hermosura
verá, y la aurora y Flora y sol vencido,
y rendirse el lucero con Diana;
Mas si hermosa, blanca la luz pura
volvéis, de casto amor dirá encendido,
que sois toda inmortal y soberana.

Meter: polymetric
- XCV -
by Fernando de Herrera

Tú, que del sacro imperio de Occidente,
Francia, fuiste cabeza, y del cristiano
valor, mísera ya, el orgullo insano
pierde, y humilla al fin la yerta frente;
no tientes del ibero pecho ardiente,
siguiendo el odio ciego del tirano,
mas el poder y esfuerzo soberano;
que a injusta empresa el cielo es inclemente.
¿A do huyó el deseo que tenías
de imitar piadosa las hazañas
del grande Carlo y fuerte Godofredo?
Mas, oh mezquina, en impío error porfías,
y enciendes fiera el fuego en tus entrañas,
y corres a tu muerte ya sin miedo.

Meter: iambic
En que se encarece la fuerza de la hermosura
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Contendían los Dioses soberanos
del cielo, por la excelsa Monarquía,
que allá donde la paz centro tenía,
la ambición de reinar hizo tiranos.
Venus lo supo, y por los aires vanos
llegó donde la guerra se encendía,
y puesta en medio de esta gran porfía,
les derribó las armas de las manos.
El rayo quitó a Jove, y el tridente
al grande Rey de los azules hielos,
la espada a Marte llena de despojos.
Mas ay, que a la lid vuelven de repente,
pero ya no contienden por los cielos,
sino por el imperio de sus ojos.

Meter: polymetric
Ranní.
by Stanislav Mráz

Ze chýží andělé se vrací v jitřní výš
přes špice stromoví, které se zachvějí,
ze chýží vrací se, kde sili naději
ve oči umdlené a v spánku zavřené,
když na zem vylili snů opojivou číš,
vrací se v červáncích jitřního plamene.
Za nimi modlitba člověka vešla v let:
zůstaň mi v hrudi plam, v oku mi zůstaň vznět,
kterýž jest poklad náš, království naše jest,
má touha veliká, budiž mi bratrem sen,
znamení úmluvy a zůstaň v říši hvězd,
chrám srdce úplně až bude ozlacen.
Ze zlata svatých snů chci kopí svoje mít,
chci míti pancéř svůj, luk, hledí zářící,
chci míti přílbu svou, nebo chci vítězit.
Přes vlny táhnu blíž za zrakem rajských vnad,
tě, slunce, volám v klín, v hlubiny klesám rád,
jest-li že perlu svou zde chytnu v pravici.
Je bílá cesta sen, po níž si vedu dál,
je cesta oděná v bělostných květů šat
a srší daleko své vůně vzácný pal.
Já věřím, vede nás pod zjevem čtvera lun,
hvězd vojem vítězným líbezná napořád
nás vede najisto před nutný boží trůn.
U brány prsou svých když stojím, ať jsem zdráv.
Ať důvěřuji dni, jenž blaze začíná,
že dál týž překrásný ponese zlatohlav.
Rozmnož se čistý květ, který má hlubina,
má z boží milosti, věrný za trudných dob,
který jest vždy živý a přeletá můj hrob.

Meter: polymetric
Diálogo entre el autor y un celoso
by Juan de Mallara

¿De dónde te ha venido tal locura,
hombre ciego, cruel y sospechoso?
-De verme en tanto bien estoy medroso;
y así, cualquier dolor se me figura.
-Pues gozando tan alta hermosura
y tanto bien, ¿estás tan sin reposo?
-Por ser en ese don tan venturoso,
principio de mi mal fue mi ventura
-Si tú te muestras pobre en gran bajeza,
que tan precioso don no mereciste,
no es bien que de entre manos se te huya
-Antes haré como avariento triste,
que ni goza, guardando la riqueza,
ni a otro le consiente que sea suya.

Meter: iambic
6. Lob des Weins
by Johann Gottfried Herder

Dies ist der Trank,
Der Unmuthszwang,
Durch den wir fröhlich werden;
Der unsern Geist
Der Pein entreißt,
Gibt freudige Geberden.
Er thut uns kund
Des Herzensgrund,
Macht Bettler gar zu Fürsten:
Wir werden kühn
Und frisch durch ihn,
Daß uns nach Blut muß dürsten.
Sein süsser Saft
Gibt denen Kraft
Zu reden, die sonst schweigen:
Macht uns bereit,
Barmherzigkeit
Dem Armuth zu erzeigen;
Wie auch beherzt,
Das was uns schmerzt,
Zu eifern und zu lästern:
Ertheilt die Kunst
Und alle Gunst
Der dreimal dreien Schwestern.
Daher man sieht,
Wann wir hiemit
Das Herz uns kaum begossen,
Wie dann der Fluß
Des Pegasus
Kommt auf uns zugeschossen:
Der will dann ein
Poete seyn;
Der kann viel Streitens machen
Von der Natur;
Der redet nur
Von Gottes hohen Sachen.
Auch mir wird itzt
Der Kopf erhitzt,
O Wein, von deinen Gaben
Die Zunge singt,
Die Seele springt,
Die Füsse wollen traben,
Wohlan! noch baß
Durch dieses Glas
Will ich auf dich jezt zielen,
Du deutsches Blut
Treu, fest und gut!
Laßt Eins zum Tanz mir spielen!

Meter: iambic
Al fin del Viaje entretenido, de Agustín de Rojas
by Francisco Sánchez de Villanueva

Del jazmín blanco y de purpúrea rosa,
a sembrar su camino nos incitas,
que descubre de ricas margaritas
el valor sumo y la beldad preciosa
Es útil la jornada y deleitosa,
porque eres, con ventajas infinitas,
cuando a aquel y a éste, en uno y otro imitas:
Píndaro en verso y Luciano en prosa.
De nuevo ¡oh Manzanares! cristalino,
por Rojas quedas incapaz de agravios,
y él de memorias y laureles dino.
Pues con lengua erudita y dulces labios,
haciendo dos mandatos de un camino,
enseña idiotas y deleita sabios.

Meter: iambic
- LXXIII -
by Hernandode Acunya

¿En qué puedo esperar contentamiento,
si tras todo mi mal, señora mía,
consiente mi fortuna que a porfía
me venga ahora a dañar cada elemento?
Mis esperanzas se las lleva el viento,
el fuego crece donde arder solía,
llevóme el agua cuanto bien tenía
y la tierra me hará el apartamiento.
Vos juntaréis con esto el olvidarme,
pues quedar no merezco asegurado
del continuo temor de vuestro olvido;
y no me quejaré por no aliviarme,
que no es justo que quede en otro estado
el que vivo quedó y os ha perdido.

Meter: polymetric
KROV.
by Josef Václav Sládek

JEN zmlkni, zmlkni; – co ti zbývá víc? –
když vítr hvizdne kolem holých snětí,
a mračno za ním plné blýskavic
přes šíré nebe od západu letí.
Tam v dáli ještě modrý nebes týn;
tam nedospěješ v nářku, ani spěchu;
však zem tak blízká jest a její klín
před každou bouří hlavě tvé dá střechu.
Tam nedosáhne větru mrazný dech,
u toho krovu stanou strastí čety,
a byť byl’s k němu došel po trnech,
nad ním ti jistě budou pučet květy.

Meter: iambic
Osud.
by Jaroslav Vrchlický

Na příkré skále stojí,
má zahalenou tvář,
a podivná se rojí
mu z tajů skrytých zář;
půl stín a světlo v boji
on čeká – samotář.
Jdem kolem této skály,
na které stojí on,
a zápas je to stálý
o této skály trón,
nerv třeští, vzpnou se svaly,
a v ráz tu žití skon.
Chcem otřásti tou skalou,
však neochvějná jest;
jen třesem chvíli malou,
již zkrvácí se pěst,
o píď se nehne – stálou
jdou drahou oči hvězd.
„Ty musíš!“ ten hlas jeden
jen zpod závoje zní,
ať v peklo nebo v eden,
ať smráká se, neb dní,
neznámou silou veden
k té soše musíš, k ní.
Ananké! Fatum! K smíchu!
Bůh věčný je to spíš,
sám dráždí tebe k hříchu,
a než to pochopíš,
u skály paty v tichu
jich obětí ty spíš!

Meter: iambic