PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ONĚGINSKÝ KUPLET ([3] ZNÁMÉ NEZNÁMÉ)
by Jan Neruda

Tys bohata a mladistva
a celý svět se klaní Tobě –
a já tu stojím opodál
v své trpké, svíravé chudobě.
A nevýslovné ouzkosti
víc ještě vzdáliti se strojím –
mru touhou po Tvém pohledu,
a přec se zraku Tvého bojím!
Tvůj život – ranní budítko,
můj je již zvon polední,
Tvá láska – první láska je
a má je již poslední.
A v prsou mých prorocký zvuk
hluboký, bolný hučí,
že se ten ranní zvonek jen
kratičké písni učí!
Jen mudrujte a rozkládejte
a kývejte svou moudrou hlavou,
vždyť sám již cítím, s láskou mou víc
že nechodí to cestou pravou.
Což může ale země za to,
že ročně nové jaro rodí?
A může mužné srdce za to,
že žebrajíc za děckem chodí?
Je mně, jak bych z každičkých úst
již slyšel zachechtání,
jak by se celý zlý ten svět
smál mému milování;
a ve jizlivém smíchu tom
tvář moje studem plane –
ach bože, i po tváři Tvé
stud palný v slzách kane!
Dřív z chudoby jsem pýchu měl,
teď myslím, že mám vinu,
vždyť do nebe bych vejít směl,
tu kdybych neměl vinu!
Ba chud jsem, přec bych mohl dát
Ti skvostnou, pyšnou lásku –
ach láskou bohat, přebohat
přec žebrám zde o lásku.
Ach skutečnosti zlá a zlá,
což jsi mně opatřila hoře,
že svírá se již hoře to
nad láskou mou jak hlubné moře!
Jakž možno z moře hlubiny
kdys jasně zříti moje nebe,
jak možno vlhkou rouškou tou
zřít moje slunce, zříti Tebe!
Jen jednou chci Tě políbit
a přitisknout Tě k sobě,
pak buď nebohé srdce mé
v mém těle zas jak v hrobě.
Jen jednou chci na prsou svých
Tvé živé cítit skráně,
pak s Tebou budiž štěstí jen
a se mnou vůle páně.
Sevřela srdce předtucha,
jak když se zmije stočí,
je mně, jak smrt by hleděla
z Tvých – ach tak krásných očí.
Nechť však mně láska ustele
předčasně na hřbitově –
musíš, když již ne na prsou
kvést aspoň na mém rově.

Meter: iambic
Al túmulo de Lope de Vega, hablando con un peregrino
by Manuel Gallegos

Deténte, espera, o peregrino para;
que aquí para cuanto hubo peregrino
desde que el sacro artífice divino
ornó de luz la máquina preclara
Si vas a ver el mundo, ¿dónde hallara
tu deseo espectáculo más digno?
¿quién aquí no acabara su camino?
¿quién viendo al Fénix muerto no parara?
Término pues de tu curiosa planta
sea este insigne mausoleo, aprenda
admiración en él tu fantasía
Suspende el paso aquí, que en gloria tanta,
en tanto asombro es bien que te suspenda
muerto, quien vivo al mundo suspendía.

Meter: iambic
Poncio Pilatos
by Enrique Hernández Miyares

Ya de regreso en Roma, se pasea
por el Foro, Pilatos, distraído,
cuando un nombre que al paso
                  hirió su oído
despierta en él aletargada idea
¡Ah!, sí -dijo- recuerdo la ralea
que lo seguía hasta el pretorio erguido
Un tal Jesús, en Nazaret nacido,
cabeza de motín, muerto en Judea
Aquel rabino, humilde y misterioso,
perturbador del orden, sospechoso,
su nombre al culto dio de esos cristianos
¡Jesucristo! Persiste en mí su historia
y mi fallo indeciso en la memoria:
¡se impuso el pueblo y me lavé las manos!

Meter: iambic
El infeliz
by Juan del Pueblo

Es de la Iglesia el pobre pesetero
que todos miran con desdén o risa,
pues corre el infeliz tras una misa
para sacar el mísero puchero
Vive siempre envidiando al
                  alto clero
que mira con satánica sonrisa;
reza mal y poquísimo, y deprisa
sale del paso y pesca su dinero
Está con su ignorancia tan ufano;
nunca llegó a entender la teología,
y ni sabe latín ni castellano.
Se satisface con salir del día,
y tienen él y el alma, como es llano,
sólo un lecho por pura economía.

Meter: iambic
- VI -
by Trillo y Figueroa

Daliso, con el cuento de un cayado,
el nombre deshaciendo estaba un día
de su Fílida ingrata, que él había
de un robre en la corteza ya grabado.
Mas viendo que ya el tronco había quebrado
con el cayado, la tenaz porfía,
o porque el nombre ya con él crecía,
o bien porque él fuese honorado,
¿cómo es posible, amor tirano (dijo),
este nombre apartar de mi firmeza
si con él es un tronco aun elegante?
Si aun a pesar de mi sentir prolijo,
en su abono es de bronce una corteza,
¿por qué conoce que es mi fe diamante?

Meter: iambic
- LIII -
by Francisco de La Torre

Lejos Amintas de su fiel ganado,
toro viejo y fortísimo buscando,
por la espesura de la selva errando,
en la manada de Damón prendado,
bella cabra perdida, el enriscado
cerro paciendo, Cytiso mirando,
su cayado le tira, y, en llegando,
cayó mortal al florecido prado.
Halló dos cabritillos en la dura
concavidad del monte, diolos luego
a su Filis y de ella una comida;
y las armas, los pies, la vestidura
y el matador cayado, vuelto en fuego,
Pan, dejaron su planta enriquecida.

Meter: polymetric
Zde zůstaneme – potůček
by Gustav Dörfl

Zde zůstaneme – potůček
si šplíchá tu, nám u nohou;
nad stromy visí Křivoklát,
jak byl by jedno s oblohou.
Po vlnkách zář, i omšené
ty kameny se zlatí jí –
ach, na takových velký Burns
se loučil se svou Marijí.
A víš, jak on pak přísahal
jí věrnost mezi stromovím? –
Vstup vedle mne sem na kámen,
já ti to všechno vypovím.

Meter: iambic
1L: Enkel zweyer großen Priester,
by Anna Louisa Karsch

Enkel zweyer großen Priester,
Die so fromm als heiter sind,
Nie sey deine Stirne düster,
Weine nicht, du süßes Kind.
Lächle deiner Mutter Busen
Dankbar und zufrieden an;
Künftig tränken dich die Musen,
Wenn dein Geist erst saugen kann.
Künftig wirst du, holder Knabe,
Durstig nach der Weisheit seyn;
Und dein Vater hat die Gabe,
Freundlich flößt er sie dir ein.
Wenn du deinen Namen hören
Und den seinen lallen kannst,
Wird er dich schon sanft belehren,
Daß du nicht umsonst begannst.
Wirst du größer, kleines Wesen,
Dann enthüllt sich dein Verstand;
Dann wirst du ein Büchlein lesen,
Das Bestimmung wird genannt.
O! da lernst du, nimmer müde,
Tugendhaft und glücklich seyn;
Aber jetzt schlaf bey dem Liede
Deiner guten Freundinn ein.

Meter: trochaic
- 897 - Jornada II, BANDALINO
by Lope de Vega

¡Maldiga el cielo firmas y papeles,
criadas, familiares, puertas, mesas,
suspiros tristes, amorosas quejas,
árboles, plantas, fuentes y laureles.
Mis esperanzas y servicios fieles,
de cuyo justo galardón te alejas,
sólo bendiga aquí donde me dejas,
ramas, paredes, dagas y cordeles!
¡Maldiga mi locura por tu engaño
y maldiga esta honra y el tormento
con el que acaba de servirte un año!
¡Maldiga mi maldito atrevimiento
y bendiga tu santo desengaño;
porque ahora moriré contento!

Meter: iambic
PÍSEŇ V PŘÍSTAVU
by Otokar Fischer

Co záleží na hříchu mládí!
Na vlnách houpe se loď.
Slibuje, vábí a svádí –
Minulost do moře hoď!
Oceán čistý se neptá,
odkud ni kam ani proč,
lichotná vlna jen šeptá:
v tančící šalupu vskoč!
Na souši hrob je ti jistý,
co na tom, zda zítra či dnes.
S lodí-li ztroskotáš, čistý
v nejčistší živel jsi kles.

Meter: dactylic
El que no atiende a lo que dicen en su ausencia estará muy expuesto a murmuraciones y lejos también de enmendarse
by Quevedo

¡Oh Jano, cuya espalda la cigüeña
nunca picó, ni las orejas blancas
mano burlona te imitó a las ancas:
que tus espaldas respetó a la seña!
Ni los dedos, con luna jarameña,
de la mujer parlaron faldas francas;
con mirar hacia atrás las pullas mancas,
cogote lince cubre en ti la greña.
Quien no viere después de haber pasado
y quien después de sí no deja oído,
ni vivirá seguro ni enmendado.
Eumolpo, esté el cerebro prevenido,
con rostro en tus ausencias desvelado:
que avisa la cigüeña con graznido.

Meter: iambic
A la toma de Larache
by Juan de Arguijo

¿De do, sobrino Juan, con pedorreras?
-Señora tía, de Cagalarache.
-Sobrino, ¿y cuántos fuisteis a Alfarache?
-Treinta soldados en tres mil galeras.
-¿Tanta gente? - Tomásmolo de veras.
-¿Desembarcasteis, Juan? -Tarde pïache;
que en dando un Santïago de azabache,
dio la playa más moros que veneras.
-Luego ¿es de moros? -Sí, señora tía;
mucha algazara, pero poca ropa.
-¿Hicieron - os los perros algún daño?
No, que en ladrando con su artillería,
a todos nos dio cámaras de popa.
Salud serían para todo el año.

Meter: polymetric
XXVIII Nad hvězdnými světy, širým oceánem
by Tereza Dubrovská

Nad hvězdnými světy, širým oceánem
jako slunce hoříš v temnu mého žití,
moje lásko žhavá, skvělým letním ránem,
jež tu obrozeno leží v písni, kvítí.
V stříbroskvoucím rouchu z perel rosných stkaném
nad nivami vstáváš, které v slunci svítí,
nad polemi v zlatě, v klase rozhoupaném,
vůněmi a touhou napájíš mé bytí.
Nad propastmi věků, věkovitým hořem,
v skvělém jitru léta nad hučícím mořem,
nad nímž modré nebe azurně se klene.
A Tvých písní zřídla, světla Tvého zdroje
tryskají v mé žití, v pusté sady moje,
do mé duše snivé, Tebou obrozené!

Meter: trochaic
1.
by Luise Büchner

Wie oft gedenkt mein Herz der schönen Sage
Von Phaëthon's Schwestern, welche – voll Erbarmen
Mit der Verzweiflung und dem Schmerz der Armen –
Der Götter Einer schuf zum Baum der Klage,
Zur Trauerweide, endend ihre Plage.
Es sprießen Zweige aus den schönen Armen,
Mitleid'ge Rinde zieht sich um die warmen
Gequälten Herzen, und die laute Klage
Wird leises Flüstern, melancholisch Klingen.
Wir müssen menschlich unsren Schmerz bezwingen,
Kein Schwesterherz darf mehr so süß vergeh'n!
O, wollt's ein Gott! wie möcht' auch ich so gerne
Auf einem theuren Grab in weiter Ferne
Als stille Trauerweide ewig steh'n!

Meter: iambic
NOC NA PERIFERII
by Jiří Karásek ze Lvovic

Zde není noc jak těžký motýl tmavý,
Jenž na hedvábných křídlech nese pel
A záchvěv stříbra s modří mihotavý –
Zde noc je drsná jako nepřítel.
Jdou v pole ulice, a zbylé stromy
Zdvíhají kostry větví zedraných.
Jak úklad by byl v jamách mezi domy,
A láska brutální je v chtíčích svých.
V nálevně světlo rudé ještě plane
A osvěcuje tváře zadumané,
Propadlé mlčení, zlým myšlenkám.
Je Ravaillac tam? Villon básně snící?
Či Raskolnikov, bídu vraždou mstící?
Či ten, kdo zhrdá vším, i sebou sám?

Meter: iambic
Pp. bratřím Bittnerům.
by František Ladislav Menhard

Slony dělat z papier-maché
a moc jiných zvířátek –
toto počínání Vaše
musím nazvat zbytečností:
vždyť ze živých „slonů“ a i jiných „hovádek“
v světě tak už víc než dosti!

Meter: trochaic
Seufzer .
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Sey mir gegrüsst in meinem stillen Grame,
Mein mondversilbertes Gemach!
In dir belauschet mich kein Ohr, wenn Idens Name
Der blöden Lipp' entquillt, und niemand höhnt
mein Ach.
Von deinen weissen mondbestrahlten Mauern
Der Welt und dem Gewühl verhehlt,
Will ich in Einsamkeit die öde Zeit vertrauern,
Wo Ida meinem Herzen fehlt.
In dir will ich allein mit meinem Sehnen,
Allein mit meinem Kummer seyn;
Und Iden, Iden soll mein Träumen und mein
Wähnen,
Mein Denken und mein Dichten heilig seyn.

Meter: iambic
Descripción de la hermosura de Lisi por un término peregrino
by Vicente García de la Huerta

Es tan grande mi amor, oh Lisi mía,
que no podré explicarle aunque más quiera,
porque si en voces mi pasión cupiera,
ni de ti ni de mí digna sería.
A tu mérito, Lisi, y gallardía
amor se debe de más alta esfera,
y, si acaso adorarte alguien pudiera
como mereces, sólo yo podría
No es soberbia, mi bien, no desvarío
del juicio perturbado al miserable
estado en que hoy se advierte mi albedrío
Verdad es cierta y hecho incontrastable,
pues, si bien se examina el amor mío,
a sola tu belleza es comparable.

Meter: iambic
1L: Mich zu entfreien und ein weib,
by Georg Rodolf Weckherlin

Mich zu entfreien und ein weib,
ja vil mehr meinen leib, zu freien,
daß ihr leib mein, mein leib ihr bleib,
daß es mich nicht mög widerreuen,
glaub ich, daß ich vertrauen nicht
solt meines freinds mund noch gesicht:
»zu buhlen und sich selbs zu preisen,
kan ein man selbs das best erweisen.«
In meiner wahl nun kühn und frei
wolt ich anfänglich gleich begehren,
daß solcher eltern kind sie sei,
die an zucht, freiheit, fromkeit, ehren
noch älter, dan ein alt geschlecht;
dan eine schönheit, die nicht schlecht
mit einem schlecht und rechten leben
kan das blut selten allein geben.
Zwar weiß ich wol, daß gute zweig
von alten bäumen noch aufschießen,
zu deren lob ich nicht verschweig,
daß ihres stammens sie genießen,
und darum wert, daß man sie ehr;
doch ich vermein auch, daß je mehr
ein berg sich in die höhin strecket,
je bälder er mit schnee bedecket.
Forchtlos nu für der reu zu sein,
die uns zu spat doch bald erschleichet,
soll meine wahl nicht auf den schein,
sondern recht nützlich sein bereichet.
»wer seine freiheit gibt dahin
um stands und um gesichts gewin,
der kaufet ein pferd zu prachtieren,
darauf er schimpflich mag verlieren.«
Jedoch wolt ich sie an statur
und leibs schönheit vollkommen haben
und daß sie, ganz schön von natur,
solt aller augen stracks erlaben:
gleich wie die sonn solt sie schön sein,
daß sie mit unbeflecktem schein,
von allen augen zwar gesehen,
mög doch nur bei mir nidergehen.
So darf sie auch nicht sein gelehrt,
vil sprachen darf sie nicht studieren,
des weibs verstand ist schon gnug wert,
der gnug ist, ihr haus gnug zu zieren.
die ein gespräch nur für mich hab,
beweisend sie ein gottesgab,
die mehr nicht, dan mein thun und lassen
thu (als mein spiegel) in sich fassen.
Ich wolt gar nicht, daß sie mit glimpf
solt jemand wollen vil vexieren,
vil weniger mit spot und schimpf
verlachen, zanken und stumpfieren;
verachten soll sie böse blick
und schandlicher geberden stück
und böse buhler förchten machen
ihr für zu bringen böse sachen.
Daß sie niemals ab dem werd rot
was sie begangen und versaumet;
daß sie sei keusch, ohn schand und spot,
daß ihr nichts böses je getraumet;
»dan die jungfrau, in deren brust
sich einmal nistet böse lust,
die hat, eh sie thut böse thaten,
die vestung ihrer zucht verrathen.«
Stets soll sie mit forcht, scham und ehr,
wan ich sie herze, der lieb pflegen:
doch wolt ich, daß sie fruchtbar wär,
mehr namens, dan nur wollusts wegen.
»dan die, so in dem werk schamhaft,
hat stets ein neue jungfrauschaft,
und die zucht kan die treu erhalten
und läßt den heurat nicht veralten.«
Sie soll, wan sie mir gibt die hand
verlobend sich, in ihr herz graben,
wie durch des ehstands starkes band
got aus uns beeden eins wöl haben,
und bitten got von herzengrund,
daß wir zugleich in guter stund
(als Aarons steck) beed hie auf erden
frisch grünen, fruchtbar und dürr werden.

Meter: iambic
- LVI -
by Juan de Arguijo

El gran señor del Asia, y venerado
padre de tantos reyes, ¡suerte fiera!,
falta sepulcro, y yace en la ribera
sin cabeza y sin nombre el cuerpo helado.
Y cuando se ve en Troya derramado
más fuego que contiene la alta esfera,
falta al desnudo tronco la postrera
llama, y sólo le baña el ponto airado.
En ti admiramos de la humana suerte
la inconstancia, ¡oh ejemplo sin segundo!,
en ti las vueltas de la incierta vida.
¿Cuál voz habrá que dignamente acierte
a lamentar su fin? ¿Cuándo vio el mundo
ni grandeza mayor, ni igual caída?

Meter: iambic
261. Že v lednu růže kvetou, kdys mi děli,
by Adolf Heyduk

Že v lednu růže kvetou, kdys mi děli,
já hned jim přisvědčil, vždyť věděl jsem,
že poupata tvých rtíků uviděli.

Meter: iambic
636
by Josef Vlastimil Kamarýt

Ať si každý člověk mladý
všímá starších dobré rady.

Meter: trochaic
30.
by Ernst Moritz Arndt

Wolle Eines, woll' es ganz,
Zupfe nicht an Stücken des Stückes,
Und du pflückst den vollen Kranz,
Kranz des Mutes, Kranz des Glückes.

Meter: trochaic
Canción de primavera
by Aureliano del Castillo

En el bosque, cubierto de esmeraldas,
comienza el canto de la nueva vida,
bajo la nieve, por el sol fundida,
de la gigante sierra por las faldas.
Se ciñe con policromas guirnaldas
la acequia rumorosa y escondida,
y pone el torreón, de mole erguida,
sobre el azul del cielo notas gualdas
¡Todo se enciende! La fecunda vega
abre sus brazos al amor que llega
Todo se enciende con vitales fuegos,
y triunfa el áureo sol! ¡Helios divino!
no rememores los altares griegos
mientras tengas el trono granadino

Meter: polymetric
XXXVI.
by Jaroslav Vrchlický

Fatmě náhodou sjel s ňader šat,
já je viděl – kolikrát již do tmy plát,
a přec jakobych je viděl poprvé,
hltal jsem jich lotos v duši jat,
cítil jsem, to pravé krásy moc:
jako poprv před tebou vždy nová bude stát!

Meter: trochaic
V tvém objetí, kdy v drahé oči tvoje
by Jaroslav Vrchlický

V tvém objetí, kdy v drahé oči tvoje
zrak pohroužen svou celou věčnost hledá,
zřím, jak tvá duše bílé křídlo dvoje,
jak chtěla by mi odlétnouti, zvedá.
Však polibky mé, ty ji táhnou dolů,
má objetí ji zpátky rvou v moc temnou,
by věrná sestra mojich tuch a bolů
dál na všech cestách trnitých šla se mnou.
A ona dobrá, čistá holubice
si říci dá a zpět se vrací k žití,
ji v nachu zřím, jenž zbarví tvoje líce,
jímž pod polibky mými tvá pleť svítí.
A líbaje tě šeptám: Rajský ptáčku,
máš času dost v pouť světy přetajemnou,
pojď, haluz těchy snes mi ve zobáčku,
dál na všech cestách trnitých buď se mnou!

Meter: iambic
XXII. Má duše je jak tichý les. Tak dřímá.
by Lila Bubelová

Má duše je jak tichý les. Tak dřímá.
Jen stává se, že náhle vstává mech...
To vy snad dotkla jste se nohama ho svýma,
když pod korunami jste prošla v mojich snech.
Teď tudy šla... – tak hlavičky si povídají,
a u kořenů stromů měkce šelestí.
Kdes v stínech hloubek zahoupá se něco v taji,
a lehký vánek dýchne zvláštní svěžestí.
A vůně, píseň, vzpomínka, dech – něco jásá
v mém zákoutí, a tehdy bezpečně to vím:
Byl vzácný u mne host, šla tudy Krása
a závoje své stlala větvovím.

Meter: iambic
- XXXIV - A la muerte del capitán don Ruilópez de Ávalos
by Diego Ximenez Ayllon

En la Florida edad y en el estado
que Marte a colocarlo comenzaba
y cuando su valor se aventajaba
con fuerte corazón viril y osado.
La Hueste ejecutando con cuidado
del Príncipe de Orange que dejaba
de Flandes los estados y pasaba
muy cerca de Bave bien ordenado.
Delante el escuadrón reconociendo
de Luterana geste muy lucida
salió improvisamente la emboscada.
Y sin recelo de perder la vida
los suyos retirando combatiendo
le fue en aquel lugar la muerte dada.

Meter: iambic
A Dorilo y Desval
by Francisco «Delio» Iturrondo

Vates sublimes, cuya docta frente
del Pindo tropical ornan las flores;
y al oíros los tiernos ruiseñores
el canto acallan mélico-doliente
Vosotros, cuya cítara valiente
embarga el corazón con sus primores;
ya celebréis los plácidos amores,
ya el sol brillante de la zona ardiente
Vuestro célico cántico sonoro
las ninfas del palmífero Almendares
gratas escuchan en festivo coro
Resuenan con su aplauso los palmares:
Y el sacro río sobre arenas de
                     oro
vuestra gloria inmortal lleva a los mares

Meter: polymetric
S. I. W.
by Wilfred Owen

I will to the King,
         And offer him consolation in his trouble,
         For that man there has set his teeth to die,
         And being one that hates obedience,
         Discipline, and orderliness of life,
          I cannot mourn him.
                                                  W.B. YEATS

                                   I. THE PROLOGUE
  
 Patting good-bye, doubtless they told the lad
 He’d always show the Hun a brave man’s face;
 Father would sooner him dead than in disgrace,—
 Was proud to see him going, aye, and glad.
 Perhaps his mother whimpered how she’d fret
 Until he got a nice safe wound to nurse.
 Sisters would wish girls too could shoot, charge, curse …
 Brothers—would send his favourite cigarette.
 Each week, month after month, they wrote the same,
 Thinking him sheltered in some Y.M. Hut,
 Because he said so, writing on his butt
 Where once an hour a bullet missed its aim
 And misses teased the hunger of his brain.
 His eyes grew old with wincing, and his hand
 Reckless with ague. Courage leaked, as sand
 From the best sand-bags after years of rain.
 But never leave, wound, fever, trench-foot, shock,
 Untrapped the wretch. And death seemed still withheld
 For torture of lying machinally shelled,
 At the pleasure of this world’s Powers who’d run amok.
  
 He’d seen men shoot their hands, on night patrol.
 Their people never knew. Yet they were vile.
 ‘Death sooner than dishonour, that’s the style!’
 So Father said.
  
  
                                    II. THE ACTION
  
                               One dawn, our wire patrol
 Carried him. This time, Death had not missed.
 We could do nothing but wipe his bleeding cough.
 Could it be accident? - Rifles go off…
 Not sniped? No. (Later they found the English ball.)
  
  
                                    III. THE POEM
  
 It was the reasoned crisis of his soul
 Against more days of inescapable thrall,
 Against infrangibly wired and blind trench wall
 Curtained with fire, roofed in with creeping fire,
 Slow grazing fire, that would not burn him whole
 But kept him for death’s promises and scoff,
 And life’s half-promising, and both their riling.
  
  
                                    IV. THE EPILOGUE
  
 With him they buried the muzzle his teeth had kissed,
 And truthfully wrote the Mother, ‘Tim died smiling’.

Meter: polymetric
- 4 - Rasgos y borrajos de la pluma
by Lope de Vega

Lazos de plata, y de esmeraldas rizos,
con la hierba y el agua forma un charco,
haciéndole moldura y verde marco
lirios morados, blancos y pajizos.
Donde también los ánades castizos,
pardos y azules, con la pompa en arco,
y palas de los pies, parecen barco
en una selva, habitación de erizos.
Hace en el agua el céfiro inquieto
esponja de cristal la blanca espuma,
como que están diciendo algún secreto.
En esta selva, en este charco en suma
pero, por Dios, que se acabó el soneto.
Perdona, Fabio, que probé la pluma.

Meter: iambic
- XCVI - Al fuego de Diana y Acteón en el baño
by Joseph de Litala y Castelvi

Cristales azotaba con cristales,
vagando al cuello la madeja de oro,
que fue en trenzas, del Sol rico tesoro,
Diana salpicando sus corales.
Lascivos la servían los raudales
en curso blando, fiel, dulce, y sonoro,
cuando Acteón violando su decoro,
incendios bebe, aumento de sus males.
Ciego, y perdido mira su blancura,
expuesta a la licencia de los ojos,
arde cuando contempla su hermosura,
buscando a su pasión nuevos antojos,
velo Cintia, y transforma su figura,
castigando sacrílegos arrojos.

Meter: iambic
Ayúdame, Señor
by Vicente Sarthou Carreres

Ayúdame, Señor Los pasos guía
de mi vida maltrecha y desgraciada;
que halle pronto la senda deseada
que la lleve a la paz que tanto ansía
Mucho sufro, Señor El alma mía,
que fue un tiempo una oveja descarriada,
se ha visto perseguida y maltratada
y hoy tiembla desolada, muda y fría.
No pretendo renombre ni placeres;
ni riqueza ni nada pasajero;
lo que algún día quise, hoy no lo quiero;
mi querer ya no quiere otros
                     quereres
que en casa humilde, de sosiego llena,
amar a una mujer, cristiana y buena

Meter: polymetric
1.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wo wiltu mit dem Buch, o liebste Musa hin?
Sol deine Verse dann der Drucker übersetzen?
Mit was gedenckestu den Leser zu ergetzen?
Der alle Sylben wird auff neue Wirbel ziehn.
Er mache, was er thut. Dieß ist mein Trost und Ziel,
Gefällstu ihm, so hat er ja nicht fug zu klagen:
Ob er viel Blätter müß im Lesen überschlagen:
Wo nicht, gehstu gleich auff, vertirbt mir nicht zu viel.
Ich muß es ja gestehn, wer itzt nicht spät und früh,
Bey seiner Lampen sitzt und Helden sucht zu singen,
Nach diesem fragt man nicht, wie seine Verse klingen,
Doch blobt man Seine bloß, und lieset dennoch die.

Meter: iambic
KDYBY TAK BYLO MOŽNO...
by Jiří Ruda

Kdyby tak bylo možno jíti za mrtvými
po stopě zašlých dnů cestičkou zmatku,
pralesy lehkověrných snů jít mlhavými,
náhodou přijít pravdy na pohádku.
Kdyby tak bylo možno přebrodit močály,
bahništěm dějin dát se k lesům bídy,
vyzvědět v zákampích, kdy smutky počaly,
kdo vystavět dal žalů pyramidy.
Kdyby tak bylo možno shnilé potentáty
posadit pěkně vedle sebe všecky,
nezapomenout na popy a na preláty
a všechněch škol přivésti dorost dětský.
Kdyby tak bylo možno pohnout inspektory
k návštěvě nadvědeckých výkladů,
censory s vojáčky zavříti do komory
a začít výslech podle pořadu.
Kdyby tak bylo možno koncil smutné slávy
přiměti broukat motta ozdobná,
základem státu že jsou prázdné hlavy,
základem víry srdce chudobná.
Kdyby tak bylo možno dějin přetnout svazy,
výrobce hesel usvědčiti z klamu,
rybníčky dušiček upevnit skepse hrází
a do staletí prokopati jámu.
Kdyby tak bylo možno podmaniti větry,
z všech úhlů přihnat vůdce do fora,
by existovat přestaly cest kilometry,
až naplnila by se krásná obora.
Kdyby tak bylo možno vystavět hranici,
podzemní ohně rozšlehati hněvem,
poručit hercům mým jít plamnou ulicí
a rozpoutaných větrů běsným řevem.
Kdyby tak bylo možno v davech všech se ztratit,
úrodných dramat těch sám tajná příčina,
pořádky staré v nepořádky zvrátit –
v tom byla by má naděj, sláva jediná.

Meter: iambic