PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XVIII -
by Fernando de Herrera

En tu cristal movible la belleza
veo, Nereo padre, figurada
de mi luz, que de rayos coronada,
muestra alegre su gracia y su grandeza.
Tus ondas vibran y arden con la alteza
de la llama titania, y la rosada
frente alabo, y de púrpura imitada
en ellas, y de nieve la pureza.
Si alzo al polo los ojos, donde junto
te pinta su color, presente miro
de mi lucero el dulce ardor florido.
Y dudoso del bien, al mismo punto
vuelvo, y en tu fulgente ponto admiro
su esplendor, y en el cielo dividido.

Meter: polymetric
VŠECKO ŘÍCI.
by Josef Svatopluk Machar

Ach, všecko říci!... Básníka mi ukaž,
jenž řekl všecko! Jenž svou duši vysvlek,
do naha vysvlek, aby vidny byly
i jizvy, choroba a hanba její!
Nu, maskujem se při vší upřímnosti
a nežli do světa jdem, shlížíme se
v zrcadle dlouho, koketní jak dáma,
i úsměv nastudujem pro ulici. – –
A možno jinak? Zkus se jenom svléci
a vyjdi s nahou duší na náměstí!
Rozšafné dámy budou padat do mdlob
a cudné krasavice pohorší se
a prvý strážník, který tebe zočí,
komisní plášť svůj svlekne, přikryje tě
a na strážnici tebe vléci bude,
pak po výroku soudce v kriminále,
či podle dobrozdání psychiatra
v blázinci zavrou tebe, pošetilče,
a plným právem – neboť říci všecko?
Jak možno žádat, by se styděl každý,
kdo spatří tebe, za své jízvy, vředy
a hanbu duše své – za toto všecko,
co chtěl bys ty tak v odiv světa nésti?
Ach, říci všecko!... Pošetilé pero,
jen opovaž se!...

Meter: iambic
Člověk.
by Jaroslav Vrchlický

Vlastní já si vždycky člověk tajil,
proti sobě ráj i peklo zbájil,
vše tam přesadil si – co tam není –
do jednoho květu – zapomnění.

Meter: trochaic
An eine Linde zu P***
by Aloys Blumauer

Liebe Linde, du vor allen Bäumen
Meinem Herzen lieb und werth!
Dank dir, daß du meinen Liebesträumen
Schutz und Schatten oft gewährt.
Ach, wie wohl that's, wenn dein heilig Schweigen
Oft in trauten Arm mich nahm,
Und herab aus deinen dunkeln Zweigen
Liebesschauer auf mich kam!
Dich ernähr' und pflege Mutter Erde
Lange noch in ihrem Schoos!
Blühe, wachse, und gedeih' und werde,
Werde noch einmal so groß.
Daß den Wand'rer Schauer einst durchfahren,
Wenn er deine Größe sieht,
Und ein Jüngling noch nach hundert Jahren
Liebgedrungen zu dir flieht.
Doch, daß künftig hin auch, liebe Linde,
Gute Mädchen hold dir sei'n,
Sieh, so schneid' ich hier in deine Rinde
Meines Mädchens Namen ein.
Jünglinge und Mädchen werden kommen,
Ihre Namen dir zu weih'n;
Und von nun an wirst du allen frommen
Edlen Seelen heilig sein.
Will dein Herr dereinst in's Grab dich senken,
Werden ihm die Namen dräu'n,
Schaudernd wird an seine Lieb' er denken,
Und gerührt dich nicht entweih'n.

Meter: trochaic
- LXXVI -
by Hernandode Acunya

Jamás pudo quitarme el fiero Marte,
por más que en su ejercicio me ha ocupado,
que en medio de su furia no haya dado
a Apolo de mi tiempo alguna parte;
pero quiero, Lavinio, ahora avisarte
que ya me tiene ausencia en un estado
do casi yerran el discurso usado
mi estilo, mi razón, mi ingenio y arte.
Lo que en mí fue cantar silencio sea,
y canten los que esperan de su canto
que el amor baste a mejorar su suerte;
a mí me quede sólo el triste llanto,
pues muero no mirando a Galatea,
y el poderla mirar también es muerte.

Meter: iambic
A Ermita
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Si tú del bando azul eres adepto,
y a tu reina defiendes cortesano,
yo a la lucha me lanzo, pluma en mano,
aunque soy en lidiar un poco inepto.
Yo defiendo el Punzó, que este precepto,
por mi reina gentil cumpliré ufano,
ni mi esfuerzo en vencerte será en vano,
ni mi valor tendrás en mal concepto.
Armate, pues, al punto, y pluma
                  en ristre
a tu reina suplica humildemente,
que constancia y valor te suministre
Encomiéndate al genio, alza la frente,
y que cante mi bando sin demora
el triunfo de mi reina encantadora

Meter: anapestic
Retablo de la vida de Cristo
by Juan de Padilla

Por la caída del padre primero
fueron sus hijos del todo caídos,
y somos en tanta miseria venidos,
que nunca sanar jamás por entero.
¡O malicioso diablo roncero,
o Lucifer, que del Cielo caíste,
mira que daño cruel nos hiciste,
dañando los siervos de Dios verdadero!
Dañaste la imagen de Dios figurada
a la semejanza de su majestad,
hicístela fea con tu falsedad,
según que la tienes en ti dibujada
Dejaste la tierra, cruel, derribada,
y llena de pena y muchos dolores.

Meter: polymetric
KLÁŠTERNÍ ZAHRADA.
by Antonín Klášterský

Nad Prahou slunce již zapadá,
klášterní stmívá se zahrada.
Pod naším oknem se tmí a tmí,
jeptišky chodí však ještě v ní.
Nyní zvon dozněl, a vane chlad,
slední z nich mizí už v temnu vrat.
Zahrada sama již, dítě, hleď,
za písně cvrčků se halí v šeď.
Ale ty stromy tak potají
jakou to píseň teď šeptají?
Jakoby do těch korun střech
byl se jim zachytil tichý vzdech.
A ta jich píseň zní smutně v tiš,
rci, zda jí, dítě mé, rozumíš?
Rozumíš, dojista, dobře vím –
líbáš mě rtem teď tak vášnivým.

Meter: dactylic
Mutation
by William Cullen Bryant

They talk of short-lived pleasure–be it so–
   Pain dies as quickly: stern, hard-featured pain
Expires, and lets her weary prisoner go.
   The fiercest agonies have shortest reign;
   And after dreams of horror, comes again
The welcome morning with its rays of peace.
   Oblivion, softly wiping out the stain,
Makes the strong secret pangs of shame to cease:
Remorse is virtue’s root; its fair increase
   Are fruits of innocence and blessedness:
Thus joy, o’erborne and bound, doth still release
   His young limbs from the chains that round him press.
Weep not that the world changes–did it keep
A stable, changeless state, ’twere cause indeed to weep.

Meter: iambic
Romance o mé písni.
by Jaroslav Vrchlický

Zaťukala na mé okno,
zaťukala na mé dvéře,
zaťukala na mé srdce
jednou, dvakrát, po třetí.
A já pravil: Nevím, kdo jsi,
a já pravil: Vstup jen dále,
neví člověk, zda-li boha
neodmítne od prahu.
Smích jsem slyšel pod okny,
smích jsem slyšel za dveřmi,
smích jsem slyšel v srdci svém,
a smích tento hovořil:
„Blázínku, dnes více bozi
nechodí již k lidským prahům,
já též nejsem žádným bohem,
já jsem pouze – píseň tvá.“
Otevřel jsem rychle okno,
otevřel jsem rychle dvéře,
otevřel jsem rychle srdce,
a tu stála přede mnou.
Chtěla mluvit – šeptala jen,
chtěla smát se – vázla v smíchu,
však já cítil, zvítězila,
skoro jsem se před ní chvěl.
A já pravil: Buď mi zdráva!
a já pravil: Vítána buď!
Kdy chceš, přijdi, kdy chceš, odleť,
vždycky rád tě uvítám!
Zůstala, od těch dob spolu
sedáváme v zimních nocích
sami dva a bavíme se
o všem, co je život, svět.
O mudrcích zašlých časů,
o hlupcích a darebácích,
o ženách, ty zvlášť zná dobře,
o pokrytcích tu i tam.
Ku hrobům též zalétáme
velkých mrtvých, u kolébek
stanem dětí – u postelí
šťastných mladých manželů.
Někdy matronou je smíru,
jindy jeptiškou je zbožnou,
jindy královnou je pyšnou,
jindy bujnou bacchantkou.
Nemohu jí nic mít za zlé,
taková jest, jak jest právě,
povídá vždy jen, co cítí,
nedovede nikdy lhát.
Ochotna je šedý popel
sypat na své zlaté vlasy,
roztrhnouti svoje roucho –
vždycky při tom získám jen.
Neb zřím dvě hrdličky ňader,
jak se noří z tmy a kynou,
a v nich vidím její duši:
rytmu sladké tajemství.

Meter: trochaic
- VII - A Francisco de Ibarra
by Diego Ximenez Ayllon

No quiero aquí traer a la memoria
proezas de ningún varón pasado
pues todo puede ser muy escusado
con vos cuya virtud es tan notoria.
Callen los grandes hechos que en historia
de Griegos y Romanos se han hallado
que a todos los habéis aventajado
en prudencia, y valor con mayor gloria
Tiene de vos el Rey tan buen concepto
que fuisteis para Flandes elegido
y a nuestro ínclito Duque acompañando.
Le habéis tan singularmente servido
que siendo a su excelencia muy adecto
de vos la excelsa fama está cantando.

Meter: iambic
- VIII -
by Pedro de Padilla

Lucida, que sirvió quererme tanto
si la gloria de verte, y el contento
ha convertido tu desabrimiento
en lástima, dolor, y eterno llanto.
De ver como no muero, tengo espanto
y el crudo amor, por darme más tormento
quiere dar nueva vida, al pensamiento,
para darme más pena, y más quebranto.
Pues tú tienes poder para matarme,
como lo tiene amor para ofenderme,
tu mano de acabarme, no se extrañe.
Yo moriré pues quieres olvidarme,
y a ti no te da pena deshacerme,
que si no espero bien, no hay mal que dañe.

Meter: iambic
The House of Life: 22. Heart's Haven
by Dante Gabriel Rossetti

Sometimes she is a child within mine arms,
     Cowering beneath dark wings that love must chase,—
     With still tears showering and averted face,
Inexplicably fill'd with faint alarms:
And oft from mine own spirit's hurtling harms
     I crave the refuge of her deep embrace,—
     Against all ills the fortified strong place
And sweet reserve of sovereign counter-charms.

And Love, our light at night and shade at noon,
     Lulls us to rest with songs, and turns away
     All shafts of shelterless tumultuous day.
Like the moon's growth, his face gleams through his tune;
And as soft waters warble to the moon,
     Our answering spirits chime one roundelay.

Meter: iambic
Soneto a la Virgen
by Felipe Mey

Virgen bendita, que del alto cielo
veis que tan grande número de errores
cometemos los hombres por amores
de las cosas más dulces de este suelo
A vos, Señora, invoco por consuelo
como el más malo de los pecadores,
pues cuanto los pecados son mayores
tanto es después mayor el desconsuelo
Quitad toda pasión en mi arraigada
con el hábito viejo revestida,
y ruegos que por vos me sea alcanzada,
con el hábito nuevo, nueva vida;
y pues amé a María, derramada,
que la ame más ahora convertida.

Meter: polymetric
Resurrección
by Vicente Bove

En un crepúsculo mi vida Acaso
un día podrá ser que yo te escriba
confiándote mi pena y te describa
esas horas sin luz por donde paso
Mi pobre juventud marcha a su ocaso
como el lirio que el cierzo lo derriba
Mis ilusiones miro, y desde arriba
el sol me envía su fulgor escaso.
Deja que me hunda como el sol Mañana
cuando sus rayos doren tu ventana
y su fulgor extraño te despierte
Piensa entonces en mí Sin egoísmo,
al resurgir del mundo en que me
                     abismo
entre tus brazos clamaré: soy fuerte

Meter: iambic
La Fe – III
by Leonor Muñoz

¿Qué es la Fe? Esa fuerza
                        misteriosa
que nos lleva a luchar por el destino;
el faro que nos guía en el camino
de esta vida tan corta y dolorosa;
es la mano ignorada y poderosa
que va lenta trazando nuestro sino;
ella dirige de la mente el tino
y es la pasión más grande y más hermosa
Sin ella, todo esfuerzo es vano empeño
Sin ella, toda dicha se destruye
Ella hermosea y glorifica el alma;
ella enciende las luces del
                        ensueño
que en ondas de oro al pensamiento afluye
¡Y el que pierde la Fe, pierde la calma!

Meter: polymetric
Soneto
by Mateo Vázquez de Leca

¡Cuerpo de Dios! Leandro enternecido!
¡Cuánto mejor te fuera haber pasado
en barcos de la vez el mar salado,
que no pasar a nado desde Abido!
¿No te fuera mejor haber vivido,
y a pies enjutos tu mujer gozado,
y no llegar a Sesto resfriado
en la primera noche de marido?
No son tan necios otros amadores,
que pasan a Triana de Sevilla
todas las noches en barquetes nuevos
Buen aliño tuvieron tus amores:
Tú pasado por agua Hero en tortilla,
y cenóse el diablo el par de huevos.

Meter: iambic
UNA ROSA AL PASAR
by José Hernández Gavira

Era como una rosa que entreabiera
Su cáliz al fulgor do la mañana,
Y Rosa eró su nombre, su patria era
Un templo antiguo de una edad lejana.
El, un abate de la azul quimera,
Puñal al cinto, la canción hispana,
No presintió en su rápida carrera,
El albo sueño de la rosa hermana.
Fuese tras la visión el alma pura
De la rosa que aún sueña y "delira
Por el cantor de ascética figura.
En otras tierras resonó la lira
Del galán de la eterna desventura,
Mientras la rosa, pálida suspira...

Meter: iambic
16.
by Gerhard Tersteegen

Seid getrost, ich habe die Welt überwunden. Joh. 16, 33
So liegt denn nun der Feind durch deine Güte tot
Und macht mir ferner keine Not,
Die reine Liebe hat's erkämpfet
Und mit gewissem Sieg die falsche Lieb' gedämpfet.
Die heil'ge Gotteslieb' treibt andre Liebe weit,
Man fühlt den großen Unterscheid;
O Unbestand, man muß erblassen,
Kann ein undankbar' Herz die Liebe je verlassen!
Ich fürcht' nicht, daß die Lust ein neues Leben kriegt,
Du hast sie gar zu wohl besiegt,
Sie liegt zu deinen Füßen nieder,
Mein' Lieb', ich fürchte nicht, daß sie mich plage wieder.
Ich trete dir nur nach und innigst an dir kleb',
Ich folge dir, solang ich leb'.
Leid nicht, daß ich sei lau und träge,
Und spar auch nicht, mein Herr, an mir die treuen Schläge,
Bis ich geschmeidig, sanft und klein
Und dir recht werd' anständig sein!

Meter: iambic
6. Políbení.
by Jan Slavomír Tomíček

Nehaň vroucí lásky políbení,
V něm se blaho mládí kolíbá;
Zdali kvítek čile nelibá
Květinečku něžném ve sklánění!
Věje vanot v tichoplesném chvění,
Pocelkami růži pohýbá;
Vesnou tvárnost země nelibá
V ruměnce se políbením mění.
Stojí jinoch – děvy skví se máje –
Oba láskou plní světové
Slovy chtějí srdce jevit ráje.
Nemáť ale ústa se vším chtěním,
Co jim v srdce dali bohové –
Řeknou sobě jedním políbením.

Meter: trochaic
- 1277 - Jornada I, RICARDO
by Lope de Vega

Suele el astuto y práctico hortelano
un árbol tierno trasplantarle a donde
a sus nobles raíces corresponde,
dejando de su tierra el ser tirano.
Dale el cielo su auxilio soberano,
Virgo las influencias, y no esconde
su fruto al fin de la mudanza, donde
voluntaria fortuna ofrece mano;
como árbol tierno quiero transponerme;
pues un noble deseo me levanta,
y con las armas el valor se aumenta;
al servicio de Dios quiero ofrecerme.
Que porque no se pierda aquella planta,
el divino Hortelano tendrá cuenta.

Meter: polymetric
- 99 - A una hermosura ultrajada de los años
by Lope de Vega

Ruinas son las que miras, caminante,
de caduca beldad, no desengaño,
pues no escarmienta a la soberbia el daño,
que ojos propios no ven propio semblante.
Desprecio es ya de su primer amante
el Ídolo violento del engaño;
¿qué piadoso no tiene por extraño
no hallar de lo que fue lo semejante?
Escondiose el carmín en la pintura,
en nieve el oro engendrador de llama,
volvió la perfección a ser bosquejo.
Venganza de sí misma es la hermosura;
pues llegaste al sepulcro de la fama,
vete, que ya te has visto en buen espejo.

Meter: polymetric
VÝROČÍ
by Viktor Dyk

Na alpském svahu ležíte tři roky.
Neuslyšíme pevné vaše kroky,
nezazní sálem jasný, zvučný hlas.
Váš úsměv zabil suverenní čas.
Tři roky spíte. Jas je, sněhy, deště.
Tři roky spíte. My, kdož žijem’ ještě,
upřeme oči na ten alpský svah.
Kolikrát byl jste v našich myšlenkách!
Kolikrát v těžkých cestách doprovázel!
Kolikrát s námi byl, a přece scházel!
Kolikrát jsme vás zburcovati chtěli
v radosti své, své hrdé pýše,
a kolikrát – to dím zcela tiše! –
kolikrát jsme vám spánek záviděli!

Meter: iambic
NEBEZPEČNÁ.
by František Kvapil

Na perském koberci tu leží nahá,
jak vyšla, krásy zázrak, z koupele;
spí serajl, ó co v duši cítí blaha,
jak proudí krev v ní jaře, vesele!
Žert nebo choutka, ručkou chtivou sahá
po dýce z damascénské ocele –
však vytáhnout ji z pochvy ještě váhá,
a v ozdob směs jen zří teď nesměle.
Zde žena a zde dýka – obě zrádné,
dřív, nežli tušíš, do srdce vjel hrot –
však horší žena, jí nic neovládne.
Jen chtíč jí vůdcem, když tě chytne v sítě –
však náruč tu bys rád vzal za život
a mroucím rtem jen šeptl: „Miluji tě!“

Meter: iambic
86. Ich bin so breit als GOtt.
by Angelus Silesius

Ich bin so breit alß GOtt/ nichts ist in aller Welt/
Daß mich (O Wunder ding!) in sich umbschlossen
helt.

Meter: iambic
UMĚNÍ
by Otokar Březina

Ó teskný hřbitove, kde duše Velkých sní
a v hroby staletí sbor skvoucích stínů vchází,
žár ohňů mystických jak zážeh polární
ti k branám reflex hází!
Tvých jasů somnambul se blížím ve tvůj sad,
kam prolévá se noc jak záliv černých moří
na mrtvých květů luh, jenž v modrých září šat
jak siný fosfor hoří.
Slov němých výchvěje, dým vášní vyhaslých
v žal tvého mlčení čas napjal přízí šerou;
vzdech mrtvých zástupů ti těžký stoupá z lích
a tlí tvou atmosférou.
Ó Věčný, rci, zda smím, kde chrám Tvůj z kovu ční
nad městem mramoru, své krve touhou nečist
při malém oltáři pod klenbou poboční
Ti mši svou tichou přečíst?
Do vína extasí života máčet chléb
na stole obětním, jenž posvěcené kryje
pod snů mých růžemi a světly modliteb
Tvých mrtvých relikvie?
Zda v zlato kalicha, mých rukou slabých tíž,
krev svoji zázračnou dá těla Tvého hrozen,
a světlem andělů zda zrak můj roznítíš,
jenž k pološeru zrozen?
Na hranicích svých dní Ti volám: muč a pal
a v bolů žalářích mi tvář mou vyběl na sníh:
já v díků kadidlo do vůní spálím žal
Ti ohněm rytmů v básních!
A pěnu rozkoše, již hází lásky var,
na purpur koberců Ti v bílé kvítí nastru
i blaho dívčích těl, kde v ňader lita tvar
spí vůně v alabastru.
Svou duši v žhavý sloup vysálám do nebes
a v rakev síly své jak v cín se složím ke snu,
až křečí Tajemství jak poražený kněz
u oltářů Tvých klesnu.

Meter: polymetric
An den Mopsus
by Johann Joachim Ewald

Du dünkst dir seltsam klug, und schreyst Verstand sey rar!
Ein Dudentopf wie du, wird der Verstand gewahr?

Meter: iambic
Soneto
by Mariano Álvarez Robles

Entré a comprar turrón, cuando
                  un zapato
se me quedó enganchado en la cortina;
la confitera con su voz divina
me dijo: «Amigo, le cogió a usté el gato»
«No importa si el turrón lo da barato»
le dije al punto, mas la muy ladina
me replicó, taimada, que en Pechina
tocaban las muchachas el silbato
«Allá voy a partir, trueco el tintero»,
alegre respondí, por la escopeta,
pues pretendo admirar tanto salero.
Al punto que llegué vi una paleta
de aspecto horrible, cara de puchero
y me volví tocando la retreta

Meter: iambic
Idea 14: If he from heaven that filched that living fire
by Michael Drayton

If he from heaven that filched that living fire
Condemned by Jove to endless torment be,
I greatly marvel how you still go free,
That far beyond Prometheus did aspire.
The fire he stole, although of heavenly kind,
Which from above he craftily did take,
Of liveless clods, us living men to make,
He did bestow in temper of the mind.
But you broke into heaven’s immortal store,
Where virtue, honor, wit, and beauty lay;
Which taking thence you have escaped away,
Yet stand as free as ere you did before;
   Yet old Prometheus punished for his rape.
   Thus poor thieves suffer when the greater ‘scape.

Meter: iambic
El caballo del fabulista
by Marqués de Casa Cagigal

Más de cien veces he, señor, sufrido
un hambre que aún me aflige imaginada,
porque otras tantas me faltó cebada
después de haber sin término corrido
Soy caballo, y de usted; mas ha
                     debido
usted a mi constancia ya cansada,
que del contrario la tajante espada
no le haya pierna o brazo dividido
Soy honrado; sufrí; mi fuerza y
                     brío
han hecho que triunfante usted se vea,
y no una sola vez Pero, amo mío,
si pretendiese usted que útil le sea,
mucha paja y cebada a mi albedrío,
porque aquel que no come no pelea.

Meter: iambic
VI.
by Bohdan Kaminský

Král, Jeho Milost, uvedl
ji tedy ke Své dceři,
a baba ihned princezně
tep a tak dále měří.
A vidí její tělíčko
tak zhubenělé, zchudlé,
a srdečně se podiví:
„Chudinka, jako nudle!“
„To ale přejde,“ povídá
a do práce se dává,
„za týden bude princezna
zas jako rybka zdráva.“
A mimochodem při tom se
zmínila panu králi,
že její syn je u dráhy
a službu že si chválí –
Však že by tuze prosila,
pan král kdyby tak trochu
velikou Svojí protekcí
přitlačil tomu hochu.
On, synáček, prý známost má –
když ale jeho touze
je na újmu, že doposud
je praktikantem pouze!
A rád prý by se oženil
s bohatou, hezkou, mladou, –
prý kdyby takhle mohl se
stát panem vrchním radou – –
A co se týče princezny,
do týdne prý se spraví,
pan král aby si starosti
vypudit ráčil z hlavy...
Pan syn v úřadě přeskočil
ouřadů asi dvě stě,
návratu zdraví, bohužel,
je pořád něco v cestě...
Uplynul týden, v němžto prý
se nemoc jistě poddá –
ej, bylo s babou, toť se ví,
zbytečných řečí škoda.
Pan syn měl vrchní radovství
a dekret strčil v kapsu,
princezna, jako před tím, je
dál se svým zdravím na psu.
Nic nepomohla zázračná
ta známá dvorní myčky –
a té hned kufr složili
do staré dvorské bryčky.
Dostala knížku, vyvezli
ji z královského hradu –:
že prý jí pěkně děkují
za každou příští radu.
Král, Jeho Milost, ráčil se
již tuze, velmi zlobit,
v Nejvyšší Jeho blízkosti
byl nebezpečný pobyt.
A ráčil projeviti Své
vznešené přání, aby
hrom horoucí již pomlátil
setsakramentské baby...
Vznešené srdce Otcovské
mučila bolest náhlá,
Nejvyšší Jeho obočí
pak zlověstně se stáhla.
To znali již: s Nejvyšších rtů
pak hromobití padá,
když Jeho Milosti se chví
Nejvyšší Jeho brada.
Tu ihned raděj na míle
se vyhnouti Mu z dáli –
zle bylo s tím, kdo do cesty
by přišel panu králi!
Mrzutě dneska ulehal
do královských Svých peřin,
v Nejvyšším srdci tísněn jsa
obavou o stav dceřin...

Meter: iambic
FOUCHÉ
by Josef Svatopluk Machar

Svou kůži stokrát svlek a řemeslně
uštk každého, kdo zkřížil jeho cestu;
souzvuky duší cizí byly jemu –
zlý nepřítel a horší jako přítel.
Král Louis i Danton, Robespierre i Barras
tak poznali ho. Potom otočil se
jak strážce kolem císařského trůnu
a stisk jej, až se sřítil trůn a císař.
A už zas upřel bystré hadí oči
po nových žertvách... Paradigma zrádce
pro školské čítanky... A kdo ví, kdo ví,
snad poznával vždy těhotenství doby
a pomáhal jí v těžké chvíli její
jak nejlíp moh dle svého přesvědčení.

Meter: iambic
73.
by Friedrich Rückert

Sieh an den Wasserfall, wo du ihm nahe stehst,
Und sieh ihn wieder an, wenn du ihm ferne gehst!
Er ist dir bald im Aug' und ist dir bald im Ohr,
Ist in und außer dir, tönt nach und schwebt dir vor.
Er füllt dir jeden Sinn, und spricht zu allen Sinnen;
Versuch es und entrinn, ihm ist nicht zu entrinnen.
Er rauscht und rauscht und rauscht, die Gegend hört ihn rauschen,
Und lauscht und lauscht und lauscht, und wird nicht satt zu lauschen.
Er wühlt und wühlt und wühlt, der Boden fühlt ihn wühlen,
Und fühlt und fühlt und fühlt, und reicht nicht aus zu fühlen.
Er schäumt und schäumt und schäumt, die Blume läßt ihn schäumen,
Und träumt und träumt und träumt, und hört nicht auf zu träumen.
Er stralt und stralt und stralt, der Maler sieht ihn stralen,
Und malt und malt und malt, und wird nicht müd zu malen.
Er haucht und haucht und haucht, feucht fühlt die Luft sein Hauchen,
Und taucht und taucht und taucht, sich satt darein zu tauchen.
Er quillt und quillt und quillt, und wird nicht matt zu quellen;
Er schwillt und schwillt und schwillt, und wird nicht satt zu schwellen.
Und wie er quoll und quoll, und wie er schwoll und schwoll,
Sein Quellen wird nie leer, sein Schwellen wird nie voll.
Kein Gleiches hat die Flur, ein Gleiches ihm hat nur
Die ewig sich aus sich gebärende Natur.

Meter: iambic
BUBEN
by Adolf Černý

Matce pro kacířství syna vzali,
na jesuitu jej vychovali;
a když přišla k němu po letech,
o pravdu když se synem se přela,
Písmem jeho slova vyvracela,
seč mateřské hrudi stačil dech –
jesuita, nechtě slyšet matky,
bořící slov jeho smysl vratký,
po bubnu sáh’ s paličkami v spěch:
aby matku přehlušil i duši
do napiaté kůže hlučně buší.
Přešly věky – stále tytéž děje:
jesuita syn se stále chvěje,
matky výčitkám by nepodleh’.
Připomíná-li mu dávné časy,
Řím kdy vodil do Čech divé chasy,
aby hrůzu nesly ve stín střech,
aby mučily a zabíjely
toho, kdo se nevzdá s duší celý –
buben béře s paličkami v spěch:
aby matku přehlušil i duši,
do napiaté kůže hlučně buší.
Když se ptá ho, zdali věří tomu,
čím jej drží v jesuitů domu,
čím jej sytí ve vysokých zdech,
zda ta víra, jejíž nosí řízu,
přešla také v jeho krev a mízu,
je-li v srdci, nejen na retech,
svědomí zda jemu nevyčítá,
že jen lež jest v jeho nitru skryta –
buben béře s paličkami v spěch:
aby matku přehlušil i duši,
do napiaté kůže hlučně buší.
A když v úzkosti jej volá matky:
Vrať se, synu, vrať se ke mně zpátky,
kde jsi zakotvil, je cizí břeh!
Vrať se na cesty svých dávných dědů,
hledej dále pravdu v jejich sledu;
snad je jinde, nežli v jejich snech,
ale jen ji hledej, jen jdi za ní,
jenom lež ať není tvojí paní – –
buben béře s paličkami v spěch:
aby matku přehlušil i duši,
do napiaté kůže hlučně buší.

Meter: trochaic