PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
5.
by Johann Gottfried Herder

Ein Bleicher hatt' ein weites, großes Haus.
»was soll das leer denn stehn? Hier mach' ich Geld mir draus;
Mein Vetter Köhler soll hier wohnen.«
Der Vetter Köhler thät ihn lohnen.
Der Bleicher machte weiß; der Köhler macht's voll Graus
Mit seinem Kohlendampf; der Köhler mußt' hinaus.
Christus und Belial,
Was sollen sie in diesem großen Saal?
Freund, Deine Kohlendampfphilosophie
Hier am Altar – o Freund, was soll sie hie?

Meter: iambic
I ŠEŘÍK ODKVETL...
by Bohdan Kaminský

I šeřík odkvetl, pivoně shasly rudé
– já tak se těšil na ně!
A podzim bude,
zas truchlá zima přijde nečekaně.
To byla chvíle jen, kdy nádherou tou zkvetly –
a celou zimu dlouhou
na div ten světlý
jak čekal’s v duši s nedočkavou touhou!
A přijde zázrak ten, jímž jaro vždy se krášlí,
tak sladký, luzný, smavý, –
ó, vzpomínáš-li,
co zatím jar těch přešlo kolem hlavy!
I tys měl jaro své, tak plné snů a kouzla,
i tys byl šťasten chvíli – –
Jak, slza sklouzla
ti po tváři? A čelo tvé se chýlí?
To vše tak dávno už, tak příliš dávno, běda,
že pravdou to snad není.
Vzpomínka bledá
jen zůstala a marné rozželení.
To bylo jaro tvé, kdy v duši růže kvetly, –
ó, kouzla neskonalá,
ó, zázrak světlý,
kdy láska svatým kouzlem duši jala.
Ó, dobo zázraků, kdy vše tak nové, divné,
kdy růže sladčej voní,
kdy kvítek živne
a vypráví, tak sladce mluví o ní.
A první láska tvá, tak přišla jako divem,
jejž člověk ve snu tuší,
žár v oku snivém,
tak přišla a tak zjasnila ti duši.
Jak světlé zjevení, tak neskonale milá,
tak sladká, tichá, něžná
se objevila
královna snů tvých, bohyně a kněžna.
Ó, dobo zázraků, kdy první její řádky
ti rajskou byly řečí,
a slůvko, pozdrav krátký –
kde v světě bohatství je ceny větší?
Ó, dobo zázraků, ten srdcí svazek úzký,
to sladké chvění krve,
ty drahé schůzky,
a políbení opojné, to prvé...
To těšil ještě květ z té drahé ruky bílé –
jak všecko hyne!
Ó, žal té chvíle –
my v prsou tenkrát měli srdce jiné!
Ó, škoda nastokrát, my byli jiní, mladší, –
to bylo dávno, kdysi,
kdy k štěstí stačí
květ, jejž v zachvění ruce podaly si...
To bylo jaro tvé, jež láskou život krášlí –
je dávno, dávno tomu.
Ó, vzpomínáš-li,
požalovat bys chtěl, – a není komu.
Již sotva vzpomeneš, co přišlo za tou vesnou,
v to žití jednotvárné
jak zvolna klesnou
tvé všecky sny – a hle, tak člověk stárne.
Vzpomene, zachví se – a znovu vzpomene si:
žár léta trudný vzrůstal,
vše zašlo kdesi
v těch bouřích zlých – sám v životě jsi zůstal.
Zrak zvedneš – ano, sám... Kdes na dně v srdci pálí
tvá nedosněná touha.
Jde podzim z dáli
a zima bude, truchlivá a dlouhá...

Meter: iambic
Soneto a un amante preso
by Jacinto Polo de Medina

Prisionero infeliz, donde no expira
aura suave ni apacible viento,
mis penas lloro, mis desdichas siento,
que hiere un mal cuando otro se retira.
Pájaro así que en libertad se mira,
sólo a su voz y a la del aire atento,
lamenta la prisión, gime al tormento,
cuando el perdido bien preso suspira.
Rigor fue de torturas, que previno
-tirana siempre de mi amor al fuego-
inhumana crueldad, bárbaros lazos.
Oh rapaz, tú en victoria peregrino,
¿por qué permites, pues te sigo ciego,
cadena injusta a mis amantes brazos?

Meter: polymetric
Kdybys ty, Jeníčku!
by Ferdinand Písecký

Kdybys ty, Jeníčku,
měl rád svou matičku,
uměl bys pro ni dát
třebas svou hlavičku.

Meter: polymetric
The Indifferent Shepherdess to Colin
by Ann Yearsley

Colin, why this mistake?
 Why plead thy foolish love?
My heart shall sooner break
 Than I a minion prove;
Nor care I half a rush,
 No snare I spread for thee:
Go home, my friend, and blush
 For love and liberty.

Remembrance is my own —
 Dominion bright and clear,
Truth there was ever known
 To combat every care:
One image there impressed
 Through life shall ever be
Whilst my innocuous breast
 Owns love of liberty.

I ever taught thee how
 To prize the soul entire,
When on the mountain’s brow
 I turned my rural lyre:
Thou servile art and vain,
 Thy love unworthy me!
Away! nor hear my strain,
 Of love or liberty.

What arts need I display
 To woo a soul like thine?
Thou ne’re canst know the way
 My memory to confine;
For my eternal plan
 Is to be calm and free.
Estranged from tyrant man
 I’ll keep my liberty.

Yon woods their foliage wear,
 Be thou away or nigh;
The warblers of the year
 Instruct me not to sigh:
My tears ne’er roll the steep,
 Nor swell the restless sea,
Except for those who sleep
 Bereft of liberty.

Slave to commanding eyes!
 Those eyes thou wouldst commend
My judgment must despise —
 My pity is thy friend:
If eyes alone can move
 A swain so dull as thee,
They mean but to reprove
 Thy loss of liberty.

I stray o’er rocks and fields
 Where native beauties shine:
All fettered fancy yields
 Be, Colin, ever thine.
Complain no more! but rove —
 My cheek from crimson free,
Within my native grove
 I’ll guard my liberty.

Meter: iambic
Die kleine und große Welt.
by Hans Assmann von Abschatz

Der Mensch ist eine kleine Welt/
Groß wenn er sich vereinigt mit der Frauen/
Die wir zu solchem End erschaffen schauen/
Er weiset uns das Bild der Erden/
Den Leib/ der wieder soll zur Erde werden:
Die Frau/ der Ursprung süsser Schmertzen/
Der Himmel im Gesicht/ die Höll im Hertzen.

Meter: iambic
Monumentalität
by Hermann Löns

Noch ist das Rathaus erst halb fertig,
Die Rennbahnbauschuld nicht gedeckt,
Da haben wir bereits schon wieder
Ein neues Kommunalprojekt.
Auf drei Millionen nur veranschlagt
Wird Bellawuppdichs stolzer Bau,
Doch was der Nachtrag einst wird kosten,
Weiß man vorläufig nicht genau.
Monumental, das muß er werden,
Monumental ist alles hier,
Ganz gleich, ob Rathaus, ob ein Häuschen,
Auf dem man liest das Wörtchen: »Hier!«
Monumental drum laßt uns bauen
Hannovers Ausstellungslokal,
Da stellen aus wir unsern Dalles,
Denn der ist auch monumental.

Meter: iambic
49.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ihr Eltern klaget nicht umb euer Liebes Kind,
Ihr wißt ja, daß dem Herrn auch lieb die Kinder sind;
Ob euer Jüngster Sohn mit euch nicht spielt noch schertzt,
Seht, wie Ihn Christus selbst der Kinder Vater hertzt;
Ob ihr das Werthe Pfand nicht auff den Armen tragt,
Seht, wie es schwebt und gläntzt vor Gott, und ihm behagt:
Ob Euern seelgen Schatz der Tod macht kalt und bleich,
Seht ihn, ein Theil von euch (o Trost!) in Gottes Reich.
Und darumb, Eltern, tragt nicht seinetwegen Pein,
Denn Gott wil, daß das Kind so früh sol seelig seyn.
Die Rothe Ruhr führt es ja aus der argen Welt,
Doch JESUS rothe Blut dafür in Himmels Zelt.

Meter: iambic
- LXXXIII -
by Juan Boscan

Temblando está la vida a cada punto
de una ventura que ofrecido se ha;
yo sé cuál vuelve y sé cómo se va
el bien cuando ya llega a estar muy junto.
Cierro mis ojos, callo y no pregunto,
esperando Fortuna qué hará.
Harto mal es tener por cierto ya
que todo el bien o mal ha de ser junto.
Gran miedo es este y grande la esperanza;
no está el alma dispuesta a tanto estreno;
mucho cuesta vencer en tal pelea.
Los que son de mi parte también temo,
que el socorro que viene sin templanza
los suyos mata, al tiempo que pelea.

Meter: iambic
2.
by Joseph von Eichendorff

Vor mir liegen deine Zeilen,
Sind nicht Worte, Schriften nicht,
Pfeile, die verwundend heilen,
Freundesaugen, treu und schlicht.
Niemals konnte so mich rühren
Noch der Liebsten Angesicht,
Wenn uns Augen süß verführen,
Und die Welt voll Glanz und Licht:
Als in Freundesaugen lesen
Meiner eignen Seele Wort,
Fester Treue männlich Wesen,
In Betrübnis Trost und Hort.
So verschlingen in Gedanken
Sich zwei Stämme wundertreu,
Andre dran sich mutig ranken
Kron an Krone immer neu.
Prächt'ger Wald, wo's kühl zu wohnen,
Stille wachsend Baum an Baum,
Mit den brüderlichen Kronen
Rauschend in dem Himmelsraum!

Meter: trochaic
26.  Der geheime Tod.
by Angelus Silesius

Tod ist ein seelig ding: Je kräfftiger er ist:
Je herrlicher darauß das Leben wird erkist.

Meter: iambic
[die Straße hinab, wo die Liebste wohnt]
by Georg Friedrich Daumer

Die Straße hinab, wo die Liebste wohnt,
Tief rück' ich in's Gesicht den Hut,
Zu bergen ihrer Mutter so
In meinem Blicke die Minnegluth.

Meter: iambic
[es sind der Königinnen]
by Georg Friedrich Daumer

Es sind der Königinnen
In ihrer Reize Strahl
Nicht weniger, denn sechzig,
Der Kebsinnen sind achtzig
In meinem Freudensaal;
Es eifern außer ihnen,
Mich blühend zu bedienen
Ausbündig schöne Mädchen ohne Zahl –
Alleine
So feine
So blüthenhold, wie keine
In diesem Rosenhaine,
Ist eine
Mein Täubchen ist, ja meine
Begehrte Wonn' ist eine
Von ihnen allzumal.
Die Königinnen schau'n sie,
Die Kebsinnen, die Mädchen,
Und loben sie und preisen sie
Und nennen dreimal selig
Die glückliche Beglückende,
Die mir das Aug' Entzückende,
Die mir den Geist Berückende,
Die mir das Herz Umstrickende,
Des Königes schönste Wahl.

Meter: iambic
V TOKAJI.
by Adolf Heyduk

V Tokaji, kde Tisza s Bodrogem se spájí,
všecka děvčata mne věru rády mají,
všecka děvčata tam po tokajském kvetou,
všecky ženušky mi tamo hlavu pletou.
V Tokaji, v Tarzálu roste víno žhavé,
žhavé jsou tam ženy tváře usmívavé,
leč já dobrý chlapec nezkušený, mladý,
jakou bych si vybral, nevím sobě rady.
Nevyhlížej; srdce počne se ti svírat,
poceluj hned první, jenom nevybírat;
ty ostatní rády přání tvému zhoví,
jen až družka družce o tvé touze poví.
V Tokaji, v Tarzálu, všude réva sladká,
všude dobrá srdce, všude líčka hladká,
tam budu mít cimbál, ženky, víno,
to ostatní budiž bohu poručíno!
Jestli černovlasou, nebo snad tu rusou,
jestli snědou v tváři, neb tu s rudou pusou,
nejdřív tu, pak onu, jak ti která padne,
má-li žhavé oči, má-li líčko ladné.
Neber podle očí, neber podle líce,
vyber, která v lásce objímá tě více,
která k tobě přijde na vinici v touze,
která celuje tě vesele a dlouze!
Které milovat mám, nevím zhola věru,
přemýšlím a zkoumám, tak i tak to beru,
ale k rozhodnutí nemohu se zmoci –
snad Tokajské ve dne a Tarzálské v noci!

Meter: trochaic
1L: Ach! der Heilig / Heilig / Heilig / und doch Einig-wahrer Gott /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ach! der Heilig / Heilig / Heilig / und doch Einig-wahrer Gott /
unzertheilter Gottheits Punct / unauflößlichst fest vereinet
in der Dreypersönlichkeit / äusserst-Einig Eins erscheinet /
der belebend und erhebend / Allvermögend Zebaoth!
Engel / Sterne / Feuer / Lufft / Meer und Erden sein Gebot
gern vollziehen. Alles gut ist in seinen Seyn verschreinet.
Kurz / die Allheit aller Ding ist Er / in diß Wort verkleinet:
doch das Böse ausgenommen / wie auch Trübsal / Angst und Noht.
Alles ist von Ihm erfüllt / zwar von Augen ungesehn:
wann das Vrliecht sie erblickte würd ihr Glanz gleich ganz vergehn.
Denn die Vberschwenklichkeit / nichts begränztes kan begreiffen.
durch viel Sternen stäts vom fernen / schickt die Sonn' uns Strahlen her /
die zwar nur / wie wir auch endlich / brennten nahend doch zu sehr.
uns unschädlich Nutz zu seyn / Gottes Blick unsichtbar schweiffen.

Meter: trochaic
Little Elegy
by Elinor Wylie

Withouten you
No rose can grow;
No leaf be green
If never seen
Your sweetest face;
No bird have grace
Or power to sing;
Or anything
Be kind, or fair,
And you nowhere.

Meter: dactylic
131. Die poetische Krönung
by Abraham Gotthelf Kästner

Dir, Gott der Dichter, muß ich's klagen,
Sprach Hermann:
Und singt ein schläfrig Lied von mir.
Sey ruhig, hat Apoll gesprochen,
Der Frevel ist bereits gerochen,
Denn

Meter: iambic
Los doce meses – Abril
by José Wen Maury

Como gallardo paladín, que al
                        freno
de su corcel asido se abalanza
y el campo de la guerra,
                     presto, alcanza
llevando el corazón de sueños lleno,
del tiempo, Abril, en el eterno seno,
en su carro flamígero se lanza
de rayos al través y alegre avanza,
flores al mundo y luz brindando ameno
¡Oh, dulce Abril que iluminó
                     los días
de mi niñez feliz ! ¿Por qué
                     no envías
tu brillantez al corazón ajado,
como a la fronda tus fulgores baña
y de mi pecho apartas empañado
las negras brumas que mi vida empañan?

Meter: iambic
MNICH.
by Josef Václav Sládek

V legendu svatých, z rána od svitání
až k večeru, kdy k modlení se zvoní,
ta bledá líc se k pergamenu sklání.
Za črtou črtu maluje on do ní
ty drobné obrazy, před nimiž věky,
ač vírou chabé, vlhké zraky cloní.
A lidské pitvory a ďáblů skřeky
a světců k nebi pohled vážně jasný
je vidět zde; – a je to štětec měkký,
jímž malován ten každý oblak řásný
a každá tvář; – ba nebeského jitra
i v ďábla chmurnou líc pad’ odlesk spasný.
Vše měří váha hlubokého nitra
a smutku víc-li někde v zemském zjevu,
hned jinde úsměv praví: „Doufej! – Zítra!“
A tak tu všechno plno jasu, zpěvu,
že myslím si, jak dívám se v tu knihu,
jak okénkem skrz rosou vlhkou révu
se chvělo slunce v zlatoskvoucím mihu
a ptačí zpěv v tu tichou zvučel celi;
a on jak vše, by žití zmírnil tíhu,
to sloučil v obraz, třeba neumělý,
leč velký v tom, že vše do něho vložil,
čím k Bohu jdem’, co od Něho nás dělí! –
Co všechno asi mnich ten dříve prožil.

Meter: iambic
NOC
by Jan Opolský

To byla sladká, zalklá noc a hvězdy stříbro mžily,
byl vnitřně jimi prosvětlen stav duše zasmušilý.
Zrak v serpentině potoka zřel občas vlnky spěti,
jak zjevil by se prchavě mdlý záblesk na perleti.
Pod stříbrnou se patinou les zachvíval a luka,
prach rozsívala jiskrný kol étherická ruka.
A jako v rakvi skleněné by krásná mrtvá snící
ve plachém hoři zásvětním kdes dlela na měsíci.
A sytil vlahý širý kraj dech pokosených otav,
pták ticha noci nevzrušil, jen temně zarokotav.
Tak jako chodec mystický šlo ticho mezi klasy
a černá země znaveně a těžce ulehla si.
Vlál všude mír, jen srdce cval ve hlasu prázdné hrudi
v let nekonečnou prostorou on touhu marně pudí.
A ticho je tak veliké jak abstraktní huk zvonů,
jenž s věže kosmu doléhá v sluch spících milionů,
tak tajemné jak oceán a symbolicky syté,
že jako mrtvou hranici v ně snem svým překročíte.
Tak významné jak proroctví, jak hrobu tůň tak svaté,
v tom tichu jednou vteřinou i věčnost přetrváte.
To byla sladká, zalklá noc a hvězdy stříbro sely,
jak zjeven by byl v reflexu svět věky odumřelý.
I spaly chaty, lávky vod, báň kaple spala v míru,
jak černých flórů schvívání byl přelet netopýrů,
vzduch provinut byl mrákotou a váním nočních fial,
ret políbení upíří od chladu lučin přijal,
však není v celém vesmíru, kde s lodí svou bys přistál,
v tu noc žal žití zajat jest ve tvrdý čirý krystal!

Meter: iambic
LXXVIII. UNUM NECESSARIUM
by Josef Svatopluk Machar

Ty můžeš arci, synu milý,
být v širších kruzích chvalně znám
i nadáním i vzornou pílí
i láskou k vědě, uměnám,
mít ze škol vysvědčení skvělá,
mít vše, co muže mužem dělá,
i prádlo čisté, ruce čisté
i přímé čelo, jasnou čest –
je všechno marno – v chvíli jisté
ty poznáš, jak to málo jest!
Neb chceš-li dělat karieru
jak míníš, že ti náleží,
pak vše to nepotřebno věru
ba, může být i přítěží –
protekce především tu platí,
protekce všude potřeba ti,
protekce jediná tu vládne,
protekce všecko otvírá,
a bez ní není cesty žádné
a bez ní tvé já umírá!
Dbej pilně konjunktury času,
jsou volby – pozor, tam se dej,
kde jistá většina je hlasů,
a rychlík moudře nezmeškej:
vem členský lístek, stranník jarý,
choď pilně mezi pohlaváry,
hleď uplatnit se zde a tamo
a zapoklonkuj tam i sem –
hleď, aby bylo všudy známo,
že partaj je ti zákonem!
Vše ostatní – kdo pozeptá se?
Sám můžeš vhodné ve chvíli
své přesvědčení změnit zase,
ba, častěj nežli košili,
dle konjunktury arci vždycky
jak dá ti to čich politický,
když vody jdou, hleď s proudem plouti,
vždy straně vzdej se v důvěře,
hleď páteří v čas pravý hnouti –
ostatně: k čemu páteře!?
Až uvidíš, jak vděčnost strany,
tě pěkně vzhůru vynese,
jak budeš ctěn a obávaný,
jak zázrak s tebou stane se,
jak po hodnostech, po úřadu,
ty sahat můžeš bez odkladu,
a kde kdo řekne, chlapík že jsi,
a kde kdo tobě chválu vzdá –
pak uznej aspoň u sebe si,
jak dobrá byla rada má!!!
Neb pro život tak jako soli,
je potřeba vždy protekce –
a hloupostí jsou páteř, školy,
ať za tím žene se, kdo chce!
Buď stranníkem – a to je dosti
pro úspěch v státě, společnosti,
to otevře ti všude kliky,
toť smysl žití denního –
jak jest i duší republiky
a smyslem žití jejího!

Meter: iambic
- XCIII -
by Fernando de Herrera

Sombra y vano temor del pensamiento
mi alma en un confuso error condena,
y aparece, de horror medroso llena,
la sañosa aspereza que lamento.
Desmaya en el silencio el sufrimiento,
y al ausencia ensandece más la pena;
crece y arde el desdén, y el miedo enfrena
las iras de un honrado sentimiento.
Revuelvo en la inquieta fantasía
cosas que dan principio a mayor daño,
y no acierto el remedio en tal mudanza.
¿De qué sirve huir, si mi porfía
contrasta, asegurada de su engaño,
y abraza en el peligro a la esperanza?

Meter: polymetric
Kein Preußen und kein Österreich!
by Georg Herwegh

Kein Preußen und kein Österreich!
Ein Deutschland! wie vermessen!
Der Jungfer wurd das Herz so weich,
Sie freut sich wie besessen;
Ein Prinz hat ihr den Hof gemacht
Und beim Dessert an sie gedacht.
Steh auf, Germania,
Dein Bräutigam ist da!
Kein Preußen und kein Österreich!
Und Österreich soll thronen?
Er ist ein Mann – wir sind ihm gleich,
Und wir – sind Millionen.
Und Millionen schwören hoch
Und rufen laut: Kein neues Joch
Und keine Fürsten mehr!
Dem Volk allein die Ehr!
Kein Preußen und kein Österreich!
Was helfen uns die beiden?
Das eine ist schon totenbleich,
Das andre am Verscheiden.
Wir brauchen solche Sonnen nicht
Und folgen unserm eignen Licht,
In unsrer Brust dem Stern;
Wir wollen keinen Herrn.
Kein Preußen und kein Österreich!
Und tränk er ganze Bäche
Auf unser Wohl – o Schelmenstreich!
Das Volk bezahlt die Zeche.
Und Fürstenwein ist teurer Wein,
Drum schenkt uns einen andern ein:
Gut Wind und gut Geschick
Der deutschen Republik!
Kein Preußen und kein Österreich!
Und geht's uns schief, so wolln wir gleich
Durch Thurn und Taxis schreiben.
Indes, Herr Johann ohne Land,
Verzeiht der Deutschen Unverstand
Und denkt beim nächsten Glas:
In vino veritas!

Meter: iambic
Soneto
by Gregorio Silvestre

Del oro fino son vuestros cabellos,
señora, y de cristal la blanca frente,
los ojos son dos soles en oriente
que al mismo amor, de amor matáis con ellos
Y quiere amor que haga pausa en ellos,
que no hay pasar de allí ni se consiente;
y es cada parte en voz tan excelente
que son dignos de ser de quien son ellos.
De cuanto bueno el cielo acá reparte
tendrá, quien ver supiere vuestro gesto,
mil años que alabar en cada cosa;
cien mil gracias tenéis en cada parte
y hacen todas ellas un compuesto,
que no es la hermosura tan hermosa.

Meter: iambic
LÁSKA KVĚTŮ.
by Antonín Klášterský

Hle, květ tichou radostí se třese:
„Ach, pan Čmelák! To jsou u nás hosti!
Nu, jen pijte medu po libosti,
a co, prosím, nového je v lese?“
Čmelák pije, nenasytně cpe se,
a když cítí, že by měl už dosti,
loučí se – má návštěv prý až k zlosti –
neví, hlupák, lásky vzkaz že nese!
Je to jako když jsme ve škole
při latinském školním úkole,
když kol chodil s důstojnou svou lící
profesor náš, kluci rozpustilí,
překlad na šos jemu přišpendlili,
a on zadním odnes komposici.

Meter: trochaic
Sócrates
by Francisco «Delio» Iturrondo

¡Ay del mortal que la virtud adora!
¿Qué le valiera a Sócrates divino,
postrado ante sus aras de contino,
consagrarla su vida bienhechora?
Vanamente el filósofo atesora
vasto caudal de ciencia peregrino;
que el ateniense, de poseerle indino,
su gloria condenándole desdora
En venenosa envidia el pecho ardiendo,
le acusa de impiedad el cruel Melito
su crimen con tal máscara vistiendo:
Tan torpe imputación sostiene Anito;
fallan los jueces y a su fallo
                     horrendo
sucumbe la virtud, triunfa el delito

Meter: iambic
Der Geizhals.
by Barthold Heinrich Brockes

Mir ist ein alter Mann bekannt, dem Ansehn nach,
ein guter Christ,
Der Geld von Jugend auf gesammlet, und selbst nicht
weis, wie reich er ist.
So bald er Beutel voll gemacht, verschließt er sie in große
Schranken,
Und macht, wenn dieß geschehn, von ihnen sich keine wei-
tere Gedanken.
Inzwischen hat er einen Knecht, der seines Herren Weise
kennt,
Und der dieß ungebrauchte Geld sich lieber selbst, als nie-
mand, gönnt;
Der öffnet, wenn es ihm beliebt, den Schranken am ver-
borgnen Ort,
Und nimmt nach eigenem Gefallen die größten Beutel
mit sich fort,
Ohn daß der Alte solches merkt. Der sammlet immer
ohn Ermüden,
Und wenn er sein Gesammletes verschlossen hat, ist er zu-
frieden.
Er geizet, karget, schindet, plaget die Armen, thut sich
nichts zu Gut,
Zuletzt stockt endlich dieses Schinders und ewgen Samm-
lers altes Blut,
Er stirbt, und man begräbet ihn. Nun sprecht, was soll
man solchem Leben
Und solchem alten Mammonsknecht für einen würdgen
Namen geben?
Mich deucht, er hört zwar in der Narren, doch mehr
noch in der Diebe Zahl,
Da er, durch sein liebloses Geizen, der ganzen Menschheit
etwas stahl,
Was allen, bloß nur ihm nichts, nützte. Der wahre
Nutzen der Metallen
Ist, daß sie immer circuliren. Wer diesen nöthgen Kreis-
lauf hemmt
Und in dem eingesperrten Gelde den Fluß des irdschen
Heils verdämmt,
Es sich und allen Menschen stielt, dem wünsch ich, solchen
schlauen Knecht!
Doch auch dabey: daß, eh’ er stirbt, er mit Entsetzen,
Zagen, Schrecken
Den unersetzlichen Verlust, zu seiner Strafe, mag ent-
decken!

Meter: polymetric
- XC -
by Fernando de Herrera

El tiempo que se alarga, al mal extraño,
y me muestra mis pasos bien contados,
si término pusiese a mis cuidados
sería a mi esperanza desengaño.
Que el oro, que me tiene en nuevo engaño
los ojos dulcemente regalados,
sin valor, a mis años mal gastados,
el remedio serían de su daño.
Pero si en él se aumenta el dolor mío,
si el oro es, y las luces, inmortales,
y es eterno el valor y altivo intento,
será de amor perpetuo el desvarío
y en las penas, que a todos son mortales,
renacerá contino mi tormento.

Meter: polymetric
La duda
by José María de Jaureguízar

Vaga en mi alma el germen de lo bueno;
vaga en mi ser el germen de lo malo;
que al ángel puro en la virtud igualo,
que igualo a la serpiente en el veneno.
Oigo en mi ser , como horroroso trueno,
la voz del odio; y plácido intervalo
me presenta el amor, y luego exhalo
hondo suspiro de ventura lleno
Y al extender la vista por el mundo
viéndome en equilibrio en mis pasiones,
cierro los ojos para no caerme
¡Mas cuán grande es mi mal! ¡Oh cuán profundo
al saber que esquivando tentaciones
se me pasa la vida en sostenerme.

Meter: polymetric
An Doris.
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Künstlerinn! wir künsteln beide,
Du kannst stikken, ich kann malen.
Aber stikkst du denn nur Blumen?
Kanst du nicht mit goldnen Faden
Knaben oder Mädchen stikken?
Wag’ es nur, du wirst es können.
Aber erstlich stikke Knaben.
Stikke solche, wie ich male,
Ohne Perlen, ohne Purpur,
Wie sie sich im Grünen iagen,
Oder wie sie sich das Hemde
Vor den Augen blöder Nimfen
Vorwerts auf die Knie halten.
Sieh’ sie selbst, hier sind im Buche
Zwanzig Knaben abgeschildert,
Wähle dir den besten Knaben,
Nimm den Losen, der so lächelt,
Oder ienen, mit dem Bogen,
Der dich mit dem Pfeile drohet,
Nimm sie nicht, hier sind noch andre,
Sieh sie an, und wähle selber,
Ich will sehn, wie gut du wählest.
Diesen Knaben wilst du stikken?
Diesen, der nach Küssen schmachtet?
Der halbnakkend sich nicht schämet?
Doris! dieses bin ich selber.
Hat mein Pinsel mich getroffen?
Kennst du mich an diesen Zügen?
Gut! du solst mich selber stikken.
Aber erst must du mich schildern.
Höre nur, wir wollen tauschen.
Ich will stikken, du solst malen.
Hurtig gib mir Gold und Nadel,
Diese Rose will ich enden;
Denn sie wird in blauer Seide
Einst auf deinem Busen blühen.
Unterdeß kanst du mich malen,
Und sobald du mich gemalet,
Solst du das Gemälde stikken.
Da! hier hast du meine Farben!

Meter: trochaic
Rubia
by José Santos Chocano

Robó el oro su lustre a tu cabello
y a tu boca el coral su sangre pura;
ostenta el mármol como tú su albura
y el cisne arquea como tú su cuello
En tu sonrisa se estremece el sello
de un beso del amor a la hermosura,
y en tu mirada trémula fulgura
la lucha de una sombra y un destello
Lohengrín te ha soñado como un rubio
querub, envuelto entre flotantes tules,
sobre su cisne blanco, en el Danubio;
y ha visto que halagando sus antojos,
no son tus ojos como el cielo azules,
sino el cielo es azul como tus ojos.

Meter: iambic