PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
III. Blahověstcové Slovanstva,
by Vincenc Furch

Blahověstcové Slovanstva,
Crho, Metoději!
Vám povděčných Moravanů
Chvalozpěvy znějí.
Ač tisíc let uplynulo
Proudem do věčnosti,
Věštba vaše nám zaznívá
Až do přítomnosti.
Tisíc let – ó hrozná dobo! –
Duchům však jsi krátká –
Svatí bratři, vašich zásluh
Živa v nás památka,
Z Boha vyšlo vaše slovo,
Protož živé bylo,
A k životu lid Slovanský
Mocně probudilo.
Jest nám – jakobyste z temných
Hrobů povstávali,
Jakobyste slovo Páně
Znova věstovali,
A cítíme v srdcích našich
Novou oběť zňatou,
A tajemně chvěje se nám
Duše hrůzou svatou.
Ano vy jste nám na blízku,
Vy nás oblétáte.
A nás a Slovanský národ
Nevidmo žehnáte.
Vy jste nám u Hospodina
Věrní důvěrníci –
Zvučí vám a Hospodinu
Zpěv náš velebící!

Meter: trochaic
Nada
by Antonio Plaza

Nadaba entre la nada Sin empeño
a la vida, que es nada, de improviso
vine a soñar que soy; porque
                  Dios quiso
entre la nada levanta un sueño
Dios, que es el Todo y de la nada es dueño,
me hace un mundo soñar, porque es preciso;
Él siendo Dios, de nada un paraíso
formó, nadando en eternal ensueño
¿Qué importa que la nada confundida
vuelva a nadar, al fin, está soñada
vil existencia que la nada olvida,
nada fatal de la que fue sacada?
¿Qué tiene esta ilusión que llaman vida?
Nada en su origen ¿ Y en su extremo? ¡Nada!

Meter: polymetric
Brot
by Ferdinand Freiligrath

Wenn am Gestad' und in den Lüften
Sich keine Mühle mehr bewegt;
Wenn, müßig weidend auf den Triften,
Der Esel keinen Sack mehr trägt:
Dann, wie ein Volk am hellen Tage
Kühn tritt der Hunger in das Haus;
Ein Wetter rüstet sich zum Schlage,
Und durch die Luft geht ein Gebraus:
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Der Hunger kommt vom Dorf gegangen,
Einzieht er durch der Städte Tor;
So haltet ihm doch eure Stangen
Und eure Trommelstöcke vor!
Trotz Pulver und Kartätschenschauer
Rasch wie ein Vogel ist sein Lauf,
Und auf der allerhöchsten Mauer
Pflanzt er sein schwarzes Banner auf.
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Laßt eure Söldnerhaufen kommen
In gleichem Schritt, mit gleicher Wehr!
Der Scheuer und der Flur genommen,
Hat Waffen auch des Hungers Heer;
Es reißt die Schaufel aus der Scholle,
Die Sense reißt es aus dem Korn;
Sogar des Mädchens Brust, die volle,
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Packt, in des Volkes mut'gen Reihen,
Wer Sichel oder Flinte trägt!
Laßt immer das Gerüst uns dräuen,
Auf dem das Beil den Kopf abschlägt!
Hat es, in finstrer Schauer Mitten,
Hat es, die Luft durchzuckend scheu,
Der Opfer Leben nun zerschnitten,
Dann tut ihr Blut noch diesen Schrei:
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Brot tut uns not! Brot muß man haben!
Wie Luft und Wasser tut es not!
Wir sind des alten Herrgotts Raben:
Was er uns schuldet, ist das Brot!
Doch seht, die Schuld ist abgetragen:
Er gab uns Land zur Ährenzucht,
Und kann nicht noch zu allen Tagen
Die Sonne reifen unsre Frucht?
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Die Welt ist halb noch Wildnis eben –
Und sollte doch aus Korn und Mais
Ein blonder Gürtel sie umgeben
Vom Pol bis an den Wendekreis!
Laßt uns der Erde Schoß zerreißen!
Laßt uns – wir schlugen uns genug! –
Laßt uns des Krieges schneidend Eisen
Verwandeln in den stillen Pflug!
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!
Der Kabinette Tun und Lassen,
Was gilt es unserm Bienenschwarm?
Wozu noch für der Fürsten Hassen
Bewaffnen den Zyklopenarm?
Das Volk ein Meer! Vom nackten Herde
Braust es heran und schwillt und droht!
Erbebt – und gebt dem Pflug die Erde,
Und nimmer fehlen wird das Brot!
Ihr dämpft den Zornruf, o Despoten,
Des Volkes nicht, das hungernd droht!
Denn die Natur hat ihn geboten,
Den Schrei: Brot! Brot! Brot tut uns not!

Meter: iambic
- 961 - Acto I, PRÍNCIPE
by Lope de Vega

¡Oh noche desigual, del sol ausencia
(ausencia, en fin, para que causes males),
adonde tantas luces celestiales
no son de tus delitos resistencia!
Eres, mientras te ausenta su presencia,
talega de ajedrez con piezas tales,
que son en ti confusamente iguales,
y del peón al rey no hay diferencia.
No pienses que la luna en ti se goza,
ni con sus luces te hagas de los godos,
pues tantos años ha que fuiste moza;
porque siendo alcahueta de mil modos,
te sirven las estrellas de coraza,
para que miren tus infamias todos.

Meter: iambic
Das achte capitel.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Man darff sein hertze nicht stets auf der zunge tragen:
Ein weiser schleußt die zung’ in seinem hertzen ein.
Drum must du, was dich drückt, nicht einem ieden sagen;
Denn dein gewissens-rath kan nur ein frommer seyn.
Ein frommer, welchen Gott und die erfahrung weise
Und in geheimnißen still und getreu gemacht:
Drum halt dich iederzeit zu einem solchen greise;
Deun bey der jugend wird nichts sicher angebracht.
Lern eingezogen seyn, und fleuch die frechen buben,
Mit denen du zuvor bekant gewesen bist.
Fleuch großer herren höf’, und alle diese stuben,
Wo man der redligkeit und menschen-furcht vergißt.
Denn trug und heucheley geziemet keinen Christen.
Die einfalt stehet dir am allerbesten an.
Geselle dich allein zu rechten pietisten,
Ob sie die rohe welt schon nicht vertragen kan.
Mit diesen mache dich, durch unschuld-volle sitten
Und unterredungen nach Christi sinn, gemein.
Der weisheit schüler sind bey weisen wohl gelitten,
Wenn sie nur in der zucht still und gehorsam seyn.
Bewahre deinen schritt, und geh der weiber müßig:
Jhr umgang stürtzet dich sonst in gefahr und spott:
Bey ihnen wird man bald der keuschheit überdrüßig;
Drum fleuch sie, und befiehl die frommen deinem Gott.
Mit engeln und mit Gott allein gemeinschafft pflegen
Ist wol die sicherste gesellschafft auf der welt.
Wer andre kundschafft sucht, der wagt es sehr verwegen;
Drum sey dein hertze stets dem himmel zugesellt.
Die liebe gegen all’ und iede menschen üben,
Steht Christlich; doch zu viel gemeinschafft ist nicht gut.
Man kan die brüder auch in seiner kammer lieben,
Indem man vor ihr heyl bitt’ und gebete thut.
Ein mann, der in der fern als eine sonne scheinet,
Verliehret in der näh offt allen glantz und schein;
Denn was der kluge mund gleich auszurichten meynet,
Das reissen meistentheils die fremden sitten ein.

Meter: iambic
VZPOMÍNKA.
by František Dohnal

Ty rudé máky v poli –
víš, duše, vzpomínáš,
jak tenkrát po údolí
zněl písní život náš?
Ty rudé máky v poli
teď nežhou v život náš!...
Co měl jsem rád, teď bolí –
proč toho vzpomínáš?

Meter: iambic
- 11 - Turbación del poeta al verse favorecido
by Lope de Vega

Dormido Manzanares discurría
en blanda cama de menuda arena,
coronado de juncia y de verbena,
que entre las verdes alamedas cría;
cuando la bella pastorcilla mía,
tan sirena de amor como serena,
sentada y sola en la ribera amena,
tanto cuanto lavaba nieve hacía.
Pídele yo que el cuello me lavase,
y ella, sacando el rostro del cabello,
me dijo que uno de otro me quitase;
pero turbado de su rostro bello,
al pedirme que el cuello le arrojase,
así del alma, por asir del cuello.

Meter: iambic
- LXII -
by Fernando de Herrera

Amor, en un incendio no acabado
ardí del fuego tuyo, en la florida
sazón y alegre de mi dulce vida,
todo en tu viva imagen trasformado.
Y ahora, oh vano error, en este estado,
no con llama en cenizas escondida,
mas descubierta, clara y encendida,
pierdo en ti lo mejor de mi cuidado.
No más, baste, cruel, ya en tantos años
rendido haber al yugo al cuello yerto,
y haber visto en el fin tu desvarío.
Abra la luz la niebla a tus engaños,
antes que el lazo rompa el tiempo y muerto
sea el fuego del tardo hielo mío.

Meter: iambic
V agonii.
by Milan Fučík

Jsem hotov s životem. Co bylo drahé mi,
zmizelo v temnotách a vše mne opustilo.
Vše se mi zhnusilo, mé sny a problémy –
když zřel jsem naposled, že všecko marno bylo.
Poušť zřel jsem spálenou kol sebe bez konce,
trpce jsem súčtoval svůj krátký život celý –
a v žhavé horečce jsem zmíral tichounce,
jen v těle setlelém se nervy ještě chvěly.
A v bídě nejhorší, kdy nejníže jsem kles
a čítal vteřiny, kdy přijde konec již,
před Smrtí příšerou mne schválil divý děs,
jíž dech mě ubíjel, šla pořád ke mně blíž...
A ruce proti ní jsem vztáhl k obraně
a vzkřikl zoufale a silou šílenou:
prchni, Prokletá, v mé těžké hodině –
ne k tobě, tam chci, výš – v tu říši nadhvězdnou...!
Však vzkřik’ jsem do hluše a s mukou nesmírnou
ve propasť prázdnoty se sřítil bezednou...

Meter: iambic
Lied, in Abwesenheit des Geliebten zu singen
by Aloys Blumauer

Teuthold, mein Trauter, ist gangen von hier,
Wälder und Berge verbergen ihn mir;
Sonst wohl erzielte noch fern ihn mein Blick:
Winkt' ich, dann winkt' er mir wieder zurück.
Säh' ich ihn jetzt des Maienmonds freu'n,
Wäre die Hälfte der Freuden auch mein;
Pflückt' er ein Blümchen, so pflückt' er es mir;
Säng' er ein Liedchen, so säng' er es mir.
Säh' ich ihn wandeln im traulichen Wald,
Hört' ich des Sehnenden Seufzen gar bald:
Liebend, allliebend umfing ich ihn dann,
Schmiegt' an den Trauten mich inniglich an.
Hätt' ich, o hätt' ich doch Feengewalt,
Mich zu verwandeln in jede Gestalt,
Könnt' ich ihm spielen manch' wunderlich Spiel,
O, wie genöss' ich der Freuden so viel!
Ging' er stilldenkend am kühlenden Bach,
Schwämm' ihm ein Blümchen Vergißmeinnicht nach;
Hascht' er das Blümchen, und nähm' es zu sich,
Hätt' er in liebenden Händen dann mich.
Sucht er im Schatten der Linde sich Ruh'
Deckt' ich mit duftenden Blättern ihn zu;
Ging er auf Blumengefilden einher,
Flög' ich als Schmetterling rund um ihn her.
Fügt' er zu Büchern in's Kämmerlein sich,
Setzt' ich an's Fenster als Nachtigall mich,
Sänge sein eigenes Liedchen ihm vor:
Würd' er nicht lauschen und spitzen sein Ohr?
Brächte mein liebendes, sehnendes Ach
Doch ein gefälliger Zephyr ihm nach!
Wäre nur leicht und geflügelt mein Kuß,
Brächt' er wohl stündlich ihm freundlichen Gruß.

Meter: dactylic
Kühlung
by Wilhelm Busch

Es ging Professor Schretter
Ins Feld bei heißem Wetter.
Er bückt sich tief, auf daß er
Mal tränke, übers Wasser.
Da kam die Geiß, und bubbs!
Gibt sie ihm einen Schubbs.
Und wer es sieht, der fühlt:
Jetzt ist er abgekühlt.
Mutter und Sohn mit frohem Gesichte
Gingen zu Markt. – Es sind die Eier
Heuer hübsch teuer,
Das Stück zwei Dreier. –
Perdatsch! Da liegt die ganze Geschichte!

Meter: iambic
- XLIII -
by Juan de Arguijo

Si pudo de Anfión el dulce canto
juntar las piedras del tebano muro;
si con suave lira osó seguro
bajar el Tracio al reino del espanto;
si la voz regalada pudo tanto
que abrió las puertas de diamante duro,
y un rato suspendió de aquel oscuro
lugar la pena y miserable llanto;
y si del canto la admirable fuerza
enternece los fieros animales,
si enfrena la corriente de los ríos:
¿Qué nueva pena en mi dolor se esfuerza
pues con lo que descrecen otros males
se van acrecentando más los míos?

Meter: iambic
MODRÉ HORY V DÁLI.
by Eliška Krásnohorská

Jak květina ten širý kraj,
kdy rozvila se v záři ranní,
a modré hory v dáli
jak rosnatý dech noci na ní.
Tak zářivé ty luhy kol,
jak z blaha dnů by svěží vínek,
a modré hory v dáli –
prut myrtový to upomínek.
Svit ruměnný kol po nivách
jak polibek plá při shledání,
a modré hory v dáli –
jak objetí a s bohem dání.

Meter: iambic
- XVI - Fénix, Santelmo en el mar de amor
by Pedro Soto de Rojas

Si lucha con el casco el Euro fuerte,
los deshojados árboles desgaja,
arrebata el timón, las tablas raja,
nada perdona a que su furia acierte.
Teme el piloto la contraria suerte
y el marinero en partes mil trabaja,
porque en mil partes mira la mortaja
que el mar previene a su vecina muerte.
Pero si el Euro de los Celos llega
al instable bajel, mi pensamiento
no sólo en embestir no se acobarda,
mas el piloto Vista el temor niega,
descansa el marinero Entendimiento,
porque el Santelmo Fénix va en su guarda.

Meter: polymetric
P. Porubskému a choti jeho.
by František Trnka

Jak mílo srdce vlídné k rovnému se vine,
A obé v blahoplodném utěšení plyne;
Tu skuhrajecí hoře v mžik se odstraňují,
Jen pocitové přízně žíly naplňují.
Tu zamračené se trudem vysloní čelo;
O jak by v tomto plesu svrasknouti se mělo?
Svět v proměněném blesku na nás pokynuje,
V něm hodně dlouho žíti, vůle opětuje.
Jak často vyniká mi radost v vašem kole!
Jak často zapomínám u vás na nevole,
Jenž zatrpčují život, v svodné hloubky vodí,
A tisíc prázdných videk, tisíc toužeb rodí.
Zde neklamavým slibem všecko ztvrzujeme,
Čím k oustrannému vděku čile směřujeme.
Kde vděčnost ochotlivou vděčností se splácí,
A honosnosti zrádné trůny plzké kácí.
Co více bližnivosti svazky utužuje?
Co k laskavostem zvolným srdce povzbuzuje,
Než vděčnost, ono kouzlo ducha šlechetného,
Jenž hledá v činech zbožných tovaryše svého?
Proč hrdí zaslepenci blaženost si kalí,
A na se časné muky umyslně valí?
Proč důtku přirození vlažně přecházejí?
Jen v zlatu hemžícím se ukoj nacházejí.
Jak mnohý vrátký člověk chlubným duchem jatý
Tak hnusně potupuje svazek lidstvu svatý,
A tváří plnou pýchy nad jiné se bočí,
A kdo mu neotročí, tomu zkázu sočí.
Jaks mýlen smrtelníče, an tím ducha bavíš,
A na podnoží lidském slávu svou si stavíš,
Kam nerozum tvůj cválá? proč se prohřešuješ?
Proč od své blaženosti tak se odvzdaluješ?
Co platno zhostiti se spasné dověrnosti,
A maně srdce zadat strastné samotnosti?
O blaze, třikrát blaze vám, že podál tomu
Jen v lásce štěstí máte, neškodíce komu,
Že pravou cenu čisté šlechetnosti znáte,
A světlým přesvědčením vůli svou jí dáte.
O, by vám ruka štěstí stále lahodila!
By kvítím vonným vaše stezky ozdobila,
Ať blahodávná ruka boží milostnosti
Krok každý žehná vaší velemyslnosti.

Meter: iambic
1L: Der Ruf ist selten ohne Grund,
by Christian Wernicke

Der Ruf ist selten ohne Grund,
Vergrößert er gleich alle Sachen;
Die Wahrheit öffnet ihm den Mund
Und lehret ihn die Lügen machen;
Er setzt, um mehr uns zu betrügen,
Zur Finsterniß ein wenig Klarheit,
Spricht keine Wahrheit ohne Lügen
Und keine Lügen ohne Wahrheit.

Meter: iambic
Provinciana
by Lino Gutiérrez Alea

Más que en la urbe engañadora,
                     quiero
pasar en el regazo de esta villa,
una existencia sin doblez, sencilla,
igual en emoción de enero a enero
La dulce paz a la inquietud prefiero
Cuanto en la capital resuena o brilla
no me seduce nunca o maravilla,
pues no me habla al corazón primero
Aquí tengo mi hogar; bajo su techo
la familia solícita se agremia
Y me siento feliz y satisfecho,
aunque la lucha cotidiana apremia,
cuando en torno de mí, de trecho en trecho,
puedo evocar mis días de bohemia.

Meter: polymetric
1L: Waß hast du, Mahler, dir zu bilden fürgenommen,
by Simon Dach

Waß hast du, Mahler, dir zu bilden fürgenommen,
Mich Göttin, die ich nie euch zu Gesichte kommen,
Der Lufft vnd Zungen Kind, der Deutung Mutter bin,
Führ eine Stimme zwar, nicht aber Geist noch Sinn?
Die ich den letzten Klang am End erst wiederbringe
Vnd nichts, ohn waß man mir erst vorsagt, schertzhafft singe?
Ich wohn in ewerm Ohr, vnd nirgends überall,
Vnd wilst du recht mein Bild dir mahlen, mahl den Schall!

Meter: iambic
LlDSTVO KU PŘEDU SPĚCHÁ...
by Josef Kalus

Horečně lidstvo ku předu spěchá
bez zastavení a bez oddechu,
kdo nechce k předu, vzadu ho nechá:
v zastávce smrt je, život je v spěchu.

Meter: polymetric
Přízvučná otázka těm, jenž přízvuku nešetří.
by František Vladislav Hek

Jak mám psát: Konopišti, či v Konopišti? – I dí mistr:
slovo-li zdyšti chceš, dej přední slabice přízvuk.

Meter: polymetric
Prüffung  der  Uebers etzung
 von Horazens Dichtkunst.
by Johann Jacob Bodmer

Ein Maler und Poet kan zwar nach altem Brauch
Erdichten was er will. Wir wissens, geben auch
Dieselbe Freyheit uns, und gönnen sie den andern,
Doch muß nicht ganz und gar sie aus den Schrancken
wandern.

Meter: iambic
89.
by Betty Paoli

Der neuen Liebe Lust zum fröhlichen Geleit
Bedarfst du meiner nicht, ach, und entschwebst mir weit!
Kommt einst der Schmerz, wirst du mich schnell zu finden wissen;
Der Freundin treue Brust war stets dein Krankenkissen!

Meter: iambic
Terzett .
by Joseph von Eichendorff

Es blitzt von fern, die Heimchen Ständchen bringen,
Und unter Blüthen, die im Wind sich rühren,
Die Mädchen plaudernd sitzen vor den Thüren;
Da laß' ich meine Flöte drein erklingen.
Daß ringsum durch die laue Sommernacht
In Fels und Brust der Wiederhall erwacht.

Meter: iambic
Trost
by Theodor Fontane

Tröste dich, die Stunden eilen,
Und was all dich drücken mag,
Auch das Schlimmste kann nicht weilen,
Und es kommt ein andrer Tag.
In dem ew'gen Kommen, Schwinden,
Wie der Schmerz liegt auch das Glück,
Und auch heitre Bilder finden
Ihren Weg zu dir zurück.
Harre, hoffe. Nicht vergebens
Zählest du der Stunden Schlag,
Wechsel ist das Los des Lebens,
Und – es kommt ein andrer Tag.

Meter: trochaic
PRAHA V LILIÍCH
by Xaver Dvořák

Jdou Prahy ulicemi ve průvodu
záhony lilií,
jdou v plesu ku Božímu hodu
s Ježíšem, Marií.
Prapory běloskvoucí výše vlají
a v předu zlatý kříž,
to nebesa se divem otvírají,
schodiště nevidíš?!
Jak vytesáno valné z oblaků je,
s kobercem pomněnek,
proud nekonečný po něm sestupuje
jak příval vod i řek.
Jdou drobné družičky, hle, tady v předu,
to masky andělů,
však poznáváš je tklivém ve pohledu
a po jich úbělu.
Na hlavičkách jim vínky za koruny
a v dlaních lilie,
a na fáborech vlajících déšť slunný
jak když se rozlije.
Za nimi v bílých řízách řady panen,
jdou jak v extasi,
jim se rtů tryská sladkých písní pramen,
jenž srdcem prochází.
Nevěsty Kristovy, jež mu se snoubí
svou cudnou prostotou
a nad něj neznají tu jiné chlouby
a služkami se zvou.
A ženy jdou a matky, v zraku něhu
a v rukách růžence,
ty na Marii myslí na oblaku
a v loktech Zrozence.
I na své poklady, jež zanechaly,
ach, doma v kolébkách,
by andělé tam strážní u nich stáli
a hlídali je v snách.
Stan bílý zjevuje se, zlatem tkaný,
a pod ním kráčí kněz,
v třesoucích dlaních monstranc, na vše strany,
zkad žehná Velekněz:
Velekněz, bílá Hostie, jež září
nad slunce na nebi,
čtyřikrát spočívaje na oltáři,
pln božské veleby.
Jih, Sever, Východ, Západ, vše to
pod širou klenbou hvězd
přehlíží Vladař světa v chvíli této
v milosti božských gest.
Sbor mužů neshledný se za ním řadí
jak falanx válečná,
jak tábor širý stanu na pozadí,
střen do nekonečna.
Na fanfar hlas teď vítězný a zvučný,
jak králův na povel,
umlká hymnů zbožných ohlas hlučný
a v dálkách jak by mřel.
Král eucharistický v zlatohlavu
monstrance výš se vznes’
a svému bezčetnému žehná davu,
jenž před ním ve prach kles’.
Jen zvonů plesy jako Božích duchů
zpěv s nebes oblastí
hřmí nad Prahou, jež v extatickém vzruchu
v něm splývá ve slasti.
„Blažená Praho, skloň se na kolena,
to svatá chvíle je,
Bůh žehná tobě, ať je naplněna
tvých snů tvá naděje.
Mír sobě měj i národu a zemi,
blažená Matka jak,
Slovanstva obklopena haluzemi,
se vznášej do oblak!“ – –
Dnes Praha mystickou se krásou vznímá,
jak když se rozvíjí,
je všecka panenská a na skráni má
korunu z lilií!

Meter: iambic
1L: In langer Kette winden sie sich zwischen grünen Inseln;
by Walt Whitman

In langer Kette winden sie sich zwischen grünen Inseln;
Sie reiten in Schlangenlinie, in der Sonne blitzen die Waffen;
Horch, wie melodisch tönt ihr Geklirr über den silberblinkenden Fluß!
Die Pferde plantschen im Wasser und halten an, um zu trinken.
Gebräunte Gesichter – jede Gruppe, jeder Mann ein Bild – die lässige Haltung im Sattel;
Einige steigen am jenseitigen Ufer empor;
Andere reiten eben hinein in die Furt, derweil
Scharlach, blau und schneeweiß,
Die Fähnlein lustig flattern im Wind!

Meter: iambic
Lesní pramen.
by Josef Kalus

Pod břízou studánka pramení,
pijou z ní srnci a jeleni.
Došel k ní šohajek, také pil,
studánku chválil a velebil.
Děvčátko také tu staví krok,
pochválí studánky sladký mok.
S babičkou dědoušek šedivý –
pije tu, kdo jde kol žíznivý.
Napil se divoký holoubek,
vrkaje usedl na doubek.
Pije tu motýl i včelička,
beránek, motýl i pěnička.
Dokola usednou blaženi,
žehnají lesnímu prameni.

Meter: dactylic
NÁVRAT MLÁDÍ
by Otokar Fischer

Žlutý javor – Návrat růží –
Trnem kritik dru svou kůži –
Mohu sebe pilněj dřít –
Semper haeret aliquid.

Meter: trochaic
XIII.
by Svatopluk Čech

V bázni boží na rohoži
šedý rab si hoví syt,
za svůj hrnec stuchlé rýže
ponížené důtky líže,
jimiž tisíckrát byl zbit.
Za posměchu tretu z plechu
na hruď zavěsil mu pán,
a náš dědouš v dětské pýše
nad námi pne hlavu výše,
že je rabům za vzdor dán.
„Dvé jen v žití hvězd mi svítí:
pána mého čest a zisk;
za to vizte! na otroka
z přejasného Jeho oka
paprsk přízně vzácné trysk’.
Jak se tělo blahem chvělo,
slzou štěstí vlhnul zrak,
když mi na šíj rabstvím křivou
vlastní rukou milostivou
zavěsil Své přízně znak!
Díky vroucí, přehoroucí
hrudí slastně zavlály,
když jsem pochýlit směl k zemi
čelo v Jeho šatů lemy,
zulíbat Mu sandály.
Vůle boží za podnoží
určila nás Jeho pat;
pějme hymny k Jeho chvále,
a kdo neplazí se stále
v prachu před Ním, budiž klat!
Kéž mé tělo kdysi stlelo
pod stoupami Jeho drah,
pode prahem k Jeho kobě,
aby šlapal ještě v hrobě
raba Svého Prach!“

Meter: trochaic
Die
 Geheimnisse der Natur.
by Johann Justus Ebeling

Wer denket alles zu ergründen,
Wird noch vieles dunkel finden
In dem Reiche der Natur,
Wo in der verstekten Spur
Vieles überal zu sehen
Dessen Grund wir nicht verstehen.
Tohren die darüber lachen,
Wenn man will Geheimnis machen,
Zeiget uns erst deutlich an,
Wo des Windes schnelle Bahn,
Jhren Ursprung klärlich weiset,
Wie er durch den Luftkreis reiset.
Wisset ihr, wo er entstehet,
Wie er braußt, wohin er gehet,
Wie er wiederum verfliegt,
In verborgne Hölen kriecht?
Nein! ihr hört der Winde Sausen,
Wisset nicht woher sie brausen.
Wer kan deutlich uns erklären,
Wie in denen Flüssen, Meeren
Ebbe und die Flut entspringt,
Wie das Wasser abwerts dringt,
Und in den bestimmten Stunden,
Wiederum sich eingefunden?
Wer kan uns den Grund angeben,
Von dem lenkenden Bestreben,
Daß die Nadel von Magnet,
Sich nach ihrem Nordpol dreht,
Daß sie Eisen an sich füget,
Dessen schwere Last aufwieget?
Keiner von der Zahl der Weisen,
Deren Wiz wir billig preisen,
Hat uns klärlich überführt,
Wie dies alles wird regiert;
Keiner, obs gleich viele wagen,
Kan davon den Grund ansagen.
Dennoch müssen wir gestehen,
Es sey wahr, was man gesehen,
Ob man gleich den Grund nicht sieht,
Wie sich dieses alles zieht:
Darum muß man sich bequemen,
Auch Geheimnis anzunehmen.
Warum will man sich beschweren,
Ueber die Geheimnis-Lehren,
Die das Gnadenreich uns zeigt,
Da man hiezu stille schweigt,
Daß auf unsrer Erden-Scheiben,
So viel Dinge dunkel bleiben?
Warum will man das nicht gläuben,
Was die heilgen Männer schreiben:
Die des Geistes Trieb belebt?
Darum, weil man sich bestrebt,
Durch ein übereiltes Spotten,
Tohren! lernet anders denken,
Lernt den Wiz recht einzuschränken,
Zäumet euren Frevel-Geist,
Der ein flatternd Jrrlicht heist,
Das Naturreich giebt zu lesen,

Meter: trochaic
XVIII. Za oborou v lese nočním
by František Karel Drahoňovský

Za oborou v lese nočním
stojí trojhran zdí –
zdí to, o nichž paměť časů
málo co již ví.
V noc tu lesa za dne vkročím!
Co mé oko zří?
Slovo: „MARIE“ zlatými
písmeny se stkví!
Stkví se na zdi černohrozné –
kol se plazí mech!
Důkaz, rytce že: „Marie!“
poslední byl vzdech!

Meter: trochaic
HINC ILLAE LACRIMAE
by Josef Svatopluk Machar

Ode dávna u pat šibenice
navleká kat bílé rukavice,
delikvent pak pokládá ten děj
za svůj starodávný privilej;
proto každý lotr v chvíli exekuce
protestuje s čirým rozhorlením prudce,
brání hrdlo svoje, nechce vzíti smyčku,
náhodou-li nevzals bílou rukavičku.

Meter: trochaic
17.
by Heinrich Heine

Was treibt dich umher in der Frühlingsnacht?
Du hast die Blumen toll gemacht,
Die Veilchen, sie sind erschrocken!
Die Rosen, sie sind vor Scham so rot,
Die Lilien, sie sind so blaß wie der Tod,
Sie klagen und zagen und stocken!
Oh, lieber Mond, welch frommes Geschlecht
Sind doch die Blumen! Sie haben recht,
Ich habe Schlimmes verbrochen!
Doch konnt ich wissen, daß sie gelauscht,
Als ich, von glühender Liebe berauscht,
Mit den Sternen droben gesprochen?

Meter: iambic