PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
DANTON III.
by Josef Svatopluk Machar

Jsme všichni lotry. Lotry nebo blázny
jsme všichni, kdož tu Revoluci vedem...
A bylo jinak někdy? Nejsou vlastně
v dějinách lidstva všecky velké činy,
sil rozmachy a vzplápolání duchů
jen dílem těch, v jichž zasažených duších
šílenství doutná? Neboť řekni: lotr –
a řek jsi člověk, jehož kořen žití
užírá nemoc. Je snad zdráv ten mozek,
jejž siná zmije z Arrasu má v lebce?
Zdráv Marat špinavý a Couthon tigr?
Saint-Just, ten zloděj? Obluda ta Fouché?
Henriot piják, Chaumette komediant?
Já sám, chlap pustý bez morálních zásad,
milovník vína, jídel, žen i peněz,
ať přijdou odkudkoli? U všech čertů,
my historii děláme, jsme síly
vln revolučních – víme vlastně v posled,
kam, proč a k čemu? Snad jen Robespierre
se domnívá, že ví to, jako myslí,
že všecko řídí... Je Zlo nebo Dobro?
Kde hranice jsou? K smíchu, školské bajky.
Však Revoluce je přec dobrým dílem,
ač živena je námi, lotry, blázny.
Kdo vyzná se v tom? Hle, jak požírá vše,
jak krev nám pije! Neustane dříve,
až pohltá nás. Marno vzdorovati.
Jak Girondisty vzala, vezme jistě
i hlavu moji, cítím, jak mi sedí
už provisorně jenom na ramenou,
i nečistého Marata už schrupla,
a Saint-Just úhoř, podagrista Couthon
už dojista jí také neutekou.
A Robespierre, lojové to světlo,
to shasne v posled. Potom zajde sama.
Zdá se, že malý žertík sehrají si
Příroda s Historií. Příroda jí dala
pár zasažených duší ku spálení
přežitků starých, haraburdí věků,
a Madame Historie pálí. Duše hoří
a hoří dobře. Haraburdí hoří
a také dobře. Až tu zbude popel,
i z nás i z něho, Madame Historie
zavede svěží nové hospodářství
pro zdravé lidi, Příroda se zbyla
hromádky lebek, jejichž mozek nebyl
dle programu, neb dáma ta je moudrá,
chce zdraví jedinců i společnosti –
nu, slovem tedy: podají si ruce,
až bude po všem, budou spokojeny,
Francie bude pokoj mít, my také...
A to je bůh – by řekl Robespierre,
neb pedantem je arraská ta zmije
a chce mít všecko pěkně urovnáno...
Já nevím. Vím jen: tak jest, jak být musí.
A vím, proč hlava má mi na mém hrdle
nejistě sedí... Dantone, toť Osud.

Meter: iambic
74.
by Jakob Michael Reinhold Lenz

Wenn Sterblichen vergönnet wäre
Zu seyn wozu der Dichter sie
Mit Gotterhitzter Phantasie
Erschafft der Welt und sich zur Ehre;
Und in des Waldgebirges Thal
Versenkte sich in schwarzvertrauten Schatten,
Um seiner Quaalen Wuth durch Duldung abzumatten,
Ein heutiger
Und hofft' umsonst im dichtrischen Reviere
Den Tag, die Nacht, den andern Tag,
Den dritten Tag, und Tag um Tag,
Auf seine würkliche
Dem Armen, welchen Rath könnt ihm ein Menschenfreund,
Könnt' ihm der Dichter selbst mit nassen Augen geben?
Vertraur', Unglücklicher! dein hassenswürdig Leben,
Und trägst du's länger nicht, so tödte deinen Feind!
Ich aber wüste was ich riethe,
Ich dem der Halbgott Aeskulap,
Trotz Antiochus Arzt
Und die ich auch nicht jedem Kranken biete:
Ich sezte meinem lieben Schwärmer
Ein klein Spinetchen in sein Thal,
Und spielt' ihm auf dem kleinen Lärmer
Der Herzogin Musik einmal;
Und wenn dann mein Erwin aus seinen lezten Zügen
Nicht aufspräng' als ein junges Reh,
Und sie allebend kommen säh
Vom Berg herab ihm in die Arme fliegen,
Und schwüre nicht, daß sie alliebend vor ihm steh
Und er für Wohl an ihrer Brust vergeh;
So wollt' ich unter seinem Weh
Mit ihm ersinken und erliegen!
Ja ja, Durchlauchtigste, Du zauberst uns Elmiren
In jede wilde Wüsteney;
Und kann der Dichter uns in seelger Raserey
Bis an des Todes Schwelle führen:
So führst Du uns von da noch seeliger und lieber
Bis nach Elysium hinüber.

Meter: iambic
O důležitosti papíru.
by Jan Evangelista Nečas

V živobytí – na mou víru –
nešlo by to bez papíru.
Každý žene se teď za cílem,
aby měl vždy černé na bílém.
Pouze milující mají v maníře
psáti na růžovém papíře.
Papír vůbec bílou barvu mívá,
buďto jemný nebo hrubý bývá,
(v čemž se i nám lidem vyrovnává).
Po arších ho kupec rozprodává.
Farář píše na něm listy křestné,
advokáti obžaloby lestné,
tresty žáček neposeda,
pro učence na něm leží věda,
krejčí má z něj míru na kalhoty,
musikanti na něm píší noty.
Na čem by se tiskly noviny?
které ukracují dlouhé hodiny;
na čem romány a básně?
které čtou se ku podivu krásně;
na čem vábných veršů znění?
které slouží cukrlátek k obalení.
Z čeho bychom levné límce měli?
jež se nad košilí černou bělí. –
Jistý papíru druh vlastnosť mívá,
že se do něj tekutina vpívá;
vůbec je to papír hrubý dosti.
Však dle nejnovější zkušenosti
i ten, nad nějž jemnějšího není,
do sebe vssál statisícův jmění,
pak-li s povolením Austrie
hotovili z něho akcie. –
Papír, pokud stačí vědomosti naše,
z hadrové se zhotovuje kaše;
zajdeme-li ale v kupců krámy,
uvidíme papír z režné slámy,
otáčejí ho tam na kornouty.
Za nedlouho snad i na chomouty
bude možno papír potřebovať,
snad i koně papírem se budou kovať.
V Americe – ač to nepodobno k víře –
továrnu už mají na talíře;
ano jsou i papírové džbány
na pivo a vodu udělány
a to sice pod zárukou,
že se nikdy neroztlukou.
Patrně to výhod vydá dosti
v ledakteré domácnosti,
kde teď hrnec křehký prudce skáče
na hlavu manžela – spolupráče.
Komu před věky to vyjevili snové,
že budeme míti střechy papírové?
Ani věštcům nevyšlo to z péra,
že kdys bude papírová éra
a že všemohoucí vládce vesmíru,
peníze, že budou z papíru.

Meter: trochaic
Soliloquy of the Spanish Cloister
by Robert Browning

Gr-r-r--there go, my heart's abhorrence!
   Water your damned flower-pots, do!
If hate killed men, Brother Lawrence,
   God's blood, would not mine kill you!
What? your myrtle-bush wants trimming?
   Oh, that rose has prior claims--
Needs its leaden vase filled brimming?
   Hell dry you up with its flames!

At the meal we sit together;
   Salve tibi! I must hear
Wise talk of the kind of weather,
   Sort of season, time of year:
Not a plenteous cork crop: scarcely
   Dare we hope oak-galls, I doubt;
What's the Latin name for "parsley"?
What's the Greek name for "swine's snout"?

Whew! We'll have our platter burnished,
   Laid with care on our own shelf!
With a fire-new spoon we're furnished,
   And a goblet for ourself,
Rinsed like something sacrificial
   Ere 'tis fit to touch our chaps--
Marked with L. for our initial!
   (He-he! There his lily snaps!)

Saint, forsooth! While Brown Dolores
   Squats outside the Convent bank
With Sanchicha, telling stories,
   Steeping tresses in the tank,
Blue-black, lustrous, thick like horsehairs,
   --Can't I see his dead eye glow,
Bright as 'twere a Barbary corsair's?
   (That is, if he'd let it show!)

When he finishes refection,
   Knife and fork he never lays
Cross-wise, to my recollection,
   As do I, in Jesu's praise.
I the Trinity illustrate,
   Drinking watered orange pulp--
In three sips the Arian frustrate;
   While he drains his at one gulp!

Oh, those melons! if he's able
   We're to have a feast; so nice!
One goes to the Abbot's table,
   All of us get each a slice.
How go on your flowers? None double?
   Not one fruit-sort can you spy?
Strange!--And I, too, at such trouble,
   Keep them close-nipped on the sly!

There's a great text in Galatians,
   Once you trip on it, entails
Twenty-nine district damnations,
   One sure, if another fails;
If I trip him just a-dying,
   Sure of heaven as sure can be,
Spin him round and send him flying
   Off to hell, a Manichee?

Or, my scrofulous French novel
   On grey paper with blunt type!
Simply glance at it, you grovel
   Hand and foot in Belial's gripe;
If I double down its pages
   At the woeful sixteenth print,
When he gathers his greengages,
   Ope a sieve and slip it in't?

Or, there's Satan!--one might venture
   Pledge one's soul to him, yet leave
Such a flaw in the indenture
   As he'd miss till, past retrieve,
Blasted lay that rose-acacia
   We're so proud of! Hy, Zy, Hine...
'St, there's Vespers! Plena gratia
   Ave, Virgo! Gr-r-r--you swine!

Meter: trochaic
De Victoria por el amor
by Jacinto Cordero

Descuidada de amor burlas hacía
del que ví ya en tu red cautivo y ciego,
por necio imaginaba al que en tu
                     fuego
cual simple mariposa en llama ardía
No imaginaba yo que en su porfía
había tal crueldad, mas ya que
                     llego
al mar de tu rigor, en que me anego
rendida se confiesa el alma mía
No más burlas de amor, loco deseo,
cuando el mal que padezco al alma escucho,
si el desengaño de tus fuerzas toco.
Dicho el que en amor no ha hecho empleo,
y desdichado aquel que quiso mucho,
si al más cuerdo el amor le ha vuelto loco.

Meter: iambic
- CLXII -
by Juan de Tassis y Peralta

Fortuna me condujo peregrino
de un mar en otro mar siempre alterado,
hasta ver de sus iras adulado
el solo efectos de estos tiempos dino.
Hoy con más escarmiento y mejor tino,
al de esta soledad puerto he votado,
errante, aunque confuso, mas no errado,
el progreso y el fin de mi camino.
Aquí me niego al tiempo y no me alcanza
voz que con falsos ecos interprete
el odio contra mí de su venganza.
Donde, si bien perdido, aquí aquiete
sólo en seguir de lejos la esperanza
que todo lo que vemos nos promete.

Meter: polymetric
RŮŽIČKY.
by Josef Václav Sládek

Dvě růžičky červené
kvetou podle sebe,
nad nimi dva motýlky,
modré jako nebe.
Kam se jeden obrátí,
tam se druhý točí, –
nejsou to dva motýlky,
jsou dvě modré oči.
Nejsou to dvě růžičky
porozkvetlé v jaře,
to našeho děťátka
růžové jsou tváře.

Meter: trochaic
Als Hr. Joh. Friedr. Falckner in
 Leipzig als Bürgermeister aufge-
 führet wurde im nahmen
 eines andern.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die sonne/ grosser Mann/ bringt heute so ein licht/
Aus dessen schooß dein ruhm mit hundert strahlen bricht:
Die würde deiner brust wird als wie neu gebohren.
Und morgen gleich darauff tritt dein geburts-fest ein/
Als solte selbst die zeit ein wahrer zeuge seyn/
Es sey dir ehr und ruhm zur mutter auserkohren.
Denn heut’ erklären dich die väter dieser stadt/
Die ancker/ derer treu noch nie gewaucket hat/
Zu einem oberhaupt der weisen linden-räthe.
Du machst die dritte zahl vollkommen wieder gut/
Von der es immer scheint/ wenn sie den ausspruch thut/
Als ob ihn Pythii berühmter drey-fuß thäte.
Die linden sind daher zu lauter lust erregt/
Indem ein holder West ihr grünes laub bewegt/
Jhr frohes wachsthum wird in hoffnung schon erhöhet.
Und so des falckens flug was glückliches bedeut;
Wird ihnen billig auch nur gutes prophezeyt/
Nachdem ein Falckner itzt auf ihrem gipffel stehet.
Dich hat/ noch ehe dir diß pfund ist zugezehlt/
Gott und der bürger hertz schon längst dazu erwehlt.
Die wahl ist so nach wunsch als nach verdienst geschehen/
Jhr kluges absehn ist auf lauter heil gericht;
Denn diese werthe stadt und selbst das Rath-hauß spricht:
Man muß bey trüber zeit mit falcken-augen sehen.
Die weißheit/ die dich schmückt/ die treue die dich ziert/
Und dein gerechtes thun bleibt von mir unberührt.
Denn deine tugend muß ein grösser Herold preisen;
Und wie ein Elephant den eignen schatten flieht/
So weiß ich/ daß dein geist es niemals gerne sieht/
Wenn man durch loben dir will einen dienst erweisen.
Ja weil ich dieses auch/ was du nur mir gethan/
Hier/ mein Mecänas/ nicht nach würden rühmen kan’/
Wie könte denn mein kiel die nutzbarkeit beschreiben/
Die dein geübter witz der gantzen stadt erzeigt?
Was wunder/ wenn diß blat von deinen thaten schweigt/
Und wenn ein blosser wunsch auch meine zuflucht bleibet?
So stehe nun und blüh du schatten-reicher baum/
Und deiner zweige pracht vergrösser höh’ und raum.
Begehe noch sehr offt geburts- und ehren-tage.
Sey künfftig sonderlich im reisen auch beglückt/
Daß/ wenn dich diese stadt zum landes-vater schickt/
Dir dessen crönung selbst viel ehren-cronen trage.

Meter: iambic
Upřímná rada.
by František Hajniš

Krátký život lidský
Uplyne co pěna;
Lepší mladá dívka,
Nežli stará žena.
Kvete růže, kvete,
Krásná její vůně;
Ubohé však srdce
Bolestí mi stůně.
Miloval jsem vřele
Dívku mladou, jarou;
Pro peníze vzal jsem
Ženu sobě starou.
Kvete růže v sadě,
Žena však mi chřadne,
A mé srdce bídně
Místo lásky zvadne.
Pročež vy, mládenci,
Poslechněte radu,
Kterouž vám co manžel
Zde na srdce kladu:
Mladost blaho tvoří,
bohatství jest pěna;
Lepší mladá dívka
Nežli stará žena.
Chudoba a láska
Ta se lépe snese;
Než bohatá žena,
Jenž se stářím třese.
Pročež vy, mládenci,
Příklad z toho mějte:
Na peníze nikdy,
Vždy na lásku dbejte.

Meter: trochaic
- 92 - Díjole una dama que para qué escribía disparates
by Lope de Vega

La locura del mundo me defiende,
que del estudio la virtud estraga,
que la objeción, Lucinda, satisfaga,
culto me vuelva, y el estilo enmiende.
Si escribo veras, nadie las entiende;
si burlas, vos decís que no las haga;
si alabanzas, ninguno me las paga,
¿pues qué tengo de hacer, si todo ofende?
¿He de quedarme Bachiller en Artes,
sin que halle estilo que este humor consuma
nacido en cuarta luna, aciago un Martes?
Mas si escribir es fuerza que presuma,
écheme el Dios Apolo a aquellas partes
a donde más se sirva de mi pluma.

Meter: iambic
1L: Allerschönste Creatur/
by Arno Holz

Allerschönste Creatur/
alles gab dir die Naduhr/
alles dreff ich bey dir an/
waß ich mir nur wüntschen kan.
Deiner Schultern Borzellan
acht ich über
kömbt mir wo mein Finger dran/
fässt es sich wie Athlaß an.
Rohsen sehn auß deinen Schnee/
daß ich fast für Lust vergeh/
Lilgen unter jedem Schritt
spriessen/ wo dein Füßlein dritt.
Othmestu/ so fillt die Lufft
deines Stimmleins sanffter Brall
sticht sälbst hin die Nachtigall!
Gläubstu/ so vihl Pärlen-Pracht
ist for dir allein gemacht?
Meinstu/ daß das wen verdreusst/
wenn ihn fäst dein Arm ümbschleusst?
Selbst
nahms zum Schluß nicht mehr genau.
Drümb so kom und gihb dich mir/
du vergöldtes

Meter: trochaic
XVI.  Všude je temno – ze všad vane chlad –
by Julius Skarlandt

Všude je temno – ze všad vane chlad –
je slyšet vítr ve skalách se rvát –
konec se již blíží – – –
Tuším jen Tebe – slyším Tě se smát –
Tvé žhavé oči do mých nocí plát –
v nichž mě upír tíží – – –
Rozbořený vidím loupežný svůj hrad,
a píseň nešťastných zas slyším lkát
nade třemi kříži!

Meter: iambic
Zahrada mládí.
by Jaroslav Vrchlický

Zahradou je Mladost, paní v ní je Radost,
blah, kdo v její stinnou alej zapadne;
tužbám všem je zadost, v srdci každá žádost,
ovanuta májem v květy omládne.
Vodojemy šumí sladké svoje dumy,
s jabloňových štěpů kolem cest
samá růže padá – Ó jak dá se ráda
v opojení mladá
duše svést;
tříští rozptýlených, jasmínových hvězd.
Rozmar s čapkou blázna, kde je skála srázná!
nechá ob čas cinkat svojím rolničkám,
Žert, Smích, s Vtipu skvostem, stálým jsou tu hostem,
Píseň neustává v sluch se vkrádat nám;
každou novou chůzí nové ve Illusi
octneš se a každá sladká jest.
Přeludů říš vratká, nových plesů matka...
z láhve letí zátka
na počest,
paní toho sadu, kde vše musí kvést!
Nechť si venku čeká, vzteká se a štěká
těžkopádné Stáří, sok nás všech,
Čas nechť, jeho sluha, doléhá zle, z tuha, –
nám tu kvetou růže v barvách stech,
nám tu hárá duha, síly je v ní spruha;
nezachvějí námi Starost, Zloba, Lest,
tyto družky Stáří; nám zde Rozkoš září,
ve dívčí plá tváři
svitem hvězd...
Kdo chce, tomu Mladost věčná jest!

Meter: trochaic
ZÁVIST.
by Sigismund Bouška

V chatě, kam se slunce děrou dívá,
žila žena hříšná, závistivá.
Světla lidem nepřála ni stínu,
bledou závist nosíc v srdci klínu.
Chudé bez almužny žene, plísní,
jmění bohatých ji v noci tísní.
Celý život trávíc v hříchu smutku
času nemá k setbě dobrých skutků.
V noci nepravosti jenom jednou
přelét úsměv její lící blednou.
Kdysi kleknuvši na úzkou lávku,
prala u potoka zelnou hlávku.
A tu maně lupen utržený
spadl do vln, odnesly ho pěny.
Shýbla se, proud rychlejší byl mnohem,
a tak řekla: „Jdi si s Pánem Bohem!“
Přišla léta, žena umírala,
na spasení naděj byla malá.
Svatý Petr stoje v nebes bráně:
„Co s tou ženou?“ ptal se Lásky Páně.
„Nic!“ – „Snad aspoň onen lístek zelný
získal by jí život nesmrtelný?“
– „Zvedneš-li ji k nebi na tom listu
v koutě ráje ať se těší místu.“
Zaplesalo srdce klíčníkovi,
hříšné duši Boží vůli poví:
„Na svůj lupen stoupni obezřele
na něm závisí tvé blaho celé!“
Prostorem již k nebi letí duše,
ale za ní mnohá hříšná kluše.
Chytají se listu na okraji,
snad s tou šťastnou dostanou se k ráji.
Ale běda! stará závist ženy
zaplála v ní nové ve plameny.
Odhání je, s dušemi se hádá –
list je ve dví, duše v peklo padá.
„Co s tou ženou?“ ptá se Láska Páně.
– „Nic!“ děl Petr hledě v rajské pláně.

Meter: trochaic
Zde v němotě ustlali tobě,
by Irma Geisslová

Zde v němotě ustlali tobě,
kde smrtník jen do hroudy klepe,
a hlodavec hlínu jen chroumá, –
a řekli mi, že ti tu lépe.
Když nevidíš, kdo tady kleká
a láskou se modlí k tvé duši,
a pláčem svým – šíleně doufá,
že přece tvůj těžký sen zruší!
Já bloudím jak zbavená smyslů
tím strašlivým pohřbených sadem,
kol sladký šum listí mne zránil
a pálí jak uštknutí hadem.
Když zapěje v křoví tu ptáče,
mně zdá se to rouháním, smíchem,
a vy chcete zmírnit mou bolest
v své útěchy slově tak lichém!
Vždyť srdce mi krvácí, puká,
kdy smrtník tu v hroudu jen klepe,
a hlodavec hlínu jen chroumá
a řeknou mi – že ti tu lépe!

Meter: amphibrachic
O velký pátek.
by František Leubner

Zvon oněměl a zhaslo věčné světlo.
Jen stíny na holý se oltář kladou,
kde jindy oken malovaných vnadou
jak bájný svět vše pestrým jasem kvetlo.
Jak s nocí jasno by se bylo střetlo:
Hle zpod oltáře vystupují řadou,
jež pro kříž Kristův štvanou laň jak mladou
kdy záští vrahů katem na smrt hnětlo.
Jdou v bílých řízách starci, ženy, děti,
sbor statných mužů tiše ve průvodu
a v rukou nesou svěží palem sněti.
V jich tváři není krutých strastí hlodu,
jdou v klidu slavném jako ku oběti, –
zrak plá jim touhou Beránkova hodu.

Meter: iambic
5.
by Friedrich Rückert

Herein von draußen in verworrnem Schwalle
Verletzt mein Ohr ein Schwirren und ein Summen,
Ein Flattern, Schnattern, Krächzen, Blöken, Brummen,
Geflügel in dem Hofe, Vieh im Stalle.
Und innen hier die Tisch' und Bänke alle
Besetzt mit viel Gesichtern, matten, dummen,
Bepflanzt mit viel Gestalten, trägen, krummen;
Das Aug' ist mit dem Ohr im gleichen Falle.
Da tritt herein im schlankgeschnürten Mieder
Ein Mädchen, das mit einem Gruß mich kirret,
Von allen Sinnen fällt es mir wie Schuppen.
Der Wirtschaft Mißlaut schmilzt in sanfte Lieder,
Sowie sie spricht; und wie sie blickt, entwirret
Sich rings der Knäu'l in wohlgefällige Gruppen.

Meter: iambic
Shall I compare thee to a summer’s day? (Sonnet 18)
by William Shakespeare

Shall I compare thee to a summer’s day?
Thou art more lovely and more temperate.
Rough winds do shake the darling buds of May,
And summer’s lease hath all too short a date.
Sometime too hot the eye of heaven shines,
And often is his gold complexion dimmed;
And every fair from fair sometime declines,
By chance, or nature’s changing course, untrimmed;
But thy eternal summer shall not fade,
Nor lose possession of that fair thou ow’st,
Nor shall death brag thou wand’rest in his shade,
When in eternal lines to Time thou grow’st.
    So long as men can breathe, or eyes can see,
    So long lives this, and this gives life to thee.

Meter: iambic
A España
by Clemente Althaus

Un día, España, en tu anchuroso imperio,
moviendo el sol el refulgente paso,
jamás hallaba tenebroso ocaso
al ir de un hemisferio a otro hemisferio;
cual ya al romano, así al valor iberio,
el ámbito del orbe vino escaso:
mas a tu antigua majestad, acaso
iguala tu presente vituperio
De tal altura a sima tan profunda
te hizo caer del hado la inconstancia,
que Roma el mundo te llamó segunda:
Dad escarmientos a Inglaterra y Francia,
y teman que en abismo igual las
                     hunda
su proterva ambición y su arrogancia

Meter: iambic
Za Janem Nerudou. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Stál’s nejradši, kde duněl boje vír,
zvyk’ vítězství Jsi nosit v jeho vřavy,
a ballady jak Tvojí bohatýr
Své zlaté srdce, plné horké lávy,
Jsi vrhnul mezi davy,
se prosekat, kde duněl boje vír.

Meter: iambic
- IX - Hablando un ausente a la fuente
by Luis Carrilloy Sotomayor

Lloras, oh solitario, y solamente
tu llanto te acompaña, que, lloroso,
el eco usurpa de este valle umbroso
y el triste oficio de esta dulce fuente.
¡Ay, cómo en escucharte alivio siente
mi pecho, en sus diluvios caudaloso!
A no ser natural tu son quejoso,
mereciera una ausencia tu corriente.
Lloremos juntos, pues, y dure tanto
que al brío de esta fuente presurosa
le dilate sus términos el llanto.
Mas vencerá mi ausencia querellosa,
pues de una ausente ingrata el dulce encanto
es causa a más efectos poderosa.

Meter: iambic
REZIGNACE
by Stanislav Kostka Neumann

Od Staré Pazové táhne babí léto
strnisky kukuřičnými.
Všecko, co stokrát je přeprokleto,
přikryjme rubáši bílými.
Soucit je taková přikrývka bílá,
když vyschl bol a unavil se hněv –
Dnes obloha nám trochu zasvítila,
a já mám sílu větrem hnaných plev.

Meter: polymetric
A una mujer entrada ya en edad
by Gaspar María de Nava Álvarez

Esa cabeza erguida y orgullosa,
ese ademán altivo y lengua vana
eran muy buenos en la edad lozana
cuando el jazmín reinaba con la rosa.
Ahora amarillez, ruga enojosa
invaden tu belleza soberana
y en tus ralos cabellos ya la cana
ejercen su potencia rigurosa
¡Mira cómo dejaron tu semblante
las voraces viruelas! ¡cuál los dientes
negrean por los males y los años!
Mírate en el espejo un solo instante
y dime si tus modos insolentes
me harán fuerza con tantos desengaños.

Meter: polymetric
U kříže.
by Adolf Heyduk

Zas kvetou žita na polích
i lípy plnolisté,
zas lid Tě ovil růžemi,
Ty umučený Kriste;
zas v koruně Tvé trnové
pták uhostil své děti
a brzy jejich chvalozpěv
Ti s kříže bude zněti.
Však žel, až růže uvadnou
a mraky postrou nebe,
a v jihu znikne zpěvný pták,
kdo vzpomene si Tebe?
Ty vše to víš a proto snad
Tvé skráně žalem klesly:
lid zapomíná napořád,
kdo ondy kříž proň nesli.
On vidí spásné bohy teď
jen v rození a mření,
a v jara květném usmání,
a v zemi bouřném vření,
jen v darech, polí, sadů, řek
a v žití hmotě jisté,
a láska prchla, žel, ó žel,
můj umučený Kriste!

Meter: iambic
De pro y de fuste
by Nicolás Arnao

Si bardo fuera yo de pro y de fuste,
tendría un gran estudio decorado;
con clásicos autores del pasado
y alcanzar con mi lira un buen ajuste.
Pero a mi humilde choza, cuando guste,
puede el lector pasar, no hay entorchado;
ni grandes bibliotecas, ni alfombrado,
ni estatuaria vetusta que lo asuste.
Solo en mi oscuridad, me inspiro en flores,
o en los grietados muros de mi casa,
do no existen ni cuadros, ni pintores,
ni el pensamiento en ilusión se
                     abrasa
para elevarlo en majestad suprema
y a mi lira arrancar magistral tema

Meter: iambic
¿Cuándo vendrá la muerte?
by Diego de Torres y Villarroel

¿Cuándo vendrá la muerte? No sabemos
¿El cómo y el lugar? Ni en conjetura
¿El detener su curso? ¡Qué locura!
Sólo es cierto y de fe que fallecemos.
Pues, ¿cómo la amenaza no tenemos
del criador de toda criatura?
Deseche la malda nuestra cordura
y el viaje del alma preparemos.
La muerte, aunque parece que se esconde,
cada momento nos está acechando;
dejémosla que siga y que nos ronde.
Ella va y viene, y nos está esperando,
y ya que nos oculta cómo y dónde,
estemos prontos para siempre y cuándo.

Meter: iambic
Encomienda su llanto a Guadalquivir en su nacimiento, para que le lleve a Lisi, donde va muy crecido
by Quevedo

Aquí, en las altas sierras de Segura,
que se mezclan zafir con el del cielo,
en cuna naces, líquida, de yelo,
y bien con majestad en tanta altura.
Naces, Guadalquivir, de fuente pura,
donde de tus cristales, leve el vuelo,
se retuerce corriente por el suelo,
después que se arrojo por peña dura.
Aquí el primer tributo en llanto envío
a tus raudales, porque a Lisi hermosa
mis lágrimas la ofrezcas con que creces;
mas temo, como a verlas llegas río,
que olvide tu corriente poderosa
el aumento que arroyo me agradeces.

Meter: iambic
- CLXXXV -
by Gutierre de Cetina

Tan alta al desear hallo la vía,
tanto peligro en ella yo comprendo,
que ni contrasto ya, ni me defiendo,
rendido a la cruel señora mía.
Mas, si bien siento, el fin de mi porfía
es irme poco a poco deshaciendo,
y que lo que me está mejor, entiendo.
No se verá mudar mi fantasía;
no se dirá jamás que de inconstante
no osé seguir tan gloriosa empresa,
ni que me puso algún temor la pena.
Tan ufana está el alma en verse presa,
que si a limar probase la cadena,
hallará que es del más duro diamante.

Meter: polymetric