Sprostému vojáku sláva!
by Vincenc Furch

O vysokých nezpívám dnes
Vůdcích voje Rakouského,
Jevím světu Slovanskému
Skutky vojína nízkého;
Také vojín stupňů nízkých
Mužností se oslavuje,
V bitvách také sprostý voják
Vavřínem se ověnčuje.
Především vám obraz jevím
Hrdinského bojovníka,
Jenž na krvavém bojišti
Slávou ozářen vyniká:
U Czegleda Schederovi
Nohu vzala koule z děla –
Hroznou bolest překonala
Jeho duše silná, smělá.
Teprva když dokonán boj,
Zvolal: „S koně mi pomozte,
Abych tiše umřít mohl,
Na zem, bratři, mě položte;
Na koni jsem zůstal sedět,
Ač mi koule vzala nohu –
Povinnost svou vyplnil jsem –
Teď se odporoučím Bohu!“ – –
Nad bojištěm zkrváceným
Oblak s oblakem se honí –
Udatnému bojovníku
Střelba umíráčkem zvoní –
Leží jinoch na smrt zbitý –
Hej! Hej! –
Obličej má mlhou krytý –
Hej! Hej! – –
Oblak s oblakem se honí –
Jiné obrazy se jeví –
Jiné kraje – jiné bitvy –
Nové hroby – nové zpěvy. –
„Beze strachu – beze bázně,
Jak se na vojáky patří –
Vedle nás ač bratr klesá –
K předu postupujme bratří!“
Ejhle voják Bodnařinák
Za sedláka se oblekl,
Z dědiny vzal bídné koně
A na pole rádlo vlekl;
Blíží se k Maďarským strážím,
Až k samému jejich voji,
Aby poznal, kde Maďarská
Nejhlavnější síla stojí.
Shrbena jsou jeho záda –
Ale jeho mračné oči
Jako tmaví sokolové
Bystře po kraji se točí.
Přikročil Maďarský hejtman:
„O císařském voji co víš?
Viset budeš na tom stromě,
Pakli lživé slovo povíš!“ –
– „Ach já, pane kapitane,
Netoužím po také výšce,
Při zemi jen se mi líbí,
Jak nebohé polní myšce.
Viděl jsem sic mnohé věci –
Vypravovat umím málo –
Co jsem viděl – a co vidím –
Jakoby se mi jen zdálo!“ –
A teď počal vypravovat,
Co ví o císařském voji –
Kde pod jednookým Šlikem
Jeho hlavní síla stojí; –
Avšak jinak popisoval,
Nežli to byl viděl v skutku –
Pozdě – že to lichá zpráva –
Poznal Maďar k svému smutku.
Slunce klesalo již k spánku,
Vystupoval měsíc bledý –
Po krajinách Podtatranských
Rozšiřoval se stín šedý –
Houštěmi se krade zpátky
Vojín ke Šlikovu voji,
Aby zpravil generála,
Kde Maďarské sbory stojí.
Na to smělý Bodnařinák
Vede vojsko ještě v noci –
I přepadnut Maďar klesá –
Musí couvat mermomocí;
Převlečen už Bodnařinák
Není klamně za sedláka –
Místo biče pušku nese,
Jak se sluší na vojáka.
Ještě po smrti byl Hentzi
Terezinským poctěn řádem –
S ním vojínů chrabrých na sta
Pohřbeno Budínským hradem;
Jednoho jen slaviti chci
Dělostřelce tam padlého –
Vedle Hentziho buď světle
Zapsáno i jméno jeho.
Bašty byly rozbořeny –
Vedral se už voj Maďarský –
Odporoval přeudatně,
Avšak marně voj císařský;
Tu je hukot a volání –
Muže s mužem bojování –
Na seč lítou, hrůzy plnou
Smrt své temné roucho sklání.
Již jest klesnul Hentzi slavný –
Již vyletěl Alnoch s minou –
Již praporci trojbarevní
Vítězoslavně s bašt kynou:
Jediný jen dělostřelec
Ještě odporuje s dělem –
Kolem něho padli bratři –
On vytrval v boji smělém.
Avšak marné vzdorování –
Kartáčemi nabil dělo
Naposled! – – – a nyní staví
Před dělo své vlastní tělo –
Zapálil – – i mrtev leží
Vlastní ranou poražený –
Hubánek – ten český střelec
Na věky jest oslavený! –
To jest jenom trojlist z knihy
O slávě sprostých vojínů –
Kolik jich však zasluhuje
Přijít na světlo ze stínu? –
Ze zámku i z chýše – stejně
Sahá ruka po vavřínu –
Ze zámku i z chýše srdce
Umí umřít pro otčinu!

Meter: trochaic