PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XIV -
by Juan de Tassis y Peralta

Véome en dos extremos diferentes,
y sigue cada cual contrario afeto;
dos violencias de amor y de respeto
mantienen en un ser mil accidentes.
Los fines de estos fines evidentes
van por vario camino a ser perfeto,
y es un incomprensible por sujeto
las causas de estas causas eficientes.
Luchan estos contrarios noche y día;
el respeto al amor vencer espera,
y amor, que solo basta, en sí se funda.
Departir sólo puede la porfía
de estas dos cada cual causa segunda
quien de tan nuevas causas es primera.

Meter: iambic
Před obrazem „Živé pochodně Neronovy“.
by Antonín Koukl

Za velkou myšlénku, jež hvězdou žití vřela,
za nesmrtelnosť svou a za spásu
hle! myslí bohorovnou vydávají těla
Neronu, synu ďábla, k pospasu.
Za velkou myšlénku! – Vše žádá obětí!
Když nadšení nám pílí ruce nesvětí,
když lekáme se potu vlastních tváří:
úrody nečekejme, plod nám nezachutná,
tvor nedostačí si, k životu práce nutná;
z ničeho ani kouzlo světa nerozkvetlo,
sám bůh se přičinil, řka: „Staň se! Budiž světlo!“
Svůj život za spásu hle! kladou křesťané,
a mysl neklesá, když oheň zaplane.
Hle! i v tom plamenu nadšeni silou novou
pro spásu rádi jsou pochodní Neronovou.
Vše žádá obětí. A což to naše žití,
jež stísněno jsouc, volá o spásu?
Hráz úzkoprsou má-li strhat vlnobití,
být musí bouře dříve světa k úžasu,
bouř nadšení – by po ní jasno bylo.
Však kde to nadšení? Hle! ruka matně klesá,
dnes zapomenuto, o čem se druhdy snilo.
Kdy jiní letí výš jak orli na nebesa,
kdy z práce duchů jiný národ plesá
a sopku nadšení v svých prsou pro vlasť hostí,
my klidni jsme, nám stačí sláva – minulosti.
Zda sílu máme k spáse postačivou –
i nutno-li, pochodní pro vlasť býti živou?
Na štěstí k oběti té u nás bude dosti
za živa hořet – studem nad svou netečností!

Meter: iambic
Der Sonnen-Zeiger
by Barthold Heinrich Brockes

Sehet dort den Sonnen-Zeiger! merckt! er zeigt den
hellen Schein
Durch den Schatten, zeigt die Ordnung, zeigt die Gegen-
wart und Zeit.
Mögt’ ich doch in meinen Schriften auch ein solcher Schat-
ten seyn
Von der Sonnen-Sonnen Strahle, Gegenwart und Herr-
lichkeit!

Meter: trochaic
86.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Mensch, du hast Gnad und Zorn: Hier Aufruhr, dorte Ruh:
Dem Zorne kommt der Tod, der Gnade Leben zu.

Meter: iambic
Al Amor
by Clemente Althaus

Oh de la triste humanidad verdugo,
de todo mal origen, Amor ciego,
¿Por qué, di, al que me abrasa en vivo fuego
no amarraste conmigo al mismo yugo?
¡Ingrato! un tiempo mi beldad le plugo;
mas por otra mujer me olvidó luego
y hoy desdeñada cruel mi humilde ruego,
mi ardiente llanto que jamás enjugo.
Y en vano esfuerzos y promesas
                     hago
de olvidar a tan bárbaro enemigo
por otro que a mi amor de digno pago
¡Ay! que adorarle menos no consigo:
antes le ruego más y más le halago
mientras más desdeñoso está conmigo.

Meter: iambic
Enójase el autor con una dama, que el enamorarla fue causa de que hiciera versos
by Alberto Díez

Por mujer que no pide apasionado,
a tus partes estuve muy rendido,
y viendo celebrabas lo entendido,
procuré de escribirse con cuidado.
Hálleme a tu discurso enamorado,
y para las disculpas de atrevido,
mi amor de codicioso, te ha metido
a Poeta; por ser más Licenciado
Pidiérasme dinero, hermosa Anarda,
y no hacerme caer en tan perversos
delitos, que no hay forma que me cobre
No he de verte en mi vida, guarda, guarda,
que pues eres la causa que haga versos,
sin pedirme ni darte me haces pobre.

Meter: polymetric
Soneto en el libro de Baltasar Gracián, Agudeza y arte de ingenio
by Alonso de Salas Barbadillo

Cumbre de santidad, monte sagrado,
que al Cielo nos enseña, y encamina,
tan señalado en santidad divina,
que el mismo Dios por vos fue señalado.
Índice de aquel libro celebrado,
de la verdad que a la virtud inclina,
y mano que corriste la cortina
al sumo Dios cubierto, y disfrazado
¿Para qué le mostráis, varón famoso,
a un pueblo, que después, tiranamente,
ha de ser de su sangre carnicero?
Encoged vuestro dedo milagroso,
y advertir que el mostradle a aquesta gente,
es mostrar a los lobos el Cordero.

Meter: iambic
1L: Welch süßes Athmen! Welche Luft!
by Ludwig Tieck

Welch süßes Athmen! Welche Luft!
Wie hebt sich die Brust, nur mehr und immer mehr
Der zarten Wellen zu trinken,
Die mit Gedüft des Oelbaums getränkt,
Mit der blühenden Myrthe Wohlgeruch,
In Wollust alle Sinne tauchen,
Und elysisch über das Land
Ein Meer von Wonne sich gießen.
Kann es dem Schiffer lieblicher dünken,
Wenn von Indiens Küsten herüber
Die gastlichen Lüfte der Gewürze Blüthenduft
Ihm auf sein wanderndes Schiff hinstreun?
Warlich, was die Rose unter den Blumen,
Was der Alertico unter den Weinen,
Ist diese Himmelsluft gegen die der übrigen Welt.

Meter: iambic
- 18 - Al sepulcro de don Gonzalo Girón
by Lope de Vega

Aquí yace el espanto y maravilla
del mundo, aquel Girón claro, excelente,
del conde don Rodrigo descendiente,
y doña Sancha Infanta de Castilla.
Aquel que con la cruz de su cuchilla
entre el Moro Andaluz resplandeciente,
fue nuevo Cid de la Africana gente,
que desde el Tajo hasta el Genil humilla.
Aquí yace el Maestre de Santiago,
que a España de un Girón dejó vestida
de gloria y honra que inmortal se llama.
El que haciendo en los Moros duro estrago,
dio el alma al cielo, y en Moclín la vida,
a Osuna gloria, y a su nombre fama.

Meter: iambic
Die Königstochter
by Ludwig Uhland

Des Königs von Spanien Tochter
Ein Gewerb zu lernen begann.
Sie wollte wohl lernen nähen,
Waschen und nähn fortan.
Und bei dem ersten Hemde,
Das sie sollte gewaschen han,
Den Ring von ihrer weißen Hand
Hat ins Meer sie fallen lan.
Sie war ein zartes Fräulein,
Zu weinen sie begann.
Da zog des Wegs vorüber
Ein Ritter lobesan.
»wenn ich ihn wiederbringe,
Was gibt die Schöne dann?« –
»einen Kuß von meinem Munde
Ich nicht versagen kann.«
Der Ritter sich entkleidet,
Er taucht ins Meer wohlan,
Und bei dem ersten Tauchen
Er nichts entdecken kann.
Und bei dem zweiten Tauchen
Da blinkt der Ring heran,
Und bei dem dritten Tauchen
Ist ertrunken der Rittersmann.
Sie war ein zartes Fräulein,
Zu weinen sie begann.
Sie ging zu ihrem Vater:
»will kein Gewerb fortan!«

Meter: iambic
NEZMĚNĚNÉ DNY
by Antonín Sova

Co přebolelo zim
až do těch slibů jar,
to uzrává v tvém lůně, země.
Teď, v červencový žár
skotačí drobná kůzlata
a každé krávy vémě
se těžší zdá svým houpáním,
co nemotornou lehkostí
s rolniček tančí klinkáním
ta dlouhonohá hříbata.
A básníku se zdá:
ty dny tak žhnou jak za mláda,
noc dýše teplý zrání pach,
jak sama uspávala by, –
dobře se spalo v jeteli,
a dobří lidé v chalupách
udřeni, sťati leželi.
Parnatý potok dýmá tak
a v údolí všech údolí
si zpívá volně jako pták,
kdy neustále šveholí
a z lesů vůně hub a mechů
v soumraku lučních cest
v silice smísila se dechu
před rozsvícením hvězd
A starý básník rád
naslouchá obilí
jak teple šumí.
Vždyť chodíval tu mlád,
když v rose rána stříbřily
se louky, háje, chlumy,
když pastýř ovce na návsi
vyháněl statků za vrata,
roh ozvěnou zněl, štěkot psí,
v nedbalkách vstala děvčata
a smíchem ptačím, po zpěvu
jenž zněl, se smála u chlévů.
A třeba změnil se i svět,
táž pole, vsi, tvých u nohou,
vše dívá se, jak z mladých let,
v témž světle, pod touž oblohou.
A starci básníku se zdá
vše jako dávno za mláda.

Meter: iambic
NA ŠVESTKÁCH (37)
by Bohdan Kaminský

A v této chvíli, kdy jat náhlým bolem
jsem stýskal si na smutný osud svůj,
jak nebem seslaný šel Tonda kolem.
Hned byl jsem veselejší. „Tondo, stůj!“
jsem zavolal a vlídně zval jej k sobě
(neb sám jsem pomalu se tady bál).
On klidně do kapes dal ruce obě
a hvízdaje se chystal jíti dál.

Meter: iambic
Sonetos – VII
by Tomás de Iriarte

Lamiendo reconoce el beneficio
el can más fiero al hombre que le halaga
Yo, escritor, me desvelo por quien paga
o tarde, o mal, o nunca el buen servicio
La envidia, la calumnia, el artificio,
cuya influencia vil todo lo estraga
con más rabiosos dientes abren llaga
en quien abraza el literato oficio.
Así la fuerza corporal padece,
falta paciencia, el ánimo decae;
poca es la gloria, mucha la modestia.
El libro vive, y el autor perece
Y ¿amar la ciencia tal provecho trae?
Pues doy gusto a Forner, y me hago bestia.

Meter: iambic
A San Isidro
by Domingo Barreto Mendoza

Los campos de Madrid, Isidro santo,
en Dios arrebatadas sus acciones,
fertiliza con llanto y oraciones,
rico cultor será quien siembra tanto.
Espíritus Angélicos en tanto
sustituyen sus rústicas pensiones,
dando al suelo y al cielo admiraciones,
y aun a la propia admiración espanto
Lágrimas siembra, y aunque es fértil suelo,
del surco nunca de su llanto enjuto
cosecha ofrece al celestial desvelo
En otras eras libra este tributo,
porque coger esperan en el cielo,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto.

Meter: iambic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer müßig geht/ der ist bey Leben todt/
Lebt ohne Ruhm/ verderbet Zeit und Brodt.

Meter: iambic
Julius Caesar, Act III, Scene I [O, pardon me, thou bleeding piece of earth]
by William Shakespeare

Antony speaks over Caesar's body

O, pardon me, thou bleeding piece of earth,
That I am meek and gentle with these butchers!
Thou art the ruins of the noblest man
That ever lived in the tide of times.
Woe to the hand that shed this costly blood!
Over thy wounds now do I prophesy,—
Which, like dumb mouths, do ope their ruby lips,
To beg the voice and utterance of my tongue—
A curse shall light upon the limbs of men;
Domestic fury and fierce civil strife
Shall cumber all the parts of Italy;
Blood and destruction shall be so in use
And dreadful objects so familiar
That mothers shall but smile when they behold
Their infants quarter'd with the hands of war;
All pity choked with custom of fell deeds:
And Caesar's spirit, ranging for revenge,
With Ate by his side come hot from hell,
Shall in these confines with a monarch's voice
Cry 'Havoc,' and let slip the dogs of war;
That this foul deed shall smell above the earth
With carrion men, groaning for burial.

Meter: iambic
- XCIX -
by Fcode Borja

Fuerza de amor ha puesto injustamente
en duro estrecho mi cansada vida.
Pero la volunta ciega, y rendida,
ni escucha el mal, ni la desdicha siente.
Da voces la razón, y ciegamente
la mano adora, que le da la herida;
y a veces castigada, y ofendida,
la pena llora, y el rigor consiente.
Libre vivía, y muero entre cadenas;
no sé quien me venció, sé que estoy preso;
un tiempo viví cuerdo, ahora loco.
Aun no entiendo la causa de mis penas,
pero por ella sin mi antiguo seso,
cuanto he perdido me parece poco.

Meter: iambic
492. Proč toužíš po mušce, již zovou sláva?
by Adolf Heyduk

Proč toužíš po mušce, již zovou sláva?
Než druhdy doletá tě její zjev,
juž lačných vrabců kořistí se stává.

Meter: iambic
En el río
by Julio Flores Roa

En un playón del bajo Magdalena,
que lame el agua con su oleaje mudo,
hay un árbol fantástico, desnudo
de toda pompa, en medio de la arena
Igual a mí con majestad serena,
resiste el golpe de huracán sañudo:
solos y sin verdor yo te saludo:
compañero, la misma es nuestra pena.
Una tímida garza cruza el cielo
y de aquel tronco en las calladas ruinas,
refrena el blando y silencioso vuelo;
y encima de esos míseros escombros,
se me parece a ti cuando reclinas
tu cabecita frágil en mis hombros.

Meter: iambic
A Judas Iscariotes, ladrón no de poquito
by Quevedo

¿Quién es el de las botas, que, colgado,
es arracada vil de aquel garrote?
Es Judas, el apóstol Iscariote.
Habéis los portugueses despenado.
Bien está lo bermejo a lo ahorcado
¿No es éste el de los pobres y el del bote?
Este fue despensero y sacerdote,
y presidió en la hacienda interesado.
Para los pobres dijo que quería
vender el bote, y darles el dinero;
¿Y entre los cinco mil no hurtó aquel día?
Fue Judas gran ministro, no ratero,
las migajas dejó, porque atendía
a embolsarse su dueño todo entero.

Meter: iambic
BALLÁDA.
by Karel Hynek Mácha

Pokraj skály jinoch sedí,
V jeho rukou harfa dřímá;
Prvním jitrem v dálku hledí –
Vyskočí i takto hřímá:
„Pohřbi harfu hloubi černá; –
Pevný meč mi v pravou ruku;
Vzhůru! za mnou! mládež věrná!
Skončíme ať vlasti muku!“
Letí harfa mezi skály – –
Posledně zavzdechne sobě; –
„Dobrou noc!“ zdál struny vály
Na svého co pěvce hrobě;
„Bílá horo, bílá horo!
Odstři příkrov, jenž tě kryje,
Jitro tvé juž svítá skoro
Naše krev tvou vinu smýje.“
„Sněžka zdvíhá čelo jasné
Krakonošů lampa plane
Krvavé až zoře zhasne,
Zlaté Čechů slunce vstane!“
V okruh vlasti zavzní plesy,
Hučí jitrem řeky zdmuté;
České zavzní v kolo lesy,
I za lesy zvony duté.

Meter: trochaic
1L: Ihr Kinder, laßt mir verschont
by Anastasius Grün

Ihr Kinder, laßt mir verschont
Zaunkönigs Nest und Zelle,
Denn wo ein Edler wohnt,
Ist eine heilige Stelle.
Wenn traulich der flammende Herd
Euch Zünglein belebt und Gedanken
Euch wärmt im Frost und euch nährt,
Dem Vöglein nur sollt ihr's danken.
In dunkler kalter Zeit,
Als uns des Feuers Gabe
Die Götter noch bargen mit Neid,
Wie Ueberreiche ihr Habe;
Da in dem Vöglein klein
Erwuchs ein großer Gedanke,
Es flog in den Himmel hinein,
Durchbrechend die Wolkenschranke.
Dem Jovisadler, der schlief,
Riß es den Brand aus den Krallen;
Und ob er's auch sengte tief,
Die Beute ließ es nicht fallen.
Und wie ein stürzender Stern
Fiel's erdenwärts mit den Schätzen;
Da eilten von nah und fern
Die Brüder, den Wunden zu letzen.
Die eigenen Federn leiht
Ihm jeder, die Blößen zu decken;
Drum ist auch sein braunes Kleid
Ein Bettlermantel voll Flecken.
Rothkehlchen voran! Doch vom Brand
Ist selbst versengt es worden;
So trägt's noch das rothe Band
Am Busen als Ehrenorden.
Nur Kukuk, der Gauch, gab nichts
Als eine gute Lehre:
»hast du nur die Größe des Wichts,
Mit Göttergluth nicht verkehre!«
Zaunkönig rächte sich auch,
Wie nur es Edlen gelungen:
Er brütet die Jungen dem Gauch
Zugleich mit den eigenen Jungen.
Es wurde die ganze Schaar
Zu Aerzten im Heilungsdrange
Grasmücke mit dem Trokar,
Krummschnabel kam mit der Zange.
Die Meise wetzt und weist
Blutdürstig ihr Lanzettchen,
Als Wunderpflaster preist
Der Specht ein würzig Blättchen;
Es füllt in der Quelle klar
Das Spritzlein die Bekassine,
Kernbeißer macht sogar
Zum Amputiren schon Miene.
Die Elster aber entbrennt,
Grauschwesteramt zu verrichten,
Sie zupft Charpie und kennt
Hausmittel und Stadtgeschichten.
Zaunkönig mild abwehrt
Die Sorgen, die sie ihm weihen:
»wen himmlisch Feuer versehrt,
Den heilen nicht ird'sche Arz'neien.«
Ihr schönstes Gefieder flicht
Die Schaar ihm zur lieblichen Krone,
Sein Haupt beschattet sie dicht
Dem kühnen Flug zum Lohne.
Wohlthäter der Welt, versteckt
Er tief sich im Dunkel der Hage,
Allein, beschämt und erschreckt,
Daß eine Kron' er trage.

Meter: iambic
Book 7, Epigram 47: De Hominis Ortu & Sepultura.  ﻿
by Thomas Bastard

Nature which headlong into life doth throw us,
 With our feet forward to our grave doth bring us,
 What is less ours, than this our borrowed breath,
 We stumble into life, we go to death.
 ﻿

Meter: iambic
- 1238 - PRÍNCIPE De Los amantes sin amor
by Lope de Vega

En el papel de mi confusa vida,
dándome tinta mis cansados ojos,
pluma el dolor, a ti de mis enojos
remedio y luz ya por mi mal perdida,
con mi cuidado escribo, que te pida
que consideres de quien sois despojos,
siendo tu hechura, aunque al sentir antojos
de tu divina cara me despida.
Cesen ya tus enojos y desdenes,
que no me olvido yo, si en ti confío,
de la piedad y del poder que tienes.
Ni puedo hacer, que es loco desvarío,
aunque lo dicen dejación de bienes,
pues no te dejo a ti, solo bien mío.

Meter: iambic
1L: Die seltne Sprachgewandtheit nicht
by Friedrich Rückert

Die seltne Sprachgewandtheit nicht
Besitzt mein Lieb, das junge,
Das mit den Augen fert'ger spricht
Als andre mit der Zunge.
O welch ein reicher Wörterschatz
In diesem offnen Briefe!
Da ist ein Blick ein ganzer Satz
Von unerforschter Tiefe.
Sie haben Liebe blind gemalt,
Man sollte stumm sie malen;
Die Sprache, die dem Aug' entstrahlt,
Ersetzt des Schweigens Qualen.
Das ist die Sprach', in der allein
Die Seligen in Eden,
Die Sprach', in der im Frühlingshain
Sich Blumen unterreden.
Das ist die Sprache, deren Schrift
Im lichten Zug der Sterne,
Geschrieben von der Liebe Stift,
Durchblinkt die ew'ge Ferne.
Die Sprache, vom Verstande nicht,
Nur vom Gefühl verstanden,
Darum in dieser sich bespricht
Die Lieb' in allen Landen.

Meter: iambic
A la barba de los letrados
by Quevedo

¡Qué amigo son de barba los Digestos,
hircoso licenciado! Mas sin duda
de barba de cabrón, intosa y ruda,
más se presumen brujas que no textos.
La caspa es benemérita de puestos;
la suficiencia medra por lanuda;
alegue Peñaranda la barbuda
en ciencia que consiste en pelo y gestos.
Son por fuerza ignorantes los rapados:
cortará la navaja decisiones
y deshará el barbero los letrados.
Mas, pues nunca se hallan en capones
ni se admiten lampiños abogados,
las leyes son de casta de cojones.

Meter: polymetric
- XL -
by Francisco de La Torre

Tírito, triste, y solo, y apartado,
cielo cruel me tiene y me sustenta
de la más alta gloria, en la tormenta
más profunda que ha dado viento airado.
¡Ay del pastor ausente y olvidado
que a los dichosos sus trabajos cuenta!
¡Ay del pastor cuidado, que lamenta
dolor seguido de placer pasado!
Vos, que miráis el no turbado cielo,
y, puestos vuestros ojos en su lumbre,
pasáis por el naufragio de esta vida,
doleos y avisad de quien la cumbre
tuvo y ahora le ha faltado el suelo
para llorar su perdición temida.

Meter: iambic
Prometheus
by Peter Hille

Entgegengeschmiedet
Auf schroffem Fels
Den Pfeilen der Sonne,
Dem Hagelgeprassel,
Trotz' ich, Olympier, dir.
Der wiederwachsenden Leber
Zuckende Fiebern
Hackt mir des Geiers Biß
Aus klaffender Wunde.
Ein Wimmern, glaubtest,
Olympier, du,
Würden die rauschenden Winde
Ins hochaufhorchende
Ohr dir tragen?
Nicht reut mich der Mensch,
Der Leben und Feuer mir dankt,
Nicht fleh' ich Entfess'lung von dir;
Jahrhunderte will ich
Felsentrotzig durchdauern,
Jahrtausende,
Wenn dir die Lust nicht schwindet,
Wenn der Trotzende nicht
Zu glücklich dir scheint.

Meter: polymetric
LiII.
  Das Reskript an Willibald Alexis.
by Georg Herwegh

Unser genädigster Herr, seht, welch ein Freund des
Pikanten:
Mit Höchsteigner Hand salzt er die
ein.

Meter: polymetric
POZDRAV VRACEJÍCÍM SE FRANCOUZSKÝM LEGIONÁŘŮM
by Viktor Dyk

Proud dravý vzteku plynul kamsi v moře,
ponuře tek’!
A život náš, ten nebyl nežli hoře
a nežli vztek.
Vášnivé kletby, příliš těžké vzdechy,
sten zoufalý...
V bezmezné hanbě pokořené Čechy
pěst svíraly.
Tu v slavné chvíli ve vězení mřížích
zasvitl den,
tu zřeli jsme, přibiti na svých křížích:
svět proměněn.
My zřeli spiti slávou náhlé zoře
růst vše a kvést.
A výkřik zazněl, Jericha zdi boře.
„Přec máme čest!“
Vám za to dík, ať kterákoli země
krev pila ctnou,
vám za to dík, že může naše plémě
jít s hlavou vztyčenou!
Vám za to dík, kdo jméno svého rodu
jste nesli v svět,
vám za to dík, kdož padli za svobodu
v květu svých let.
A uplétáme věnec neuvadlý
nesmělou pravicí.
U hrobů oněch klekáme, kdo padli,
a živým zdravici!

Meter: iambic
- LXXIV -
by Argensola

Ni opinión, Carlos, ni esperanza fundo
en los aplausos que el favor derrama;
¿quién los aprueba o sus lisonjas ama,
por más que en bronce las escriba el mundo?
Sí, rotas por el tiempo vagabundo,
muere el hombre otra vez cuando su fama,
¿son más que esfuerzos de una débil llama,
que turbia cesa en el morir segundo?
Y si el no conocerse es el abismo
de todo error, y cunde sin mudanza
una vez en los ánimos impreso,
¿buscaré mi verdad en mi alabanza?
¿cuándo has visto volver con buen suceso
a quien se busca fuera de sí mismo?

Meter: iambic
Zufällige Gedancken über ein Thau-
 Tröpfchen.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie ich, nach verschwundner Nacht,
Jüngst, im angestrahlten Thau,
In der Tropfen Meng’ und Pracht
Tausend Sonnen-Spiegel schau;
Zieht, vor andern, Blick und Sinn
Ein vor andern helles Tröpfgen, durch sein Funckeln, zu sich
hin;
Da ich denn, mit Lust erfüllt,
Nicht nur ein klein Sonnen-Bild,
Auf der Ründung äussern Höhe,
Als ein blitzend Lichtgen, sehe;
Sondern, da der Thau so klar,
Wie die reinesten Cristallen;
Seh ich dieses Lichtgen gar
Durch des Tröpfchens Cörper fallen
Auf ein nah gewachsnes Blat,
Wo es denn verlängt, gespitzt,
Die Figur von einem Strahle, der in langem Strich-
blitzt,
Durch das Blat gedrückt, erhält. Wie ich solchen nun
betrachte,
Und so wol auf seine Läng’, als den runden Ursprung, achte;
Fällt von ungefehr mir bey:
Ob dieß nicht vielleicht ein Bild strahlender Cometen sey?
Wie! gedacht’ ich, wenn der Cörper der Cometen bey der
Ründe,
(so wie ich hier in dem Tropfen, welcher gantz durchsichtig,
finde)

Meter: trochaic
La gota de rocío
by Mercedes Matamoros

Diáfana, temblorosa, deslumbrante,
cual átomo de luz entre las flores,
robas a las estrellas sus fulgores
y sus vívidas chispas al diamante.
Perla del cielo, el sol con su brillante
rayo, te da del iris los colores,
y del tiempo estival en los ardores
es el zunzun tu libador constante
Mas aunque en ti encuentre la frescura
del néctar que el jazmín guarda en su seno,
nunca serás tan bella ni tan pura
como la dulce lágrima piadosa
que vi brillar, ante el dolor ajeno,
en los divinos ojos de una hermosa

Meter: polymetric
- 1137 - Acto III, ISIDRO De La niñez del Padre Rojas
by Lope de Vega

Dios de mi alma, inmenso Señor mío,
luz de mis ojos, dulce enamorado,
divino labrador, en cuyo arado
os puso hasta morir mi desvarío.
Vos, que a la fuerza del ardiente estío
buscáis vuestras ovejas abrasado;
dichoso, buen pastor, aquel ganado,
que al pasto conducís y al claro río.
¿Qué labrador labró con más fatiga
estas tierras de Adán, de espigas llenas?
Así el amor vuestra piedad obliga.
No canséis esos hombros de azucenas;
dadme el arado a mí para que os siga;
que yo tendré por gloria vuestras penas.

Meter: polymetric
Jitro.
by Pavel Josef Šafařík

Zdráva buď, sestro! kam včasně tak zrána?
Ještě sy dříme y straka y vrána.
Budiž mi pozdraven! – Lezu tu v háj;
Květen jej v květnicy změnil a v ráj.
Poď jen sem, Melino, cosy ti povím.
Nepůjdu! – Sklamat, jak onehdy? – to vím.
Blahová! Nech to a poď! M. Kde pak květ
Vezmu? D. Je zahrada má toho svět.
Sama ach k tobě zde? kdyby kdo hleděl.
Matka snad? – což, byť y otec to věděl.
Jense ty kasej a přes plot se vhoď!
Tu jsem! Cos chtěl? mluv, a k květům mě voď.
Sedněm sy tuto hle pod vrby trochu!
Pod vrby! – rosa je, medový hochu.
Kvítky chceš? Darmo nic. Dostaneš vše,
Pozdrav však zpěvem prv jaro mi zde.
Schytralče! – pravda syc jitro je krásné.
Tobě pak hrdlo, jak víme, je hlásné.
Chcešli se připojit, otevru rty.
Proměnně? – budiž! jen začni již ty!
Zyma již klesá!
Leskne se máj!
Tvorstvo vše plesá.
Z země je ráj.
Flořiny dítky,
Milostné kvítky
Snesly se v háj.
Větry již pouští
Balšamu dech:
Zřídlo pak houští
Skropuje mech.
Krása se chvěje,
Radost se směje
Ode stran všech.
Ó vítej, ó vítej, ó rozmilý máji!
Ó proudy, ó růže, ó palmy tam v háji!
Vy všickni jej slavte, on zajisté sám
Vás vzkřísyl, a život y slíčnost dal vám.
Vlaštovku vlasti
Vracuje cyt.
Strnad sy v chrasti
Zvoluje byt.
Všecko jde k svému. –
Srdcy ach mému
Těžce se krýt.
Všecko se pojí,
Co se jen zná.
Drozda drozd kojí:
S květem květ hrá.
Holeček holku
Zůve sy k spolku:
Jáť – tebe – má!
Ach, milý, mně cosy jme srdce a klíží. –
Co! jistě se kdosy tam od zadu blíží.
Tak teskno mi ňádra ach sevřelo cos,
Jak kdyby mi truchlý měl nastati los.
Y kčemu je, dítě, ta bázeň? aj chřestí
Jen s jekotem voda, ta zvěstuje štěstí,
A větry jen vanou, ti líbají květ,
A s námi se baví: my zpívejme hned:
Příroda holá
Zakvetla zas.
K blahosti volá
Života hlas.
Zrostliny čijí,
Blaženost pijí
Z plnosti kras.
Nás však cos souží.
Ňádra ach žhnou –
Srdce jen touží –
Prsy již mrou.
Plamenem zhusta
Žížnivá usta
Bez vlahy schnou.
Lilium pije,
Chřadneli kdy,
Rosu, a lije
Zápachy vždy.
Nuže my blažme
Prsy a vlažme
Vyprahlé rty!
Zhasme jej, zhasme
Oheň ten zlý!
Zhasme jej, zhasme,
Neboť jest zlý!
Mozky y kosti,
Kudy se vhostí,
Spáliti ví.
Ach láska, ta budí a koření štěstí!
Již vře a již číše nám rozkoše chřestí.
Ach život – ó duše, jenž miluješ, svol
V to cýtění sladké a v libý ten bol!
Tak ti dva Květen hle vítali pěkně.
Dál co se dálo, kdo miloval, řekne.
Slunce v tom vzejde: tu Melina vskok
Bez květin k domovu napiala krok.

Meter: iambic