PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Schließ die Aeuglein, holder Kleiner!
by Johann Georg Jacobi

Schließ die Aeuglein, holder Kleiner!
Schlafe sicher mir im Arm!
O dein Bettlein macht dir keiner
Je so weich, so Liebewarm:
Mutterliebe wiegt dich ein;
Mutterküsse warten dein.
Unter tausend, tausend Küssen
Aufgewacht, ans Herz gedrückt,
Möchtest du nur Einmal wissen,
Wie dein Lächeln mich entzückt!
Engel-Unschuld lacht mich an:
Offen ist der Himmel dann!
Wohl dem Herzen voller Treue,
Daß sich alles darf gestehn!
Kleiner Engel! ohne Reue
Kann ich dir ins Auge sehn.
Immer, immer lächle so!
Nur die Unschuld macht uns froh!

Meter: trochaic
VERŠE DO PAMÁTNÍKU.
by Bohdan Kaminský

Je radost jedna veliká a čistá,
již nemnohým jen z lidí život chystá,
a kdo ji v srdci tuší,
buď požehnán, – vy buďte mezi těmi,
jimž hvězdnými vždy chrání perutěmi
ten poklad čistých duší.
Toť nejvyšší je štěstí, na své pouti
když člověk zpět se může ohlédnouti
a když si říci může,
že blahu jiných světil život celý,
že v jeho stopách květy vypučely,
že vykvetly tam růže.
Ó vy, Jíž píšu tyto prosté řádky,
ať kdykoliv se ohlédnete zpátky,
v své duši poklid světlý,
kéž vždycky, vším tu ušetřena bolem,
jen květy spatříte, jen růže kolem,
jež ze stop vašich zkvetly.

Meter: iambic
Noches de hotel
by Ramón López Velarde

Se distraen las penas en los
                  cuartos de hoteles
con el heterogéneo concurso
                     divertido
de yanquis, sacerdotes, quincalleros infieles,
niñas recién casadas y mozas del partido
Media luz Copio al huésped la
                  desconchada luna
en su azogue sin brillo; y flota en calendarios,
en cortinas polvosas y catres mercenarios
la nómada tristeza de viajes sin fortuna
Lejos quedó el terruño, la familia distante,
y en la hora gris del éxodo
                  medita el caminante
que hay jornadas luctuosas y alegres en el mundo:
que van pasando juntos por el
                  sórdido hotel
con el cosmopolita dolor del moribundo
los alocados lances de la luna de miel

Meter: polymetric
[rasch beschlossen]
by Franz Grillparzer

Rasch beschlossen
Unanimiter verstoßen!
Miraculum!
Welch Gremium!
Solch Einigkeit!
Keine Kleinigkeit!
Da wird man inne,
Was Übles der
Mehr Köpfe, mehr Sinne!
Und so viel
Einig wie Brüder!

Meter: polymetric
- 73 - Que en este tiempo muchos saben griego sin haberlo estudiado
by Lope de Vega

Das en decir, Francisco, y yo lo niego,
que nadie sabe Griego en toda España,
pues cuantos Helicón Poetas baña,
todos escriben en España en Griego.
Para entender el Venusino ciego,
querrás decir, por imposible hazaña,
si a las lenguas la ciencia no acompaña,
lo mismo es saber Griego que Gallego.
Cierto Poeta de mayor esfera,
cuyo discipulado dificulto,
de los libros de Italia fama espera.
Mas porque no conozcan por insulto
los hurtos de Estillani y del Cabrera,
escribe en Griego, disfrazado en culto.

Meter: iambic
PRAMEN.
by Jan Vrba

Zašel jsem za jitra dnes
v rašící klenový les...
Nad zemí vzduch se začínal chvěti,
životem bouřil procitlý svět,
v korunách javorů na každé sněti
houpal se zlatý hroznový květ...
Bloudil jsem lesem, zpíval jsem tiše,
dýchal jsem svobodně z plných plic,
slunce se na mne dívalo s výše,
písniček zpíval jsem na tisíc...
Zmlkl jsem teprv, když jsem šel domů
uzoučkou pěšinkou podél skal...
Tehdy mi v ústrety pod patou stromu
studánky pramen zabublal...
Sed jsem si k němu, díval se chvíli,
jak drobný písek prohání –
a při své práci ze vší síly
zpívá si písničku skřivaní...
Vše bylo milé a vše bylo prosté...
Pramene píseň i větví ples –
i to, že právě zde tak bujně roste
zlatově kvetoucí klenový les...
A teď jdu domů... Syrově voní
kolem mne čerstvě zoraný lán;
večer se kloní – klekání zvoní –
obzor je v plameny zažíhán.
Mám v srdci radost jak malé děcko,
bohat jsem bezmála jako král...
V sítnicích, v uších nesu si všecko,
co jsem dnes venku nasbíral...
Slyšel jsem pramen, viděl jsem dnes
sty hroznů kvetoucí klenový les.

Meter: polymetric
- XXII - Al maestro de campo Hernando Sastre
by Diego Ximenez Ayllon

Un ser con un valor firme y constante
y un combatir con ánimo esforzado
de singular prudencia acompañado
a aquel del buen Camilo semejante.
En vos se ve que estáis tan adelante
que ya la fama os tiene colocado
así que de vos canta en lo criado
con rostro alegre y trompa resonante.
Da por testigo a toda la Toscana
donde esparcida está la fortaleza
de vuestro corazón y brazo osado.
Y a Malta pues se vio con más grandeza
y a Flandes do con gloria soberana
mostráis cuanto se puede haber mostrado.

Meter: iambic
- LXXXV - En la indisposición de Su Majestad que sucedió a una peligrosa enfermedad de la Reina Nuestra Señora
by Luis de Ulloa y Pereira

Baste el susto, Señor, que vuestra vida
no es toda vuestra, para aventurada;
cuando el amor la empeña despechada,
la Corona la pide defendida.
La luz, que sino pudo oscurecida,
se vio con accidentes de turbada;
ya que la defendisteis arriesgada,
no la desamparéis restituida.
Al corazón enfermo el vuestro disteis,
y estando la dolencia vencedora,
se embarazó su fuerza con el arte:
El golpe, como amante, recibisteis,
mirad por la salud de Rey ahora,
no lleve la fineza nuestra parte.

Meter: iambic
V HODINÁCH OSAMĚLOSTI.
by Bohdan Kaminský

V těch teskných hodinách, kdy nejvíc srdce cítí,
jak bolí minulost i prázné příští celé,
to vše, co bylo kdys, co je a v nic se řítí,
ó rci, co lkává to v té hrudi osamělé?
Ó to je divný hlas, v něm láska, bolest, touha,
ta báje života, pláč ztraceného mládí,
ti snové v ňadru tom, jak hynou ti tak zdlouha
a k těm, co mrtvi už, by též si lehli rádi.

Meter: polymetric
1L: Bin ich dir denn nicht g'nug? Wo laufen deine Sinnen?
by Gerhard Tersteegen

Bin ich dir denn nicht g'nug? Wo laufen deine Sinnen?
Die Kreatur betrügt, sie hat nur schönen Schein,
Und was du draußen suchst, das findst du bei mir drinnen;
Willst du mich lieben recht, so liebe mich allein!

Meter: iambic
Soneto
by Margarita de Hickey y Pellizoni

Es el hombre, entre todos los vivientes,
el que mayor malignidad alcanza,
excediendo en fiereza y en venganza,
a los Tigres, Leones y Serpientes.
Son sus torpes deseos más impacientes:
de él la simulación y la mudanza,
la traición, el engaño, la acechanza,
que no se halla en las fieras más rugientes.
De él la loca ambición con que
                     quisiera
vejar y avasallar a sus antojos
todos sus semejantes, si pudiera
Este es el hombre: mira sin enojos,
si es que puedes, mortal, tanta quimera,
y para tu gobierno abre los ojos.

Meter: polymetric
La vida humana
by Ramón de Campoamor

Velas de amor en golfos de ternura
suelta mi pobre corazón al viento,
y encuentra, en lo que alcanza, su tormento,
y espera, en lo que no halla, su ventura
Viviendo en esta humana sepultura,
engañar el pesar es mi contento,
y este cilicio atroz del pensamiento
no halla un linde entre el genio y la locura
Ay! En la vida ruin que al loco embarga,
y que el cuerdo infeliz de horror consterna,
dulce en el nombre, en realidad amarga,
sólo el dolor con el dolor alterna,
y si al contarla a días es muy larga
midiéndola por horas es eterna

Meter: polymetric
9.
by Friedrich Rückert

Wer edel lebt und stirbt, der ist mir auserkoren
Zum Edlen, ob er auch unedel sei geboren.

Meter: iambic
It is not to be Thought of
by William Wordsworth

It is not to be thought of that the Flood
Of British freedom, which, to the open sea
Of the world's praise, from dark antiquity
Hath flowed, "with pomp of waters, unwithstood,"
Roused though it be full often to a mood
Which spurns the check of salutary bands,
That this most famous Stream in bogs and sands
Should perish; and to evil and to good
Be lost for ever. In our halls is hung
Armoury of the invincible Knights of old:
We must be free or die, who speak the tongue
That Shakespeare spake; the faith and morals hold
Which Milton held.—In every thing we are sprung
Of Earth's first blood, have titles manifold.

Meter: iambic
Φ.
by Georg Rodolf Weckherlin

Alß lang mir dein Hertz war kund/
Das sein süsser Rosen-mund
Niemand dan mich wolt erlaben;
War ich so seelig vnd reich/
Das ich König in Franckreich
Zusein nicht gewünscht wolt haben.

Meter: polymetric
Ein anders.
by Martin Opitz

Die Keusche Lieb ist dises Lebens Sonne/
So vnser Hertz erquickt mit frewd vnd wonne/
Derrote Mundt ist jhr Altar: der Kuß/
Das Opffer/ so man jhr verehren muß.

Meter: iambic
STRÁŽ MRTVÝCH.
by Antonín Klášterský

Je noc. Vše mlčí. Hvězdy množí
se v mléčném pasu stříbrném,
spí ptáci v hnízdech, lidé v loži,
a nejhlouběj’ ti pod drnem.
A měsíc z bílých mráčků časem
stře nad nimi síť za ticha,
a vánek táhne thují vlasem,
jak když to mrtvý oddýchá.
Jen tam nad novým hrobem v říze,
hle, bílá svítí postava,
jak z paprskové svojí příze
když měsíc sám ji utkává.
Jak slét’ by anděl míru bílý,
jak nová socha z kamene,
tak stojí tam a hlavu chýlí,
rty němé, oči zamčené.
Svým nad rovem ta dívka svěží,
než nový den se rozední,
sen umrlých dnes tichý střeží,
že přišla spat k nim poslední.
Měsíc se krade v její stopu,
rubášem větřík povívá,
kde uschla krůpěj při výkropu,
tam rosa padá chladivá.
A v její tváři bledé, siné
ni strach ni ples ni stesk ni žal –
ó, jak bych rád dnes, mlžný stíne,
ó, jak bych rád tě vystřídal!

Meter: iambic
- XLVIII - El rubí de tu boca
by Francisco de Medrano

El rubí de tu boca me rindiera,
a no haberme tu bello pie rendido;
hubiéranme tus manos ya prendido,
si preso tu cabello no me hubiera.
Los del cielo por arcos conociera
si tus ojos no hubiera conocido;
fuera tu pelo norte a mis sentidos,
si la luz de tus ojos no lo fuera.
Así le plugo al Cielo señalarte,
que no ya sólo al norte y arco bello
tus cejas venzan y ojos soberanos;
mas, queriendo a ti misma aventajarte,
tu pie la fuerza usurpa, y tu cabello
a tu boca, Amarili, y a tus manos.

Meter: polymetric
- 121 - El río de Madrid en julio
by Lope de Vega

Mísero Manzanares, ¿no te basta
todo el año sufrir tanta fregona,
tanto lacayo y paje de valona,
tanta ropa servil, tanta canasta?
Ahora en julio tus riberas gasta
tanto prestado coche, tanta dona,
que lo que peca abril, junio jabona,
cáfila más altiva y menos casta.
Escupe rayos del León la ira
feroz, aunque de Alcides fue despojo;
la ardiente arena por humor suspira;
mas, como el río es viejo y sin antojo,
a su primera fuente se retira,
de ver tantas pescadas en remojo.

Meter: iambic
[in der Anmuth Schule ging ich]
by Georg Friedrich Daumer

In der Anmuth Schule ging ich,
Um ihr Alphabet zu lernen,
War ein ungeschickter Lehrling,
Denn ich faßte nur das Elif,
Blieb beim ersten Zuge stehen;
Wollt' ich mich von ihm entfernen
Und zu andern übergehen,
Ohne Frucht war alle Plage,
Voll Verwirrung meine Lage,
Nicht zu tragen meine Pein.
Und so prägte sich allein
Dieser König aller Ziffern,
Aller Züge schlank und fein –
Deine schöne Form mir ein.

Meter: trochaic
Modern Love: XX
by George Meredith

I am not of those miserable males
Who sniff at vice, and, daring not to snap,
Do therefore hope for heaven. I take the hap
Of all my deeds. The wind that fills my sails,
Propels; but I am helmsman. Am I wrecked,
I know the devil has sufficient weight
To bear: I lay it not on him, or fate.
Besides, he’s damned. That man I do suspect
A coward, who would burden the poor deuce
With what ensues from his own slipperiness.
I have just found a wanton-scented tress
In an old desk, dusty for lack of use.
Of days and nights it is demonstrative,
That, like some aged star, gleam luridly.
If for those times I must ask charity,
Have I not any charity to give?

Meter: iambic
Melancholická z Lopudu
by Jaroslav Kvapil

Lopud, smaragd v Jadranu –
dlouho-li tu zůstanu?
Říjen jest, a v jeseni
vše má pachuť loučení,
vše se v hořkost promění.
Člověk zmaru přivyká...
Vzpomínám tu na Dyka,
nahořklého básníka!
A tak na tom Lopudu
cituji si Nerudu
o stařeckém osudu...
Byl jsem, jsem – a nebudu!

Meter: trochaic
1974.
by Nikolaus Ludwig von Zinzendorf

Herzel! ihr besinget doch alle wunden-spalten; lasset mich das seiten-loch für mein herz behalten.
Wenn ich auf das Lämmelein meine augen richte, funkelt dieser liebe schrein mir so ins gesichte,
Trefft nur meinetwegen nein, und das so gerade; fahret lieber selber nein, mir ists eine gnade.

Meter: trochaic
- 6 - La necesidad en las mujeres es disculpa
by Lope de Vega

Penélope dichosa, no disputo
si fuiste casta o no, porque tenías
muy gentiles capones, que comías
mientras faltaba tu marido astuto.
Las tocas bajas y el funesto luto
deja la falta de comer dos días,
dura necesidad, que si porfías
será traidora Porcia al mismo Bruto.
Las mujeres son todas principales,
si alguna su valor y ser desprecia,
necesidad la obliga a casos tales.
No estaba pobre la feliz Lucrecia,
que a darle don Tarquino dos mil reales
ella fuera más blanda y menos necia.

Meter: iambic
- XX -
by Pedro de Padilla

Es del risco terrible la dureza,
duro el hierro, y el mármol duro helado,
son duras las encinas del collado,
y de las peñas grandes la aspereza.
Duro el diamante, la naturaleza,
con admirable suerte ha fabricado,
es duro el hielo en nieve congelado,
(y de estos cada cual tiene extrañeza).
Mas Lucida que Amor, y la ventura,
y del cielo la más dichosa estrella,
y la más peregrina hermosura.
De acuerdo me rindieron a querella,
es más que el risco, el hierro, el mármol dura,
y no hay diamante, o hielo como ella.

Meter: polymetric
PÍSEŇ.
by František Dohnal

Ve stromech deštík šelestí
tak tichounce, tak tiše,
jak by chtěl uspat bolesti
na zašlých štěstí mých líše.
Ve stromech deštík šelestí
a v srdce smutek padá:
tiší se, tiší bolesti –
srdce však štěstí si žádá.
Ve stromech deštík šelestí
tak tichounce, tak z ticha:
chceš ještě sníti o štěstí,
mrtva když štěstí je lícha?

Meter: iambic
CESTOU PODÉL POTOKA
by Viktor Dyk

Snad žiješ ještě teď, snad dávno zemřela jsi.
Leč časem hovořím-li s dozněvšími hlasy,
tu říkají mi jméno tvé.
Snad žiješ, život tvůj však dávno mrtev pro mne.
Být spravedlivým možno k nepřítomné
a modliti se za mrtvé.
Chci odprosit tě za myšlenky zlobné,
za zlá svá slova, za veršíky zdobné,
jež cizí hoře necítí.
Za pathos zbytečný, za smutky bezútěšné,
za kruté posměchy a za krutosti směšné
před lety dvaadvacíti.
Pod stromy starými jdu, kráčím po potoce.
Let dvaadvacet! A v tom každém roce
trpěti bylo poznova.
Trpěl jsem hříchem svým a trpěl svojí ctností.
Leč kdybych škrtl něco z minulosti,
sřítila by se budova.
Let dvaadvacet. – A ta ručka tvoje
znamení dala k bouři, k hluku boje.
A po ní přišly osudy.
Jak patheticky psal jsem: sykot hada!
Cos jako bídáctví! A cosi jako zrada!
A všechno byly přeludy.
Moc deště jarního má jarní naše hoře
a časem hukot nastíní už moře
praménku prvé zurčení.
Jdi žít, jdi bojovat, bij bez bázně se dle sil,
leč třeba raněný, proč hlavu svou bys svěsil?
Přijměme svoje určení.
Já nermoutím se v srpnovém tom klidu,
na chmuru dalekou-li vzpomenu a bídu,
na vše, co jaro dusilo.
Zřím směšné bubáky, již plašili sen čistý.
A bez hořkosti pravím fatalisty:
co bylo, býti musilo!
Snad mohla jinou býti moje mladost.
Všem touhám mohla učiniti za dost,
víc rozkoše dát, víc objetí.
Vše mohlo jíti úsměvnějším chodem.
Co bylo květem, včas by bylo plodem.
Leč což je méně trpěti?
Mohl jsem žíti sladké okamžiky,
moh’ býti bez hoře a také bez tragiky,
květem se zdobit urvaným.
Moh’ jíti zhrdavý, jít šťastný, s jasným čelem.
Leč nemohu-li býti Spasitelem,
chci býti Ukřižovaným.
Snad ještě žiješ teď, snad dávno zemřela jsi.
Leč někdy hovořím-li s dozněvšími hlasy,
tu ozve se v nich jméno tvé.
Snad žiješ, život tvůj však dávno mrtev pro mne.
Je nutno vděčným býti k nepřítomné
a modliti se za mrtvé.
Po letech tolika, co vše jsi asi žila?
Čím vším jsi prošla as a čeho zakusila?
Jakou jsi prošla vichřicí?
Je těžko vzpomínce se daleko tak vracet.
Víc dramat krutějších let dalo dvaadvacet
než sen ten jara jitřící.
To byla předehra, jež zrychleně se přehrá.
Hoch, který miluje, a místo lásky žehrá.
Vzpomínka, která netěší.
Květ ani jediný, či spíše jedovatý.
Cos náměsíčního, cos bez hlavy a paty.
Cos, co je pouhou veteší.
Leč jsi-li smířena a k vzpomínce čas je-li
po letech tolika, kdy většího se želí
a zapomene posléze.
Zle nesměj se: hle, slz pár vzteklé pýchy
vyrostlo v tok tak mohutný a tichý,
vyrostlo v moře bez meze.
Ku předu, lodi má! Ať kamkoli tě vedu,
já překonal jsem onu kapku jedu,
jež tenkrát v srdci zůstala.
Boj byl to po leta, bol na smrt byl to těžký.
Včerejšky zjitřena a poraněna dnešky
má láska vzrůstala.
Ku předu, lodi má! A ne už pouze moje.
Ne mé jsou bolesti, ne mé už pouze boje.
Ne můj už tento smír.
Ku předu, lodi má! A k mojí ne, k všech spáse.
Ať bouře zvedne se, ať orkán rozpoutá se,
ku předu přes ten vír.
Ku předu, lodi má! Ať cíl je kdesi v dáli.
A v bouři šílené můj koráb ztroskotá-li,
zajděme s klidem oddaným.
Zajděme smířeni, zajděme s jasným čelem,
Neb nemohu-li býti Spasitelem,
chci býti Ukřižovaným.

Meter: iambic
- 8 - Jornada III, FÉLIX De La primera información
by Lope de Vega

Memorias de Madrid: pues no pudiste
conservar en el bien que me quitaste,
¿qué me queréis, pues sólo me dejaste
la pena del cuidado que me diste?
Paso los días y las noches triste
con tanta soledad, que si culpaste
mi breve ausencia, ya de mí os vengaste
en que conmigo a mi pesar viniste.
Yo vengo de Madrid enamorado,
pensando que Aragón me diera puerto,
de un gusto oculto y de un hablar turbado.
No sé lo que gocé, pero sé cierto
que, si es mayor el bien imaginado,
más me pudo matar que descubierto.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco de Asís Jiménez Spoya

Sé que has dicho de mí que soy un loco,
que quiero un imposible, pues te quiero,
sabiendo como sé que en vano espero
que me llegues a amar mucho ni poco;
que soy un visionario que,
                  aunque toco
la realidad de tu desdén sincero,
tenaz en mi delirio persevero,
y ardiente de mi amor mantengo el foco
Te engañas, Asunción: ni enajenado
ni visionario soy: mi empeño sigo,
mas no porque lo espere ver logrado.
Hasta la muerte lucharé contigo,
porque en guerras de amor soy buen soldado:
yo no vuelvo la espalda al enemigo.

Meter: iambic
Soneto
by Gaspar Galcerán de Gurrea y Aragón

Escríbeme voarcé que le haga coplas,
metido entre gavetas y atambores;
no se tiran muy bien Marte y amores,
pues se espanta Cupido de manoplas.
Ora va de soneto: «Los
                  Ciclopas
fueron de hierro grandes macheadores »
No voy bien por aquí «Campo de flores »
Tampoco por aquí, viento que soplas
A pesar de poesía y del oficio,
parece que la vena está opilada,
pues salen estrujados los concetos.
Déjeme hacer tres años exercicio;
que yo le compondré una carretada
de canciones, de liras y sonetos

Meter: polymetric
Gärtnerin
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Die dieses Gärtner-Weib in ihrer Einfalt schauen/
Die glauben nicht zu sehr dem frommen Angesicht.
Den stillen Wassern ist am wenigsten zu trauen/
Wißt daß man viel von ihr und dem

Meter: iambic
1L: Schawt wie des Höchsten Sinn der Menschen Witz verlache:
by Andreas Gryphius

Schawt wie des Höchsten Sinn der Menschen Witz verlache:
Der Jüde wil daß man des Herren Grab bewache.
Doch wer zu Jesus Schimpff hier wacht umb Grab und Stein:
Muß zu der Jüden Hohn der Ursteed Zeuge seyn.

Meter: iambic
A Joseph de Valdivieso
by Antonio Martínez

De color diferente un rasgo tira
por otro de Prothógenes Apeles,
con que deja corridos los pinceles
del pintor más valiente que lo mira;
su belleza a la edad antigua admira
más que los Babilonios capiteles,
y está informada de testigos fieles
por la costosa pérdida suspira
Mas ya puede enjugar los tiernos ojos,
pues vos, Joseph, en lengua diferente
imitando a Merlín nos dais Mosquea;
que siendo de esos Délficos antojos
un rasgo indivisible solamente,
hacéis que eterna por el mundo sea.

Meter: iambic
26.
by Betty Paoli

Mir zwang die Welt nichts ab. Was mangelt meinem Leben,
Ich habe es dem Grab, ich hab' es Gott gegeben.

Meter: iambic
Z ČESKÉ VSI
by Josef Svatopluk Machar

Hubujte, lajte mi,
dělejte, co chcete –
nevdám se za toho,
koho vnucujete.
Toho si vezmu já,
kdo mně se líbí jen –
aťsi mi nabije
sedmkrát za týden.
Ve dne jak bouřka je,
v noci jak deštíček –
ve dne ran nasije,
v noci zas hubiček.
Mně lajte, hubujte,
jemu já nedám lát –
však by mě netřískal,
kdyby mě neměl rád.

Meter: iambic
- 3 -
by Lope de Vega

Este vínculo noble de las cosas
celestes y terrestres tan fecundo,
que encierra en sí, como pequeño mundo,
tantas naturalezas prodigiosas.
Este de uniones almas tan gloriosas,
como es el mundo angélico profundo,
celeste, elemental y rey segundo
de cuantas formas le han servido hermosas.
Terrena parte con los brutos tiene,
aunque por la suprema inteligencia
conviene con la Angélica sustancia.
Pues si con tal desigualdad conviene,
ni te admires, don Félix, de su ciencia,
ni tampoco te espante su ignorancia.

Meter: iambic
1L: Man hört dich ohne Maaß und Ziel
by Ewald Christian von Kleist

Man hört dich ohne Maaß und Ziel
Spott und Verläumdung speyn,
Und du willst ehrlich seyn?
Markolf, du stielst zwar nicht,
Doch fehlt dir nicht zu viel zum Schelm und Bösewicht;
Zum Tugendhaften fehlt dir viel!

Meter: iambic
6. Narrenstolz
by Wilhelm Müller

O sagt, warum die stolzen Narren so mürrisch durch die Straßen gehn,
Warum sie bald erboßt zu Boden, und bald ergrimmt gen Himmel sehn?
»dort will das Pflaster sich vor ihnen noch nicht erheben mit Respekt,
Und oben bleiben alle Thürme mit ihren Hüten gar bedeckt.«

Meter: iambic
Uspokojení.
by Jaroslav Vrchlický

Když Petrarca neb Camoens znělky psali
a Shakespeare i náš Kollar, v celé moře
se rozvlnil jich ples a jejich hoře,
v sfer hudbu rostlo, čím v své písni lkali.
My velkých duchů epigoni malí,
jimž věčné světlo kmitá mdle a spoře,
když hora nechce k nám, musíme k hoře,
však stojí za to, bysme v pouť se dali.
Když jiní zlatou vylámali rudu,
snad mnohé zrnko najdem, hvězdou malou
jež svítilo by v žití trud a nudu.
Klín drahokamy když ne vrchovatý,
my aspoň tou se spokojíme chválou,
že na sandalech blýská nám prach zlatý.

Meter: iambic
Pozemské štěstí, vnadidlo
by Jiljí Vratislav Jahn

Pozemské štěstí, vnadidlo
to duší zištných, malých,
nabízí vždy jen květy nám,
však málo plodů zralých.
Květ jeho zlatem vroubený,
démanty posázený,
nám dává místo koruny
jen hračku prostou ceny.
Květ jeho jako příšera
před světlem neobstojí,
na nezávislosť vznešenou
útoky marné strojí,
a mnohý neprodajný duch
jej s úsměvem zamítá
a za životem bouřlivým
radostnou věčnosť vítá.

Meter: iambic
NATY NARCISO
by José Hernández Gavira

Es la flor que tu nombre reproduce
La que envuelve tu cuerpo seductor,
Cuando en las fiesta; tu sonrisa luce
Con las galas de tu rostro encantador
Es el narciso incitador que induce
Dulces milagrerías del amor,
Es la Flor de Locura que produce
En la mente el veneno embriagador.
La antítesis que inspira tu presencia
En una singular eflorescencia,
Mezcla de lo divino y lo fatal,
Cuando la rosa que la vida vierte
Para endulzar con el amor la muerte,
Se insinúa en tu rostro angelical…

Meter: polymetric
A mis hijas en sus días
by Pedro Antonio de Alarcón

Por la primera vez hoy es tu día
¡Ven a mi corazón, prenda adorada
orgullo de la esposa más amada,
vida de mis entrañas hija mía!
¿Qué te dirá de un padre la ufanía?
¿Qué te dirá tu madre embelesada,
sino verte del alma enajenada
lágrimas de cariño y alegría?
Delicia de los dos ¡bendita seas!
¡Bendita seas de la Virgen pura
que ampara con su manto nuestro nido!
Y allá en los años en que no nos veas,
¡Dios te de tanto bien, tanta ventura,
como tú con nacer nos has traído!

Meter: iambic
185. Der Weisheit Anfang, Mittel und Ende
by Angelus Silesius

Die Furcht des Herren ist der Weisheit Anbeginn;
Ihr End ist seine Lieb, ihr Mittel kluger Sinn.

Meter: iambic
A Lope de Vega y Carpio
by Isabel de Ribadeneira

Si el Español, o el Florentín famoso
vieran de tus escritos la excelencia,
Vaga, a quien el Parnaso reverencia,
quedara cada cual de ti envidioso
Porque tu dulce estilo caudaloso
así de los demás se diferencia,
como entre las estrellas la presencia
del sol al medio curso luminoso
Y pues los ríos, sin faltar ninguno,
cortando montes, o por valles fríos,
al mar van a pagar debido censo:
Aunque no has de crecer con loor alguno,
vaya mi arroyo entre famosos ríos
al Océano de tu ingenio inmenso.

Meter: iambic