PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Music to hear, why hear’st thou music sadly? (Sonnet 8)
by William Shakespeare

Music to hear, why hear’st thou music sadly?
Sweets with sweets war not, joy delights in joy.
Why lovest thou that which thou receives not gladly,
Or else receives with pleasure thine annoy?
If the true concord of well-tuned sounds,
By unions married, do offend thine ear,
They do but sweetly chide thee, who confounds
In singleness the parts that thou shouldst bear.
Mark how one string, sweet husband to another,
Strikes each in each by mutual ordering,
Resembling sire and child and happy mother
Who all in one, one pleasing note do sing:
    Whose speechless song, being many, seeming one,
    Sings this to thee: ‘thou single wilt prove none.’

Meter: iambic
Melancholie
by Klabund

Schau, den Finger in der Nase,
Oder an der Stirn,
Zeitigt manche fette Phrase
Das geölte Hirn.
Warum liebt der die Erotik?
Jener die Zigarrn?
Der die Aeropilotik?
Der den Kaiserschmarrn?
Warum geht's uns meistens dreckig?
Weshalb schreib ich dies Gedicht?
Warum ist das Zebra fleckig
Und Mariechen nicht?
Dennoch ahnt man irgendwie
Gottes Qualverwandschaft,
Trifft man unerwartet sie
Draußen in der Landschaft.

Meter: trochaic
- CLIII -
by Lope de Vega

Si la más dura encina que ha nacido
del corazón de la Morena Sierra
o el Alpe en su nevada cumbre encierra,
fiero desdén, te hubiera producido;
si tu primer sustento hubiera sido
leche de tigres en la Hircana tierra,
si engendrado te hubieran en la guerra,
entre sus voces, armas y ruido,
no fuera más esquiva y desdeñosa;
mas si mirando airada me das muerte,
vida me das, mirándome amorosa.
Luego si vivo, cuando vuelvo a verte,
ni tú puedes dejar de ser hermosa
ni yo de tener vida y de quererte.

Meter: iambic
XIII.
by Jaroslav Vrchlický

Jak náhle v šero mojí dílny teskné
by v slunce paprsku sjel úsměv jara,
v mé mysli všecko vlní se a hárá,
v mé jizbě všecko plesá a se leskne.
A jako vítr za chmurou když chmuru
před slunce vzchodem z dráhy jemu plaší,
až ono samo prostorem se vznáší
a v plné kráse stane na azuru:
Tak v dílně mé i v mysli mé ruch cizí,
co zlomkem bylo, v celek teď se klene
a staré sochy, dávno zapomněné,
se zvedají, prach střásajíce s řízy.
A po zdech přelít’ slunce paprsk smavý,
v tvář Sibylly se zabod’ jako střela,
a tuším, že jí setřel vrásky s čela,
snes’ úsměv rtům a záři stkal kol hlavy.
A nežli paprsk padnul v duši moji,
již slunce stálo na prahu mé dílny. –
Ó paní má! já veliký a silný
se třtinou chvěl ve citů sporném boji!
Zřím tebe v dveřích, zřít tě věčně budu...
Jak anděl nebes v chatrč poustevníka
tvůj soucitný zrak v tmavou sluj mou vniká,
plá ohněm touhy a zas nyje v studu.
Tys přišla ke mně sama, nevolána;
jak tebe vítat? Tonu ve úžasu!
S mou radostí jde bázeň do zápasu
a s láskou mou je svatá úcta stkána!
Ó stůj tam věčně na té jizby prahu
jak nebes zjev, jak fantom ráje ve snu,
mně snášej v ducha sílu, v srdce vesnu
a s úsměvem svým na moji sviť dráhu!
Ó stůj tam věčně! – Ale marné přání!
Pojď raděj’ dál v ten zástup trosek pestrý;
ty Sibylly zde, víš, jsou tvoje sestry,
ti andělé zde říkají ti: „Paní!“
Ti proroci zde s úctou kloní hlavu;
v mé hlavě stanou myšlenky v svém proudu,
Bůh k vůli tobě ustane v svém „soudu“
a „Svatý, Svatý!“ ztichne v světců davu.
Pojď! Smím ti klesnout k nohoum? Smím tvé ruky
se dotknouti? smím věřit nyní sobě?
Pojď, pozoruj, co vytvořil jsem tobě,
i nápis čti a pozoruj mé muky!
„To neví nikdo, co to krve stojí!“
Jest dokonáno, Kristus sňat jest s kříže.
Ty chvěješ se a zdráháš? Pojď jen blíže!
Či nevíš sama, co to krve stojí?
Jest dokonáno! Viz ty tiché tahy,
to mrtvé oko... hlava klesla dolů; –
rci sama, zda můž’ většího být bolu,
než vrýt svůj život, naděje sen blahý,
svou všecku víru, svoje celé bytí,
svou děsnou lásku k tobě v tahy Krista?
Však dokonáno! Oběť má jest čistá,
já zapomněl již, jak mé srdce cítí!
Již drahou ruku svou mi podej směle!
S tou sochou vezmi moje odříkání,
v mém srdci, věř to, zhaslo vášně plání,
a dumy nebude již na mém čele.
Mé lásky fenix vlastním stráven palem
se na přátelství změnil labuť bílou,
té důvěřuj! Buď labuti té vílou,
když nad svým hrobem rozpěje se žalem!
Mír netušený vládne v duši mojí;
dál v odříkání půjdu zamyšlený
a budu čísti v tazích každé ženy:
„To neví nikdo, co to krve stojí!“

Meter: iambic
- CXXIV -
by Fcode Borja

Con desiguales pasos me guiaba
mi loca confianza a su albedrío;
y el más errado, y áspero desvío,
como camino cierto me enseñaba.
Yo que del tiempo sólo me fiaba,
libre seguí su loco desvarío,
y cuanto del remedio desconfío,
tanto del ciego error me confiaba.
Seguí pisadas siempre del engaño;
cuanto intentaba me sirvió de afrenta,
viví con la razón libre, oprimida.
Y al fin cogí este fruto de mi daño;
que quien en propias causas escarmienta,
a costa del vivir, procura vida.

Meter: iambic
[geheime Gesellschaften sind ihm suspekt]
by Franz Grillparzer

Geheime Gesellschaften sind ihm suspekt,
Er soll sie dergestalt hassen,
Daß, wenn er ja einmal Gesellschaft pflegt,
Ists mit Öffentlichen von der Gassen.

Meter: iambic
La castellana
by Francisco de Padua Lasso de la Vega

¡Noche de azul y nácar, noche fría!
ahí en el marco de ojival ventana,
está la hermosa noble castellana
detrás de la discreta celosía
Fija la vista ansiosa, por la
                     vía
que a su castillo va y escucha
                     ufana
el eco de una cítara lejana
que lleva el viento en lánguida armonía
Filtra sus rayos pálidos de luna
por entre el melancólico frondaje
¡Oh noche medieval, fresca y galana!
Y bendice la dama su fortuna,
pues llega el trovador, y en homenaje
un beso da a la hermosa castellana.

Meter: iambic
Sepulcro de Jasón al argonauta
by Quevedo

Mi madre tuve en ásperas montañas,
si inútil con la edad soy seco leño;
mi sombra fue regalo a más de un sueño,
supliendo al jornalero las cabañas.
Del viento desprecié sonoras sañas
y al encogido invierno cano ceño,
hasta que a la segur villano dueño
dio licencia de herirme las entrañas.
Al mar di remos, a la patria fría
de los graznidos, vela; fui ligero
tránsito a la soberbia y osadía.
¡Oh amigo caminante! ¡oh pasajero!,
dile blandas palabras este día
al polvo de Jasón, mi marinero.

Meter: iambic
Censorenmissverständniss.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

„die Kaiserkronen sind erfroren,
Und heuer sieht das Volk sie nicht.“
So fasst den Nachtfrost bei den Ohren,
„die Königskerzen sind erfroren,
Und heuer glänzt nicht mehr ihr Licht.“
Der Herbstwind that's, o ihr Censoren,
Nicht strafet mich, nicht straft den Dichter!
Nur Wahrheit sprach und spricht sein Mund:
Der Dichter ist nur ein Berichter,
Er thut nur das Erlebniß kund.

Meter: iambic
1L: O Tantalus, dir gleicht der Dichter, der aus dem Himmel Nektar stahl.
by Wilhelm Müller

O Tantalus, dir gleicht der Dichter, der aus dem Himmel Nektar stahl.
Er wandelt einsam auf der Erde, verwiesen aus der Götter Saal;
Und wann von oben goldne Früchte im Traum ihm spielen um den Mund,
So giebt er hier in süßen Liedern der Sehnsucht Qual und Wonne kund.

Meter: iambic
An seine Augen.
by Hans Assmann von Abschatz

Ihr Augen/ höret auff Silvinden zu beschauen!
Mein Hertze/ welches sie kennt besser weder ihr/
Sagt mir/ daß eure Lust wird sein mein Ungelücke.
Es zwinget die Begier/
Halt eure Stralen auch zurücke/
Und höret auff Silvinden zu beschauen?
Ihr Augen/ eure Blicke
Gerathen in Verdacht:
Nehmt euch für Ungelücke/
Das eure Künheit macht/
Hinfort genau in Acht.
Man saget/ daß ihr spielet
Nach der Verliebten Art/
Wiewohl ichs nie gefühlet/
Und eurer Stralen Fahrt
Auff Rosen-Wangen paart.
Entdeckt nicht Unbekandten
Was ihr itzund allein
Solt meiner Amaranthen/
Durch dunckler Farben Schein
Ins Hertze schreiben ein.
Lasst sie von ferne wissen/
Was dieser treue Mund/
Im Fall sie zu beküssen
Ihm möchte seyn vergunt/
Ihr würde machen kund.
Bringt mir Bericht zurücke/
Was zu erwarten sey/
Und ob auch ihre Blicke
Sich/ sonder Heucheley/
Dem Hertzen nahen bey.
Ich will mit Willen tragen
Die auffgelegte Schuld/
Nicht über Unrecht klagen/
Wo Amaranthens Huld
Ist meiner Blicke Sold.

Meter: iambic
- X - Muestra sentir que la baldonen por los aplausos de su habilidad
by Juana Ines de La Cruz

¿Tan grande, ¡ay, hado!, mi delito ha sido
que por castigo de él o por tormento
no basta el que adelanta el pensamiento
sino el que le previenes al oído?
Tan severo en mi contra has procedido,
que me persuado de tu duro intento,
a que sólo me diste entendimiento
porque fuese mi daño más crecido.
Dísteme aplausos para más baldones,
subir me hiciste, para penas tales;
y aun pienso que me dieron tus traiciones
penas a mi desdicha desiguales
porque viéndote rica de tus dones
nadie tuviese lástima a mis males.

Meter: polymetric
PÍSEŇ.
by Bohdan Kaminský

Na tichou, drahou lásku naši
si myslím, odkud přišla k nám,
že tys mi v světě nad vše dražší,
že tak tě plnou duši mám.
Rci, jakým zázrakem a divem
jsme sešli se v tom štěstí svém,
co četl jsem v tvém oku snivém,
zda nebylo než pouhým snem?
Ó nebylo! Vždyť dosud cítím
tvých drahých rukou dotknutí –
ta chvíle, jež mi plane žitím,
v zrak slzy blaha vynutí.
Leč bych v to štěstí věřil cele,
chci znovu čekat na chvíli,
kdy opět, zář na mladém čele,
tvůj zjev se ke mně nachýlí!

Meter: iambic
- XIII - El desengaño de la fiereza del amor
by Luis Carrilloy Sotomayor

Cuando me vuelvo a mí, y el dulce engaño,
que en deleznables lazos busco y sigo,
conozco al alma, aunque tirano amigo,
por corto tengo el mal, por corto el daño.
Mas cuando no, con el dolor tamaño
que el alma abraza, querelloso digo:
«¡Ciega mi enfermedad, duro enemigo!
¡Oh Amor, tal eres en tu enojo extraño!»
Cruel estrella se entregó a mi suerte,
pues de ciegos recelos oprimida,
desconociendo el bien, el mal advierte.
Mas sólo alienta en mí tan honda herida,
el ver que el tiempo, si me da la muerte,
el mismo tiempo me ha de dar la vida.

Meter: iambic
Chaos
by Arno Holz

Das ist der Fluch, der diese Zeit durchzittert,
Der uns das Leben und den Tod verbittert:
Wir legen ewig neu das Fundament
Und niemals greift der Bau ins Firmament!
Wir hören blutend, wie die Völker wimmern,
Und helfen selber ihre Kreuze zimmern!
Wir flehen brünstig um das Weltgenie
Und sind noch viehisch, viehisch wie das Vieh!
Wir speien auf das Kreuz der Kathedrale
Und dichten nur noch Zukunftsideale!
Wir thun die Skepsis feig in Acht und Bann
Und schliesslich – glaubt man selber nicht daran!
Das ist der Fluch, der diese Zeit durchzittert,
Der uns das Leben und den Tod verbittert!

Meter: iambic
- LXVI - Describe las edades del hombre
by Joseph de Litala y Castelvi

Antes de ser, cotoso es tu cimiento,
formado ya, todo tu ser ignoras,
naces llorando, y sin saber que lloras,
te ofrece una prisión dulce alimento.
Al descollar de tu primer aliento,
en la enseñanza huyes de sus horas,
y al verte más crecido, tus mejoras
son tener del Amor conocimiento.
En este error la Primavera hermosa,
ocioso pasas, y en la edad florida,
el fruto es fatigar siempre un cuidado.
Ya el tiempo te promete firme Losa,
que es tu vejez una inquietud dormida,
y es el ser hombre un miserable estado.

Meter: iambic
ROZCHOD.
by R. Bojko

Kdybys tak žil dnes, zasněný, tesklivý učiteli
veliké lásky, vzdání se, přelomu – – mučiteli
radostné přírody věčné – vášnivý přetaviteli
nejvyšších hodnot svatého sobectví – – staviteli
jakéhos vzdušného chrámu – – proroku, vůdce,
kterýs mě přísně za ruku podanou ved'!
Kdybys tak žil dnes – – Sklesle bys, podlomen sed'
před svojí Poljanou, hrozné bolesti mrak
na bledé tváři, rukama zakrytý zrak.
Ale já, tichý tvůj učeň, nadšený žák,
pokorný sluha, k tobě bych přistoupil prudce,
s ubledlých tváří ti strhl hněvivě ruce,
stařeckou hlavu zdvih', drsně hovoře tak:
Nadšenče nahé pravdy! Proč odvracíš teď
od ní a všechněch nesmírných křičících běd
s úžasnou hrůzou zlekaný, ztrhaný hled – –?
Hrdým buď –! Tvé to přec dílo –! K němu jsi klad'
po celý život svůj základ. Odvěký řád
lámals, jak sopečný výbuch staletý vzdor
tížících balvanů, smutně ztrnulých hor.
Tys to, jenž budovu církve, veliký stát
rozkotal jako král přísný lupičský hrad.
Zakázals přísahu, Boha, posvátných knih
úzkostně dovolávat se v pochybách zlých.
Zakázals v rukou svých svírat pro příští rod
se stromu práce s námahou urvaný plod.
Zakázals pro zem, již dávní dědové, otci
tvořili po celé věky, ve dne i v noci
chránili tělem svým před nepřátelskou mocí,
zakázals pro tuto zemi v zaťatou dlaň
uchopit s posvátným hněvem blýskavou zbraň.
Zakázals modlit se v chrámu posvátných věd,
víti kol obrazu lidstva umění květ.
Zakázals brániti zlu a dokořán bránu
otevřels jemu. Zakázals odrazit ránu,
osobnost silnou, bolestně rozkošnou snahu
po velkém rozmachu křídel, rodinném blahu.
Udeřen přikázals druhou nastavit stranu,
zloději suknici přidat, divému vrahu
v síni již podat své hrdlo pod lesklý nůž.
Zvířecím pudem ti byla veškerá láska
k otčině, ženě a dětem, prazdrojem běd.
Ne, ne, ne –! Nebyl jsi prorok, veliký muž,
který by národ svůj, lidstvo k Bohu blíž ved'! – –
Jenom jak těžký sen, teskná, východní zkazka
vane to okolo tebe. – – Bohatý hrabě,
hýřil, jenž všechny poháry vypil až do dna,
umělec velký, jenž slávy za léta plodná
nažal si plně, stařec, jenž umučen nudou,
kterou tak tesklivě mluví země tvá rodná –:
nikdy jsi nepoznal nyvě rozkošné slasti
z kořisti dobyté těžce, s bolestnou mukou
na tvrdém osudu, jeho kamenném poli.
Nepoznals nikdy, jak ostře, řezavě bolí,
když ji pak lupiči vyrvou ze skleslých rukou.
Bezpečen v širé, bezmezné, slavené vlasti,
nepoznals nikdy, jak mlčky, pudově nutná
obět je pro ni, jak sladká, rozkošně smutná,
mučivě krásná láska k ní bolestně chutná.
Nebyls prorokem dobrým podle svých plodů.
Velkou jen hymnou svého jsi širého lidu,
trpného vzdání se jeho, dobroty mělké,
netečné lenosti snivé, tesknoty velké,
prázdného ničeva, ptaní, hledání cílů.
Rozbořiv slavné velkosti staletý chrám,
zlomil jsi lidu vrozenou, rasovou sílu.
Rozvrátiv kázeň, na pokraj propasti strh',
do nové, horší poroby, otroctví vrh'. – –
Včera jsem lásku měl k tobě, velkému dílu. –
Nyní jen bolest zklamání, nenávist mám...

Meter: dactylic
ROZEPNI SVÁ KŘÍDLA PERUTÁ...
by Ludvík Lošťák

Rozepni svá křídla perutá,
rozepni svá křídla, písni moje,
unes mého ducha v kraje,
kde víc míru – méně boje!
Unes mého ducha do krajů,
kde jasnější sny moh’ bych sníti,
kde víc lásky v srdci žije,
kde míň bolu srdce cítí.
Na nadšení křídlech vzhůru spěj,
tamo, kde se luna z mraků noří,
a až minou stíny noci,
na zem vrať se s ranní zoří!...

Meter: trochaic
- 9 - A un poeta rico, que parece imposible
by Lope de Vega

La rueda de los orbes circunstantes
pare el veloz primero movimiento,
déjese penetrar el pensamiento;
iguálese la arena a los diamantes.
Tengan entendimiento los amantes
y falte a la pobreza entendimiento;
no tenga fuerza el oro, y por el viento
corran los africanos elefantes.
Blanco sea el cuervo y negros los jazmines,
rompan ciervos del mar los vidrios tersos,
y naden por la tierra los delfines;
no sufra la virtud casos adversos,
den los señores, hagan bien los ruines,
pues hay un hombre rico haciendo versos.

Meter: polymetric
Mausfallen-Sprüchlein.
by Eduard Mörike

Muse-Mäuschen, stell dich ein
Heut Nacht bei Mondenschein!
Mach' aber die Thür fein hinter dir zu,
Hörst du?
Dabei hüte dein Schwänzchen!
Nach Tische singen wir,
Nach Tische springen wir
Und machen ein Tänzchen:
Witt witt!
Meine alte Katze tanzt wahrscheinlich mit.

Meter: polymetric
Caput VII.
by Heinrich Heine

Sie fühlt sich frey und schwingt sich empor
Zu den höchsten Himmelsräumen.
O deutsche Seele, wie stolz ist dein Flug
In deinen nächtlichen Träumen!
Die Götter erbleichen wenn du nah’st!
Du hast auf deinen Wegen
Gar manches Sternlein ausgeputzt
Mit deinen Flügelschlägen!
Franzosen und Russen gehört das Land,
Das Meer gehört den Britten,
Wir aber besitzen im Luftreich’ des Traums
Die Herrschaft unbestritten.
Hier üben wir die Hegemonie,
Hier sind wir unzerstückelt;
Die andern Völker haben sich
Auf platter Erde entwickelt. – –

Meter: iambic
- XLVII - Como en la regia playa cristalina
by Juana Ines de La Cruz

Como en la regia playa cristalina
el gran señor del húmedo tridente
acompaña ideal, sirve obediente
a cerúlea deidad, pompa marina,
no de otra suerte, al Cerda heroico inclina
de almejas coronada la alta frente,
la laguna imperial del occidente,
y al dulce yugo la cerviz destina.
Tres partes del tridente significa
dulce, amarga y salada en sus cristales,
y tantas al bastón dan conveniencia:
porque lo dulce o lo civil se aplica,
lo amargo a ejecuciones criminales,
y lo salado a militar prudencia.

Meter: iambic
Nápisy na malovaná vajíčka. (2.)
by Karel Alois Vinařický

Kvočna jen zakvoká,
A její kuřátka
Přiběhnou k ní.
Chcete být od kuřat,
Hoši a děvčátka,
Zahanbeni?

Meter: polymetric
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer das Sein' allein verricht
Schmutzet ihm die Hände nicht.

Meter: trochaic
TY!
by Josef Lukavský

Jsi vůní květů, která sladce mámí,
jsi ptačí písní, která zvoní v sad,
jsi vlahou nocí snící pod hvězdami,
jsi svitem luny, který na zem pad'.
Jsi rytmem tance, který rozjařuje,
jsi tÓnem houslí, který dálkou zní,
jsi echem bouře, jež vesmírem duje,
jsi vášní připravenou pochodní.
Jsi krutou zvěstí o zradě, jež raní,
jsi číší vína, v němž je skrytý jed,
jsi hymnou šíleného milování,
jsi zdrojem štěstí, nositelkou běd,
jsi dýkou napřaženou,
milenkou, ženou.

Meter: iambic
173. Dřív pěvcům zapadalo srdce v květech,
by Adolf Heyduk

Dřív pěvcům zapadalo srdce v květech,
když zbožně vzdechli slunné slovo vlast;
leč zázrakem to bude po stu letech!

Meter: iambic
Als sie sich badete.
by Johann Georg Gressel

Wie steht ihr so entrüst ihr schwimmenden Najaden,
Und scheint in Thränen mehr als in der Fluth zu baden?
Doch still/ es kräncket euch/ daß sich ein Engels-Kind/
So eure Pracht weg sticht/ in denen Fluhten findt.

Meter: iambic
Conradus II. Salicus.
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Ich sah vor meinem Glück Gewalt und List zerrinnen/
Mir konte weder Sclav noch Ungar abgewinnen.
Nachdem das Teutsche Volck zum Käyser mich ge-
Hab ich Burgundien ihm wieder zugebracht.

Meter: iambic
PÍSEŇ.
by Jaroslav Vrchlický

Vyzpíval jsem duši celou...
A co svět mi dal?
Nezabudku s imortelou,
vzpomínku i žal.
Nezabudkou oči skryji,
rozloučím se s vším,
imortelu – poesii
k srdci položím.
Ať tam obě klidně leží,
v duši mír a šer,
nechci víc... ať na hrob sněží
tiše podvečer...

Meter: trochaic
Día de primavera
by Nieves Xenes

De la arboleda hojosa en la espesura,
blando suspira el viento entre el ramaje,
y los pájaros lucen su plumaje
cantando sus endechas de ternura.
Su monólogo eterno el mar murmura
balanceándose en lánguido oleaje,
y tiende de su espuma el blanco
                     encaje
de sus orillas en la roca oscura
Las flores se abren frescas y rientes
derramando su esencia embriagadora;
la nube, de matices relucientes
en el azul del cielo se colora;
y magnífico el sol lanza a torrentes
los rayos de su luz deslumbradora

Meter: polymetric
V ČERVÁNCÍCH.
by Jaroslav Vrchlický

Zas večer k srdci mluví tichem svým,
jak obyčejně do červánků zřím,
jak obyčejně toužím v šerou dál...
Hle, onen život, který sluncem hrál
a duhy kouzlil v mladistvý můj věk,
teď bledne, mizí jako červánek!
Ten přece nachem nebe rozvlní
a skály, vody, bory oslní:
však beze stopy světem spěl můj duch,
jak oblaků stín přes uvadlý luh;
snem jest mu život, lásky není v něm,
nedoufá v nebe a nevěří v zem,
ni síly nemá zeptat se, proč žil,
ni odvahy zas nový hledat cíl,
ni vůle zplanout ohněm posledním!
jak obyčejně do červánků zřím...

Meter: iambic
Huye la casa del campo (donde está el coloso del Señor Rey Felipe III) la competencia del Retiro
by Quevedo

Piedras apaño cuando veis que callo;
y, pudiendo vendérselas, las tiro
al edificio que envidiosa miro,
pues Roma se preciara de envidiallo.
Si por tener tan sólo este caballo
no he podido jamás juntar un tiro,
mal podré competir con el Retiro,
en quien echó la arquitectura el fallo.
¿Qué puede sucederme en este río,
que no se harta de agua en el invierno
y aun no lava sus pies en el estío?
Si va por ermitaño, sempiterno
el ermitaño que en el Ángel crío,
puede tener un Juan Guarín por yerno.

Meter: iambic
Mi vista
by Guillermo Cuervo

Si tu gloriosa vista es sometida
a ver sólo entre el suelo y tu cabeza,
y tu alma no estremece la grandeza
de todo lo más noble en esta vida,
No me desdeñes por la cruenta
                     herida
que llevo en mi costado, que belleza
de los astros de Dios, y su nobleza
quiero soñar en mi alma dolorida
Tu vista, si en el bien has de emplearla,
levanta al cielo, como yo he de alzarla,
y mi pesada cruz que el mundo ignora.
Mi vista terrenal, si la tuviera,
¡ay! para hacer el bien yo la quisiera
y darle luz a quien la luz añora

Meter: iambic
MĚ MLÁDÍ.
by Maryša Šárecká

Tou láskou zoufalou tě miluji, mé mládí,
jež ví, že jednou navždy ztratí tě,
jak memento zří čas, jenž stále k cíli pádí,
a západ krvavý již v úsvitě,
a v chvílích zápalu dech hrobový ji chladí.
Jak pokorná jsi milenka, jež vše mi dala
a ničeho si nežádala zpět,
mé hořké slzy úsměvem svým omývala
a probouzela sladkých snů mých vznět,
mé srdce ztrpklé něžně do svých rukou brala.
Však vím, že věčně nemůžem tak spolu žíti,
že přijde chvíle, jež nás rozdělí,
a chvíle ta se musí jednou přiblížiti,
by úsměv vzala mi a veselí,
Ó mládí mé, my musíme se rozloučiti!
Jsi květem, jemuž souzeno je opadati,
to hlásá vůně tvá a něžný sklon,
a já mám viděti tě zvolna umírati,
mám v slzách zřít a opěvat tvůj skon,
ač vím, že nepřestanu tě již milovati.
A s tichou pietou tě pochovám, mé mládí,
však rysy tvé si v duši vyryji,
tak trvale, že nikdy jich nic nevyhladí,
že přes vše budou žít, co pomíjí,
tak vřele, zoufale tě miluji, mé mládí.

Meter: iambic
La palma
by Lamar Jiménez

De forma grácil, de estructura fina,
de tronco esbelto, de triunfal cimera,
en el monte, en la loma, en la pradera,
de Cuba toda, en la extensión domina.
De belleza ideal y peregrina;
siempre en sano verdor de primavera,
es la palma gentil, es la palmera,
del mundo vegetal creación divina.
Con gesto y ritmo señorial ondula,
cuando la brisa su canción modula,
entre el suelo boscaje de sus rizos.
Y cuando el sol en ella resplandece
todo el campo de Cuna se adormece,
en la dulce atracción de sus hechizos.

Meter: polymetric
Der Maulwurf
by Wilhelm Busch

In seinem Garten freudevoll
Geht hier ein Gärtner namens Knoll.
Doch seine Freudigkeit vergeht.
Ein Maulwurf wühlt im Pflanzenbeet.
Schnell eilt er fort und holt die Hacke,
Daß er den schwarzen Wühler packe.
Jetzt ist vor allem an der Zeit
Die listige Verschwiegenheit.
Aha! Schon hebt sich was im Beet,
Und Knoll erhebt sein Jagdgerät.
Schwupp! da – und Knoll verfehlt das Ziel.
Die Hacke trennt sich von dem Stiel.
Das Instrument ist schnell geheilt;
Ein Nagel wird hineingekeilt.
Und wieder steht er ernst und krumm
Und schaut nach keiner Seite um.
Klabumm! – So krieg die Schwerenot!
Der Nachbar schießt die Spatzen tot.
Doch immerhin und einerlei!
Ein Flintenschuß ist schnell vorbei.
Schon wieder wühlt das Ungetier.
»wart!« – denkt sich Knoll – »Jetzt kommen wir!«
Er schwingt die Hacke voller Hast –
Radatsch! – o schöner Birnenast!
Die Hacke ärgert ihn doch sehr,
Drum holt er jetzt den Spaten her.
Nun, Alter, sei gescheit und weise,
Und mache leise, leise, leise!
Schnarräng!! – Da tönt ihm in das Ohr
Ein Bettelmusikantenchor.
Musik wird oft nicht schön gefunden,
Weil sie stets mit Geräusch verbunden.
Kaum ist's vorbei mit dem Trara,
So ist der Wühler wieder da.
Schnupp! dringt die Schaufel, wie der Blitz,
Dem Maulwurf unter seinen Sitz.
Und mit Hurra in einem Bogen
Wird er herauf ans Licht gezogen.
Aujau! Man setzt sich in den Rechen
Voll spitzer Stacheln, welche stechen.
Und Knoll zieht für den Augenblick
Sich schmerzlich in sich selbst zurück.
Schon hat der Maulwurf sich derweil
Ein Loch gescharrt in Angst und Eil.
Doch Knoll, der sich emporgerafft,
Beraubt ihn seiner Lebenskraft.
Da liegt der schwarze Bösewicht
Und wühlte gern und kann doch nicht;
Denn hinderlich, wie überall,
Ist hier der eigne Todesfall.

Meter: iambic