PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
67. Dat ward all' slichter in de Welt
by Fritz Reuter

Oll Mutter Schultsch liggt up den Dod
Un wünscht in ehre letzte Not
Mit den Herrn Paster noch tau reden.
Sei hadd up't letzt sihr veles leden
Un hadd in ehren letzten Dagen
Vel Armaud un vel Elend dragen.
De Paster kümmt denn hen tau ehr
Un seggt, dat Starben wir woll swer,
Sei müßt sick up den Himmel trösten,
In'n Himmel wir dat doch am besten.
Hir up de Ird, gestünn hei in,
Künn't allentwegen beter sin,
Un't würd von Dag tau Dagen slimmer.
»drum hoffet auf den Himmel nur,
Der Himmel nur gibt uns Gewinn.«
»ja«, seggt de Ollsch, »dat säd ick ümmer,
Doch segg'n sei all' jo, Herr Pastur,
Dat sall dor ok nich mihr so sin.«

Meter: iambic
Zkouška.
by Jaroslav Vrchlický

Dva athleti se postavili s diskem,
ku jedné metě hodit závodili,
sval obou pln byl neurvalé síly,
jak z bronzu těla jich se mihla pískem.
A obou disky létly vírným tryskem
a vzduchem svorně dráhu sobě ryly,
a u mety se stejně zabořily
ve ztrátu nikomu a též ne ziskem.
Však u jednoho byla prudkost vzmachu
tak divoká, že sebou zakymácel
a bezdech kles’ a mrtev ležel v prachu.
Co rozhodlo teď? Kdo byl vítěz pravý?
Či vyhrál živý, mrtvý vskutku ztrácel?
Na kterou skráň měl snésti se laur slávy?

Meter: iambic
88.
by Friedrich Rückert

Wenn du ans Göttliche stets halten willst dein Streben,
Wie kanns davor bestehn? du mußt es ganz aufgeben.
Doch, ist vom Göttlichen dein Streben abgekehrt,
So hats gar alle Kraft verloren, allen Werth.
In einer Mitte nur von fern und nah gewannst
Du einen Standpunkt, wo du etwas willst und kannst.
So hat dich Gott gestellt, und läßt dich wirken gerne
Dein Werk, und wirkt durch dich, dir nah zugleich und ferne.
Sowie ein Wandelstern die Kraft der Sonne braucht,
Der er sich nicht entzieht, und nicht hinein sich taucht.

Meter: iambic
De La Galatea, Libro V, Nisida
by Cervantes

Voy contra la opinión de aquel que jura
que jamás del amor llegó el contento
a do llega el rigor de su tormento,
por más que al bien ayude la ventura.
Yo sé qué es bien, yo sé qué es desventura,
y sé de sus efectos claro, y siento
que cuanto más destruye el pensamiento
el mal de amor, el bien más lo asegura.
No el verme en brazos de la amarga muerte,
por la mal referida triste nueva,
ni a los corsarios bárbaros rendida,
fue dura pena, fue dolor tan fuerte,
que ahora no conozco y haga prueba
que es más el gusto de mi alegre vida.

Meter: iambic
Začarovaná lžíce.
by Jan Evangelista Nečas

Do veselé společnosti
zváno bylo mnoho hostí:
stříbrnou z nich jeden lžíčku schoval,
hostitel to ale zpozoroval
a hned zpátky dostati ji hleděl:
U stolu, kde dlouhoprstý seděl,
počal hostem vypravovať,
že zná kouzla provozovať.
„K. p.,“ pravil, „tuto lžíci mám,
jednomu z vás do kapsy ji dám.“
Na to rukou zakejkloval,
lžíci tajně do rukávu schoval.
Po té mluví k tomu pánu,
jenž měl lžíci uschovánu:
„Kabát Váš je zapjat, kapsa uzavřena,
a přec je ta lžíce do ní zakouzlena.
Rychle, pane, ukažte to společnosti,
že znám čarovati ku podivu dosti.“
Pán ji vyndal, mlčel jako kuře,
rád jsa, že to nedopadlo hůře.

Meter: trochaic
Pinceladas – IV
by Rudolfo Figueroa

Por fin, dándole forma a la
                        esperanza
de que termina la moral reyerta,
bordando airosa la extensión incierta
se divisa una nube en lontananza
El potro al viento su relincho lanza
como un clarín que se mantiene alerta,
y mientras todo en torno se
                        despierta
la nube negra y majestuosa avanza
De pronto surge del oscuro seno
lívida cinta de bruñida plata
desaparece entre el fragor del trueno,
y entre tanto que el eco se dilata,
de la excelsa región manda el Dios bueno
brilladora y sonante catarata.

Meter: iambic
II V milostné chvíli té, kdy pod závoji vůní
by Jan Vrba

V milostné chvíli té, kdy pod závoji vůní
sní zem – a nebe opilé je tancem hvězd –
v propastná tajemství, jak na dno mořských tůní
odvážný potápěč, se chystám tiše snést.
A tázat se, nač zřídka kdo se zeptá –
čím od chlapeckých dnů jsem jako hrůzou štván,
co ve mně bouří se, co proklíná a reptá
a přelud štěstí vrací od mých pyšných bran...
Chci věděti, chci poznat! – Dlaní svírám čelo –
a cítím: tvrdé vzpoury horečkou jsem chor...
A je mi tak, jak by mi srdce uletělo – –
štká ve mně pokora a drsně chroptí vzdor...
Jsou hvězdy na nebi, jsou na hladině vodní –
a první mžikají a druhé chví se teď...
Již nesmí míjeti tak bez hlesu den po dni...
Chci věděti! Chci zpříma pohledět!

Meter: iambic
20.
by Friedrich Rückert

Der Markt ist voll, die Welt will mit sich selbst verkehren;
Der Nord kann nicht den Süd, der West den Ost entbehren.
Laßt alles kommen, was die Fremde Fremdes hat,
Und fügts zum Heimischen! ihm ist das kein Verrath.
Nur holt von Nachbarn nicht, was wir erst ihnen gaben,
Und borgt nicht, was wir längst im Hause besser haben!

Meter: iambic
- LXXIX -
by Hernandode Acunya

Mil veces de tu mano me he escapado
y al punto de la muerte y fin venido,
y tantas he tornado y te he seguido,
Amor, y nunca quedo escarmentado;
mil veces he propuesto y he jurado
de no seguir tu bando y tu partido,
viéndome en tu poder triste y perdido,
y tantas mi palabra y fe he quebrado.
Ahora, en este trance y mal que siento,
causado de tus manos crudamente,
bien justo era cumplir el juramento;
mas, triste, ¿qué haré, que no consiente
la dura suerte, el áspero tormento,
que el siervo del señor se halle ausente?

Meter: iambic
Mír.
by Karel Babánek

„Vy radost slunce ranního v svých máte očích přivřených,
a barvu růží ve tvářích, těch růží světle červených!“
„My s úsměvy jsme vstávaly v radostných vždycky náladách.
S popěvkem na rtech Radost jen vždy chodí v našich zahradách – !“
„Oh, rcete, vašich v zahradách nebývá nikdy šeření?
A nikdy bledí nechodí tam, touhou, smutkem umdlení?“
„My štěstí naše, úsměvy, jim všechny rády rozdáme,
a měkkou dlaní s jejich čel jim smutek něžně stíráme – !“
„Po opuštěné cestě tam, sesláblí nikdy nechodí?
A ve tmách jejich nikdy tam se zoufalství jim nezrodí?“
„My pevnou rukou po cestách je jejich, silné, povedem,
a těm, již ve tmách zbloudili, my světla jasná rozžehnem!“
„A nikdy stínů potom chlad už do duší jim nenapad,
když večer je, a zsinalý zří měsíc vašich do zahrad?“
„Oh, my se ještě modlíme, vždy na večer se modlíme,
a za klid jejich duší my, za klid jich duší prosíme!“

Meter: iambic
DŮVĚRNOST V SOUMRAKU
by Jiří Karásek ze Lvovic

Všechno se změnilo, šedé
Mraky v dál mizejí,
Podobny truchlému pohřbu
Zhynulých nadějí.
Nebe směs chorých je barev,
Mrtvolná zeleň, hněď.
Pověz mi všechny své hříchy,
Duši jež tíží teď.
Pověz mi viny, jež osud
Určují dnům tvým všem,
Jako hřeb zavírá rakev
Na věky před pohřbem.
– Nejsem jak ostatní všichni.
Jiná je vina má.
Stoupá děs z tmavého nitra
Z hlubin jak studně tma.
Každá má touha je zločin,
Vinou je každý vzdech.
Miluji láskou, jež šílí,
Prokletou ode všech.
Sotva se dotoužíš rána,
V noc mou však dále pluj!
Třeba jsem zítra tě zradil,
Nedbej! Jsem v půlnoc tvůj...
Z života pil jsem jak z Lethy,
Zapomněl všech dní svých.
Teď chci jen vdechovat vůni
Lásek svých pohrobních.

Meter: dactylic
Mi ofrenda
by Ricardo del Monte

Un arpa altisonante con maestra
mano y estro pindárico tañida,
ansiaba consagrarte, embellecida
con un laurel ganado en la palestra,
y el vano esfuerzo mi impotencia muestra;
pero tu fiesta secular convida,
y al ara traen tus fieles la debida
ofrenda, humilde o pródiga, en la diestra
La que te da mi corazón es pobre,
aunque tu gloria amé desde mi infancia:
grano de mirra, para ti se enciende
en incensario de inesculto cobre;
el humo blanco esparce su fragancia,
roza tus lauros y ondulando asciende.

Meter: iambic
Der Goethen nachgeahmte Stil des Pseudowanderers
by Franz Grillparzer

Den Ostrazismus übst du frank und frei,
Verbannst die Großen, heißt wohl gar sie sterben,
Und läßt, damit das Gleichnis schlagend sei,
Sie selbst den Bannfluch schreiben auf die Scherben.

Meter: iambic
1L: Väter, hört mich, Mütter, hört die Mahnung,
by Ludwig Thoma

Väter, hört mich, Mütter, hört die Mahnung,
Jetzt kommt wieder jene Zeit – versteht! –,
Wo so manche Tugend ohne Ahnung
Der Besitzerin abhanden geht.
Beutesuchend schleicht umher das Laster;
Wer ist sicher, daß ihm nichts geschieht,
Wenn man jetzt der Busen Alabaster
Und beim Hofball auch die Nabel sieht?
Von den Blicken kommt es zur Berührung,
Irgendwo zu einem Druck der Hand,
Und so manches Mittel der Verführung
Sei aus Scham hier lieber nicht genannt!
Wenn an hochgewölbte Männerbrüste
Sich das zarte Fleisch der Mädchen drängt,
Regen sich von selbst die bösen Lüste
Und was sonst damit zusammenhängt.
Darum Eltern, wenn die Geigen klingen
Und die Klarinette schrillend pfeift,
Hütet eure Tochter vor den Dingen,
Die sie hoffentlich noch nicht begreift!

Meter: trochaic
An Hrn. Professor A. G. Baumgarten
 in Frankfurth.
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Sieh, wie der die Tugend liebet,
Der, als du die Laster schaltest,
Plötzlich schwur: ich will sie hassen.
Durch die Kräfte deiner Lehren,
Zwangst du ihn zur Tugendliebe.
O wie schaft man seinen Lehren
Solche Kräfte, solchen Seegen?
Lehrer, wenn du mich es lehrest,
O so will ich Mädchen zwingen,
Daß sie plötzlich schweren müssen,
Mich zu lieben, wenn ich liebe.

Meter: trochaic
XXIX. BALLATA O DVOU STŘEVÍČKÁCH.
by Jaroslav Vrchlický

Dva růžové a úzké střevíčky
kdys pobláznily mne, juž dávno tomu,
jak sledoval jsem běh jich šerem stromů
i jejich sladký klid zpod lavičky!
A přešla léta a tu zmoudřel hoch,
a nevěřil, jak mohly časy býti,
kdy za slávou jej nesl chvat,
dvou střevíčků že otrokem být moh’!
A přešla léta a mé srdce cítí
zas dojmů starých nové kouzlo plát,
své dcery střevíčky dva vidím stát
zas růžové a úzké na svém stolu,
a tak mne žitím vedou v čárném kolu
dva růžové a úzké střevíčky.

Meter: iambic
1L: Ein
by Christian Wernicke

Ein
So wie
Doch so dass
Und dieser
Es suchen beyde nach der Spur
Des Glückes an der Sonnen Uhr;
Allein, wenn dieses

Meter: iambic
UJAŘMENÁ
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Z tvých nohou stírám prach se země,
jak ženě patří každý den,
na čelo sahám poníženě
řkouc: „Budiž pán můj pozdraven.“
Své malé srdce v dlaň ti kladu,
v němž stesk můj někde na dně skryt,
za tebou chodím jenom vzadu,
ke stolu sedám, až jsi syt,
z tvých očí čtu, zda máš mne rád,
a tančím, zpívám, jak mi kážeš,
toť starý svatý ženy řád.

Meter: iambic
6.
by Friedrich Rückert

Zu fassen den Entschluß, muß Gottes Geist dich rühren;
Du überlegest nur, wie er sei auszuführen.

Meter: iambic
VZPOMÍNKA.
by Karel Mašek

Dech jara zval mne k toulce snivé –
ó jasně vzpomínám těch chvil,
kdy v touze teskné, opojivé
jsem pod jabloně zabloudil.
Ty stromy plály mořem růží
a nad nimi sbor zářil hvězd –
v té chvíli proč se srdce úží,
proč náhle v něm tak divně jest?
A kolem vše tak jiné, jiné,
tak svaté, jako nikdy dřív...
A náhle z duše píseň plyne,
cit rozvíjí se v květu div.
Ó velká chvíle sladké tíže,
kdy první básní chví se ret,
kdy samota tě kouzlem víže
a marnivostí láká svět...
A v žití zhynou snové marní –
a pozdě, v stesku velikém,
zříš, že jen v jedné noci jarní
tvé srdce bylo básníkem.

Meter: iambic
Soneto
by Milagros Esquijarosa

Copia el hombre celajes purpurinos,
estatuas hace de la dura piedra,
y en número a las hojas de la hiedra
exceden sus inventos peregrinos.
Arrebata con cánticos divinos,
la «Iliada» escribe, «Don Quijote» y «Fedra»,
y cuanto más el adelanto medra,
más busca del saber nuevos caminos.
A su patria da timbres con su gloria,
liberta y engrandece las naciones,
los secretos descubre de la historia.
Y este ser, que mandando a las
                     naciones
sólo piensa en la muerte o la victoria,
¡es el juguete vil de las pasiones!

Meter: polymetric
DVACET ROKŮ...
by Josef Svatopluk Machar

A že je tomu teprv dvacet roků?
A člověk řek by padesát či sto.
Však víme: právě divákovu oku
dějinná distanc mizí na čisto.
On totiž měří vždycky to, co bylo,
tím, co je nyní – nutno vyznat, ach,
že zatím se už mnoho přihodilo,
co odsunulo čas ten v vzpomínkách.
Takové jaro mnohoslibné, hrdé
v zem českou vtrhlo – jak se dýchalo!
Co tady bylo víry silné, tvrdé,
že ono „lepší příští“ nastalo,
to „lepší příští“, „čas ten vytoužený“
vlastenců mrtvých! Sněti suchých lip
začaly rašit, obzor zašeřený
se jasnil zlatě – jaro bez pochyb...
V před i v zad jasno, jasno po okolí
a my si mnuli ruce blaženě:
To bude leto na tom českém poli
a požehnané přijdou jistě žně!
Dnes vzpomínáme... skutečně to dávno,
ač počítaných pouze dvacet let –
a v našich Čechách už je zase slavno,
jen jinou formou. Jak lze uvidět.
Těch jarních dnů a snů zda vzpomenou si?
Skřivanů jeho řada v hrobech tlí.
Zrozšafněl mnohý, narostly mu vousy,
a národ je teď vůbec zmoudřelý.
Páteře máme – lidé, to je radost!
Bič, jenž v ně pere, není svižnější.
Činíce ve všem vlasti širší zadost,
majíce péči o chléb vezdejší
vlastenců mrtvých vlastencové živí
sny mordujeme, neboť nevíme,
nač balast onen těžký nehyblivý
nést bychom měli. Vzorně sloužíme,
kde sloužit dá se. Doma pak jsme vnesli
zas nový odstín našich do dějů:
co morálními házíme kol hesly,
jde světem sláva našich zlodějů.
Smích, bohů dar, už mizí u nás silně,
až ovšem na ten úsměv lokaje –
žní doba tady, žne se, čeká pilně,
neb bouřka může spadnout do kraje –
tož není doba nejvhodnější k žertům.
A rovněž k upomínkám nevhodným.
Let dvacet?... Co s tím? Jděte ke všem čertům!
Co s takým sněním směšným neplodným?
A skutečně ač jenom dvacet roků,
řek člověk by dnes padesát či sto –
tak doopravdy divákovu oku
dějinná distanc zmizí na čisto.

Meter: iambic
- CL - A vanas esperanzas de la Corte
by Juan de Tassis y Peralta

Cánsame Medinilla a la jineta
y púdreme el de Hijar a la brida
acábame Don Zarate la vida
porque sigue de Tello la vil seta.
Franqueza me ha rogado que le meta
en un soneto, puesto que es sabido
su necia gravedad, toda nacida
de no acordarse de que fue soleta.
Don Rodrigo de Tapia el tontivano
no acaba de saber, vaga ignorancia,
cuál sea en su coche la derecha mano.
El es un caballero de importancia
y tiene cierta gracia que en verano
despide del sobaco gran fragancia.

Meter: iambic
Jak potřeba je času málo...
by Růžena Jesenská

Jak potřeba je času málo,
by co nás hřálo, odlétalo,
by v ústech zhořklo štěstí,
jež věčně mohlo kvésti.
A potřeba je času více,
než sfoukne vítr žluté svíce,
než co tak smutně zmrazí,
nás dolů k hrobu srazí.

Meter: iambic
Slavík.
by Karel Alois Vinařický

Vůkol všecko spí:
Jediný jen ptáček,
Líbezný zpěváček
Ve křovině bdí.
Bdí a zpívá;
Ze hrdélka lije
Jemné melodie.
Chvíli odpočívá,
Pláče pak a naříká,
A hned měkkou notu
Mění do štěhotu,
Až radostným plesem
Píseň jeho proniká
Křovinou a lesem.
Jako z kůru klášterníků
Ohlas jemu v podálí
Odpovídá od skály.
„Zpěvný, lesní poustevníku,
Tluč jen ve svém loubí, tluč:
Ale také mne nauč
Ke cti Boží v noci májové
Prozpěvovat žalmy takové!“

Meter: trochaic
- 68 -
by Lope de Vega

Vive en las flores del rosado Oriente
un ave sola al mundo, a quien decoro
guarda hasta el mismo sol, el pico de oro,
los ojos de un zafiro transparente.
Con punta de rubí ciñe su frente
de azules plumas un turbante Moro;
sin nácar, plata y púrpura no hay poro
que no produzca pluma diferente.
Salve, Fénix hermosa, a quien consagro
cuantas mirras Sabá y inciensos corta,
y en cuanto el Ganges y Eúfrates pasean.
Este honor de mi patria, este milagro,
Licinio, no eres tú, pues ¿qué te importa,
si no lo puedes ser, que otros lo sean?

Meter: iambic
- LIX -
by Bocangel y Unzueta

Del ya postrero sueño en que yacía
el solícito amante se burlaba
Anaxarte, mirando que robaba
la nieve su postrera rosa fría.
Ella, rebelde siempre despedía,
no la dureza, mas el alma brava,
y al odio alcázar de alabastro daba,
que por blanda su carne aborrecía.
Vos no podéis ser ya, Lisi, más dura
y, puesto que os aguarde algún castigo,
será de tomar forma en mi amor tierno.
Seréis más inmortal en mi fe pura,
pues a vuestra dureza yo me obligo,
que en el mármol odioso, aunque sea eterno.

Meter: polymetric
SPLEEN.
by František Kvapil

Dnes vpletl se ti do kadeří
ten motýl temnokřídlý?
Snad oči tvé, v nichž teď se šeří,
démona smutku shlídly?
Tak unaveně, v duši s nudou
se chýlíš ke mně tiše,
máj nadějí zved peruť chudou
a štěstí – sotva dýše.
Proč neokouzlí, neopojí
tě polibky mé znova?
Rozkoše míň v jich není zdroji,
on stejně žáru chová!
Zdaž číši snů, jež sotva vzplály,
teď prasklou vrhnem v bláto?
Z těch růží zbyly nám jen žaly,
jich ostny srdce spjato?
O nevěř, dítě, v žití chladném
jen spleenu květ že vzrůstá –
my s písní v chorál jemu vpadnem
a k ústům přilnem ústa!
Do zlatých blaha ratolestí
svit naší lásky vzeplá –
jeť v světě pro nás přec jen štěstí
a oddechu i tepla!

Meter: iambic
Al mal gobierno de Felipe IV
by Quevedo

«Los ingleses, Señor, y los persianos
han conquistado a Ormuz; las Filipinas,
del holandés padecen grandes ruinas;
Lima está con las armas en las manos.
El Brasil, en poder de luteranos;
temerosas las islas sus vecinas;
la Valtelina y treinta Valtelinas
serán del turco, en vez de los romanos.
La liga de furor y astucia armada,
vuestro imperio procura que se trueque;
el daño es pronto y el remedio es tardo.»
Responde el Rey: «Destierren luego a Estrada,
llamen al Conde de Olivares Duque,
case su hija y vámonos al Pardo.»

Meter: polymetric
Des Schiffers Braut am Meere
by Charlotte von Ahlefeld

Es braust der Sturm – mit schaumbedeckten Wellen
Erhebt sich rauschend das erzürnte Meer,
Und rascher Blitze Feuerstrahlen hellen
Der Dämmrung Nebel grausend um mich her.
Dort in der Hütte mir ein Obdach wählen,
Möcht' ich so gern, doch ach, der nasse Blick
Schaut um aufs neu das bange Herz zu quälen,
Nach dem empörten Element zurück.
Und kann die Schauerszene nicht verlassen,
Die das Gemüth mit schwarzer Ahndung füllt,
Denn des Geliebten fernes Schiff umfassen
Die Wellen tobend, rings von Graun umhüllt.
Und doppelten Gefahren Preis gegeben,
Dem Drohn des Himmels, und der Wellen Wuth,
Geht jetzt vielleicht sein ewig theures Leben
Vernichtet unter in der tiefen Fluth.
Entsetzen fasst mich – Nebelschleier schwanken
Wie düstrer Flor vor meinem Angesicht.
Mein Herz steht still – es schwinden die Gedanken,
Ich möchte weinen – ach und kann es nicht!
Ihr Mächte dort in jenen fernen Höhen,
Die Ihr den Sturm zu uns herab gesandt,
O lasst sein Schiff nicht scheiternd untergehen,
Zeigt Rettung bietend ihm ein sichres Land.
Und sendet in die drohenden Gefahren
Der Hoffnung lichten, morgenrothen Strahl,
Lasst ihn den Muth im Busen treu bewahren
Und lindert tröstend der Erwartung Qual.
Doch ist des Todes Loos ihm schon gefallen,
So löscht auch mir des Daseyns goldnes Licht.
Mit ihm sinkt meine Welt, auch ich will mit ihm fallen,
Denn ohne ihn reizt mich das Leben nicht.

Meter: iambic
SERENÁDA.
by Zdeněk Knittl

Letní večer. Kol se stmívá,
měsíc nebem vyplul již,
do oken se k Tobě dívá,
kde tak sama, sama dlíš.
Opojivá noc se snáší
v ztichlá pole, luh i les;
sladce sni o lásce naší,
o ní zdej se Tobě dnes!
Anděl míru ku tvé hlavě
s nejkrásnějším skloň se snem:
V šeři pták že pěl tak lkavě
a že stál jsem pod oknem!

Meter: trochaic
Feldarbeit
by Friederike Kempner

Arme Menschen, arme Tiere,
Ist's noch finster, müßt ihr raus!
Arme Tiere, arme Menschen,
Lang' ist's finster, geht's nach Haus. –

Meter: trochaic
Gute Anwendung
 unsrer kurzen Zeit.
by Barthold Heinrich Brockes

Ich war ein Nichts von aller Ewigkeit,
Und werde wenigstens auf dieser Erden
Ein Nichts aufs neue wieder werden.
Ach
Die du mir, bloß aus Gnad, hienieden,
Zu leben, und zu seyn, beschieden,
Zu deinem Ruhm und Preis zu leben,
In deiner weisen Macht Betrachtung, mich bestreben!

Meter: iambic
Elogio funeral a Don Melchor de Bracamonte, hijo de los Condes de Peñaranda, gran soldado, sin premio
by Quevedo

Siempre, Melchor, fue bienaventurada
tu vida en tantos trances en el suelo;
y es bienaventurada ya en el cielo,
en donde sólo pudo ser premiada.
Sin ti quedó la guerra desarmada
y el mérito agraviado sin consuelo,
la nobleza y valor en llanto y duelo.
y la satisfacción mal disfamada.
Cuanto no te premiaron, mereciste,
y el premio en tu valor acobardaste,
y el excederle fue lo que tuviste.
El cargo que en el mundo no alcanzaste,
es el que yace, el huérfano y el triste:
que tú de su desdén te coronaste.

Meter: iambic
Soneto
by Andrés Rodajo

Muere la noche tétrica y sombría
cuando el rayo del sol ardiente asoma;
la fiera a quien jamás el hombre
                     doma
siendo la reina de la selva umbría
La casta flor que al despuntar
                  el día
perfuma el blando ambiente con
                  su aroma
y el duro roble que en lejana loma
los fuertes elementos desafía
El pajarillo que con dulce trino
a su pareja enamorado llama
¡Todo sucumbe ante el fatal destino
que el universo como ley proclama!
Pero algo hay inmortal ¡ángel divino!
y es el amor con que mi pecho te ama.

Meter: iambic
1L: Die letzten müden Liebesworte irren
by Ernst Stadler

Die letzten müden Liebesworte irren
Wie Abendfalter, die mit schweren Flügen
In Dämmerung und Träumen sich verwirren.
Und trunken niedersinkend ist's, als trügen
Ein zartes Leuchten sie um Deine Wangen
Und Sänftigung zu Deinen Atemzügen.
Ich seh' das Glück an Deinen Lippen hangen
Wie eine Blüte, warmer Nacht entsprungen –
Indes ich dumpf, in namenlosem Bangen,
Dem Gang der Stunden lausche, die verschlungen
Zu dunklen Ketten in das Leere gleiten,
Vom harten Glockenschlag der Nacht umklungen.
Ich hör im Takt ihr endlos gleiches Schreiten
Auf heißem Lager sinnlos aufgerichtet,
Hinhorchend in die nachtbeschwerten Weiten,
Die schon der erste Schein der Frühe lichtet.

Meter: iambic
The Argument of his Book
by Robert Herrick

I sing of brooks, of blossoms, birds, and bowers,
Of April, May, of June, and July flowers.
I sing of May-poles, hock-carts, wassails, wakes,
Of bridegrooms, brides, and of their bridal-cakes.
I write of youth, of love, and have access
By these to sing of cleanly wantonness.
I sing of dews, of rains, and piece by piece
Of balm, of oil, of spice, and ambergris.
I sing of Time's trans-shifting; and I write
How roses first came red, and lilies white.
I write of groves, of twilights, and I sing
The court of Mab, and of the fairy king.
I write of Hell; I sing (and ever shall)
Of Heaven, and hope to have it after all.

Meter: iambic
Sonetos encontrados en diversos lugares Francisco de Quevedo Al principio de Conceptos de divina poesía de Lucas Rodríguez, Alcalá, 99 A Lucas Rodríguez
by Quevedo

Bien debe coronar tu ilustre frente,
Lucas, el rubio Febo, y, murmurando,
el generoso Henares ir cantando
tu nombre al ronco son de su corriente.
Y de las perlas que en su seno siente,
y va con frío humor alimentando,
hacer lenguas que vayan dilatando
tu nombre por el ancho mar de Oriente.
Bien te debe la Fama el ocuparse
en sólo celebrar tu nombre y gloria,
si su clarín tan gran aliento alcanza.
Bien te debe (mas no puede pagarse
tal deuda) sus anales la memoria,
y, al fin, todos te deben alabanza.

Meter: iambic
Romance.
by Karel Dewetter

Nad starou, gotickou věží
stál luny zlatý štít –
a v oknech tmavých domů
se paprsk jeho kmit.
Ze starých zahrad hloubi
bez voněl v rozkvětu
a slavíci dva pěli
tam v sladkém duettu.
A v temném loubí domu,
kam nesáh luny zrak,
já v loktech měl tvou hlavu
tvých vlasů zlatý mrak.
Já líbal tebe v čelo
i v skráň, kde oheň plál,
a na tvém ňadru vzdmutém
bouř srdce poslouchal.
A ponocný ten šedý,
šel kolem jako duch,
šel s píkou, svítilnou svojí,
z níž v stín pad světla pruh.
Zřel jistě, jak tě líbám,
jak chvíš se, plna krás –
a v mžiku světlo v plášt ukryl
a tiše minul nás...

Meter: iambic
85.
by Friedrich von Logau

Gott wil wol barmhertzig seyn,
Wann nur wir es hertzlich meinen
Und die Sünden recht beweinen,
Daß die Busse nicht ein Schein.

Meter: trochaic
OČI JEJÍ.
by Karel Sabina

Oči kouzelné, v tajemném lesku
Vašem jaká čaromoc se kryje,
Že, kam jedinká z vás zář zasáhne,
Raněné ní srdce bolem nyje?
Jako v hloubku jezerní se ztápí
Blouznivcův vzhled: s myslí omámenou,
A zas jako v modro nebes tajných
Zrak upírá s duší povýšenou:
Takž an z hlubin vašich kouzlo bezdna,
Tajno nebes – mocně vábí k sobě,
K vám se vracím, kdy se den můj sklání,
Co k svým hvězdám poutník v noční době.
Snad až touha má se v chladu ztiší,
Nestíhajíc více lesk náš žhavý,
Nad mým hrobem slzou nezvlaženým
Vaše zář se chvilkou pozastaví.

Meter: trochaic