PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
560. Neviděvši tam, kde zpomenutý
by Jan Kollár

Neviděvši tam, kde zpomenutý
Škvar byl Slavoborců, Gerona,
Ptám se s podivením Plutona,
Kde jest vrah ten šibalský a krutý?
Tam, dí jménem jeho k hněvu hnutý,
Dle třech soudců naších zákona
Visí on, jak někdy Junona,
Mezi dvěma pekly rozepnutý:
Pode slavským totiž německé se
Peklo, řetězemi třidceti
Přivázané, kolébá a třese;
Patnáct hlavu, patnáct nohy víže,
Geronovy, a jej viděti
V prostředku dvou nesti pekel tíže.

Meter: trochaic
PRO MOU MILOU
by Jiří Mahen

Nad černou brázdou rozoraných polí
jak najednou mi utkvěl celý svět!
Vánočním steskem srdce bolí, bolí,
o tiché smrti vroucně šeptá ret:
Těm, kteří usnuli, sen bych rád svěřil.
Rozuměj, širá má země!
Šťasten, kdo stále jen věřil a věřil –!
– Přijď jednou ke mně!
Nad šedou bouří nebe ztemnělého
jako by tíha kosmu utkvěla.
Je nějak líto štěstí ztraceného,
jež nevzala si ruka nesmělá.
Těm, kteří čekají, sen bych rád svěřil.
Rozuměj, širá má země!
V čekání zřídka kdo na věky věřil!
– Nechoď už ke mně!
Nad slunnou krásou země zaslíbené
cizinec stojím na smrt dojatý.
Do jedněch očí udiveně zírám:
Co chtěla píseň mstivé odplaty?
Těm, kteří milují, sen bych rád svěřil.
Rozuměj, širá má země!
Aby z nich každý každému věřil:
– Přijď přece ke mně!
Nad chladným sněhem široširých plání
jak najednou mi utkvěl celý svět!
Je silnější než smrt mé milování,
a třeba předmět lásky nevidět!
Všem, kteří bloudili, sen bych rád svěřil.
Rozuměj, širá má země!
By člověk – zřídka doufal a věřil:
– Přijď brzo ke mně!

Meter: iambic
Soneto
by Cosme Salinas y Borja

No pica tanto a monjas el pimiento,
como el amor, sin ser pimiento, pica;
que antes que recetará en su botica,
fui sacristán del templo del contento.
Me vi como canónigo avariento
más gordo que el lechón de viuda rica,
y más fértil que tetas de borrica,
y lució más que llaves de convento.
Ahora ni con burra ni berraco
me puedo comparar, porque Cupido,
por matarme, a mis ruegos está sordo.
Sin carne, triste, seco, estéril, flaco
estoy, sin conocerme quien me vido
contento, libre, lucio, fértil, gordo

Meter: iambic
POLÁKŮM.
by Jaromír Borecký

Vy, již jste mřeli na sibiřském sněhu,
v okovech žalářů a ve tmě dolů,
již nebyli jste ušetřeni bolu
všech největšího, v dějin krutém běhu
zřít pod kolesy, v slzí hořkém žehu,
Vlast roztrhánu, od rodinných stolů
své syny štvány ode pólu k pólu
a pro otčenáš mrskánu děv něhu,
k Vám volám: Buďte pamětlivi v štěstí,
co trpěli jste pro své vlastní činy,
a nahromaďte v témě nové viny!
Proč chcete rvát, co naše, chtivou pěstí?
Ran ve Slovanstvu nehnisá dost k muce?
Již křičím v chvíli poslední: Pryč ruce!

Meter: iambic
- V -
by Gutierre de Cetina

«Como al pastor que en la ardiente hora estiva
la verde sombra, el fresco aire agrada,
y como a la sedienta su manada
alegra alguna fuente de agua viva,
así a mi árbol do se note o escriba
mi nombre en la corteza delicada
alegra, y ruego a Amor que sea guardada
la planta porque el nombre eterno viva.
Ni menos se deshace el hielo mío,
Vandalio, ante tu ardor, cual suele nieve
a la esfera del sol ser derretida.»
Así decía Dórida en el río
mirando su beldad, y el viento leve
llevó la voz que apenas fue entendida.

Meter: iambic
Tma.
by Jan Evangelista Nečas

Tma přede mnou, tma za mnou, tonu v temně.
Cos příšerného přešlo před mým prahem.
Hned první země syn byl prvním vrahem,
jím po krvi se rozžíznila země.
Tma přede mnou, tma za mnou, tonu v temně.

Meter: iambic
-XII- A Guadalquivir, río de Andalucía
by Gongora

Rey de los otros ríos caudaloso,
que en fama claro, en ondas cristalino,
tosca guirnalda de robusto pino,
ciñe tu frente y tu cabello undoso.
Pues dejando tu nido cavernoso
de Segura en el monte más vecino,
por el suelo andaluz tu real camino
tuerces soberbio, raudo y espumoso.
A mí, que de tus fértiles orillas
piso, aunque ilustremente enamorado,
la noble arena con humilde planta,
dime si entre las rubias pastorcillas
has visto que en tus aguas se han mirado
beldad cual la de Clori, o gracia tanta.

Meter: polymetric
- LVI -
by Francisco de La Torre

De hiedra, roble y olmo coronado,
al pie de una copiosa y verde encina
por cuyo tronco y ramas encamina
dorada vid su lazo enamorado.
Damón del Tajo, a ti Padre sagrado
Baco, consagro aquesta cabra; inclina
tu rostro ahora, si la faz divina
volviste al deshojar tu tronco amado.
Esta cabra te ofrezco que solía
ahora con el diente y con el cuerno
descomponer tus vides sin sosiego.
Dijo Damón, y, haciendo una ancha vía
al cuello, cayó en tierra y con el tierno
olor de Arabia, al cielo subió el fuego.

Meter: iambic
How oft, when thou, my music, music play'st (Sonnet 128)
by William Shakespeare

How oft, when thou, my music, music play’st,
Upon that blessed wood whose motion sounds
With thy sweet fingers, when thou gently sway’st
The wiry concord that mine ear confounds,
Do I envy those jacks that nimble leap
To kiss the tender inward of thy hand,
Whilst my poor lips, which should that harvest reap,
At the wood’s boldness by thee blushing stand!
To be so tickled, they would change their state
And situation with those dancing chips,
O’er whom thy fingers walk with gentle gait,
Making dead wood more blest than living lips.
     Since saucy jacks so happy are in this,
     Give them thy fingers, me thy lips to kiss.

Meter: iambic
XLI. B. J.
by Gustav Pfleger Moravský

Neznám tebe, druhu milý,
Z tváře ani ze šveholu:
A přec mi tě zasnoubily
Písně tvé, ty vzdechy bolu.
Neznám tebe, druhu milý,
Z přátelských a přímých řečí:
A přec v srdci plá cit bdilý,
Jenž mi o souhlasu svědčí.
Neznám tebe, druhu milý,
Jak se světu jevíš zevně:
Však tvé city vyzradily,
Že znám tvoje srdce zjevně.

Meter: trochaic
Der verlorne Schwimmer
by Ludwig Achim von Arnim

Es wirbt ein schöner Knabe
Da überm breiten See,
Um eines Königs Tochter,
Nach Leid geschah ihm Weh.
»ach Knabe, lieber Buhle,
Wie gern wär ich bey dir,
So fließen nun zwey Wasser
Wohl zwischen mir und dir.
Das eine sind die Thränen,
Das andre ist der See,
Es wird von meinen Thränen,
Wohl tiefer noch der See.«
Ja wie auf dem Pokale
Zum Spiel ein Lichtlein schwebt,
Wenn es beim hohen Mahle,
Auf Königs Wohlseyn geht,
So setzt sie auf das Wasser
Ein Licht auf leichtes Holz,
Das treibet Wind und Wasser,
Zu ihrem Buhlen stolz.
Als der es aufgefangen,
Er rief aus voller Brust:
»mein Stern ist aufgegangen,
Ich schiff ihm nach mit Lust.«
Das Lichtlein auf den Händen,
Er schwamm zum Liebchen her,
Wo mag er hin sich wenden,
Ich seh sein Licht nicht mehr?
Liegt er in ihrem Schooße,
Sein Lichtlein wendet ab?
Liegt er im Wasserschlosse,
In einem nassen Grab?

Meter: iambic
Na Herminu.
by Josef Košín z Radostova

Jak jsi byla s to, se drahokamy stkvít,
hned jsi chtěla mít jen samé diamanty;
a že diamanty nyní můžeš mít,
už se ozdobovat chceš jen brilianty.

Meter: trochaic
SVATUŠČINY PÍSNIČKY. (XX.)
by Ferdinand Tomek

Vítám tě, skřivánku milý,
vítám tvůj slaďounký hlas,
bez tebe smutni jsme byli,
tebou teď okřejem zas.
Zase tě budou mé oči
provázet v oblačný svět,
v těle zas srdéčko skočí,
s písní až poletíš zpět.
A když zas poznám, co krás to
chová ta písnička tvá,
možná, že najednou často
budeme trylkovat dva.

Meter: dactylic
- LXXX -
by Fernando de Herrera

Aura mansa y templada de Occidente,
que con el tierno soplo y blando frío
halagas el ardor del pecho mío,
¿qué espíritu te mueve vehemente?
Ni Euro espira ni Austro suena ardiente
en el furor más grave del estío,
y tú abrasas el verde prado y río
cual el suelo africano el sol caliente.
Mas ¡ay! tú te encendiste en mi Luz bella,
y enemiga del bien de mi ventura,
abrasaste las ondas y las flores.
Cesa aura, no me enciendas más, que en ella
ardo siempre y me abraso en llama pura;
¡ah! no añadas más fuego a mis ardores.

Meter: polymetric
- LVI -
by Argensola

Lico, pues Dios los pérfidos permite
para azote amoroso de los fieles,
y después, como a varas o cordeles
ya inútiles, al fuego los remite,
Él con sus justos rayos te visite,
y chamusque esos cuadros y doseles;
y los perfume que lascivo hueles,
súbito hedor sulfúreo te los quite.
No suene en el relámpago el aviso
que a Saulo convirtió, porque tu celo
no es, como el suyo, digno de clemencia.
Fuiste en la tierra látigo del cielo;
y pues muestras negar su providencia,
¿no es bien que te ejecute de improviso?

Meter: polymetric
196.
by Friedrich Rückert

Man sagt, die Trägheit ward vom Unverstand gefreit,
Und ihrer Eh entsproß Armuth und Dürftigkeit.
Die Eltern legten nur die Hände in den Schooß,
Doch ohne Unterhalt wurden die Kinder groß.
Die waren undankbar, und trieben aus dem Haus
Die Eltern, und das Paar zog in die Welt hinaus.
Da war es wunderbar, sie ließen doch die Kinder
Zu Haus, und fanden nun sie da und dort nicht minder.
Voll Schrecken flohen sie und wollten sich verstecken,
Doch stets bedrohen sie die Kinder aus den Ecken.

Meter: iambic
Adler und Taube
by Johann Wolfgang Goethe

Ein Adlersjüngling hob die Flügel
Nach Raub aus;
Ihn traf des Jägers Pfeil und schnitt
Der rechten Schwinge Sennkraft ab.
Er stürzt' hinab in einen Myrtenhain,
Fraß seinen Schmerz drei Tage lang
Und zuckt' an Qual
Drei lange, lange Nächte lang.
Zuletzt heilt ihn
Allgegenwärt'ger Balsam
Allheilender Natur.
Er schleicht aus dem Gebüsch hervor
Und reckt die Flügel – ach!
Die Schwingkraft weggeschnitten –
Hebt sich mühsam kaum
Am Boden weg
Unwürd'gem Raubbedürfnis nach,
Und ruht tieftrauernd
Auf dem niedern Fels am Bach;
Er blickt zur Eich hinauf,
Hinauf zum Himmel,
Und eine Träne füllt sein hohes Aug.
Da kommt mutwillig durch die Myrtenäste
Dahergerauscht ein Taubenpaar,
Läßt sich herab und wandelt nickend
Über goldnen Sand am Bach
Und ruckt einander an;
Ihr rötlich Auge buhlt umher,
Erblickt den Innigtrauernden.
Der Tauber schwingt neugiergesellig sich
Zum nahen Busch und blickt
Mit Selbstgefälligkeit ihn freundlich an.
»du trauerst«, liebelt er,
»sei guten Mutes, Freund!
Hast du zur ruhigen Glückseligkeit
Nicht alles hier?
Kannst du dich nicht des goldnen Zweiges freun,
Der vor des Tages Glut dich schützt?
Kannst du der Abendsonne Schein
Auf weichem Moos am Bache nicht
Die Brust entgegenheben?
Du wandelst durch der Blumen frischen Tau,
Pflückst aus dem Überfluß
Des Waldgebüsches dir
Gelegne Speise, letzest
Den leichten Durst am Silberquell
O Freund, das wahre Glück
Ist die Genügsamkeit,
Und die Genügsamkeit
Hat überall genug.«
»o Weise!« sprach der Adler, und tief ernst
Versinkt er tiefer in sich selbst,
»o Weisheit ! Du redst wie eine Taube!«

Meter: iambic
KOVÁŘ.
by Adolf Heyduk

Náš zeman se dnes raduje,
náš zeman má dnes hody,
dvůr drobným pískem vysypán
a pokryty jsou schody.
Pan zeman víno podává,
a hudba k tomu hraje,
leč kovář ve vsi naříká
a proklíná a laje.
Pán zajal krávy kováři,
že spásly jeho pole,
a prodal je a prohrál je,
teď zapíjí to v kole.
Jen u kováře pláč a křik,
i malé dítě vříská,
a starý buše u ohně,
pěst na své srdce stíská.
Pak klna chytne kladivo
a zpříma letí k hradu,
a do síně, kde v hýření
zří zpité chásky řadu.
I zarazí se, skloní se –
a prosí mocným hlasem:
„Ach, dejte zpět mi výživu,
dluh zaplatím vám časem!”
V tom hluk a smích a smích a hluk,
a šlechtic, chopiv číše,
ji vrhne muži v obličej,
jenž strachem sotva dýše.
„Ty luzo, že mi splatit chceš?
Snad věcmi kradenými?
ty vetřelče, ty padouchu,
ty pse i s dětmi svými!
Teď klekni, chlape, pak se kliď,
sic vymrskat tě káži,
a v boudě se svým lovčím psem
pak pospolu tě sváži!”
V tom kovář divě vyskočí,
a cítě zlost svou růsti,
své kladivo naň napřáhne,
v hněvu na leb spustí.
A jistá rána, jistá smrt, – –
i zvednul rámě zase,
a utíkal a utíkal
vzdor honící jej chase.
A utíkal až lesa kraj,
kde kaple s vršku hledí,
a bujný skok – kam děl se as?
jen boží soudy vědí.

Meter: iambic
- LXXII -
by Gongora

Este, que en la fortuna más subida
no cupo en sí, ni cupo en él la suerte,
viviendo, pareció digno de muerte;
muriendo, pareció digno de vida.
¡Oh, providencia no bien comprendida!
¡auxilio superior, aviso fuerte!
el humo en que el aplauso se convierte,
hace la afrenta más esclarecida.
Calificó un cuchillo los perfectos
medios, que religión celante ordena,
para ascender a la mayor victoria.
Y trocando las causas sus efectos,
si glorias le conducen a la pena,
penas le restituyen a la gloria.

Meter: iambic
NAVAROVSKÁ ELEGIE
by Viktor Dyk

Klidný a rozumný, se skály kraje
poslouchám, vítr jak písničky hraje
o lidských radostech, o lidském žalu,
dalekém jakéms ideálu,
žhne slunce, nic mne nebolí,
a hledím klidně v údolí.
Nápady mívám zvláštní, však lidské,
nápady čistě idyllické,
jak lesy voní, jak perlí se rosa,
dívenka růžová kráčí tu bosa,
v obzoru hasnou červánky...
Vše plno míru, selanky.
Zítra vše začne jako včera,
klidný a rozumný... et cetera...
Idylla vzkvétá, idylla roste,
idylla pro dobré dušinky prosté;
idyllu tuto vylíčí
selankovití buřiči –
Po bouři, která vše plnila děsem,
po prudké bouři kráčel jsem lesem.
Jak šel jsem večerem, vydrážděn, chor,
v mlhy se zahalil majestát hor,
šedivá mlha vše clonila zraku.
Z daleka slyšel jsem hučení vlaku.
Myslil jsem na bouři, která tu byla,
na bouři, která vše očistila,
na vzduch tak svěží, na svobodu chvíle,
na blesky zrádné, zarputilé.
Lesy se kouřily po prudkém dešti,
já cítil, hlava jak podivně třeští
z bouře, již časem přečkáte!
Podivné blesky klikaté
a rachot reptavý zrádného hromu
hledaly vrcholky nejvyšších stromů –
Stoupal jsem necestou, po příkré pouti
chtěl vnitřní bolest jsem odvrhnouti,
vrhnout do řeky s příkré té stráně,
vrhnouti hluboko ve jménu Páně
msty, vzpoury, záští doutnající.
Hučet jsem slyšel Kamenici.
Kdož jdeš tu, poutníče, ve Spartě řekni,
že padli bez slova snové mi pěkní,
o zemi slynoucí mlékem a strdí,
o velkém geniu, na nějž jsme hrdí,
o světu, pro mne jenž kdysi byl stvořen,
o stromu, jehož já býval bych kořen;
padli, jak zákony kázaly, s klidem.
Jediné zbývá už: tož soucit k lidem.
Bouře, jež děsila, ničila, bila,
bouře ta očistila.
S velikým soucitem, bez děsu, úžasu,
pozírám do temna, pozírám do jasu,
pozírám na děje, pozírám na pletky,
pozírám v příčiny, tak jako výsledky,
pozírám na štěstí, předčasně zemřelá,
na ctnosti ďáblovy, na hříchy anděla,
zem’ pryč je, slynoucí mlékem a strdí,
veliký genius, na nějž jsme hrdí,
msty, vzpoury, záště doutnající
v hučící metám Kamenici.

Meter: dactylic
Des Müllers Blumen.
by Wilhelm Müller

Aus hellen blauen Augen sehn;
Der Bach der ist des Müllers Freund,
Und hellblau Liebchens Auge scheint,
Drum sind es meine Blumen.
Dicht unter ihrem Fensterlein
Da will ich pflanzen die Blumen ein,
Da ruft ihr zu, wenn Alles schweigt,
Wenn sich ihr Haupt zum Schlummer neigt,
Ihr wißt ja, was ich meine.
Und wenn sie thät die Aeuglein zu,
Und schläft in süßer, süßer Ruh',
Dann lispelt als ein Traumgesicht
Ihr zu: Vergiß, vergiß mein nicht!
Das ist es, was ich meine.
Und schließt sie früh die Laden auf,
Dann schaut mit Liebesblick hinauf:
Der Thau in euren Aeugelein,
Das sollen meine Thränen sein,
Die will ich auf euch weinen.

Meter: iambic
ŽE NEUMRU...
by Tereza Dubrovská

Že neumru, to vědomí mne sílí,
až v zem mi ustelou, žít budu dál –
v květ vtělena tak kouzelný a bílý,
u nohou sníh, kdes na úpatí skal.
Ó, není smrti, duše má to cítí,
když na vrcholu stane srázných hor,
v těch bystřinách, jež v údolí se řítí,
a v hymně ptáků, kterou jásá bor.
Jak orel skalní nad stržemi krouží,
jsou křídla její k letu rozpiata,
a v soumraku, jenž po stráni se plouží,
jde ve snách teskně, sladce dojata.
A v jezerech, jež azurem se skvějí
jak nádherná a horská zrcadla,
tam v závojích se halí do krůpějí
a do rosy si lehá omládlá.
Ó, v tichu noci tajemné a stmělé,
když slunce nad horami slaví vjezd,
v tom ránu, které probouzí se skvělé,
má duše žije v květech, záři hvězd!

Meter: iambic
1L: O, wie bitter ist das Wandern,
by Luise Hensel

O, wie bitter ist das Wandern,
Wenn die Seele rückwärts zieht,
Und ein liebes Auge lange
Weinend noch herüber sieht!
Und ein Tüchlein flattert ferne,
Bis dich birgt des Waldes Saum;
Siehst es winken, siehst es blinken,
Wehen noch durch deinen Traum.
Ach, die Sonne scheint dir trübe,
Und dich freut kein Lerchenlied –
Bitter, bitter ist das Wandern,
Wenn die Seele rückwärts zieht.

Meter: trochaic
Exhorta a los que amaren, que no sigan los pasos por donde ha hecho su viaje
by Quevedo

Cargado voy de mí: veo delante
muerte que me amenaza la jornada;
ir porfiando por la senda errada
más de necio será que de constante.
Si por su mal me sigue ciego amante
(que nunca es sola suerte desdichada),
¡ay!, vuelva en sí y atrás: no dé pisada
donde la dio tan ciego caminante.
Ved cuán errado mi camino ha sido;
cuán solo y triste, y cuán desordenado,
que nunca ansí le anduvo pie perdido;
pues, por no desandar lo caminado,
viendo delante y cerca fin temido,
con pasos que otros huyen le he buscado.

Meter: iambic
* * * Chci čistým zase být – jak Ty jsi, Ninon bílá,
by Jaroslav Hendrych

Chci čistým zase být – jak Ty jsi, Ninon bílá,
tak lehce mlžinou se vznášet v hvězdném roji,
tak silně nenávidět lidská těla shnilá,
jen čekat v úkrytu, až osud nás přec spojí.
Chci zářit bolestí, jak Ty jsi ozářena,
Tvůj úsměv odříkání vrýt chci do svých lící,
chci, velká Touha má by věčně neskojena
svým nářkem vzbouzela mou duši dřímající.
Moc vášně zvířecí pak bude pokořena,
jež tolik bílých rouch již blátem potřísnila,
pak tělo v opojení řvoucí chtivě: „žena“ –
má duše ukrotí, když šeptne: „Ninon bílá.“

Meter: iambic
Voz
by Carlos Valverde López

Las pupilas al sol levantó un día
retando al leviatán enfebrecido,
suicida de la luz, en luz ceñido,
espinada de amores su agonía.
Al sordo dios negó su primacía,
un ara levantó al ángel caído
y enturbia desazón escarnecido
al protervo rindióse en pleitesía.
Oscura soledad, torvo lamento,
desde la sima negra del deseo
al estertor del alma enamorada
Amor quebró sus ojos y sus aliento
y en el abismo cruel de su aleteo
hasta la propia voz le fue negada.

Meter: iambic
PŘÍTELI A. N.
by Jan Karník

Západ už doutnal v řeřavisku,
soumrak se plazil po strnisku,
klekáním zpíval horský svět.
Příkaz děl svatý: V chvíli té
nádoby vonné, rozbité
vzpomenout, v srdci zaslzet...
Oči však zvlhnout nesměly!
Nad oblouk duhy přeskvělý
jinoch se vyšvih', jas a květ,
kývaje: Sursum! K výšinám!
A zůstal vzkříšen v srdci nám,
západ co v šedý popel bled'
a hroudy čpěly k smrčinám...

Meter: polymetric
- IV -
by Gregorio de Matos

Pasar la vida sin sentir que pasa,
de gustos falta y de esperanzas llena,
volver atrás pisando seca arena,
sufrir un sol que como fuego abrasa;
beber de las cacimas agua baza,
comer mal pez a mediodía y cena,
oír por cualquier parte una cadena,
ver dar azotes sin piedad ni tasa;
verse uno rico y dulce encantamiento
y Señor, cuando apenas fue criado,
no tener de quien fue conocimiento;
ser mentiroso por razón de estado,
vivir en ambición siempre sediento,
morir de deudas y pesar cargado.

Meter: iambic
5.
by Friedrich Rückert

Seltsam! aber wahr empfunden
Hab' ich es in meiner Brust:
Leichter als in trüben Stunden
Stirbt es sich in froher Lust.
Denn im Unglück mußt du hoffen,
Daß dein Glück dir komme doch;
Aber ist es eingetroffen,
Worauf hoffen willst du noch?
Ietzo kann's das Leben denken
Ohne Schauder vor dem Tod,
Wie die Sonne sich zu senken
In ein Liebesabendrot:
Wie die Augen froh begnüget
Schließt der Greis von Kanaan,
Als der Himmel es gefüget,
Daß sie Joseph wiedersahn.

Meter: trochaic
Der
 Sterbende
  Socrates.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Und diesen grossen Kloß mit leichter Müh zu tragen/
So bilden sie ihn ein/ es müst ein Atlas seyn/
Der sich zu solcher Last mit Künheit dürffte wagen/
Und dessen Schuldern nichts zu niedrig noch zu klein.

Meter: iambic
1L: Wol mir! Ich lasse nun das müde Meer der Welt/
by Johann Klaj

Wol mir! Ich lasse nun das müde Meer der Welt/
Den wilden Wellenweg/ das schwanke Segelzelt/
Der Winde Stürmerstimm/ der Silberfluten Brausen/
Das Ekkel-ungemach/ der Eitelkeiten Grausen.
Wie lang? Ach Herr/ wie lang beklagt ich ohne Maß
Die pfellgeschwinde Wind/ als schläffrich/ träg und laß?
Die Threnen leschten nicht mein brünstiges Verlangen:
Mein Seufftzen war zuvor befesselt und gefangen;
So gar daß ich gewillt/ aus dollem Frevelmuht/
Nach langverlangtem Port zu schwimmen durch die Flut.
Wol mir/ ich bin am Strand! Sorg/ Jammer/ Angst und Leiden/
Hat mit mir abgesteurt. Hier ist das Reich der Freuden.
Hertzliebes Vaterland!
Sey tausendmal gegrüsst.
Du sichrer Vferstrand
Sey tausendmal geküsst.
Gegrüsset solst du seyn/
Mit diesem Liebeskuß:
Geküsst dein Kies und Stein
Mit meiner Lippengruß.
Wol mir! und aber wol/ hier find ich aufgestellt/
Des starken AnkersCreutz/ das mir den Rukken hält:
Da mich der Hoffnungstrost mit wahrer Ruh begattet/
Da mich der Lorberkrantz der Ewigkeit beschattet.
Dir düsterwilde Welt sag ich nun gute Nacht;
Mich hat der Todesschlaff an Heiligland gebracht.
Ach schlaff/ ach sanffter Schlaff; mein Wunsch und mein Verlangen!
Wo find ich Hertzenswort dich lieben zu ümfangen?
Mein stetes Wollustbett ist eißl- und eisenkalt/
In welchem mich erkennt die schöne Todsgestalt/
Was nie kein Aug geschaut/ was niemand kan verjähen/
Hat mein entzukkter Geist im Hoffnungstraum gesehen.

Meter: iambic
Soneto
by Nicomedes Pastor Díaz

¡Salve, sombra del Cid sombra gigante!
Yo te acato en tu tumba abandonada;
que a quien tanto por Dios vibro su espada,
sólo el templo de Dios tumba es bastante.
En vano el siglo intentará arrogante,
después que ha profanado tu morada,
erigir a tus restos tumba alzada,
¡columna que hasta el cielo se levante!
El vandálico siglo que ha perdido
cuanto del gran Gonzalo nos quedaba,
de guarda fiel el galardón desdeña;
y por sus propios hechos desmentido,
verá buscar al héroe ¡dónde estaba!
¡En su tumba, San Pedro de Cárdena!

Meter: polymetric
43.
by Friedrich Rückert

Man sagt: der beste Freund des Diebes, der zum Schaf
Ihm, das er sucht, verhilft, das ist des Hirten Schlaf.

Meter: iambic
60.
by Friedrich Rückert

Dem edleren Metall ist vom unedlern immer
Ein wenig beigemischt, das schwächt nicht dessen Schimmer,
Verfälscht nicht dessen Guß; nur daß es viel nicht sei,
Sonst wird zu Kupfer Gold und aus dem Silber Blei.

Meter: iambic
1L: Wende ich den Kopf nach oben:
by Klabund

Wende ich den Kopf nach oben:
Wie die weissen Flocken fliegen,
Fühle ich mich selbst gehoben
Und im Wirbeltanze wiegen.
Dicht und dichter das Gewimmel;
Eine Flocke bin auch ich. –
Wieviel Flocken braucht der Himmel,
Eh die Erde langsam sich
Weiss umhüllt.

Meter: trochaic
ZIMNÍ PROCHÁZKA
by Božena Benešová

Dnes šly jsme spolu prvním svitem ranním;
můj známý kraj mně znova těšil hled,
co vítr šeptal jeho pustým pláním
a zrůžovělý východ nad ním bled’.
Tys vykládala pohádku mně žhavou,
krev tvého srdce dosud vřela v ní...
Mha bělostná se vlekla nad Moravou,
vran krákor ryl ji, drzý, brutální.
Den rostl těžce, v rozvlněné nivy
se žlutý svit jen úzkostlivě krad...
a náhle zhořk’ tvůj úsměv zádumčivý
a horká řeč tvá měla tichý spád.
O ženské pýše v posled mluvila jsi,
než příval slov tvých těžkým vzdechem ztich...
O ženské pýše... První bílé vlasy
soucitně pudroval ti první sníh.

Meter: iambic
N. XII. Jiná na Manželku.
by Jakub Jan Ryba

Zde se s tebou rozžehnávám,
Upřímný můj manželi!
S tebou býti dokonávám,
Nejmilejší příteli!
Za tvou pomoc – trpělivost –
Za vší věrnost děkuji;
V nebi za tvou přičinlivost
Vděčnou býti slibuji.
Budu žádat Boha svého,
Aby tobě udělil
Požehnání nebeského –
Milostí tě podělil.
Dítky své ti odevzdávám,
O ně věrnou péči měj!
Za ochránce jim tě dávám,
Jejich dobré obstarej!
Měj se dobře – měj se dobře,
Nejmilejší příteli!
Ještě jednou dík buď tobě,
Nejvěrnější manželi!

Meter: trochaic
Rybník.
by Adolf Heyduk

Jak mělký rybník, kalných vod
je mnohé místo v jihu,
v něm líně tuční kapří rod,
hrd na břicho a tíhu.
Ať hodíš v kapry kamenem,
ať vzácné knihy skvostem,
když buchta není, stejno všem,
a sotva že hnou chvostem.
Hřbet povážlivě vyklenut,
a bez lesku jsou oči,
jen v bahnitý se někdy rmut
buď ten neb onen stočí.
I vábím kapry švarnou hrou
a vyzývám je k skoku,
leč jenom huby otevrou
a čumí na mne z moku.
„Nač otvíráte huby jen,
radš otevřete hlavy!“
To uslyšet, hned ten i ten
zpět do bahna se plaví.
Kéž v štiku změní se můj měch,
jejž paže k ňadru tulí,
v tlum vrhnul bych jej kaprů těch,
by lenoši se hnuli.
Však běda, nejsou, jak bych žďál,
mé dudy štikou hrubou,
a kapři hloupě čumí dál
vždy s otevřenou hubou.

Meter: iambic