Hřivny a služebníci.
by Václav Štulc

Člověk jistý chtěl jíť ve daleké kraje,
I sluh mnoho a též zboží mnoho maje,
Před odjezdem povolal své služebníky,
Poručil jim v péči statek svůj všeliký.
A jednomu z nich pět hřiven dal,
Jinému dvě, a jinému jednu jen,
Jakž byl kterého z nich schopnost znal.
A když pak byl statek rozdělen,
Na svou cestu do ciziny pán se bral.
Sluha ten, jenž od pána pět hřiven měl,
S péčí svědomitou těžit jimi šel,
A tak jiných hřiven pět z nich obdržel.
Rovněž i ten, kterýž byl dvě hřivny vzal:
Téže jimi – též dvě jiné vyzískal.
Třetí ale, jemuž jedna hřivna dána,
Nedbaje nic o zisk svého pána,
Odešed, motyku si vzal,
Hřivnu v zemi zakopal,
A tak peníze ty uschoval.
Po mnohém čase
Navrátil pán se zase,
A povolal svojich sluhů,
By složili počet z dluhu.
Nejprv přistoupil ten, jenž pět hřiven měl,
A ten pánu počet klada, takto děl:
„Tyť jsi, pane, hřiven dal mi pět;
Navracuje hřiven těch ti zpět,
Nad to jiných pět ti podávám,
Jež jsem, těže tvými, získal sám.“
I bylo to pánu vděk,
A proto též služebníku řek’:
„Dobře, věrný, dobrý služebníku!
Žes byl věrným v mále,
Věrnou péči tvoji chvále,
Důkaz dám ti svého díku,
A moc nad mnohem ti bude dána:
Vejdi v radosť svého pána!“
Přišel druhý, co dvě hřivny měl;
A ten pánu, počet klada, takto děl:
„Pane, tyť jsi hřivny dvě mi dal;
Jima já dvě jiné vyzískal.“
I bylo to pánu vděk;
A proto sluze svému řek’:
„Dobře, věrný, dobrý služebníku!
Žes byl věren v mále,
Věrnou péči tvoji chvále,
Dám ti důkaz svého díku,
A moc nad mnohem ti bude dána:
Vejdi v radosť svého pána!“
Přistoupiv pak i ten, jenž vzal jednu hřivnu,
Vece: „Pane, znaje povahu tvou divnú,
Vím, žes člověk tvrdý, jenž chce žíti,
Kdež sám nedbal síti,
Který sbíráš rád,
Kdež jsi nechtěl rozsýpat.
A proto se tebe boje,
Šel jsem, hřivnu skryl jsem tvou
V zemi hlubokou. –
Aj, teď máš zas, což je tvého,
A vezmi si svoje!“ –
Odpovídaje pak mu pán jeho,
Vece: „Služebníče zlý a líný!
Znaje tvrdosť mou a zlé mé činy,
Věda, že chci žíti,
Kdež jsem nedbal síti,
Že bych sbíral rád,
Kdež jsem nechtěl rozsýpat:
Peníze mé měl jsi tedy vzíti,
Ku penězoměncům s nimi jíti,
A já přijda, což jsem tobě dal,
S užitkem, což mého, byl bych vzal.“
Nyní ale od něho tu hřivnu vezmete;
Tomu, kdož má hřiven deset, ji donesete;
Neužitečného sluhu pak mi vrhněte
Do zevnitřních mrákot na záhubu –
Tamť pláč bude a skřípení zubů!
I já, dítko Tvoje, Bože můj a Pane,
Z milosti Tvé štědré, z lásky nepřebrané,
Hřivny od tebe mám: drahé, vzácné dary,
Jimiž těže, množit mohu život jarý
V sobě – vůkol sebe – po veškeré zemi
Mezi bratry svými, mezi tvory všemi:
Na oslavu Tvoji – všeho míra k blahu,
Věnuje Tvé dary – věnuje svou snahu.
Vše, co mám, to hřivnou – Tvojí lásky darem!
Duše rozumná i volná v těle jarém;
Pravda, jež mé duši, oku mému svítí;
Láska, jíž mé srdce rozkoš nebes cítí;
Síla, ježto plynouc z milosti Tvé zdroje,
Proniká mou vůli, tuží síly moje,
Abych, v díle svatém angelův jsa druhem,
Vítěziti mohl v boji s vrahy tuhém.
Vše, co mám, čím vládnu – v duši, v těle,
Tvou je hřivnou, darem lásky Tvé jest celé;
Nemám ničehož, leč co tvá láska dala,
Jež mne stvořila, do Církve povolala.
A cos dal mi, cos mi svěřil na té zemi,
Bože můj, pod věčné lásky perutěmi
Dav mi blahé bydlo, uchystav mi nebe,
Za strážce a vůdce dávaje mi sebe;
To vše, což jsi koli složil do mých rukou,
By mi bylo k spáse a nebylo mukou;
Toto všecko v plném, vyměřeném čase,
Při smrti mé, z rukou mých požádáš zase,
A vše vážit budeš, zdaž jsem pílí svojí
Těžil hřivnami, jež měl jsem z lásky Tvojí.
Bože můj a Pane, bohat Tvými dary,
Pomoz, ať vždy v těle jarém duch jest jarý;
Pomoz, abych každým darem lásky Tvojí
Množil slávu Tvou a světil duši svoji,
Po Tvé vůli svaté, dle Tvé lásky vzoru
Množe blaho bratrů svých a Tvojich tvoru.
To dej dítku svému, Otče můj a Pane,
A má láska, ježto z lásky Tvojí plane,
Tak se radosti Tvých nebes hodnou stane!

Meter: trochaic