PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XXXV  Lidé si kupují pečené kaštany,
by Stanislav Kostka Neumann

Lidé si kupují pečené kaštany,
aby jim v kapsách ruce hřály.
A dobré skutky jsou námi konány,
aby nám srdce zahřívaly.
Oranže z tmavého listí mi svítily,
dálnému městu děkuji za ně.
A v zracích bližního radost jsme vznítili,
a naše srdce jí plné má dlaně.
Lidé si kupují drogy a alkohol,
když všecka křídla byla jim vzata.
A nenávist nás hryže, tajný bol,
bezmocní jsme-li jak batolata.
Z praporů hněvu srdce se raduje,
děkuji za ně zástupům rudým...
Silným a bohatým snadno se miluje,
těžce, tak těžce slabým a chudým.

Meter: dactylic
Karel Hašler.
by Josef Lukavský

Tvář růměnná, vlas bujný, kadeřavý,
opojné mládí z jasných očí sálá,
junácká síla svalstva, symbol zdraví –
toť znaky jsou, jež příroda mu dala.
Hle, toť pan Johanes. On dobyl slávy,
když kytaru vzal, na níž zahrál trala
a staropražský laur dal kol své hlavy,
jež staronové písně skandovala.
Jen ještě starý dům a staré sady k němu
se starým zábradlím starého vodojemu
a může faunem být, jenž Nymfy mladé střeží.
Pak, aby zapomněl na divadelní bědu,
Klub starých Pražanů ho pozve za předsedu
k ochraně portálů, schodů, kašen a věží.

Meter: iambic
To John Donne
by Ben Jonson

Donne, the delight of Phoebus and each Muse
Who, to thy one, all other brains refuse;
Whose every work of thy most early wit
Came forth example, and remains so yet;
Longer a-knowing than most wits do live;
And which no affection praise enough can give!
To it, thy language, letters, arts, best life,
Which might with half mankind maintain a strife.
All which I meant to praise, and yet I would;
But leave, because I cannot as I should!

Meter: trochaic
NA ÚHORU LEŽÍM...
by J. Bašus

Na úhoru ležím, vzduch kol mechem voní.
Dlouhá pole ořou silní oráči,
dlouhá pole ořou, letos jako loni,
letos jako loni zas je uvláčí.
Rudé táhnou mraky, na polích stín běží,
do oblak se slunko časem zabalí.
– – Dobře se tu – věru – podle polí leží,
svědomíčko když jsme v hloubky zorali.
Táhnou mraky, letí, stíny vlekou v hroudí.
I myšlenky v dálku vítr pohání. – –
Tráva písní šumí a krev skokem proudí. –
Dýchám lačně touhy země z orání.
Je tak lehko ležet, vzduch když zemí voní,
bloudit zraky tam, kde ořou oráči –
svědomíčko zorat, letos jako loni – – –
– – Ale kdo je letos znovu uvláčí??

Meter: trochaic
KDYŽ NA VŠE POMYSLÍM ZPÁTKY...
by Růžena Jesenská

Když na vše pomyslím zpátky,
jak prudce den po dni minul,
v tom kus je k románu látky
někoho, který již zhynul.
Dívám se nazpět v tu kolej –
divně se, nesměle točí,
neslyším nic, ó, jen volej,
vidino uhaslých očí.
Nejsem to já, která světem
šla jako pěšinou z kvítí,
křídla mám zraněna letem,
noha má trny též cítí.
Nejsem to já, která s vírou
bezmeznou zří v duše lidí,
rozsety tou zemí šírou
slzami růže jen vidí.
Nejsem to já, která znala
život jen z písní a z knihy,
já sama k životu vstala,
ať pln je bojův a tíhy.
Dneska můj soucit je jiný,
jiný můj obdiv, mé chtění,
míň vidím na mnohých viny,
míň jiných srdce mé cení.
Obzor se rozšířil kolem,
světla se lazurem svítí,
po cestách lesem a polem
jiné mi rozvilo kvítí.
Vím teď, že v života bojí
šťastný sen zaplane – krátký,
však za tou vidinou svojí – –
nešla bych, nešla bych zpátky!

Meter: dactylic
Gemähetes Getrayde,
  1739 .
by Barthold Heinrich Brockes

Gott Lob! es ist die Erndte-Zeit,
Die wir so lang’ gewünschet haben!
Die reife Saat ist abgemeyt,
Betrachtet denn des Himmels Gaben!
Man sieht vom Gersten, Weizen, Rocken
Die hohen, gross- und schwehren Hocken,
Gleich kleinen Bergen, aufgethürmt.
Du hast, HErr! unsern Wunsch gewähret,
Du hast den Segen uns beschehret,
Du hast ihn auch bisher beschirmt.
Jtzt sehen wir ihn, mit Vergnügen,
Zur Scheuren fertig, vor uns liegen,
Das Feld voll Segens-Hügel steh’n.
Wir sehen itzt, so weit wir seh’n,
So weit sich unser Blick erstreckt,
Wie sich das Feld, in gelben Höh’n,
Mit lauter güldnen Bergen deckt.
Es mehrt sich noch ihr gelber Schein
Dadurch, daß sie so reich beladen,
Zumahl, da sie von
Von Bluhmen und von Unkraut rein.
Man kann auf den gebundnen Spitzen
Nichts als gefüllte Aehren sitzen,
Vor Aehren keine Halmen, seh’n.
Auf dieser kleinen Berge Gipfeln
Sieht man, in den gebognen Wipfeln,
Nicht Blätter, lauter Früchte, steh’n.
Derselben Gipfel scheinen Kronen,
Des Landmanns Mühe zu belohnen,
Ein jeder scheint ein Segens-Kranz;
Ein jedes Körnchen, das man siehet,
Da es im Strahl der Sonnen glühet,
Empfänget einen güldnen Glanz.
Macht dieß gemähete Getrayde,
Geliebter Mensch, dir keine Freude,
Und siehst du es gleichgültig an;
So weiß ich nicht, was dich erfreuen,
Was Lob und Dank bey dir erneuen,
Und dich zum Schöpfer führen kann.
Wenn wir, als Menschen, überlegen,
Wie viel von Kälte, Sturm und Regen
Die schwache Frucht erduldet hat,
Seit so viel Tagen, wie viel Stunden,
So viel Minuten und Secunden,
Bey Tag und Nacht, so früh als spat;
So können wir es nicht begreifen,
Wie sich das Korn erhalten kann,
Und sehens als ein Wunder an,
Wodurch vom Wachsen und vom Reifen,
Die Wunder-Werke sich noch häufen.
Wir singen denn für alle Güte,
Mit recht erkenntlichem Gemühte:
Herr! Schöpfer und Erhalter! Dir
Sey einzig Lob und Dank dafür!

Meter: iambic
XXXV. Liliím.
by Xaver Dvořák

Mé bílé sestry, lilie,
ó buďte pozdraveny!
mně kouzlíte zjev Marie,
jež požehnaná nad vše ženy
a nebeská je lilie.
Mé bílé sestry, lilie!
Jest úběl váš tak skvoucí,
že divem v tvaru hostie
v něj odívá se Všemohoucí,
květ mystický když rozvije.
Mé bílé sestry, lilie!
Hle, vaše družky slaví
Pán, patře v šírém poli je,
nad Šalamouna zlatohlavy
a luzných barev orgie.
Mé bílé sestry, lilie!
Šat máte nevinnosti;
když v srdci Duch nám rozlije
proud mystický, jenž hříchu zhostí,
skví duše naše lilie.
Mé bílé sestry, lilie!
Až nesmrtelnost tělu
Pán vrátí, v krvi obmyje
je Beránkově do úbělu
a do svých zahrad štípí je,
vám rovné, sestry lilie!

Meter: iambic
VI. Bergmann v Kališi.
by Ervín Špindler

Již zašlo zlaté slunce!... V temném hávu
plížil se soumrak po klášterních stěnách,
měsíce obraz plaval v mračen pěnách
a oblak zastřel pyšnou věže hlavu.
A kolkolem tak děsné ticho vládlo,
že těžko dýchat, noc kdy srdce tíží,
tu duše lidská v bájné sny se hříží
a v srdci ožije, co za dne vadlo...
Kališ je mrtev! Klášterní i brány
se zavřely a marně oko bádá,
co as ta stráž chce, která vstoupit žádá.
Vojáci klnou, z bran zní těžké rány.
„Což není nikoho, kdo by ten řetěz srazil?“
zvolá té stráže pán do temné noci.
Oprou se stráže, brána padá mocí
a Němec Bergmann s četou v klášter vrazil.
„Je doma převor?“ – Jest, však churav velmi.
Nemocí sklíčen rok již lože hlídá,
však dnes je nejhůř! Pane, zle je, bída!
„Aj, cože bída? – Znám vás černé šelmy!
Za zlato ryzé kupujete zbraně?
Aj nejsem bláhový, bych se dal šálit!
zbrojíte lid, by dobře mohl pálit,
národní vládě odvádíte daně?
Ó znám tu nemoc svatých Bernardínů.
Skrýváte zbraň pod klášterními zděmi
a teď jste nevinni, stojíte němi – –
aj mor na vás a jed vašemu vínu!“
– Pro bůh ustaňte! – Mnich se slova chopil.
Zločinci nejsme; boží chrám je svatý;
však, kdo jej przní, ty zoveme katy! –
„Ha, katy díš?“ Bodák se v hruď mu stopil.
„Sepněte v pouta tyto drzé mnichy
a svažte pevně, v ústa klín jim dejte;
a teď mi převora sem zavolejte,
ať vezme odplatu za tajné hříchy!“
Stráž odkvapí!... Do tiché kobky vráží,
kde převor leží jako mrtvol bledý;
leč srdce sluhů krejou chladné ledy:
„Pojď s námi převore!“ surově káží.
Chopí se starce, tělo zvedajíce...
bolesti výkřik klenutím otřásá.
Hodí jej na plece a zástup jásá...
ženou se se schodů zas výskajíce.
„Aj, pane převore, snad řekneš ty nám,
kde najdem zbraní tvých bohaté sklady?
Dej nám po dobrém moudré, zdravé rady,
sic padneš za oběť a půjdem hledat jinam.
Nuž – nepovíš?!“ volá pan Bergmann v zlosti,
popadnuv převora za slabé skleslé rámě.
„Aj, pane převore, což nechceš hledět na mě?“
Otřásá ramenem, leč tělo bez živosti.
Pochodně svítí v zkamenělé líce,
leč oči černé leskem nezaplanou.
Vojáci v mlčení tu s pochodněmi stanou,
kláštera převor již nedýše více.
Jen ruka v posledním se smrtí boji
zatnula v pěsť se pomstu v sobě tajíc,
na ústech vášeň ryla umírajíc
a v oku sklenném výraz pomsty stojí.
„Aj, jeli možná?! – Převor mrtev přišel? –
Teď věřím rád, že marné bylo ptaní.
Však nejdu na funus; chci najít zbraní,
a že zde jsou, toť z dobrých úst jsem slyšel!
Za mnou!“ volá a v patách za ním chasa.
Vypáčí dvéře chrámové se stráží,
a do svatyně spitý zástup vráží,
oplzlé písně zpívaje zajásá.
Oltáře kácí! – Ve zdích kope, slídí;
obrazy se stěn trhá ruka smělá;
leč dosud žádná zbraň se nezastkvěla.
Ostatky svatých místo šavlí vidí.
A zpustošiv kostela svaté hrobky,
vylévá zlosť a hněv svůj na zemřelých.
Hyéna dravá – pase se na tělích,
tak Bergmann řádí v klenbách tiché kobky.
A nikde zbraň – jen děsná vášeň vraha,
jenž šílí mrzkým vztekem nad obětí:
Tak Rusko vjezd svůj v polskou říši světí,
pěsť vražděných po pomstě z hrobu sahá.

Meter: iambic
AŽ NĚKDY
by Emanuel Lešehrad

Až někdy půjdu
s pokleslou hlavou, oslněn pohled
sluncem, jež slavně nad obzor vzplálo,
po němž jsem toužil po celý život,
až někdy půjdu,
zanechávaje za sebou stopy svěcené krví,
sklíčená bytost v životě skvoucím –
tehdy snad v srdci ucítím pocel
jásavé záře vzešlého slunce,
od něho vzdálen v údolí chladném,
rozbolněn touhou zesláblou lety,
neznámý básník.

Meter: polymetric
1L: Wenn ich den Weltlauf mir besehe,
by Betty Paoli

Wenn ich den Weltlauf mir besehe,
Dem Tag für Tag das Höh're weicht,
Da fühl' ich, wie ein bittres Wehe
Sich bis zu meinem Herzen schleicht;
Da möcht' ich heiße Thränen weinen
In diesen See von Schmerz und Blut,
Da möchte ich die Erde reinen
Mit meines Fühlens Flammenglut;
Da möcht' ich auf den Gräbern beten
Der Großen, die in vor'ger Zeit
Das Recht der Menschheit kühn vertreten
Und ihrem Dienst sich ganz geweiht.
Und jammernd möchte ich sie fragen
Die Märtyrer im Grabe dort:
Wofür habt ihr gekämpft, ertragen,
Wenn schon verschollen euer Wort?
Was ihr der Welt an Glück erworben,
Sagt euch des Weltenschmerzes Chor! –
Wofür, wofür seid ihr gestorben,
Wenn Alles schlecht blieb, wie zuvor?

Meter: iambic
LAS TUMBAS ANÓNIMAS
by Jesús Balmori

tumbas desparramadas por doquiera,
Abiertas en la noche de la Historia,
Sin una cruz que os sirva de cimera,
¡Ni una luz que os recuerde a la memoria!
Surcos que en la lejana sementera
Sois un puñado de mortal escoria;
De vosotros brotó nuestra bandera,
¡Como una flor divina de la gloria!
Si el amor no os consagra con su lloro,
Y no hay rosas, ni lámparas de oro,
Ni una cruz, que en recuerdo se os depare,
Yo, entre vosotros, abriré mis brazos
Y sobre nuestra enseña hecha pedazos,
¡ Seré la cruz gloriosa que os ampare!

Meter: polymetric
Leoninischer Vertrag.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Weh dir! weh dir, mein Vaterland!
Der Bund, dein eigner Saul,
Hat dir gebunden jede Hand,
Geknebelt dir das Maul.
Den Knebel weg, den Strick entzwei!
Frei sollst und mußt du sein!
Und machst du dich nicht endlich frei,
So schlag der Teufel drein!

Meter: iambic
Der Dichter .
by Joseph von Eichendorff

Nichts auf Erden nenn' ich mein,
Als die Lieder meiner Laute,
Doch nenn' den, der freud'ger schaute
In die schöne Welt hinein!
Alles Lebens tiefste Schöne
Thun geheimnißvoll ja Töne
Nur dem frommen Sänger kund‚
Und
Die Gott wunderbar gelegt
In des Dichters Herzensgrund.
Wenn die Welt, so wild bewegt,
Aengstlich schaut nach ihren Rettern:
Ueber aller Nebel Wogen
Wölbt Er kühn den Friedensbogen‚
Und‚ wie nach verzog'nen Wettern,
Rauscht die Erde wieder mild;
Alle Knospen Blüten treiben;
Und der Frühling ist sein Haus‚
Und
O du lieblich Frauenbild!
Willst Du bei dem Sänger bleiben? —
Blumen bind't ein streng Geschick:
Wenn die tausend Stimmen singen‚
Alle Schmerzen, alles Glück
Ewig lautlos zu verschweigen.
Doch bei kühlem Mondenblick
Regt ihr stiller Geist die Schwingen‚
Möcht' dem duft'gen Kelch entsteigen.

Meter: trochaic
Advent. (II.)
by Václav Pok Poděbradský

Již advent tu, náš vnitřní hlas
nás ku přípravě velkých věcí volá,
vždyť o nedlouho přijde čas,
v němž genij spásy nás v své kruhy svolá;
my nové doby početí
v životním lůně oslavili,
tož slušno, bychom k přijetí
jejímu se též připravili.
Nekvilme, že ta příprava
nás potu, obětí a práce stojí;
kde má být mocná výprava,
tam pohodlí si práva neosvojí.
Nám příchod blaha zvěstován,
kdy národní duch z prachu vstane,
v němž dávno byl již pošlapán –
bděm, ať nás spících nezastane!

Meter: iambic
The New Decalogue
by Ambrose Bierce

Have but one God: thy knees were sore
If bent in prayer to three or four.

Adore no images save those
The coinage of thy country shows.

Take not the Name in vain. Direct
Thy swearing unto some effect.

Thy hand from Sunday work be held—
Work not at all unless compelled.

Honor thy parents, and perchance
Their wills thy fortunes may advance.

Kill not—death liberates thy foe
From persecution’s constant woe.

Kiss not thy neighbor’s wife. Of course
There’s no objection to divorce.

To steal were folly, for ’tis plain
In cheating there is greater gain.

Bear not false witness. Shake your head
And say that you have “heard it said.”

Who stays to covet ne’er will catch
An opportunity to snatch.

Meter: iambic
- 0 - Acto I, ROSARDA
by Lope de Vega

Inquietud en el alma, que el sosiego
quita de noche, y el reposo al día;
hielo que abrasa cuando más enfría;
fuego de infierno, pues del alma es fuego;
indómito caballo, monstruo ciego,
que la razón a despeñarse guía;
temor cobarde, de sí mismo espía;
villano rico, a quien ensancha el ruego;
Amor desnudo y de dolor vestido,
tirano mercader de tus placeres,
que fías y ejecutas lo perdido:
que vea el mundo, con mi ejemplo, quieres
que quitar a los hombres el sentido
dejaste por disculpa a las mujeres.

Meter: iambic
6.
by Friedrich von Logau

Wer nicht viel versteht, der nicht viel bedenckt;
Wem nicht viel vertraut, den auch wenig kränckt.

Meter: trochaic
Ulysses [excerpt]
by James Joyce

Molly Bloom's closing soliloquy

...and Gibraltar as a girl where I was a Flower of the mountain yes when I put the rose in my hair like the Andalusian girls used or shall I wear a red yes and how he kissed me under the Moorish wall and I thought well as well him as another and then I asked him with my eyes to ask again yes and then he asked me would I yes to say yes my mountain flower and first I put my arms around him yes and drew him down to me so he could feel my breasts all perfume yes and his heart was going like mad and yes I said yes I will Yes.

Meter: dactylic
DO HLUBIN
by Jan Opolský

Až na dno vod, kde utajena tlí položivá ústrojí,
kde rána v bouři utrpěná se zasuje a vyhojí,
kde mlčelivá vegetace zrá pod převlakem staletí
a vlání přediv organických lze v siném svitu viděti,
tam v hlubinách, kde vlny není, jež přinesla by šelestu,
kde myšlenka se narozená dá bez nadějí na cestu,
kde v němých hrobech korálových zdroj poklidu se temení,
zrak zevnějšími tvary sytý sní féerie a vidění,
kde ulitami mrtvolnými je šerá půda poseta
a žíhavými hvězdicemi tma modrá slabé vykvetá,
tam v hlubinách, kde vraky tlejí a ložem kotvy hluš a chlad,
tam v hlubinách svou touhu lidskou chci nenávratně pochovat!

Meter: iambic
O VELIKÝCH MUŽÍCH A ZVLÁŠTĚ O JEDNOM
by František Gellner

Velicí muži v každém čase
sloužili lidstvu ku okrase.
Gardových zřizování pluků
z neomalených hromotluků
v rozličných cizozemských státech,
kde obliba je v kolohnátech,
ta okolnost mi netane
nikterak na mysli. Ba ne!
Přikládám slovu smysl jiný,
na muže velké svými díly
myslím jen, kteří svými činy
slavnými lidstvo zvelebili.
Těch mužů velkých není spousta
dnes, kdy si každý hledí sousta
hlavně. Však vždycky ku štěstí
lze jednotlivé uvésti.
Ví každý, jako já to vím,
že slavným mužem takovým
byl Alexandr Veliký,
jenž žezlo světa třímal v ruce,
a Caesar, římský vojevůdce,
a Napoleon z Korsiky,
a doktor Soukup – dosud žije –
jakož nás učí historie.
Kdo nezná, drazí přátelé,
slavného osnovatele
bezpočetných již revolucí,
kterým se smějí všichni kluci?
Kdo neznal by z vás jenerála,
jenž na komoni rudém cválá
dělnickým bataljónům v čele
na buržoasní nepřátele?
Kdo nezná muže, mezi zuby
jenž bez vší jiné pomůcky
papeže a i krále hubí
a rozemílá na cucky?
Kdo nezná ničitele daní
všech na volebním provolání?
Podařilo se Františkovi
Soukupovi též v mudrosloví
dobýti rodnou pro zemi
svou místa mezi národy
čestného theoriemi
o plném stolu přírody.
Je spletitá ta theorie
a těžko vysvětliti ji je.
Však Bůh mi vnukl dobrou radu,
bych ukázal to na příkladu.
Jsou u nás karikaturisti,
již chtějí píti a i jísti.
Příroda v Čechách pro ně dosti
má politických osobností.
Ve Vídni radš’ do většiny
na stromech kolem desítky
rostou a jiné chutné žvance,
jež příroda má pro poslance.
Caesar byl v Římě zabit Brutem,
Bonapart podleh’ v boji krutém;
František Soukup žije posud,
ač dvakrát zašlápl ho osud:
v Plzni a v Holešovicích,
to při volebních štvanicích.
Teď trpce stýská (což je jisto)
si na volební podvody,
neb jiní zasedli mu místo
za plným stolem přírody.

Meter: iambic
BOŽÍ ZEMĚ
by Marie Calma

Mám ticha plný sluch,
dlaň větru laskání
a všude, kam jen zřím,
je v kráse přistání.
Modř nebe nad hlavou,
pláň širá bez kazu,
jdu krásou, stvořenou
k božímu obrazu.
V soumraku zeleně
běl květů lahodí,
je hvězdic odlitkem
kvetoucí jahodí.
Kraj lesa s obzorem,
a já v něm ztracena,
v něm louky mění se
v barevná přadena.
Zřít stopu člověka,
jak božím krajem šel;
on lesy vykácel,
zem v dílce rozkrájel.
A země v pokoře
jho jeho přijala;
je lidem k užitku,
však boží zůstala.

Meter: iambic
PRAPORY NAD PRAHOU. (I. KDYŽ 10. ŘÍJNA 1914 PADLY ANTVERPY.)
by František Kvapil

V ulicích ztichlých šerou nocí vlají
a šumem svým klid mrtvý kolem plaší.
Slyš – zdá se, v temnou nebes tůň že lkají:
– Pro hanbu naši i vaši...
Zdaž uslyší jich hlasy město spící?
V hruď raba zahřmí-li, jenž pouta snáší?
Ni hlesu – zas jen šum zní žalující:
– Pro hanbu naši i vaši...
Hluš – a tam v dálce v obzor dosud ztmělý
již paprsk šleh, jak svět když vesnou raší...
Leč prapory dál v stesku šumí, želí:
– Pro hanbu naši i vaši...

Meter: iambic
1L: Komm, o Frühling, aber doch
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Komm, o Frühling, aber doch
Nicht bloß meinetwillen;
Denn zum Glücke fang' ich noch
Keinen Schwarm von Grillen.
Aber sieh! wie bleich und stumm
Amarant dort sitzet,
Und den Mund zu einem Hum!
So verdrüßlich spitzet!
Seine blauen Augen sind,
Wie der Himmel, trübe;
Ja! ich glaube, daß er blind
Sich noch läs' und schriebe,
Wenn du länger, holder May,
In dem Walde schliefest,
Und nicht bald mit der Schalmey
In das Feld ihn riefest.
Seine Dinte will ich dann
In das Wasser gießen,
Seine Bücher, unter Bann,
In den Kasten schließen.
Unbekümmert, was ein Schwarm
Siecher Weisen schreibet,
Lern' er hier in meinem Arm',
Wer gesunder bleibet.
Goldne Sonne, Himmelskind!
Wolltest du erwachen,
O wie würd' er nicht geschwind
Schon im Märze lachen!
Ach! zum Opfer wollt' ich dir
Zwei Kalender weihen,
Die mit dunklem Wetter, schier
Noch acht Tage dräuen.

Meter: trochaic
- XVI -
by Gutierre de Cetina

El más alto y más dulce pensamiento
del cuidado mayor, que más quería,
un suspiro secreto en que escondía
la hermosa ocasión de su tormento,
todo cuanto favor, cuanto contento
tuvo jamás, cuanto tener podría,
Vandalio, pastor bético, ofrecía
al Amor, muy lloroso y descontento.
«Señor -dijo al fin- si el sacrificio
miras cuál puede ser que mayor sea,
si a la intención tú sabes bien mi historia,
sólo te pido en premio del servicio,
la salud de Amarílida: no vea
el mundo así perder su mayor gloria.»

Meter: polymetric
A mi esposa
by José María Heredia

Cuando en mis venas férvidas ardía
la fiera juventud, en mis canciones
el tormentoso afán de mis pasiones
con dolorosas lágrimas vertía
Hoy a ti las dedico, esposa mía,
cuando el amor más libre de ilusiones,
inflama nuestros puros corazones,
y sereno y de paz me luce el día.
Así perdido en turbulentos mares
mísero navegante al cielo implora,
cuando le aqueja la tormenta grave;
y del naufragio libre, en los altares
consagra fiel a la deidad que adora
las húmedas reliquias de su nave

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer das Schmaltz in Händen hat
Macht das Muhs nach seinem Rath.

Meter: trochaic
Glatt ist der Schnee ...
by Sándor Petöfi

Glatt ist der Schnee, der Schlitten fliegt,
Zur Straße, wo die Kirche liegt,
Getraut wird dort mein Liebchen hold,
Nur – weil es andre so gewollt.
Der Schnee wollt' ich jetzt selber sein,
Ich bräche unterm Schlitten ein,
Damit sie fällt, und ich behend
Sie einmal noch umarmen könnt'!
Und auf die Lippen preßt' ich dann
Ihr einen Kuß, so heiß ich kann,
An ihrem warmen Herzen treu
Zerschmölz' ich, – alles wär' vorbei!

Meter: iambic
La vuelta de los campos
by Julio Herrera y Reissig

La tarde paga en oro divino las faenas
Se ven limpias mujeres vestidas de percales,
trenzando sus cabellos con tilos y azucenas
o haciendo sus labores de aguja en los umbrales.
Zapatos claveteados y báculos y chales
Dos mozas con sus cántaros se deslizan apenas
Huye el vuelo sonámbulo de las horas serenas
Un suspiro de Arcadia peina los matorrales.
Cae un silencio austero Del
                  charco que se nimba
estalla una gangosa balada de marimba
Los lagos se amortiguan con espectrales lampos,
las cumbres, ya quiméricas, corónanse de rosas
Y humean a lo lejos las rutas polvorosas
por donde los labriegos regresan de los campos.

Meter: anapestic
El ruego encarecido
by Juan Meléndez Valdés

Deja ya la cabaña, mi pastora;
déjala, mi regalo y gloria mía;
ven, que ya en el oriente raya el día,
y el sol las cumbres de los montes dora.
Ven, y al humilde pecho que te adora,
torna con tu presencia la alegría.
¡Ay!, que tardas, y el alma desconfía;
¡ay!, ven, y alivia mi pesar, señora.
Tejida una guirnalda de mil flores
y una fragante delicada rosa
te tengo, Filis, ya para en llegando.
Darételas cantando mil amores,
darételas, mi bien; y tú amorosa
un beso me darás sabroso y blando.

Meter: iambic
Česká obloha.
by Augustin Eugen Mužík

Jak hrobky kupole, jež vzpjata smělo
rozžehla věčné lampy plamen stálý,
ty se sluncem, jež s tebe žhne a pálí
své nádherné a mrtvé vznášíš tělo.
Ó česká obloho! Co našich spělo
k tvým výším vzdechů! Zanikly v tvé dáli,
zpět k světu hluchému se přijít bály,
a bůh nahoře odvrátil své čelo.
Mníš, že to hněvem obloha ta rudne?
Že slza žalu na nás dolů stéká?
Ne! nedbá nebe bídy naší trudné.
Toť červánek, toť chladná sprcha deště.
A zrak náš marně po obloze těká,
zda starý bůh tam pro nás žije ještě.

Meter: iambic
Dauer im Wechsel
by Johann Wolfgang Goethe

Hielte diesen frühen Segen,
Ach, nur
Aber vollen Blütenregen
Schüttelt schon der laue West.
Soll ich mich des Grünen freuen,
Dem ich Schatten erst verdankt?
Bald wird Sturm auch das zerstreuen,
Wenn es falb im Herbst geschwankt.
Willst du nach den Früchten greifen,
Eilig nimm dein Teil davon!
Diese fangen an zu reifen,
Und die andern keimen schon;
Gleich mit jedem Regengusse
Ändert sich dein holdes Tal,
Ach, und in demselben Flusse
Schwimmst du nicht zum zweitenmal.
Du nun selbst! Was felsenfeste
Sich vor dir hervorgetan,
Mauern siehst du, siehst Paläste
Stets mit andern Augen an.
Weggeschwunden ist die Lippe,
Die im Kusse sonst genas,
Jener Fuß, der an der Klippe
Sich mit Gemsenfreche maß.
Jene Hand, die gern und milde
Sich bewegte, wohlzutun,
Das gegliederte Gebilde,
Alles ist ein andres nun.
Und was sich an jener Stelle
Nun mit deinem Namen nennt,
Kam herbei wie eine Welle,
Und so eilt's zum Element.
Laß den Anfang mit dem Ende
Sich in
Schneller als die Gegenstände
Selber dich vorüberfliehn!
Danke, daß die Gunst der Musen
Unvergängliches verheißt,
Den Gehalt in deinem Busen
Und die Form in deinem Geist.

Meter: trochaic
28.
by Friedrich Rückert

Da steht sie nun, o daß ihr stehn sie sähet,
Wie meine Hand sich fest in ihre drucket,
Sie drüber keine Miene nur verzucket
Und unbekümmert ringshin horcht und spähet.
Der Hund, der draußen bellt, der Hahn, der krähet,
Das Mäuschen, das still in der Ecke spuket,
Der Sperling, der durchs offne Fenster gucket,
Nichts so gering, so klein, daß sie's verschmähet.
Denn sie muß alles mit den Augen sehen,
Denn sie muß mit den Ohren alles hören,
Denn mit den Sinnen muß sie alles wissen.
Nur eines scheint sie stets zu übersehen,
Nur eines stets scheint sie zu überhören,
Nur stets von einem scheint sie nichts zu wissen.

Meter: iambic