PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
An einen Weltverbesserer
by Friedrich Schiller

»alles opfert' ich hin«, sprichst du, »der Menscheit zu helfen,
Eitel war der Erfolg, Haß und Verfolgung der Lohn.« –
Soll ich dir sagen, Freund, wie ich mit Menschen es halte?
Traue dem Spruche! noch nie hat mich der Führer getäuscht,
Von der Menschheit – du kannst von ihr nie groß genug denken,
Wie du im Busen sie trägst, prägst du in Taten sie aus.
Auch dem Menschen, der dir im engen Leben begegnet,
Reich ihm, wenn er sie mag, freundlich die helfende Hand.
Nur für Regen und Tau und fürs Wohl der Menschengeschlechter
Laß du den Himmel, Freund, sorgen wie gestern so heut.

Meter: polymetric
III.
by Sigismund Bouška

Jdu k nemocnému, zvonek slabě cinká,
však horalům ten jeho pláč je známý;
stav umlká, kde s průvodčím se berem
a v svatém tichu všecko kolem kleká.
Tu před chatou dva dovádějí hoši,
jsou ještě malí pro lavice školy.
Teď lekli se: Co udělati nyní?
tak tuší cos, že teď by kleknout měli!
Jdu kolem. Starší ručkou vzhůru sahá,
chce smekat, ale čepice je kdesi – –
ach, kamení je plna na zápraží!
Co dělat rychle? – V tom jsem přešel dále.
A hoši v rozpacích zří pomateně
v dál za mlknoucím zvonkem v horském klínu;
jen otce slyším: „Nevíš, že’s měl kleknout?
šel s Pánem Bohem velebný pán kolem!“
As po hodině navracím se domů.
Dva hoši klečí jako andílkové
teď před tou chatou, ručky spínajíce,
a velké slzy po tvářích jim tekou.
Jak upokojit srdéčka ta v žalu?
Je pohladil jsem po hlavičkách rusých
a ze studánek očí pil své štěstí.
Jak výskli! vstali – v chatě byli skokem!

Meter: iambic
- CLI - A Florinda a quien llamaron La Cuba, causa de la pérdida de España en alusión a su nombre Epitafio
by Joseph de Litala y Castelvi

Florinda soy, flor, linda, y desgraciada,
por quien España entre lamentos gime,
cuyas cenizas esta losa oprime,
en edad floreciente deshojada.
Por mí en sangre se vio toda bañada,
sin que su estrago el corazón lastime,
viendo que don Julián su honor redime,
a los golpes furiosos de su espada.
El Amor mi gran prez, mi confianza,
y las promesas falsas de Rodrigo,
hicieron empuñar la Adarga, y Lanza.
Burlóme el Rey, del Cielo fue el castigo,
y no se admite si tomó venganza,
de quien fue de mi honor duro enemigo.

Meter: iambic
- XXV -
by Franciscode Aldana

No por Apolo y Marte un nuevo Marte
eres o un nuevo Apolo, mas Apolo
y Marte por ti son, pues de ti sólo
una y otra deidad reciben parte.
¿Quién luego dejará de consagrarte,
por cuanto ciñe el mar y alcanza Eolo,
su espada y lira -¡oh, luz de nuestro polo-
y en mil arcos de gloria levantarte?
Gonzalo felicísimo, recibe
este cayado en don y esta mi flauta
y con ellos la vida juntamente,
porque si voluntad blanda concibe
en ti -¡qué mayor bien?- mi musa incauta,
mi musa sonará de gente en gente.

Meter: polymetric
Daß Ander.
 An die Jungfrau Maria/ die geheime
 Lilie.
by Angelus Silesius

Du Edle Lilie wer findet deines gleichen?
Solt’ er auch alles Feld im Paradeiß durchstreichen.
Du gläntzest wie der Schnee/ wann jhn zu schöner Zeit
Der Himmel mit dem Gold deß
Für dir muß Sonn uñ Mond uñ alle Stern’ erbleichẽ:
Dein ansehn/ deine Pracht ist schöner als daß Kleid
Deß Königs Salomons in seiner Herrlichkeit.
Dir muß der klare Blitz der Seraphine weichen:
Dein Edeler Geruch erquikt die gantze Welt/
Und was sonst unsrem Gott dem HErrn zu Füsse fält.
In dir findt man allein die Schönheit der Jungfrauẽ/
Der Märterer bestand/ und aller Heilgen Ziehr.
Drumb edle Lilie kom̃ und erquik mich hier/
Daß ich mög ewig dich und deinen Saamen schauen.

Meter: iambic
5. Počátek jara.
by Jan Slavomír Tomíček

Vesna po krajinách zase pluje,
Luzným šatí rouchem krajiny;
Květy seje v holé křoviny,
Obraz ráje na mou zemi snuje.
V moře okeán se duše suje,
Zaletuji v palem hájiny,
Na vrch nebetyčné skaliny:
Plesu jak se vlna vlnou duje.
Povyšel já na ty krásy zříti,
Blaho, tady blaho duši mé!
Tady lze mi z rájských proudů píti,
Oko nořit do ohromné slasti
Šíro-šíře valem rozlité,
V bujném puku jsouť mé krásné vlasti.

Meter: trochaic
los tristes recuerdos
by Juan Meléndez Valdés

En este valle, do sin seso ahora
en muda soledad tu malhadado
nombre, ¡ay Fili!, repito, afortunado
decirte osé: «Mi corazón te adora».
Junto a este arroyo, que tu muerte llora,
te hallé cogiendo flores; y turbado
la guirnalda nupcial en tu dorado
cabello puse, y te juré señora.
Allí nos reveló sus deliciosos
misterios la alma Venus, la sagrada
tea encendiendo plácido Himeneo.
¡Ay, dejadme recuerdos dolorosos!
Mi Fili al claro Olimpo fue robada,
y yo en mil ansias fenecer me veo.

Meter: iambic
1L: Wer da will Männer sehn,
by Ludwig Tieck

Wer da will Männer sehn,
Geh ins Tyrolerland,
Wie sie so muthig stehn,
An ihrer Felsenwand.
Das Auge kühn und frei,
Freundlich der Mund,
Frech nicht, doch ohne Scheu,
Stehn sie frisch und gesund.
Wer da will Weiber sehn,
Geh ins Tyrolerland,
Wie sie so zierlich gehn
Keck über Berg und Land.
Liebreiz und Kraft und Muth,
Herrlich sie anzuschaun; –
Alles ist schön und gut
In Bergen hier und Au'n.

Meter: iambic
- XVIII - Al suceso de Judas y Tamar, su nuera, en alusión a la violencia de los halagos femeninos
by Trillo y Figueroa

No así del mar las ondas impacientes
combaten el escollo sumergido,
como Tamar al suegro inadvertido
combatió con halagos inclementes.
No el pedernal afanes suda ardientes,
del duro acero duramente herido,
veloz así, como el enternecido,
llamas a la ocasión prestó indecentes.
No así en la selva Calidonia, cuando
fiero león es del cordero insulto,
igual peligro hallar Judas pudiera.
¿Qué tigre, los corderos devorando
entre las sombras del silencio inculto,
iguala a una mujer que finge es fiera?

Meter: iambic
Rovina, rovina...
by Růžena Jesenská

Rovina, rovina nedozírná
přede mnou leží,
fialy stínů se po ní řasí,
červánky běží.
Podivné veliké květy rostou,
kalichy kloní,
opálným vzduchem tak tiše, zlatě
písně se roní.
A jak ta rovina v dálku spěchá,
obzor se blýská,
ach nikdo nevěří, nikdo neví,
jak se mi stýská.
Rovina přede mnou smutně leží,
a já tak sama
ztracena kráčím v to její němé,
nesmírné drama.

Meter: polymetric
Sonnet—﻿To Science
by Edgar Allan Poe

Science! true daughter of Old Time thou art!
   Who alterest all things with thy peering eyes.
Why preyest thou thus upon the poet’s heart,
   Vulture, whose wings are dull realities?
How should he love thee? or how deem thee wise,
   Who wouldst not leave him in his wandering
To seek for treasure in the jewelled skies,
   Albeit he soared with an undaunted wing?
Hast thou not dragged Diana from her car,
   And driven the Hamadryad from the wood
To seek a shelter in some happier star?
   Hast thou not torn the Naiad from her flood,
The Elfin from the green grass, and from me
The summer dream beneath the tamarind tree?

Meter: iambic
Melancholická chvilka.
by Milan Fučík

Až budu jednou umírat,
chci, by to bylo na jaře,
v tvém náručí a u okna,
které by vedlo v širý kraj
a obráceno k východu.
A ty bys stála nade mnou,
mou hlavu v rukou držela
tak dlouho, až bych nedých’ už
a oči mé se zavřely.
V té smutné chvíli loučení
bych vidět chtěl zas zahradu,
ten barev akkord jásavý
ve svitu slunce jarního.
A tvoji lásku velikou,
jež šla mým celým životem,
jak hvězda zlatá, mystická
a zářila mi blaživě,
bych viděti chtěl naposled
jak ve tvém zraku zaplane,
a její žár v tvém polibku
na rtech svých cítil naposled.
Tak umíral bych lehčeji
na ňadrech tvých tak oddaných,
v tvých pocelech tak tišivých,
a v sladké záři sluneční...
Až budu jednou umírat,
chci, by to bylo na jaře,
v tvém náručí a u okna,
které by vedlo v zahradu
a obráceno k východu.

Meter: iambic
III
by Fray Cayetano Rodríguez

Arrebató la Parca ¡Parca fiera,
del joven más cabal vil homicida!
Cortó el hilo dorado de una vida,
que su guadaña respetar debiera
la negra envidia ¡Cielos, quién
                     pudiera
una mano cortar tan fementida!
A la patria ha inferido
                  horrenda herida
que el rival más rival no la infiriera
¡Oh, tú!, que amante de tu
                  patria, aspiras
a hacer faustos sus hados, rinde honores
al joven héroe que ya el orbe aclama
Si la espada le ha dado defensores
del cañón de su pluma ¡oh pluma! admiras
vivo fuego brotar que los inflama

Meter: iambic
El último amor de Safo
by Mercedes Matamoros

¡Vengo a ofrecerte mi mayor tesoro!
¡Vengo a brindarte mi glorioso encanto!
¡La que recoge de mi amor el llanto!
¡La que te dice sin cesar: te adoro!
¡Es mi lira! La dulce lira de oro
con que tu hechizo irresistible canto;
cuyos himnos en gozo y en quebranto
son ruiseñores que te forman coro.
En ella enlazo notas y colores,
porque a tus plantas elocuente sea
símbolo de mi vida y mis amores;
¡qué es en mis manos la vibrante lira,
flor que se abre, llama que chispea,
onda que ruge, cisne que suspira !

Meter: polymetric
- - Acto I, LELA FÁTIMA
by Lope de Vega

Solicitad del bien de lo que se ama,
llaman amor, los que de amor entienden,
porque cuanto imaginan y pretenden,
es su aumento de vida, gloria y fama.
El gusto propio amarse así se llama,
los que esto intentan al amor ofenden,
los que el ajeno bien miran, y emprenden,
estos amor, de honesto amor inflama.
Si procuro mi gusto, a mí me quiero,
y si el ajeno tengo por más justo,
señal es que mi amor es verdadero.
Amar el propio bien, es gusto injusto,
que sólo quiere con amor sincero,
quien se aborrece por amar su gusto.

Meter: iambic
- XLIX -
by Argensola

Bilbilis, aunque el dios que nació en Delos
te conserve fructífera sin daño,
y cuando sobre ti desciende el año,
sus guirnaldas te den todos los cielos;
y aunque hagan tus preciosos arroyuelos
fuertes las armas con el noble baño,
y aunque eres patria del cortés tacaño,
que en todas sus palabras puso anzuelos;
si no encadenas los infieles canes,
que tu aduana a los viandantes suelta,
ni tu muro veré ni tu camino;
que para dar hasta Madrid la vuelta,
embarcarme en Colibre determino,
aunque la de mayor que Magallanes.

Meter: polymetric
A Dios
by León de Arroyal

Cuando alzando los ojos miro al
                     cielo
adornado de estrellas refulgentes,
de luna y sol las vueltas diferentes,
y de los orbes el constante vuelo
Y tornando a bajarlos, veo el suelo
regado con los ríos y las fuentes,
henchido de hombres, brutos, y vivientes,
que procrean su especie con anhelo
Al contemplar de todo la hermosura,
y el inmutable orden, que en sí tiene,
y observa la feraz naturaleza.
A ti elevo mi alma con fe pura,
oh eterno Creador, y cual conviene
bendigo en altas voces tu grandeza

Meter: iambic
PAN VYŠÍNSKÝ. (XLVII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Ó kdež jsou časy, kdy mně v milém kruhu
Tak zavítala božská veselosť?
Kde’s Bohdane a Edvarde, můj druhu,
Kam osudu vás vrhla zuřivosť?
Tenť mrtev, onen hostem cizích luhů!
Kde mladosť má, kde mladosť nenavratná?
Kde její snové, její krása chvatná?
Óh srdce bolí, slza z očí kane,
Že nikdy více mladosť nezaplane!
Marné je lkání, vzpomínky jsou marné,
Jen srdce trují jejich dechy žárné!...

Meter: iambic
- LXXXVII -
by Argensola

Si en la corte no apartas con cautela,
Castro, lo popular de lo exquisito,
las heces hoy del número infinito
tendrás por quinta esencia de la escuela.
Tú pues de ínclitas barbas te recela;
mas, aunque no son ciencia, sino rito
de la ambición, que por el gran distrito
sobre el aplauso de inexpertos vuela,
saluda por estoica la ignorante;
reciba en esto la justicia agravio
de que la indigna imitación saludes;
porque si en la verdad se funda el sabio,
¿por qué ha de resguardarle sus virtudes
la astuta negligencia del semblante?

Meter: iambic
V „PŘÍTOMNOSTI“ Č. 52
by Josef Svatopluk Machar

list psal mi jakýsi pan Matula.
Nu, ujela mu trochu papula
a hodně soudnost. Jinak závad není,
bych nevzal list ten s vděkem na vědomí.
Za vůdce – an teď ztratil navždy mne –
mu odporoučím v péči upřímné
Peroutku ovšem. Pro mozku pak zmatky
pět – deset světel z šestašedesátky.

Meter: iambic
1L: Mein Liebchen hinterm Pillenbaum
by Ludwig Achim von Arnim

Mein Liebchen hinterm Pillenbaum
Versteckt ihr lieblich Angesicht
Mit ihren beiden Händen,
So meinte sie, sie säh' mich nicht,
Und sieht mich durch die Finger kaum,
Und trüg' mich doch gern auf beiden Händen!

Meter: iambic
II. Lze těžko zjistiti, co se dnes vlastně děje v Indii,
by Petr Křička

Lze těžko zjistiti, co se dnes vlastně děje v Indii,
leč je-li pravda půl, pak duše neokřeje – v Indii.
Rádio berlínské nám totiž den co den
zpráv snůšku předkládá, z nichž viděti, že zle je – v Indii.
Brit školy vysoké tam zavřel, popravil
už rady studentů, snad vyhladit si přeje v Indii
staletou vzdělanost; pomníky poráží,
jež Indům drahé jsou; jich řády, obyčeje v Indii,
jich světce, hrdiny, jich duši, čest a krev
jim krade, hanobí. Od Gangu do Bombeje Indii
loupí a drancuje, lid tiskne, vyssává.
Národa kořen sám pak podetnouti chtěje v Indii,
rolníky vyhání ze statků otcovských
a ještě nestoudně se ubožákům směje – v Indii.
Jsou plny žaláře, les houstne šibenic,
a tomu říká Brit, že zhoubné býlí pleje – v Indii.
Když chudá vesnička se něčím proviní,
jen psance na příklad když před slidiči skreje – v Indii –,
vše živé povraždiv, ji srovná se zemí
a lán, kde stávala, pak ještě pluhem zreje – v Indii.
Lid hyne, hladoví. Vždyť sklízí úrodu,
kdo kulomety má, a ne, kdo oře, seje – v Indii.
Nu slovem: Sir John Bull – cožpak ho neznáte,
civilisátora a lidství koryfeje v Indii? –
ten známý gentleman, osvěty pionýr,
svou brázdu hlubokou a veleplodnou reje – v Indii.
Buď Pán Bůh pochválen, vše to že daleko,
ne u nás, Bože chraň! – kdes v daleké to že je Indii!
Co divu, na věky už propast bezedná
že mezi vetřelcem a porobenci zeje – v Indii!

Meter: iambic
Písnička druhá.
by Roman Hašek

Bílý štít se z dálky směje
v čele hospody –
Šenkýř mně už nenaleje,
nenaleje!
A šenkýřka růžolící
nevzpomene snad,
že jsem jí chtěl lecos říci,
Iecos říci.
Vítr hvízdá, v stromech vyje...
A mně do duše
zvučí hloupá melodie,
melodie
O tom, jak Bůh moudře chrání
kolísavou cnost,
o veselém milování,
milování...

Meter: trochaic
165. Des Gottverliebten Wunsch
by Angelus Silesius

Drei wünsch ich mir zu sein: erleucht wie Cherubim,
Geruhig wie ein Thron, entbrannt wie Seraphim.

Meter: iambic
U věčném orůznění.
by Adolf Heyduk

Pod skalou v dolci suchý strom
a stromem chladný vítr třese,
ach smutno, bouř zde stená, hrom,
a z dálky ohlas války nese,
jen dívka dlí zde v nářeku,
zříc skrvácenou na řeku,
a plačíc volá v černý les,
ach kde jsi miláčku můj, kde's,
ach kde jsi, kde's?! –
Podál je bitvy hrozný děj
a křik a řinkot zbraně,
vždy blíž a blíž jde děsný rej,
že zachvěla se pláně,
v níž leží vojín mrtvý v pol
a smutným hlasem volá v dol,
že zachvívá se černý les:
ach, kde jsi milá, drahá, kde's,
ach kde jsi, kde's?!
A nenašli se nikdy víc,
a víc se nespatřili,
a na sta přání, na tisíc
zaniklo jednou chvílí,
jen měsíc svou když změní líc,
dvé mrtvých kráčí sobě vstříc,
leč než se dojdou, svitne den
a každý z nich zas samoten,
ach samoten!

Meter: iambic
XXI.
by Gustav Pfleger Moravský

„„Ba znám tu trýzeň, jižto oklamání
Ve bolných prsou mrzce zplozuje,
A proto ruka moje tobě brání!
Neb jest-li že Marinu miluje
Choť její vroucně v plném zbožňování:
Pak běda tobě, že’s svou vášní divou
Mu otrávil vši lásku lichotivou!...““
Vyšínský mlčky stál, a v srdce jeho
Se vrážel mocně slova plamenného
Každinký zvuk jak meče ostrá rána,
Že krvácela prsa rozervaná.

Meter: iambic
John Keats
by Fernando Maristany

Cuando a veces me inquieta
                  poder dejar de ser
antes que en mi cerebro mi pluma haya espigado,
antes que unos libros acierte a recoger,
como en ricos graneros, el fruto sazonado
Cuando veo en la noche los astros relumbrar
-vasto y oscuro símbolo de impenetrable arcano-,
cuando pienso que nunca podré
                  tal vez trazar
su imagen con la magia de un arte soberano
Y cuando siento a veces, mi bella de una hora,
que no veré ya más tan dulce maravilla,
se me nubla de pronto la
                  magia encantadora
del impulsivo amor Y a solas,
                  y a la orilla
del ancho mundo, ansío sumir mi alma en la nada,
hasta que amor y gloria me den la hora soñada

Meter: polymetric
- 113 -
by Lope de Vega

Si quise, si adoré, ¡qué error terrible!
hermosura mortal, ¿cómo ignoraba
la tuya celestial, pues me enseñaba
lo invisible, Señor, por lo visible?
Tu gloria, eterno Dios, incorruptible,
cuando Ídolos humanos fabricaba,
como gentil y bárbaro trocaba
en imagen del hombre corruptible.
¡Ay Dios, y cuán oscuro que tenía
entonces mi turbado entendimiento,
sin ver la luz en la mitad del día!
¿Qué excusa te dará mi entendimiento?
pero con tu piedad la más tardía
halla en tu pecho dulce acogimiento.

Meter: iambic
NA DÁLNEM JIHU SNAD
by František Gellner

Reflexy severu jsem vssál pletí pobledlou,
znavený rythmus líně mou krví bije mdlou.
Mně vášeň žádná duší vítězně nehřměla,
jen žhavé barvy snů mých bolestně setřela.
Truchlivá moje láska v své něze dojemné
mé tělo vysiluje a enervuje mne,
tesknoty sirný plamen horečně roznítí,
však mojí touze nikdy, té nedá zemříti.
Nemožno, aby vzňaly mé srdce do žhava
ty loutky, které matka s přívažkem prodává,
a ženy, pro kus chleba co tělo ztřísnily,
a ty, jichž smysly bída a práce ztupily.
Kdes v zemích bez kultury, na dálném jihu snad,
je bytost, již bych mohl vášnivě milovat,
jež moji touhu mohla by zdusit zúplna,
brutální, silná, divá, jak zvíře smyslná.

Meter: iambic
3
by Alfred Lichtenstein

Ich weiß, ich weiß: dies Leben ist gesund.
Zwar hört man meine Griffe kaum,
Doch hau ich mir die Hände wund.
Statt auf dem verfluchten Kasernenhof
Könnte ich jetzt in einer Wiese sein.
Vor versammelter Mannschaft fängt ein Mann
Bitterlich zu weinen an.

Meter: iambic
Děvčátko malé,
by Emanuel Züngel

Děvčátko malé,
čiperné ale,
s radostí v oku
přináší přání
k novému roku.
Blahosti chvíle
kveťte Vám mile
až do skonání.

Meter: iambic
Samaritana
by Ignacio Zaldívar

Libre soy; mas dichoso cambiaría
esta mi libertad por tus cadenas
¡Oh, de tus manos dulces y morenas
la adorable y eterna tiranía!
Si yo tu esclavo fuese, te daría
todas mis horas, de tu imagen llenas,
toda la ardiente sangre de mis venas
y si pidiese más más todavía
Samaritana: el agua que yo quiero
entre las rosas de tus labios mana,
y es Dios el que te puso en mi sendero.
Ayer te amé; hoy te adoro; y si
                     mañana
ves que, sediento de tu amor, me muero,
¿me darás de beber, Samaritana?

Meter: polymetric
Na Františkánském náměstí.
by August Nevšímal

Jungmanna ne, „Otakara“
spěj sem, Svatobore, dát:
Jungmann učil lid jen práci,
„Otakar“ ho učí spát.

Meter: trochaic
VYZNÁNÍ.
by Emanuel Lešehrad

O čem, drahá, o čem sníš,
zdaž to nikdy nepovíš?
Pojď tou cestou se mnou v les.
Budem’ svoji ještě dnes.
Nechci... Pojď! Les kyne nám...
Vyhýbám se nočním tmám.
Chci se ještě rozloučit.
A pak mohu s tebou jít.
Tmavý les a cesta jím...
Večer dýše tajemstvím.
Přitiskni se, drahá, blíž,
srdce bíti uslyšíš.
Ach, já cítím jakýs strach...
Slyš! Toť vánek v korunách.
Slastí se má prsa dmou,
znáš tu chvíli tajemnou?
Zítra nechť jsme smutni zas,
nechť se chvěje pláčem hlas.
Budem’ ve snách vzpomínat
polibků a vůně mát.

Meter: trochaic
Horimírův skok. (4. Dlouhý čas.)
by František Jaromír Rubeš

Dlouhé, pusté sklepení;
Hleď kam hleď,
Všudy zeď,
Z níž mrtvý dech zavívá,
Již chladný pot polívá –
Toť Horimíra vězení!
On kráčí sem, on kráčí tam
S sklopenou k zemi tváří,
On kráčí, neví ale kam,
Po truchlivém žaláři.
Do trudu se zabírá;
A na černavém sklepení
Svit, co celinké vězení
Osvěcoval, umírá,
A půlnoc hrobům věrná
Se vůkol, vůkol černá.
On kráčí sem, on kráčí tam,
Čas dlouhý sobě krátí;
Tu počne rozjímati,
A mluví takto k sobě sám:
„Být –
Neb nebýt?
Živu být?
Přestat žít?
Přestat žít – snad přece být?
Spát? – ba spát!
Snad také snít?
Sny – však jaké sny?
Budou se mi zdát též dny?
Budou se mi zdáti léta?
V jiskřící-se dennici?
Neb v vybledlém měsíci?
Aneb v lůně Hladoleta?
V stálici neb planetě? –
Dosti, dosti jednoho!
A co je mi do toho?
Pro mne třebas v kometě! –
Bylo ňák a ňák zas bude,
Bída – ta je nyní všude.
Ať je živ, kdo mříti nechce;
Já, já půjdu odtud lehce,
Život jest jen cesta k hrobu.
Mdloba tu jen stíhá mdlobu,
Neštěstí nás stále hlídá,
Za nouzí jde strach a bída,
Pro smrt se jen člověk narodí;
Dobře má, kdo život zahodí!
Kdo se bojí smrtícího drába,
Ten je baba!
Mám tu skonat na zimnici,
Chybu v tisku, pakosnici,
Na šíp milenčiny nevěry –
Pročbych se měl báti
Umírati
Na ostří té sekery?
Ten kdo žije, mnoho zkusí;
Kdo se zrodí, zemřít musí;
Mohli ti a mohly jiné –
Horimíre, proč pak ty ne?
Pojď smrti, družko milená!
Ha, to myšlénka studená!
Zejtří den – ten hrůzný den,
Ten promění můj dávný sen!
Až půlnoc světy zahalí,
Sbor kulichů se přivalí,
Zpěv pohřební mi zapěje;
A až se zase usměje
Slunéčko zlaté zrána,
Přiletí ňáká vrána.
Hrůza i ten jasný den
Můj černý nezapudí sen.“
Jun prudčej kráčí sem a tam,
A volá k nočním mrákotám:
„Slyš mě, noci, máti černá!
Hrobům věrná!
Já ti musím zazpívat,
Přijď se na mě podívat,
Až tě pustí osud z hrobu;
A v tu dobu,
Jak mě zhlédneš,
Černá máti – zbledneš!“
„Měj se dobře, krásný světe!
Pro mne svadl již tvůj květ.
Však co jest to – světa květ?
A co jest to, co v něm kvete?...
Chudého ďábla smích –
Zbořený ctnosti chrám –
První družičky hřích –
Svatě líčený klam –
Poslední bídy stesk –
Smrt vstávající z mdlob –
Oka hříšnice blesk –
Zmrzlého orla hrob –
Zapomenutý dluh –
Z pouště do pouště let –
Z hříchů zkovaný kruh –
Vyzáblé tváře květ –
Věčně hladový chrt –
Vejskot – slzy a smrt!
„Ha, co to všecko mluvil sem?
Co se to semnou děje?
Jaký pak život mě to hřeje?
Zdali pak je to ještě zem,
Kam noha moje kročí?
Vše semnou se již točí –
Jsem-li pak tím, čím dřív sem byl?
Žiji-li pak, jak dřív sem žil? –
Ach, tím sem ještě, čím sem byl!
Ach, mně teprv bude jíti,
Slunéčko kde jiné svítí!
Půjdu půjdu – půjdu spat.
Spánek můj, ten bude chladný;
Kdo mně bude lůžko stlát?
Lůžko stlát – ach žádný!
O má drahá vyvolenko!
Moje drahá, dobrá Zdenko!
Ty mě neuvidíš víc –
Z naší svatby nebude již nic!“
Zvolav zdychl, v bolu klesl,
Na kamení studené
Oudy složil zemdlené,
A duch jeho v blažené
Kraje snů se mile vznesl.

Meter: polymetric
- LII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Preciábase una dama de parlera,
y mucho más de grande apodadora,
y encontrando un galán así a deshora,
sin conocerle ni saber quién era,
le dijo, en ver su talle y su manera:
«Parecéis a San Pedro», y a la hora
riose muy de gana la señora,
como si al propio aquel apodo fuera.
Volvió el galán, y vio que no era fea,
y en el punto que allí se ve quien sabe,
le respondió con un gentil aviso:
«Mi reina, aunque San Pedro yo no sea,
a lo menos aquí traigo la llave
con que le podré abrir su paraíso.

Meter: iambic
Sonnenlied .
by Clemens Brentano

Sonne, Sonne scheine,
Fahr über Rheine,
Fahr übers Glockenhaus,
Gucken drey schöne Puppen raus,
Eine die spinnt Seiden,
Die andre wickelt Weiden,
Die andre geht ans Brünnchen,
Findt ein goldig Kindchen;
Wer solls heben?
Die Töchter aus dem Löwen.
Wer soll die Windeln wäschen?
Die alte Schneppertäschen.

Meter: iambic
- XCIII -
by Fernando de Herrera

Huyo aprisa, medroso, el horror frío
y la aspereza y aterido invierno,
y la aura espero de Favonio tierno
contra su fuerza y el seco estío.
Mas, Herrera, en el grave estado mío
me ofende el prevenir y al fin dicierno
Céfiro breve y Aquilón eterno
y siempre en un error por mal porfío.
Al cabo habrá de ser que el destemplado
estío acabe en fuego o en tanta nieve
rígido invierno el pecho endurecido.
Vos que en sosiego, si de amor cansado,
estáis, o si pasión presente os mueve,
tened dolor de verme tan perdido.

Meter: iambic