PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Ich will nicht dein gedenken,
by Luise Büchner

Ich will nicht dein gedenken,
Sollst nicht mehr bei mir sein
In allem meinem Denken,
In meinem ganzen Sein.
Die Rose wird gepflücket
Vom Sturm, an einem Tag,
Den Felsen selbst zerstücket
Ein einz'ger Donnerschlag.
So will ich's auch erringen,
Dem Alles ist geweiht –
Schnell soll dies Herz erzwingen
Sich die Vergeßlichkeit!
Nicht, wie ja Alles müde
Zu Grabe endlich schwankt,
Nein, wie die Ros' verblühte,
Und wie der Felsen wankt.
So flieh mit
Du Leid, so herb gesinnt,
Dich tödt' an
Vernunft, der rauhe Wind!
Umsonst, umsonst ihr Mühen,
Es trotzt ihr jede Stund –
Nie wird des Herzens Glühen
Besiegt vom weisen Mund!

Meter: iambic
1L: Ihr Schäfer! wenn die Freude
by Johann Georg Jacobi

Ihr Schäfer! wenn die Freude
Vom Hügel niederschwebt,
Und sich das Grün der Weide
Mit Veilchen unterwebt;
Und ihr, in bunten Reihen,
Euch um die Blumen setzt,
Mit Flöten und Schallmeyen
Den nahen Wald ergötzt;
Und eure Mädchen liegen
Auf zarten Rasen, weich,
Am Blüthenbaum, und schmiegen
Vertrauter sich an euch;
Und fern von euren Chören
Erschallt der Flöte Klang;
Und Chloe kommt, zu hören
Den lockenden Gesang;
O dann – die Götter geben
Euch süßen Lohn dafür! –
Dann singt vom reinen Leben
Der schönen Unschuld ihr.
Dann singt ihr von der Weiße
Der Lilien im Thal;
Von kleiner Bienen Fleiße,
Bey frühem Sonnenstrahl;
Von Küssen ohne Reue,
Die man dem Schäfer gab;
Vom Glauben an die Treue
Bis in das finstre Grab.
Gelobt's, ihr jungen Hirten,
Dem Frühling! – Ach, kein Lied,
Vor dem in ihre Mirthen
Die keusche Liebe flieht!
Denn ohne Falsch geblieben
Ist noch das Mädchen. Ach!
Wollt ihr die Quelle trüben
Dem lautern Silber-Bach?
Denn Chloens innre Güte
Bestrahlt ihr Angesicht:
O, tilgt die erste Blüthe
Von Mädchen-Tugend nicht!

Meter: iambic
A un navío destrozado
by Juan de Jauregui

Este bajel inútil, seco y roto,
tan despreciado ya del agua y viento,
vio indiferente el vasto movimiento
del proceloso mar, del Euro y Noto.
Soberbio al golfo, humilde a su piloto,
y del rico metal siempre sediento,
trajo sus minas al ibero asiento,
habidas en el índice remoto.
Ausente yace de la selva cara,
do el verde ornato conservar pudiera,
mejor que pudo cargas de tesoro.
Así quien sigue la codicia avara,
tal vez mezquino muere en extranjera
provincia, falto de consuelo y oro.

Meter: iambic
1L: Wo giebt's eine Eul' auf dieser Welt,
by Wilhelm Müller

Wo giebt's eine Eul' auf dieser Welt,
Die nicht für schön ihr Junges hält?

Meter: iambic
Die Elfen .
by Ludwig Uhland

Liebchen, laß uns immer fragen!
Darfst uns keine Antwort sagen.

Meter: trochaic
Vlaštovinka.
by František Trnka

Kde jsi vlaštovinko byla?
Kde tak dlouho létala?
O, jak jsem tě smutná holka
Pořád očekávala!
„Zalítla jsem na stavení,
Kde milý tvůj bytuje;
Žalostně jsem opěvala,
Co tvé srdce sužuje!“
Řekni, řekni vlaštovinko!
Co miláček můj pravil?
Kéžby mne tvůj sladký hlásek
Zlých doměnek pozbavil.
„Vzdechna sobě hořekoval:
O, jak rád Bělinku mám!
Pro ni bych vše obětoval,
Pro ni chtěl bych umřít sám!“ –
Jak jsem šťastná, vlaštovinko!
Jak se v duchu raduji!
Leť, ó leť a zapěj jemu:
Že ho věrně miluji!

Meter: trochaic
67.
by Friedrich von Logau

Einer darff nicht viel in die Apothecke wagen,
Der nur weiß die Kunst, recht zu pflegen seinen Magen.

Meter: polymetric
The Nymph’s Reply to the Shepherd
by Sir Walter Raleigh

If all the world and love were young,
And truth in every Shepherd’s tongue,
These pretty pleasures might me move,
To live with thee, and be thy love.

Time drives the flocks from field to fold,
When Rivers rage and Rocks grow cold,
And Philomel becometh dumb,
The rest complains of cares to come.

The flowers do fade, and wanton fields,
To wayward winter reckoning yields,
A honey tongue, a heart of gall,
Is fancy’s spring, but sorrow’s fall.

Thy gowns, thy shoes, thy beds of Roses,
Thy cap, thy kirtle, and thy posies
Soon break, soon wither, soon forgotten:
In folly ripe, in reason rotten.

Thy belt of straw and Ivy buds,
The Coral clasps and amber studs,
All these in me no means can move
To come to thee and be thy love.

But could youth last, and love still breed,
Had joys no date, nor age no need,
Then these delights my mind might move
To live with thee, and be thy love.

Meter: iambic
Jindřich Fügner.
by Karel Hlaváček

Ó, bratří! Nechtějte ni zisk, ni slávu,
sic kroky vaše povedou vás k scestí –
radš v zápasišti tužte svoje pěsti,
krev línou měníce ve žhavou lávu.
Tak jenom jednou v azur zvednem hlavu,
tak nám jen budou z trní růže kvésti,
tak na slovanské lípě ratolesti
zas nové vyraší – ni zisk, ni slávu!
Tak, Jindřichu, jsi volal na počátku,
když myšlénce Tvé zasvitalo ráno,
a hlas Tvůj neznikl ve prázdné hluši...
Však málo který dnes Tvou na památku
si vyryl ona slova ve svou duši;
i zisk, i slávu – kdybys řek’ – to ano;

Meter: iambic
TRÉBOL – I
by Rubén Darío

Mientras el brillo de tu gloria augura
ser en la eternidad sol sin poniente,
fénix de viva luz, fénix ardiente,
diamante parangón de la pintura,
de España está sobre la veste obscura
tu nombre, como joya reluciente;
rompe la Envidia el fatigado diente,
y el Olvido lamenta su amargura.
Yo en equívoco altar, tú en sacro fuego,
miro a través de mi penumbra el día
en que al calor de tu amistad, Don Diego,
jugando de la luz con la armonía,
con la alma luz, de tu pincel el juego
el alma duplicó de la faz mía.

Meter: polymetric
XII. Jsmeť lidé my jen jak ten strom,
by Vítězslav Hálek

Jsmeť lidé my jen jak ten strom,
kdy v zem zapustil kořen:
oklesťte jej, přesaďte jej,
a život jeho zmořen.
A mysl naše v místě tkví,
kde nám kolébku stlali,
kde přítelky a přátelé
nás v dětskou souhru zvali.
A mysl naše v době tkví,
kdy srdce v sladké leči
si našlo družku a tu řeč,
již lásky zveme řečí.
A vazbu milých obvyků,
i sny, v nichž ráj nám stvořen –
oklesťte jej, přesaďte jej,
a život náš je zbořen.

Meter: iambic
HYNKOVI P.
by Josef Václav Frič

Jako štíhlé palmy plod ten nejvzácnější
v bodlavých se listů husté stíny halí,
lační tvorové by vůkol nepoznali,
jaký poklad kryje nad vše spanilejší.
Tak i srdce tvého tlukot nejoutlejší
před světem se skrývá, ač je v život zvali.
Pozor, plachá palmo, jen ať nepodpálí
jakýs’ divoch smělý kmen tvůj nejštíhlejší.
Do svatyně tvých ať ňader nezasáhne!
Z popele si lehko vybere tvé plody,
aby jimi vlastní osladil si hody.
Palmo! pro tě mře vzdech mnohý, touhorodý:
buď se vznes jak foenix, kam tě duch tvůj táhne,
aneb povol srdci, jež po tobě prahne!

Meter: trochaic
Un enfermo a quien los médicos fatigan con la dieta, se burla de su regimiento
by Quevedo

Si vivas estas carnes y estas pieles
son bodegón del comedor rascado,
que, al pescuezo y al hombro convidado,
hace de mi camisa sus manteles;
si emboscada en jergón y en arambeles
no hay chinche que no alcance algún bocado,
refitorio de sarna dedicado
a boticario y médicos crueles,
hijo de puta, dame acá esa bota:
bebereme los ojos con las manos,
y túllanse mis pies de bien de gota.
Fríeme retacillos de marranos;
venga la puta y tárdese la flota:
y sorba yo, y ayunen los gusanos.

Meter: polymetric
182. Gleichnüß der Freude in GOtt.
by Angelus Silesius

Freund was der Hönig dir ist gegen Koth und wust:
Daß ist die Freud’ in GOtt auch gegen s’ Fleisches-
lust.

Meter: polymetric
Tůň na blatách.
by Adolf Heyduk

Zeman durdí se a kati:
„Z blat, kde trčí suchý peň,
dvakrát měsíc než se ztratí,
vysušíte prohlubeň;
vše tam hnije, mor se rodí
z oněch zaplštěných vod;
robotník můj ať se brodí’!...“
děl a vratmo koně bod’.
Zle! juž měsíc lid se moří,
darmo úpí prací klat,
noha půdy hloub se boří,
nelze dále z kraje blat;
příkop, vykopán-li za dne,
přes noc zase zanesen;
síla robotníků vadne,
někdo umírá co den.
„Napravím té chátře hlavu,
při práci je samý pláč,
pošlu na ni zloby vřavu,
vezmu svižný karabáč!“
Marné jsou však důtky rázné,
marny lsti, jež zeman kul,
strhány jsou stoky hrázné,
a kdo kopal, utonul.
„Pane, marná bude práce,
tam si vodník bytem sed’...“
„Sáhnu-li jen k nové páce,
vykonáte naposled;
není-li vás na vsi dosti?
zjednej sobě, chceš-li kdos,
vůkol chámů sta se hostí!...
pracuj, ne-li, pak se hroz!“
Když už hrůza jala vísku,
všem kdy sesinala tvář,
objevil se v třasavisku,
Bůh ví odkud, rybníkář:
snědá tvář, vlas temně plavý,
úzký hovorný byl ret:
„Hlubeň ta tě, lide, naví?
nuž, pomohu vysoušet!
Příkopuj jen v onom sítí,
jež ovilo nitro mlak,
ale tůně nechej býti,
té mi nesuš nikterak!...“
Radil, kopal zas a zase:
hrázku zvedal, strouhu ryl,
až, jak zeman kázal chase,
bláto pěkný trávník kryl.
Tůň zůstává stále plna,
voda nijak nechce ven;
znova pán dí lidu klna:
„Mějte ještě noc a den;
pak, není-li sucho zcela,
přísněji se zachovám:
od pazderny do kostela
celou vísku spálit dám!“
Mrzut rybníkář tu vece:
„Pane, tůňku lidem slev!“
„Ne!“ – „Buď milosrdným přece...“
„Dost, než překypí mi krev!“
„Dobře, zkusíme to tedy!
Lide, do práce se dej,
pomohu ti v konec bědy,
za mnou nic se nelekej!
Vůdcem rybníkář všem v díle
velí, v ruce z vrby prut,
kam jím šlehne, v divné síle
proudně prchá vody rmut;
semo tamo proutkem šine, –
lid nad vlastním dílem žas’, –
mine den, noc sotva mine,
všecko hotovo je v čas.
Z jitra přijel na komoni,
by shléd’ práci, děsný pán,
diví se a hlavu kloní:
všechen nezdar překonán.
„Hle, co umíte, vy lháři,
prohlédnu si dílo teď,
sem, potulný rybníkáři,
po mlakách mne k tůni veď!“
V před rybníkář ruče kráčí,
ale mračí temný zrak:
„Učiň, pane, jak se ráčí,
tak-li jíti chceš, či tak?“
Při tom k předu proutkem seče
a juž jdou, hráz jako mlat;
žlabinami voda teče
do odplavky odevšad.
„Libí se mi tvoje stoky,
leč chci shlédnout ještě tůň!
pojď!“ a bodnul koně v boky;
střelmo vraný vzpjal se kůň,
zařehtal, až vůkol stmělý
bor se zachvěl, stráň i ves;
pevně v sedle jezdec smělý
skokem k tůni dál se nes’.
„Zdařilo se, divný hoste!“
„Ještě ne, leč hned, jen nech!...“
a mrak v snědém líci roste. –
Hněviv zpět když proutkem šleh’,
rázem vratmo strouha stéká. –
„Aj, jaký to smyslů svod?!“
kůň se vzpíná, zeman leká –
v mlakách vázne prostřed vod.
Mře hlas pánů ržaním koně,
vody ničí všakou hráz,
rybníkář však v jejich roně
ke vsi volá: „Bude snáz!
Vy zbaveni zlého vraha,
já svou nazpět dostal tůň,
mými jsou, kam oko sáhá
mlaka, tyran, dvůr i kůň!“
V smíchu pak a v ručím skoku
ponořil se tůně zpod. –
Teď, dí lid, vždy jednou v roku
zeman vyjíždí z těch vod:
kůň se vzpíná, zeman zlotí,
a když kohoutí zní hlas,
jako ondy v tůň se kotí
v postrach všem i na úžas.

Meter: trochaic
Otro
by Quevedo

Tentación, no limosna, ha parecido
ésta que en Satanás os ha enredado,
que, si no es tentarle de pecado,
nunca Jesús al monte le ha subido.
Si porque todo el mundo os ha ofrecido,
queréis subir al monte levantado,
porque antes le adoréis os lo ha mandado,
y porque os despeñéis os ha traído.
La primer tentación fácil os fuera,
pues piedras vuelve en pan vuestro molino,
haciendo harina a Stérope y a Bronte.
De Jesús es subir por la escalera
al calvario, no al monte peregrino:
memento que (...) andáis a monte.

Meter: iambic
Das St. Hubertuslied
by Ludwig Achim von Arnim

Im grünen Wald bin ich gewesen,
Sah ich es ein Hirschelein stehn;
Das Hirschlein, das wollt ich erschiessen,
O Wunder, was hab ich gesehn.
Es thut mir die Flinte versagen,
Ein Kreutz thut das Hirschelein tragen;
Stolzierend auf seinem Gewicht,
Die Gnade zum Sünder wohl spricht.
Da thät ich zur Erden hinsinken,
Wohl auf meine bogene Knie;
Thät mir es entgegen blinken,
Ein silbernes Kreuzlein schneeweiß.
Jezt thu ich kein Hirschlein mehr schiessen,
Will lieber in's Kloster mich schließen;
Dem grünen Wald sag ich gut Nacht,
Die Gnade hat alles gemacht!

Meter: polymetric
Kein Hauch von Flur und Wald
by Emanuel Geibel

Kein Hauch von Flur und Wald!
Vom Fluß ein Rauschen kaum!
Mein Schritt allein erschallt
Gedämpft im weiten Raum.
Ihr Sternenzwielicht gießt
Die Lenznacht erdenwärts,
Und ihre Frische fließt
Verjüngend an mein Herz.
Die wild in mir gestrebt,
Des Tags Begier, entweicht;
In meinen Adern schwebt
Das Leben licht und leicht.
Fast ist's, als streifte kühl
Mir eine Geisterhand
Vom Haupte das Gefühl
Der Schwere, die mich band.
Und schauernd wonniglich
In dunkler Lüfte Schwall
Ergießt die Seele sich
Und schwimmt gelöst im All.

Meter: iambic
MAYÚSCULAS – I
by Rubén Darío

El hermoso Hilarión
sobre un fondo de añil,
pinta el raro perfil
del cuerpo de un dragón.
Un lirio de Sión,
de cáliz de marfil,
flor de un divino abril,
corona la ilusión.
En el salmo triunfal
un símbolo inmortal
inicia de Israel.
La victoria marcial
en la pálida piel
del libro medioeval.

Meter: polymetric
1L: Welch süß- und holder Gnadenstrahl
by Johann Christian Günther

Welch süß- und holder Gnadenstrahl
Verwandelt mich von innen?
Was raubt mir so bald auf einmahl
Die alten Wüntsch und Sinnen?
Mein Herz ist froh, mein Geist wird frey
Und reißt der Lüste Band entzwey,
An dem er starck gehangen.
Ach Gott, erhalt den guten Trieb
Und treib aus Funcken Flammen;
Jezt hab ich deine Rechte lieb,
Jezt lern ich mich verdammen,
Jezt find ich Lust in Creuz und Pein:
Die Seele muß geläutert seyn
Und über Felsen steigen.
Las jezo die Barmherzigkeit,
Mein Vater, dich nicht halten,
Nein, las vielmehr durch Schlag und Leid
Mein festes Herz zerspalten,
Schmeis deinen Zorn in Fleisch und Blut,
Weil so ein Schmerzen linder thut
Als Balsam auf der Scheitel.
Mein ewig Glücke kan kaum blühn,
Wofern ich ruhig lebe
Und, dort den rechten Schaz zu ziehn,
Mich nicht der Welt begebe.
Gewohnheit ist ein eisern Kleid,
Zerreiß es durch die Traurigkeit
Gewaltig starcker Pfeile.
Verflucht sey Sorgen, Fleiß und Zeit,
Die ich der Welt verpfändet
Und auf den Dienst der Eitelkeit
So sinnlos angewendet,
Verflucht sey alle Wißenschaft,
Die nicht mit deiner Weißheit Kraft
Des Nechsten Heil gebeßert!
Mein Heiland, hilf mir wider mich
Mit deiner Demuth kämpfen
Und lehre mich vernünftiglich
Auch fremde Schwachheit dämpfen!
Komm, stelle meine Sünd ans Licht
Und las dein holdes Angesicht
Mich stets zur Beßrung reizen.

Meter: iambic
A Elisa
by Eduardo Pondal y Abente

Alza, Elisa, ese velo aleve y vano
y descubre tu frente venturosa,
y al puro cielo tu cabeza hermosa
despliega, flor del suelo ferrolano
Entre tu verde espléndido y temprano
eres, niña gentil, purpúrea rosa
que entreabre sus ojos pudorosa
al suspirar del céfiro lozano
¡Ay de mí, que arrojado en mi amargura
al duro golpe de infeliz destino,
cruzo el mar de mi vida sin ventura !
Poeta sobre el mundo peregrino,
no soy digno tal vez de tu hermosura,
de tu alma frente y tu esplendor divino.

Meter: polymetric
Nach dem Sonderbundskriege
by Gottfried Keller

In tiefer Scham erglühen meine Wangen,
Da ich mit dieser Reime leerem Beten
Vor mein lebendig-kräft'ges Volk will treten,
Das eben kommt von Tat und Sieg gegangen!
Des Tambours Schlegel, die im Wirbel sprangen,
Der rauhste Tagruf gellender Trompeten:
Sie gelten jetzo mehr, o ihr Propheten!
Als alles, was wir stolz und eitel sangen.
Der letzte schlichte Wächter vor dem Heere,
Der, Glut und Kraft im Herzen, hat getragen
In kalter Sternennacht die blanke Wehre,
Und jeder, der nur
Ist nun ein König von
Was soll da unser Singen noch und Sagen?

Meter: iambic
Na jednu hvězdu.
by Augustin Eugen Mužík

S nebes výše jedna hvězda sklání
svou čistou ke mně, křišťálovou líc
jak sestra, toužíc s bratrem po shledání,
jej zdáli sladkou něhou konejšíc.
Buď vítána mi, perlo všehomíra,
ty družko moji hořké samoty!
květ srdce mého k tobě se otvírá,
neb samotno je v světě jako ty.
Na zemské strasti rád chci zapomníti,
i na to, co mi život slíbil dát,
tvým čistým svitem chci se opojiti,
a tebe v duši umříti chci rád.
Ty sestro moje, touha má se splítá
s tvou září v jeden nezkalený proud,
zde mně, tam tobě vroucí pozdrav skýtá –
kéž možno nám se v sobě rozplynout!
Nechť marně ždám – však vím, že v smrti chvíli
až zemské vazby rozlomí můj duch,
tvá bílá zář se k mému čelu schýlí,
a na ní vznese k tobě se tvůj druh.

Meter: iambic
A ILOILO
by Manuel Bernabé

Ha sonado en los aires la trompa lisonjera,
que ha llenado a mi musa de fulgente decoro;
pero el mejor elogio de mi poesía fuera
darme el nombre de hijo de esta ciudad que adoro.
Ha siete años, dejando mi recóndito asilo,
lancé a estas aguas santas mi nave de ilusión,
y desde entonces guardo la imagen de Iloilo,
como una hostia celeste dentro del corazón.
Madre, ¿qué vale el tiempo, qué importa la distancia?
Como en un frasco viejo una sutil fragancia,
tu recuerdo ha alentado de mi vida al través,
y esta noche de luna, que asisto a un desafío,
vencido o vencedor, quiero que el verso mío
sea onda de incienso con que aromar tus pies.

Meter: polymetric
NÁSTUP
by Bohumil Mathesius

Na počátku srpna
krásní dnové šli,
pražské pluky z Prahy
mašírovaly,
prapory nad hlavou vlály,
kutálky jim vyhrávaly
každému tu svou
píseň jedinou:
Z Oujezda šla
stará pára:
ti od stodva,
hundertcvára,
za ní lantverpluk,
samý čupr kluk,
od Brusky šla
pražská chasa,
Panebože, to vám
byla krása:
mašíroval Grenevil
Prašnou branou na špacír.
Vedle vezli kanonýři
houfnice a kanony
a za nimi pionýři
rozkládací pontony.
Nacpali tě do vagonů,
ať byls kaprál nebo kmán,
na nichž stálo: Fuer 6 Pferde
oder 42 Mann.
Tohle všechno drnčelo si
na Sávu a na Drinu
bít se pro císaře pána
a pro jeho rodinu.

Meter: trochaic
VZKŘÍŠENÝ LAZAR VYPRAVUJE SESTRÁM O SVÉ SMRTI
by Antonín Sova

Mně zjevila se v nocích dlouhých
a žalných moje Duše celá
v své nahotě a v rysech pouhých,
a pohled velkých útrap měla.
Já řek’ jí: „Velký strach mám o tě.
Buď u mne, tma je venku všude,
psi vyjí, hřmí, to bouře bude, –
Les tmavý stojí o samotě.“
A nedala si přece říci,
mne políbila v mroucí skráně
a tiskla moji zřítelnici,
pohlédla v dálné cesty pláně.
Proud slz jí tekl v ňadra bílá;
mou chladnou ruku v posled vzala,
že k srdci znovu krev se hnala.
Ruch světa sledním douškem pila. –
Než lehkým křídlem země znikla,
má duše, která lásky plna,
mne opouštějíc bolem vzkřikla,
jak o břeh kdy se tříští vlna,
mou ruku držíc vzpomněla si
na všecko, co jsme spolu žili
a kde jsme lásku lidskou pili
a hladila mé dlouhé vlasy.
A řekla mi: „Ty jsi již starý,
tvé sestry půjdou světem samy,
a synů jejich výkvět jarý
ctít bude mezi mohylami
tvou šedou, ustaranou hlavu. –
– Spi, Lazare, já jdu. – Je pozdě. –
Kdes bludička se svítí v hvozdě.“ –
Pak vzlétla s šumem jak spád splavu. –
A viděl jsem ji ještě kdesi
se nad obzorem tyčit k výši,
nad cedrovými létla lesy,
jež zábradlím se zdály, tiší,
tak ploula, bod jen v posled byla. –
A kapka krve v srdci stichla,
má prsa z hluboka jen dýchla
– a věčná noc mne obklíčila.

Meter: iambic
Then let not winter's ragged hand deface (Sonnet 6)
by William Shakespeare

Then let not Winter's ragged hand deface,
In thee thy summer, ere thou be distill'd:
Make sweet some vial; treasure thou some place
With beauty's treasure ere it be self-kill'd.
That use is not forbidden usury,
Which happies those that pay the willing loan;
That's for thyself to breed another thee,
Or ten times happier, be it ten for one;
Ten times thyself were happier than thou art,
If ten of thine ten times refigur'd thee:
Then what could death do if thou shouldst depart,
Leaving thee living in posterity?
    Be not self-will'd, for thou art much too fair
    To be Death's conquest, and make worms thine heir.

Meter: iambic
6. Drahý otče! starý rok své skládá
by Jan Květoslav Klumpar

Drahý otče! starý rok své skládá
Účty, a jde u říš předkův svých;
Rok zas, nový král, svůj trůn zakládá
Na základě trůnu zřícených.
Kéž v tom roce novém srdce Tvoje,
Jak jindy, se v blahu rozplývá;
Neznej strasti, mysli nepokoje,
Jimiž žití dechu ubývá.

Meter: trochaic
RENAISSANČNÍ SONET.
by Josef Šimánek

Jak Beatrix jde bílá v bílém šatě,
noc achátová v očích se jí stmívá,
z nich mysterium panenství se dívá
a hoří jak nach růží na ornátě.
A stuha fialová v jejích vlasů zlatě
je duha snů, v nichž modlitba se skrývá,
a zázrak illusí a píseň živá,
z níž páchne hřích a cudnost voní svatě.
Duch vnímá ševel růží bílých listů.
A v lesku touhy, v hloubi amethystů
hvězd chladných planou křišťálová světla.
Jde sama, v struny z paprsků hvězd hrajíc,
své touhy krví cestu znamenajíc,
jde, v poušti samot orchidea vzkvetlá.

Meter: iambic
Sylvestrové přání na rok 1879. (Svatoboru)
by Rudolf Pokorný

s chutí připomenu,
že mu přeju tisíc nových členů.

Meter: trochaic
Unwetter.
by Detlev von Liliencron

Der Sturm preßt trotzig an die Fensterscheiben
Die rauhe Stirn; tiefschwarze Wolken treiben
Wie Fetzen einer Riesentrauerfahne,
Und schnell wie Bilder ziehn im Fieberwahne.
Wie Rettung suchend, zog, von Angst befangen,
In meine Arme dich ein heiß Verlangen.
Wie hold das war: Ein Blättchen, sturmgetrieben,
Flog mir ans Herz, dort ist es auch geblieben.

Meter: iambic
A Dios
by Clemente Althaus

Templa, Señor, tu rigurosa saña,
y a nosotros los ojos ya convierte
de tu dulce piedad; mira a la Muerte
embotar en nosotros su guadaña
Nuestro sepulcro cada aurora baña
el llanto nuestro, y sin cesar se vierte;
ve a la peruana esposa, al joven fuerte
morir, y a la viuda en tierra extraña
Morir en apartado suelo ajeno,
desventura mayor que otra ninguna,
excusa a los que viven: oh Dios bueno,
tu piedad a los nuestros nos reúna,
y nos de tumba en su materno seno
la dulce tierra que nos dio la cuna

Meter: polymetric
XxIX.
by Georg Herwegh

Tief, tief im Meere sprach einst eine Welle:
Wie glücklich müssen meine Schwestern leben,
Die droben strahlend auf und nieder schweben;
O dürft' ich einmal an des Tages Helle!
Wie sie gebeten, so geschah ihr schnelle,
Sie durfte aus dem dunkeln Schoos sich heben;
Doch kaum war ihr Ein Sonnenstrahl gegeben,
Lag sie schon sterbend an des Ufers Schwelle.
O mögen Alle doch ihr Schicksal loben,
Die still geheim des Lebens Kreis beschreiben
Und nie die Wut der offnen See erproben.
O mögen sie in tiefer Nacht verbleiben,
Und ihrer Keiner streben je nach oben,
Um mit den Winden auf den Sand zu treiben.

Meter: iambic
O ŠIMONU LOMNICKÉM (3)
by Jan Neruda

Proč jsi tu strunu, starče, zaklínal,
by vzdech se její v skřeky přepínal?
Vždyť není srdcem, které v prsou žije,
a stálý snáší žal a stále bije!
Teď struna praskla – ruce slabé, svislé
víc struny nedrží u písní porotě,
a najdou-li se ještě dobré mysle,
daň neplatí víc hudci, platí slepotě.
Ba slepým chuďas! Vyřknul jsem ta slova,
a s nimi veliké to neštěstí,
jež bájné světy ve svém lůně chová,
snad světy nejmocnějších bolestí.
O hrůzná moc, jež v hlavě slepce hostí
a v tváře ryje známky dětinskosti,
jíž mysl stává se jak dětská bludná,
a každá myšlénka – bludička svůdná.
O věčná noc a polovičné žití,
v něž jenom měsíc bledý mrtvě svítí
a slepci slouží, jak ta mrtvola,
jež hrá dle báje živým do kola.
Však hůř, kdo z mládí seznal živé světlo,
a ví, že opadá, co dříve květlo,
a ví, že noc se s dnem, zim s jarem střídá,
že v zlatě šťastný jde a v hadrech bída!
On v snech svých podle barev kroky řídí,
a oko mrtvé divné světlo vidí,
však když se zrak ten vnitřní otevírá,
pak zří svět taký, že mu srdce svírá!

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Alonso de Navarra y Cárcamo

Describo el mayor llanto y primer hombre
en este funeral, que el orbe extraña,
ceniza ya del fénix, que en España
renace el sol en su mayor renombre
Merecele esta pira, cuyo nombre
sin competencia al orbe desengaña,
que a su deidad aun es pequeña hazaña
tanto laurel, que tanta envidia asombre
Volvió su oriente a su postrer congoja,
y trasladado en trono más decente
piedad lo advierte, si atención lo aclama
Toda gloria mortal su ardor despoja,
pues sabiendo morir fénix ardiente,
se inmortaliza de su misma llama.

Meter: iambic
395. Kreuz, des Christen Ehrenkranz
by Gerhard Tersteegen

Du bist, o Kreuz, mein Ehrenkranz,
Dich will ich preisen und dich loben;
Durch dich mein Nam' mit größerm Glanz
Geschrieben steht im Buch des Lebens droben.

Meter: iambic
132. Der gelassene leidet keinen schaden.
by Angelus Silesius

Wer nichts mit eigenthum besitzet in der Welt/
Der leidet nicht verlust wann jhm gleich’s Hauß ein-
fällt.

Meter: iambic