PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sonetos – I
by Miguel W. Garaycochea

¿No te ha buscado, Filis, un
                        mancebo
de gallarda presencia, rostro hermoso,
halagüeño mirar, lindo y gracioso,
cual aparece por oriente Febo?
Si a buscar tu beldad fuese de nuevo,
recíbele de un modo cariñoso,
pues, aunque niño tierno y amoroso,
es el terrible amor, decirte debo.
Mi corazón te mando, entre tus manos,
cual una pira ardiendo en
                     la cruel llama
que prendieron tus ojos soberanos,
que su quietud perdida te reclama;
o que dejando los temores vanos
le ames en recompensa cuanto te ama

Meter: iambic
[ihr seid zu jeder Zerstörung bereit]
by Franz Grillparzer

Ihr seid zu jeder Zerstörung bereit,
Reißt nieder, daß Neues entstehe.
Ihr seid damit wohl auf der Höhe der Zeit,
Doch ist drum die Zeit auf der Höhe?

Meter: polymetric
Ke cti Vaší, ....,
by Jan Evangelista Nečas

Ke cti Vaší, ....,
napsal jsem už veršů mnoho,
plnou přízeň vděčné duše
vyčtěte si vlídně z toho!
Na únavné cesty moje
vrhal smutek stíny dlouhé – –
My dva jsme se rádi měli
z upřímnosti pouhé!

Meter: trochaic
306. Wer ist ein Heiliger?
by Gerhard Tersteegen

Den Grund der Heiligkeit setz nicht in dies noch das,
Verzeih dich selbst nur ganz und Gott dich gründlich laß!
Wer lauterlich Gott meint in seinem Tun allein,
Der ist ein Heiliger und los von aller Pein.

Meter: iambic
- LXXXVI -
by Argensola

Sólo ofende el agüero a quien lo advierte;
véncelo, o no lo adviertas, Lauso mío;
que horrible (no fatal) su poderío
tanto excede al incauto como el fuerte;
y pues tu estimación podrá ofenderte,
refórmala con fuerza o con desvío;
que a la luz o al error del albedrío
se elige o se fabrica nuestra suerte;
cuya interpretación no la confía
al sordo caso aquella providencia
que a libertad y a imperio corresponde.
Alcemos pues con tiempo la licencia
al curioso temor; vamos por donde
nuestra animosa ceguedad nos guía.

Meter: iambic
Zvedni ji!
by Marie Calma

U cesty našel's mou lásku květem.
Zvedni ji do oblak,
napoj ji radostí,
z duše ten všedna tlak,
miláčku, vyhosti,
se mnou pojď citů mých světem.
Květ zvedáš opojen vůní jeho,
miláčku jediný...
Zvedni jej, uchovej!
Čistý je, nevinný;
těš se jím, zadýchej –
krásou se opojit
není nic zlého.

Meter: polymetric
- CIX -
by Argensola

Cuelga, Ignacio, las armas por trofeo
de sí mismo en el templo, y con fe ardiente
espera que las suyas le presente,
quien le infunde tan bélico deseo;
que así, en dejando al pastorcillo hebreo
el real arnés, le dio una fiel corriente
limpias las piedras, con que hirió en la frente
altiva al formidable filisteo.
Salid, pues, nuevo rayo de la guerra,
a los peligros, que producen gloria;
oprimid fieras, tropellad gigantes;
que si al valor responde la victoria,
no dejaréis cervices repugnantes
ni en los últimos fines de la tierra.

Meter: iambic
Ein Frühlingsabend
by Georg Trakl

Ein Strauch voll Larven; Abendföhn im März;
Ein toller Hund läuft durch ein ödes Feld
Durchs braune Dorf des Priesters Glocke schellt;
Ein kahler Baum krümmt sich in schwarzem Schmerz.
Im Schatten alter Dächer blutet Mais;
O Süße, die der Spatzen Hunger stillt.
Durch das vergilbte Rohr bricht scheu ein Wild.
O Einsamstehn vor Wassern still und weiß.
Unsäglich ragt des Nußbaums Traumgestalt.
Den Freund erfreut der Knaben bäurisch Spiel.
Verfallene Hütten, abgelebt' Gefühl;
Die Wolken wandern tief und schwarz geballt.

Meter: iambic
Ode
by Sidonia Hedwig Zäunemann

Ich bin vergnügt,
Und finde mein Vergnügen,
Wo schöne Bücher liegen.
Behalt o Nymphen-Chor den Thon und alles Spiel,
Ich wehle mir den Kiel.
Belustiget euch an allen
Was euch nur wohlgefallen
Und stets ergötzen mag. Mein Herze wünscht und spricht:
Höhnt nur die Feder nicht,
Die meinen Beyfall kriegt.
Ich bin vergnügt.
Ich bin vergnügt,
Wenn ich in meinen Tagen
Von Einsamkeit kan sagen.
Dieweil die Welt so falsch; so wünsch ich nur allein
In meinem Haus zu seyn.
Ihr Gäste dieser Erden!
Ihr müßt belehret werden:
Was euch der Umgang hilft, was er vor Nutzen bringt.
Mein Herz und Zunge singt:
Ein stilles Wesen siegt.
Ich bin vergnügt.
Ich bin vergnügt,
Mir mag in diesem Leben
Der weise Schöpfer geben,
Was er mir zugedacht, und was zu jeder Frist
Mir dient und nützlich ist.
Ich bin damit zufrieden,
Was er mir hat beschieden.
Wenn andre übers Glück und das Verhängniß schreyn;
So kan ich mich erfreun.
Ich ruf, weil ich gesiegt:
Ich bin vergnügt!
Ich bin betrübt,
Dieweil die Menschen wollen
Dem Aberglauben zollen.
Die Falschheit steht im Flor; es wächset der Betrug;
Zum Lügen ist man klug.
Die Tugend will verschwinden;
Das Laster läst sich finden.
Der Hohn, die Lästerung, der Neid thut sich hervor,
Man ziehet ihn empor,
Wenn er die Losung giebt.
Ich bin betrübt.
Ich bin betrübt,
Weil sich unschuldge Seelen
So lange müssen quälen.
Die Unschuld wird zur Schmach der Wahrheit unterdrückt,
Sie wanckt und geht gebückt.
Die Welt und Zeit wird immer,
Von Tag zu Tage schlimmer.
Welch Herze seufzet nicht, wann solche Boßheit blüht,
Und wenns dieselbe sieht?
Ach Gott was wird verübt!
Ich bin betrübt.
Ich bin erfreut,
Weil mir der gütge Himmel
In diesem Weltgetümmel
Ein aufgemuntert Herz und auch Gesundheit schenkt,
Mich nicht mit Schmertzen kränkt;
Sind andre auf dem Lager
Von Krankheit schwach und mager;
So weis ich nichts von Last, Beschwerung oder Pein.
Drum kan ich frölich seyn.
Ich sing zu dieser Zeit:
Ich bin erfreut!
Ich bin beschützt,
Mein Herze lebt und lachet,
Wenn alles blizt und krachet,
Weil mich der Himmel doch in dieser argen Welt
Bedecket und erhält.
Wenn Unglücks Fluthen rauschen,
Und heimlich auf mich lauschen;
So weis des Höchsten Arm, wie er mich sicher deckt,
Die tollen Feinde, schreckt;
Mich aber unterstützt.
Ich bin beschützt.
Ich bin getrost!
Will gleich auf allen Seiten
Das Schicksaal mich bestreiten,
Durchwühlt es mir das Herz, und dringet bis aufs Blut:
Behalt ich doch den Muth.
Ein unverändert Herze,
Besitze ich im Schmerze.
Wenn endlich auch der Tod sich meinen Augen zeigt,
Und mich zur Erde beugt;
So steh ich unerboßt,
Und bin getrost.

Meter: iambic
Trojspolek.
by Josef František Karas

Je vznešené, za druhé nastavovat záda,
my vznešeností leckoho už dojmuli,
ne doma ovšem, naše milovaná vláda
jen cizím přeje, nás vždy drobet ošulí.
O každý groš se s námi přeukrutně hádá,
však světu tváří ve tvář dělá nobila,
na kavalíra venku hrá si vůbec ráda,
na nás co uškudlila, jinde probila.
Tak v kavalírství chloubě my jsme uzavřeli
tu allianci s Němci, pány Italy,
co vyprášit nám řádně kdysi kožich směli
a leta letoucí bič na nás splítali.
Za Hradec Králové my jsme se odvděčili
před Sedanem a též u Algecirasu –
a hrome, Majlant, trojspolek vzrost v jedné chvíli,
prim Němec hrá, Vlach sekund a my na basu.
Že muziky vždy basa tvrdí, pravda stará,
však chyba, pračka strhne se a basař bit
je vždycky nejvíc, smyčcem vlastním chasa jará
už nejednoho chtěla hudce vyplatit!
Bez basy z bitvy utéci, je škoda přece,
neb chasa rozvzteklená basu rozmlátí.
A s basou těžko utíká se, tíží plece.
Tak basař každou nejdráž zaplatí.
A nejhůře mu, když si bratři muzikanti
tak pro nic, za nic, náhle vjedou do vlasů.
Já viděl párkrát, basaře ti zlostní dranti
tak zcuchali, že víckrát nesáh’ na basu!

Meter: iambic
Er liebt eine harte Schöne.
by Johann Georg Gressel

Mein Vergnügen heist nur Schauen/
Mir ist weiter nichts vergönnt/
Ich darf nicht auf Hoffnung bauen/
Mein Hertz ohne Hülffe brennt.
Ich darff nichts von Lieben sagen
Die Pein nicht klagen/
Welche kein Auffhören kennt.
Meine Schöne lacht der Flammen/
Sie verwirfft die reine Gluht/
Und wil meine Brust verdammen/
Ob sie gleich die Wirckung thut/
Jhr Gesichte-Flammen blitzet
Und mehr erhitzet
Daß ohnedem entflammte Blut.
Doch gedult! wer kan das wenden
Was das Schicksahl haben will?
Man muß ihm an allen Enden
Unverweigert halten still.
Endlich wird es sich bedencken
Und meinen Kräncken
Setzen gleichfals Maaß und Ziel.

Meter: polymetric
Motiv z Cervántesa.
by Josef František Karas

Don Kychotem ideálů byl jsem kdysi, vím to, vím,
šílenství to od kolébky se mnou šlo, vždy hrálo prim
a dodnes mi našeptává: brachu, učiň to a to.
Co učiním, všecko marno... Všecko, všecko proklato!
Sancho Pansa vykrmený věru že se lépe má,
láhvici on s truňkem nese a já záhad břemena.
K smíchu jsem? Co na tom, páni! Že je blázen, Kychot ví.
Kychotovi směj se kdo chceš, pohrdej však Tartuffy!

Meter: trochaic
DÍVÁM SE OKNEM Z JIZBY. ZA JARNÍHO DEŠTĚ.
by Karel Červinka

Dnes je mi smutno. Ticho ospalé
když ulehlo si i v koruny stromů.
Do oken déšť mi bije zoufale,
a housátek tlum navrací se domů.
Já v mokré trávě jejich vidím chvat,
jich zlaté peří žloutne ve tmě bláta.
Nepřestávají kapky v okno bubnovat,
a jarní večer tichý chvátá, chvátá, chvátá.
A v duši cítě zbytky z ošumělých dnů,
žal cítě nad tím, co mi bylo vzato...
Já už se nevznítím a už se nepohnu,
když marných snů zřím v blátě lesknoucí se zlato.

Meter: iambic
- 122 - El alma a su Dios
by Lope de Vega

¿Cuándo en tu alcázar de Sión y en Beth
de tu santo David seré Abisac?
¿Cuándo Rebeca de tu humilde Isaac?
¿Cuándo de tu Josef limpia Aseneth?
De las aguas salí como Jafet,
de la llama voraz como Sidrac,
y de las maldiciones de Balac
por la que fue bendita en Nazareth.
Viva en Jerusalén como otro Jasub,
y no me quede en la ciudad de Lot,
sabiduría eterna, inmenso Alef.
Que tú, que pisas el mayor querub,
y la cerviz enlazas de Behemoth,
sacarás de la cárcel a Josef.

Meter: polymetric
ARARA.
by Jaroslav Vrchlický

Dvě leta jemu pouze
chyběla do stovky,
a vždy se houpal dlouze
na rohu pohovky.
Nedbale hlavou hodil,
sek’ zobcem sem a tam,
do všeho kloval, chodil
po domě, kam chtěl sám.
Jen staré paní domu
– byl její miláček –
však více pranikomu
svůj drsný dopřál skřek.
Ať vítal ji, ať s bohem
jí na odchodu dal,
ať v hlasném křiku mnohém
jí cukr z ruky bral.
Tu odešla ta milá,
ji všady hledal zrak,
neb duší domu byla,
snad nejvíc truchlil pták.
Víc neslít’ s bidla svého
a nespal, nepil nic,
a z hrdla chraplavého
skřek nevydal již víc.
Tak minul týden touhy,
tu jednou ve půlnoc
skřek drsný zazněl dlouhý,
skřek nářku o pomoc.
Tak dojemný a žalný
se dál a dále nes’,
zněl přes chodby v dvůr dálný,
v sluch divoce všem kles’.
Kdo vstali, ptáka zřeli,
jen dvakrát tělem škub’,
a druzí ráno měli
již v ruce ztuhlý trup.
Prý srdce puklo jemu,
tak přemohl jej cit;
kdo zvyk’ se smáti všemu,
můž’ k smíchu mu to být!
Však domácí to věří
a často jejich snem
(dnes vycpán mezi keři
pták stojí pod oknem)
skřek letí tak jim známý,
tak mrazný, zoufalý
a letí komnatami,
zní chodbou do dáli.
I myslit na tu musí,
již tak rád míval pták,
a těžce povzdech dusí
a utírají zrak.
A na tu – leta nyní! –
jež z Brasilie k nám
jej přivezla, již stíní
hrob neuzřený tam;
však za níž stesky naše
přes moře v palný jih
se nésti budou plaše
až do dnů posledních!

Meter: iambic
KOLEDA.
by Josef Václav Sládek

MY malí koledníci
jsme z dálky přišli k vám
a noviny vám nesem,
co udály se tam.
Je pravda každé slovo
a žádné slovo lež;
my zazpíváme rádi.
vy poslouchejte též:
Až z Betlema jsme přišli,
tam všecko plesá dnes,
jen jeden tam se mračí,
to král je Herodes.
Tam zrodilo se děcko,
jak neviděl ho svět,
to zrovna jako v zimě
by májový byl květ.
Žeť bylo, jako kvítek
se v poli rozvije:
byl pěstoun jeho Josef
a matka Marie.
A zrodilo se v chlévě,
když noci bylo půl,
a hřáli jsou je v jeslích
jen oslátko a vůl.
Však jak se narodilo,
hned o tom vyšla zvěst,
neb nad Betlemem svitla
ta nejkrásnější z hvězd.
A celý svět ji spatřil
a dary své tam nes’,
a v paláci se mračil
jen ten král Herodes.
Jakž neměl by se mračit,
a jak pak by se smál,
když na tisíckrát větší
než on se zrodil král.
Ba, v jeslích král byl větší,
než na trůnu kdy žil,
a dary, které dostal,
hned chudým rozdělil.
A ovečku kdo přines’,
jich pět si hnal i víc
a dukátek měl v kapse,
kdo dříve neměl nic.
Ba, od počátku země
tak šťasten nebyl svět. –
Jak Herodes to slyšel,
hned hněvem celý zbled’.
Tak rozlítil se velmi;
a krutý rozkaz dal,
by zavražděn v té chvíli
byl chudých lidí král.
Vsak anděl Boží ve snách
to Panně Marii řek’; –
té nocí s Jezulátkem
se dali na útěk.
A na oslátko sedli
a měli velký spěch; –
tu potkali jsou teprv
nás koledníky z Čech.
Neb spatřili jsme také
tu nejkrásnější z hvězd
a do Betlema vyšli; –
však daleko tam jest.
Jak Ježíšek nás viděl,
hned řek’: „Ty Čechy znám,
těm dát bych měl tak mnoho,
však nic už nemám sám.
Já zlato, myrrhu rozdal
už těm, kdo přišli v čas,
vy, Češi, jako vždycky,
jste přišli pozdě zas.
Leč přece, dítky, domů
chci aspoň vzkaz vám dát:
že milým Jesulátku
jen ten, kdo vás má rád.
A těm, kdo jsou tak chudí
a duší nevinní,
co dobrého kdo dělá,
že mně to učiní.“ –
A Panna Maria libě
se pousmála hned,
a jeli do Egypta,
a my šli do Čech zpět.
My malí koledníci
jsme z dálky přišli k vám
a povídáme jenom,
co Ježíšek řek’ sám.
Ať po jablíčku dáte,
neb co kdo může dát, –
vám splatí Jesulátko
to v nebi tisíckrát.

Meter: iambic
- CXXII - Llanto conocido por último remedio
by Pedro Soto de Rojas

Salid el suelo lágrimas regando,
que cuanto más amargas y a porfía,
seréis más claro honor, más alegría,
a la alma triste que os está dictando.
La mancha veis de aquel mi error lavando,
y aun si dispensa la flaqueza mía
veréis (¡cuán dulce!) alguna noche, y día
manjar y lecho regalado y blando.
Seco mi Soto, abrojos inquietos,
en vez de fruto ostenta, en vez de flores
otra luz que examina sus secretos.
Fertilizad copiando mis dolores,
y aquellos miembros troncos imperfectos,
la fuerza mitigad de sus ardores.

Meter: iambic
96.
by Friedrich von Logau

Dein Mann, der ist der Finger, Frau Vana, du der Ring;
Schau, das nicht mit dem Ringe wer fälschlich siegeln gieng!

Meter: polymetric
- 881 - Jornada I, ELVIRA
by Lope de Vega

¡Desiertos campos, soledad gustosa,
líquidos, sonorosos arroyuelos,
que hacéis al prado cristalinos velos,
donde se mira esa arboleda umbrosa!
¡Oh, quién hubiera sido tan dichosa,
que por su patria los benignos cielos
le dieran vuestros soles, vuestros hielos,
donde la paz y la quietud reposa!
Huyendo vengo del rigor de un moro;
no sé si un padre en tales pensamientos,
que ofendieron el cielo y su decoro.
¡Oh, cómo les mostráis a mis intentos,
que no están los contentos en el oro,
sino al revés, el oro en los contentos!

Meter: iambic
Sonetos – IX
by Miguel W. Garaycochea

Al darte el corazón, dulce bien mío,
no al influjo cedí de fatal hado
n de torpes deseos dominado
la llave te entregué de mi albedrío
Ni culpo del amor al poderío,
pues te quise y amé sobre pensado;
ni un afecto tan tierno y delicado
ha podido nacer de un desvarío
Tampoco el esplendor de tu hermosura,
tu juventud, tus gracias,
                     fueron parte
para que cautivaras mi ternura
La belleza se gasta, pese al arte;
pero el talento para siempre dura:
el tuyo me prendó ¿podré olvidarte?

Meter: polymetric
Sonetos – V
by Tomás de Iriarte

Ni siquiera un renglón ayer he escrito,
que es para mi fortuna nunca vista;
hice por la mañana la conquista
de una graciosa ninfa a quien visito
Entre amigos comí con apetito;
fui luego en un concierto violinista,
y me aplaudieron como buen versista
en cierto conciliábulo erudito.
Divertime en un baile, volví en coche,
y el día se pasó como un instante
¡Qué diversión tan varia, tan completa!
¡Qué vida tan feliz! Pero esa noche
me quitó el sueño ¿Quién? Un consonante
¡Oh desgraciada vida de poeta!

Meter: polymetric
XLX.
by Gustav Pfleger Moravský

„Jen jeden hled a ruky sněhobílé
Tak sladké, vřelé, jemné tisknutí,
A loďka lehká ve hbitosti čilé
Mne unášela z lásky zákoutí.
Já ploval rozkoší... těch vlnek spíle,
Ten šumot vesel, ten zpěv gondolírů
Mne nevytrhl mých snů sladkých z víru;
Já v myšlénkách jsem ještě k prsoum děvu
Tisk’ v vroucím zápalu a jejích směvů
Ten půvab líbal, slúchal šepotání,
Jež tajný smysl sluchu neubrání.

Meter: iambic
- XVII -
by Argensola

Ya resplandece en mí como nativa,
Laura, tu candidez, no como ajena;
que el indómito afecto me serena,
y sus errores generosa y viva,
así del claro Pólux se deriva
la que sosiega el mar y el euro enfrena,
para que del honor fraterno llena,
el tenebroso Cástor la reciba.
En virtud pues de amor tan noble y fuerte,
que, a pesar de acechanzas naturales,
lo más terreno en celestial convierte,
preciémonos de amantes celestiales;
no reconozca al tiempo ni a la suerte
la unión de dos sustancia sin mortales.

Meter: iambic
A la luna
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Melancólica y triste te suspendes
hacia el cenit del tachonado cielo,
y por todos los ámbitos del suelo
tu blanca luz y tu furor extiendes.
El mar azuleo con tu brillo hiendes;
en él refleja tu amarillo velo;
y luego ¡oh, Luna! con sereno anhelo,
del sol las huellas al seguir desciendes.
Si mudo te contemplo, de repente
se disipan del todo mis enojos,
y con mi plectro débil yo te canto;
porque, cuando tú brillas mansamente
puedo yo contemplar los dulces
                     ojos
de la bella mujer que adoro tanto

Meter: iambic
Al peregrino
by Camila Lucinda

Mientras a un dulce epitalamio tiemplo
la lira humilde de tu canto indina,
goza a tu Nise celestial divina,
peregrino de amor único ejemplo.
Si el centro es Nise, y de tu
                  ardor contemplo
la esfera en su hermosura peregrina,
cuelga el bordón, sombrero y esclavina
en las sagradas aras de tu templo
Pon una tabla, y di: Cuando me llama,
llego a su esfera -Lope con divinos
versos, llegó también hasta la fama-;
aquí dio fin amor a mis caminos,
Lope a su historia, y a los dos nos llama
el mundo en un sujeto peregrinos.

Meter: polymetric
1L: Mir war, als ob in dumpfem Schmerz
by Ada Christen

Mir war, als ob in dumpfem Schmerz
Die Seele wollt' erlahmen –
Da plötzlich, schier halb unbewußt,
Nannt' still ich deinen Namen.
Und nun im selben Augenblick
Hat es mich überkommen,
Hab' mehr
Drum ward es mir genommen.

Meter: iambic
BOUŘE. (II. PÍSEŇ PLAVCŮ O LODNÍM SKŘÍTKU.)
by Svatopluk Čech

Lodní mužík – ten si vodí
vám co šlakovitý šlak,
jako klíšť se drží v lodi –
(povídá to starý Jak).
V kazajce a pruhovaných
spodkách jako marynák
v plachtách sedá nadouvaných
(viděl ho tam starý Jak).
Rád má lidi – plavců děcka
uhýčkává – sklénku však
nad stvoření kochá všecka –
(právě jako starý Jak).
A kde skoupý na výčepky
soudek proň, tu cpe si vak
a prach lodní stírá s trepky –
(na to důkazy má Jak).
Hledá sobě lepší bydlo,
ale s lodí amen pak:
zkáza sedá za kormidlo,
utone – – (kříž dělá Jak).

Meter: trochaic
Zezulička.
by Simeon Karel Macháček

Přiletěla zezulička
Ze tmavého borku,
Sedla si a zakukala
U bílého dvorku.
Hnedle vyšla Marušenka
Ven a jí se ptala:
Pověz, budu, zezuličko,
Dlouho doma otci? –
Do dne, milá Marušenko,
Do dne jen a noci! – –
Bodejž bysi sedm roků
Němá nekukala,
Proto žes mně nebožátku,
Zezuličko, lhala!

Meter: trochaic
29.
by Friedrich von Logau

Ich weiß nicht, ob ein Hund viel gilt,
Der allen schmeichelt, keinem billt.
Ein Diener, der die Auffsicht führt
Und Augen nur, nicht Zunge rührt,
Thut nicht, was seiner Pflicht gebührt.

Meter: iambic
- XXXVIII - Soneto con que se acaba la boda
by Pedro de Padilla

Todos tres de consumo le hablaron,
y en efecto el negocio concluyeron,
y el Domingo siguiente ya se hicieron
las bodas de los deudos se juntaron.
Dos ovejas machorras se mataron,
y de agua pie una cuba se bebieron,
y después al ejido se salieron
adonde se bailó, y zapatearon.
Y viendo que la noche ya venía,
trajeron a la novia un posadero,
adonde se sentó muy mejorada.
Y cada cual llegaba y ofrecía,
y Herrán Crespo el viejo en un esquero
llevaba la redoma presentada.

Meter: polymetric
1L: Fremdling, doch altverbrüdert, tritt herein!
by August Wilhelm Schlegel

Fremdling, doch altverbrüdert, tritt herein!
Willkommen gern im deutschen Dichterhain!
Sing' nord'sche Sagen uns auf deutsche Weisen,
Und unsrer Wälder Nachhall soll Dich preisen.

Meter: iambic
5.
by Betty Paoli

Nicht können was man will, mag gelten als Bedrängniß;
Doch ist's bei weitem nicht das bitterste Verhängniß;
Denn hoffen dürfen wir, daß kommen wird die Zeit,
Die von den Hemmungen der Außenwelt befreit.
Die hohe, lichte Zeit, wo der Unmöglichkeiten
Bedrückend Eisenband zersprengt wird von uns gleiten.
Nicht können, was man will, das geht noch immer an,
Und ungleich schlimmer ist: nicht wollen, was man kann.
Willst du nicht, was du kannst in irdischer Beschränkung,
So wär' dir unnütz auch der höchsten Freiheit Schenkung.
Denn wäre hundertmal dir unterthan die Welt –
Was frommt's, wenn dir der Will', sie zu beherrschen, fehlt?

Meter: iambic
3.
by Friedrich Rückert

In einem Garten sind drei ungebetne Gäste;
Die Aepfel fressen sie und brechen noch die Aeste.
Der Gärtner wehrlos ist gewachsen nicht den drein,
Doch klug besinnt er sich die Eintracht zu entzwein.
Mit Neigen naht er sich und grüßt: ich wüßte gern,
Wer sind, die des Besuchs mich würdigen, die Herrn?
Ich bin ein Mann vom Schwert. Ich bin des Rechts gelehrt.
Ich, sprach der dritte, bin ein Kaufmann ehrenwerth.
„ein Schurke bist du wol, die beiden Herrn in Ehren,
Die mir die Ehre thun im Garten einzukehren.
Der eine mit dem Schwert, der andre mit der Feder,
Beschützen Eigenthum und Recht, gleichtapfer jeder.
Wenn sie für ihren Schutz von meinen Aepfeln speisen,
So wollen sie mir ganz besondre Gunst erweisen.
Du aber, hast du hier gehandelt und gekauft?
Bezahlt zum mindsten nicht; nun zahlst du mir's gehauft.“
Der Gärtner rüstig faßt den Krämer an im Nu,
Und wirft zu Boden ihn, die beiden sehen zu.
Sie sehn unschlüssig zu, wie er ihn tüchtig preßt,
In Weidenstricken ihn geknebelt liegen läßt.
Und als er ausgeschnauft, wandt' er sich zu den beiden:
„nun laßt uns ferner Recht und Unrecht unterscheiden.
Der edle Kriegsmann ist gewohnt an Kriegesbeute;
Es freut mich, wenn er heut sich meiner Früchte freute.
Du aber, welchen Anspruch hast du oder Titel?
Schwebt hier ein Rechtstreit ob, daß du dich schlägst ins Mittel,
Und nimmst in Voraus dir die Sporteln und Gebühren?
Laß sehn, ob ich nicht selbst kann meinen Rechtstreit führen!“ —
Er packt ihn wacker an, dem zweiten ist gethan
Alswie dem ersten, und der dritte siehts mit an.
Dann kehrt er ausgeschnauft zum dritten sich zuletzt:
„meinst du, ein Räuber sei dem Krieger gleich gesetzt?
Wenn du ein Krieger bist, ist hier denn Feindesland?
Nun, wenn du dieses meinst, so fühl' auch Feindeshand!“ —
Er greift ihn tapfer an, und thut ihm wie den beiden;
Die Nachbarn ruft er dann, den Handel zu entscheiden.
Und als die Schädiger den abgeschätzten Schaden
Gegütet, läßt er sie aus ihrer Haft in Gnaden. —
Du fragst vielleicht, warum, wenn auch der Rechtsgelehrte
Sich schlecht gewehrt, sich nicht der Kriegsmann besser wehrte?
Ihm lähmte Schwert und Hand das Unrecht wol allein,
Das man zu fühlen muß kein Rechtsgelehrter seyn.

Meter: iambic
373. Der gute Rath
by Abraham Gotthelf Kästner

Wenn H**n lauter Dummheit spricht,
So rath' ich, widersteh't ihm nicht;
Denn, lenkt ihr euch nicht gleich zum Zwecke,
So überspei't er euch mit -

Meter: iambic
- CXLIX -
by Lope de Vega

Cadenas desherradas, eslabones,
tablas rotas del mar en sus riberas,
tronchadas astas de alabardas fieras,
reventados mosquetes y cañones;
ruinas de batidos torreones
a cuya vista forma blancas eras
el labrador, jirones de banderas,
abollados sangrientos morriones;
jarcias, grillos, reliquias de estandartes,
cárcel, mar, guerra, Argel, campaña y vientos
muestran en tierra o templos suspendidos.
Y así mis versos en diversas partes
mi amor cautivo, el mar de mis tormentos
y la guerra mortal de mis sentidos.

Meter: polymetric
Ukolébavka.
by Emanuel Lešehrad

Je teplé tvoje malé srdce,
přej mi je, přej!
A ve svém klíně moji hlavu
v sny kolíbej.
Jsem člověk, který prostřed cesty
vysílen kles.
Co dříve pělo v mojí hrudi,
umlklo dnes.
Je teplé tvoje malé srdce,
dej mi je, dej!
A moji hlavu, těžkou hlavu
v sny kolíbej...

Meter: iambic
A San Isidro
by Juan Francisco de Prado

Los campos de Madrid, Isidro santo,
agricultor labró, siendo ayudado
de Angélico favor, bien que enviado
del que al sabio Cherub le causa espanto
En éxtasis suspenso admira el canto,
casi en nueva región, del coro alado,
surcos imprimen con el corvo arado
oficiosos los Ángeles en tanto
¿Quién mereció tener tal compañía,
que hiciese el campo soberano cielo,
ni la gloria le diese tal tributo?
Isidro, que en la excelsa Monarquía
goza de sus trabajos y su celo,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto

Meter: polymetric