PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BOUŘE.
by H. Uden

Boží Hod a žárné odpoledne –
téměř celé město spěchá k lesu
s ryčnou hudbou se smíchem a v plesu,
pusto všude jako po vymření,
sotva prázdno nehybné se změní
sloupem prachu, jenž se náhle zvedne.
V zahradu jsem uchýlil se tichou,
abych podle dávného již zvyku
prázdno prchajících okamžiků
strávil v matném, nezřetelném snění
v planém, neurčitém přemýšlení,
aneb vyplnil je četbou lichou.
Vážné písně odměřené zvuky
letí vzduchem. Vím, kdo doma zbyli,
v kostele se nyní shromáždili,
aby chvály odpolední pěli
Duchu, panovníku, těšiteli,
který kdysi v mračen temné shluky
světlo, jež je rozptýlilo, vrhl,
jazyky se snesl ohnivými,
ke svým přišel, aby vždy byl s nimi,
plaché učeníky kouzlem darů,
plápolem nehasnoucího žáru
k nadšení a k těžké práci strhl.
Aj, tu náhle, téměř z nenadání
mračno kde se vzalo, tu se vzalo,
nad západem nepohnutě stálo;
vedro nesnesitelné, jak bylo,
v pravé požárno se proměnilo,
které květy k vyschlé zemi sklání.
A již bouře těžkou nohou kráčí,
úzkostlivě prudké vichry vějí,
stromy prohýbají se a chvějí,
každý lístek zmítá se a třese,
černý mrak se blíž a blíže nese,
zmlká švítořivý tikot ptačí.
Obloha se celá rázem stměla,
olověné dusno k zemi padá,
žhavou ruku svou na všecko vkládá;
rachocení táhlé ozývá se –
hněv a přísnou hrozbu v temném hlase
první rána hromu zaduněla.
Dlouhé ticho... A jak divné bylo!
V trávu, jež se krčila a vadla,
vlažná krůpěj a tu druhá spadla,
houstne déšť a volným taktem bije
v střechu, která domek z latí kryje –
celkem znatelně se ochladilo,
bouře ale dál se převalila,
nevzňaly se lítající blesky,
nezavzněly hromu drsné třesky,
aby probudily v temnu duší
hlasy dřímající v mrtvé hluši,
roznítily jiskru, která zbyla.
Vzhléd’ jsem vzhůru, skoro se mi zdálo,
že se tmavé, prchající mraky
posměšnými ohlížejí zraky –
nebe, jež se tenkým proužkem bledým
rychle prodíralo mračnem šedým,
nevesele, mdle se usmívalo.
Což jsme vskutku slabí tak a matní,
že se bouře raději nám vyhne,
a že blesk, jenž kmitavě se mihne,
do všeho, co vysoké jest, bije,
odvrátiv se do mraků se kryje?
Tak již nízcí jsme a tak jsme špatní?
Vracíme se k hroudě, z níž jsme vstali,
počítáme, jak kdo do ní ryje,
počítáme též, jak z hroudy tyje...
v převrácenosti, jíž hvězdy kvílí,
péči o tělo jsme postavili
na místo, které jsme duši vzali.
K čemu duch i s bouří darů svatou?
K čemu jest nám vzněcujících blesků,
které vzplanou rudě na nebesku?
Něco chladu a pak třeba ještě
krátká sprcha střízlivého deště
stačí měrou plnou, vrchovatou.

Meter: trochaic
1L: Eine goldene Sichel
by Christian Morgenstern

Eine goldene Sichel
in bräunlichen Garben,
liegt der Mond
im bronzenen Gewölk.
Mag da weit
die Schnitterin sein?
Ich meine,
die Schwaden bewegen sich –
oh, ich errate alles!
Ins Ährenversteck
zog wohl ein Gott
die emsige Göttermaid, –
irgend ein himmlischer
Schwerenöter der Liebe,
Jupiter-Don Juan
oder Wodan-Faust ...
In frohem Schreck
ließ sie die Sichel fallen ...
Oh, Ihr königlich freien,
heiter genießenden,
seligen Götter!

Meter: iambic
1L: Wie der Rhein im höheren Thal fern herkomt,
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Wie der Rhein im höheren Thal fern herkomt,
Rauschend, als käm Wald und Felsen mit ihm,
Hochwogig erhebt sich sein Strom,
Wie das Weltmeer die Gestade
Mit gehobner Woge bestürmt! Als donnr' er,
Rauschet der Strom, schäumt, fliegt, stürzt sich herab
Ins Blumengefild', und im Fall
Wird er Silber, das emporstäubt.
So ertönt, so strömt der Gesang; Thuiskon,
Deines Geschlechts. Tief lags, Vater, und lang
In säumendem Schlaf, unerweckt
Von dem Aufschwung und dem Tonfall
Des Apollo, wenn, der Hellänen Dichter,
Phöbus Apoll Lorbern, und dem Eurot
Gesänge des höheren Flugs
In dem Lautmaass der Natur sang,
Und den Hain sie lehrt', und den Strom. Weitrauschend
Halltest du's ihm, Strom, nach, Lorber, und du
Gelinde mit lispelndem Wehn,
Wie der Nachhall des Eurotas.
Und Thuiskons Enkel entsprang tiefträumend,
Eiserner Schlaf, dir nicht, eiserner Schlaf!
Dir nicht; und erhabner erscholl
Von den Palmen um Phiala
Doch ihm auch Prophetengesang! Kaum stammelnd
Hört' er ihn schon! Früh sang, selber entflamt,
Die Mutter dem Knaben ihn vor,
Und dem Jüngling, dass er staunte!
Mit dem Schilfmeer braust' er! entscholl Garizim,
Donnert' am Bach Kison, tönt' auf der Höh
Moria, dass laut von dem Psalm
Vom Hosanna sie erbebte!
An dem Rebenhügel, ergoss die Klage
Sulamiths sich; Wehmuth, über dem Graun
Des Tempels in Trümmern, der Stadt
In der Hülle des Entsetzens!

Meter: polymetric
Gesang der Nonnen
by Ludwig Uhland

Erhebet euch mit heil'gem Triebe,
Ihr frommen Schwestern, himmelan
Und schwebt auf blühnder Wolkenbahn!
Da leuchtet uns die reinste Sonne,
Da singen wir in Frühlingswonne
Ein Lied von dir, du ew'ge Liebe!
Ob welken alle zarten Blüten
Von dem Genuß der ird'schen Glut:
Du bist ein ewig Jugendblut
Und unsrer Busen stete Fülle,
Die ew'ge Flamme, die wir stille
Am Altar und im Herzen hüten.
Du stiegest nieder, ew'ge Güte,
Du lagst, ein lächelnd Himmelskind,
Im Arm der Jungfrau, süß und lind;
Sie durft aus deinen hellen Augen
Den Glanz der Himmel in sich saugen,
Bis sie die Glorie umglühte.
Du hast mit göttlichem Erbarmen
Am Kreuz die Arme ausgespannt.
Da ruft der Sturm, da dröhnt das Land:
Kommt her, kommt her von allen Orten!
Ihr Tote, sprengt des Grabes Pforten!
Er nimmt euch auf mit offnen Armen.
O Wunderlieb, o Liebeswonne!
Ist diese Zeit ein Schlummer mir,
So träum ich sehnlich nur von dir;
Und ein Erwachen wird es geben,
Da werd ich ganz in dich verschweben,
Ein Glutstrahl in die große Sonne.

Meter: iambic
Tengo mi corazón...
by Manuel Justo de Rubalcava

Tengo mi corazón tan lacerado
que aunque los golpes sufre, ya no siente,
pues tu insano rigor injustamente
en duro pedernal le ha trastornado
Cuanto hay que padecer he soportado
con tu traición, Roselia, pues cruelmente
me has dejado la vida solamente
para llorar tu olvido inesperado
¿Qué tienes que esperar? Prevén la herida
si es que tienes piedad de mi tormento,
y ya que es tuya quítame la vida;
acabe con mi muerte el sentimiento,
que ya si no resuelves el matarme
ninguna cosa buena puede darme

Meter: polymetric
Nač zde sklonných vrbin u ohradě
by Jan Neruda

Nač zde sklonných vrbin u ohradě
dóm ten pyšný jesti zbudován?
Snad že nový sad na mrtvých sadě
národa svěcencům věnován?
O ten stan si pýcha zbudovala,
tlíti lakota chce pospolu,
žene zdi, by čistou zachovala
dávno znečistěnou mrtvolu.
Však i chudoba ta povždy kletá
v smrti věrnou značí rodinu, –
hrobník klna v dlouhou šachtu metá
zlopověstnou bídnou chudinu.

Meter: trochaic
DNES VZPOMENUL JSEM...
by Josef Müldner

A čekám marně. Mladá léta celá
umdlené oči nesměle si mnu.
Na obzoru se plachta zabělela,
a ztratila se opět z dohledu.
Dnes vzpomenul jsem jedné plavby z Rýna:
dva parníky se tehdy potkaly.
Se stráně čněla chmurně zřícenina,
jak na pozdrav si šátky mávaly.
Mne tehdy ještě smutek nezachvátil
toho, jenž s břehu pozdrav neposlal.
A smutek hradu, jenž svou dobu ztratil
a vidí stále, jak vše prchá v dál...
A dnes, kdy cítím, co mi cizí bylo
tehdy jak radost nyní mojim dnům,
já hledám jen, co by mne pozdravilo,
a čemu bych zamával k nebesům.

Meter: iambic
Auf der Piazza Michelangelo.
by N. N.

Es ist ein Läuten und Weinen
Der Abendstunde im Thale,
Florenz, von deinen Glocken.
Gluthvoll sah ich verscheinen
An Wolken die Purpurmale
Der Sonne. Tieferschrocken
Vereinsamt schweigt die Seele.
Was will dies Läuten und Locken?
Was will dies träumende Rufen
In Sehnsuchtsmelodieen?
Ich seh mich heimwärts ziehen
Hinan, wie auf geweihter Tempel Stufen!
Und stünd’ in dunklem Drange
Ich suchend auf der Höhe
Des Appenins in Wolken stumm und bange!
Verschwände nun versinkend
Dort hinter deinem Scheitel
Im Mondlicht milde blinkend!
Verschollen wär’ dies Läuten,
Melodisch aller Töne fernes Singen —
Tonlos durch Wolken ringen
Müßt’ ich bei dir zu sein.
Wer kann den Pfad mir deuten?
Ich seh mich weiter schreiten
Auf Bergeshöh’n erscheinen
Und wieder nieder wandern,
In stummen Seligkeiten
Mit dir mich zu vereinen
Und niemals wieder einsam dich zu lassen.
Im Wiedersehn, Umfassen —
Was will mein Herz mir stocken?
Verstummt sind deine Glocken
Florenz, im dunklen Thale —
Und ach, wie jäh erschrocken
Bin ganz vereinsamt ich zum andren Male! —

Meter: iambic
Die Elfen .
by Ludwig Uhland

Mädchen, komm zum Elfentanze,
Komm im Mond- und Sternenglanze!

Meter: trochaic
- 848 - Acto I, BELISA
by Lope de Vega

Marchitas plantas, ramos, fruto y rosas,
fe de los hombres, tiernas clavellinas,
que siendo falsas, como piedras finas
a nuestro engaño relucís vosotras.
Robles, desenlazad las amorosas
yedras de engaño y deslealtad indinas,
porque las apariencias más divinas
de fes rompidas vivan victoriosas.
Pastor injusto, pues que llega el día
de tu mal pensamiento, estos despojos
recibe, que es más justo a quien le toca.
Ni soy tu prenda, ni eres prenda mía;
sólo me pesa, que a tan buenos ojos
el cielo diese tan fingida boca.

Meter: iambic
DVA REBELOVÉ II. (III.)
by Josef Svatopluk Machar

Rozneslo se záhy po dědině,
velebný že pán už chléb svůj dení
nekupuje z čísla dvacátého
na náměstí. Divné myšlenky šly
hlavou zbožných ovcí, a z nich záhy
divnější se řeči vyvinuly,
poznámky a úvahy a soudy,
a z těch řečí, poznámek a úvah
vyplynula rázem rozhodnutí.
Neboť dá-li na pravo se pastýř,
v pravo berou se i dobré ovce:
kominice přestala brát chleba
z čísla dvacátého na náměstí,
taktéž Kvítek, šenkýř od „Medvěda“
začal hocha posílat jinam,
paní Kydlíčková, žena ševce,
Špatenkovi pozdrav nevrátila –
nad kterýmiž zjevy vdovec pekař
zamyslil se, zadumal se tuze.

Meter: trochaic
1L: Ach meine Einfalt, armes Kind, du sahst sie nicht,
by Paul-Marie Verlaine

Ach meine Einfalt, armes Kind, du sahst sie nicht,
Du hast mich nicht gekannt,
Mit flatterhaftem Sinn und zornigem Gesicht
Dich fliehend abgewandt.
Dein liebes Auge, das nur Süsse spiegeln darf,
Mild wie ein blauer See,
Ward, jammervolle arme Schwester, falsch und scharf
Und tut zu sehn mir weh.
Und wild bewegtest du die Arme zart und schwach
Im bösen Streit, es schrie
Die Stimme grell und laut, die einstens, ach
Nichts war als Melodie.
Du fürchtetest des Wetters Toben und mein Herz
Und bist im Sturm verzagt,
Du warst wie ein verlornes Lamm, das voller Schmerz
Mit seiner Mutter klagt.
Du sahest nicht der Ehre hellen Sonnenblick,
Den starke Liebe bot,
Freudig im bangen Leid, voll stillem Ernst im Glück
Und jung bis in den Tod.

Meter: iambic
RŮŽOVÁ KLEC.
by Adolf Heyduk

Vítr vzdychá, slavík v bezu pláče,
to je pro tebe, mé zlaté ptáče,
obé pro tebe se drahá rmoutí,
že z mé duše v svět chceš ulétnouti.
A já zabráním ti věru v letu;
uvězním tě v duše vonném květu,
v květu růží, jež tak bujně vzchází,
že jej křidélka tvá neprorazí.

Meter: trochaic
213. Jen v bílém žáru železo se taví;
by Adolf Heyduk

Jen v bílém žáru železo se taví;
jen v bouři navrací se jarní čas
a svoboda, když rek se k reku staví. –

Meter: iambic
MILUJTE I NEPŘÁTELY SVÉ.
by Adolf Černý

Vichr vstal a v bouři vzrůstá,
v mracích potemněla dálka –
hrůzou vzkřikla všecka ústa:
Válka jede! Válka, Válka!
Ozbrojena s hlavy po zem,
tygří oči zkrvavené –
jako bouře se svým vozem
do kraje se válka žene.
Matkám statné syny bere,
do rukou jim meče vtiská –
a dál jde to v míle steré
přes pole i přes bahniska.
A dál jde to z města k městu,
od dědiny ku dědině,
hrůza značí její cestu,
kam pohlédne po krajině.
Vzrostly v zástup její řady,
na povel se v přísahání
chvějí muži, že chtí všady
věrni býti svojí paní.
Přistupují v roucha běli
sluzi Páně s požehnáním –
aby dobře zabíjely,
modlitbu svou nesou zbraním.
Paní Válka zbožně kleká,
před křížem své chýlí skráně...
A teď vzhůru na člověka
zabíjet ho jménem Páně!

Meter: trochaic
- CXIII - A Guadarrama en la venida de los reyes a Madrid
by Pedro Soto de Rojas

Hórrido puerto, a cuyo ceño cano,
el más robusto tiembla peregrino,
dispensa en el rigor deja el camino
exento de peligros, sino llano.
Mira a tus Reyes con semblante humano;
aunque eres hoy la faz del frío divino;
aprenda el corto monte Vizcaíno
del generoso monte Castellano.
Y aunque con frentes dos, una arrogancia
mostrando a dos Castillas, intereses
de mil Talantes singular ganancia.
Es bien que un tanto en las batallas ceses;
porque se entienda que a la Lis de Francia,
aun los montes de España son corteses.

Meter: iambic
- XV - Por los reyes buenos de quien murmuran malos vasallos, muestra cuán antiguo es tapar a los reyes los ojos con el texto de San Marcos, cap. 14
by Quevedo

Señor, si es el reinar se escupido,
y en tu cara lo muestran los escribas,
¿qué rey se librará de las salivas,
si las padece el Hombre y Dios ungido?
Tan coronado estás como herido,
pues que tu frente suda venas vivas;
golpes y afrentas quieren que recibas,
y que des gloria al pueblo endurecido.
Llámante rey, y véndante los ojos,
hieren tu faz, y dicen que adivines,
y en tu sangre descansan sus enojos.
Si tal hacen con Dios vasallos ruines,
¿en cuál corona faltarán abrojos?
¿Qué cetro habrá seguro de estos fines?

Meter: polymetric
Der verzweifelte Liebhaber
by Joseph von Eichendorff

Studieren will nichts bringen,
Mein Rock hält keinen Stich,
Meine Zither will nicht klingen,
Mein Schatz, der mag mich nicht.
Ich wollt, im Grün spazierte
Die allerschönste Frau,
Ich wär ein Drach und führte
Sie mit mir fort durchs Blau.
Ich wollt, ich jagt gerüstet
Und legt die Lanze aus,
Und jagte all Philister
Zur schönen Welt hinaus.
Ich wollt, ich säß jetzunder
Im Himmel still und weit,
Und früg nach all dem Plunder
Nichts vor Zufriedenheit.

Meter: iambic
Las mujeres en berlina – La casada
by Jacinto Labaila

Ya el sueño de su vida ha realizado;
puede gozar de libertad sin tasa,
pues ya se convirtió en ama de casa:
¡Salió de doncellez, ya se ha casado!
Ya un ciervo con cadena ha
                        agarrotado
del matrimonio uncido por el asa,
ya vida alegre derrochando pasa;
el pagano marido la ha salvado
Sabe pescar un hombre la más lerda,
y aprovecharse de él la más idiota,
porque el marido tarde ya descubre,
que ella le convirtió en cero a la izquierda,
que es finca productiva que ella explota,
o paraguas que ella abre y que la cubre.

Meter: polymetric
De Los cigarrales de Toledo
by Tirso de Molina

¡Cuán envidiosa, dulce prenda mía,
el alma, de sus mismos pensamientos,
juzga por siglos largos los momentos
que no goza los rayos de tu día!
Ellos que vuelan por la esfera fría
usurpando las alas a los vientos,
en la fruición de su beldad contentos
dan flor a mi esperanza, aunque tardía.
¡Oh mar! ¡Oh, montes! ¡Oh, prolija tierra!
Impedimentos sois de mi ventura,
mientras ausente peno y amo loco.
Mas si la paz es premio de la guerra,
¡sufrid por merecer tanta hermosura,
alma, que nunca mucho costó poco!

Meter: iambic
Vom Geist und Cörper
by Barthold Heinrich Brockes

Dieß soll man offtermahls bedencken:
Ein Cörper seyn; heist: Theile haben,
Die man zertrennen kan, versetzen und umschräncken.
Ein Geist zu seyn hingegen
Heist fühlen, wehlen, überlegen,
Heist auf dasjenige, was man gefühlet, achten,
Sich selbst verstehn, erkennen und betrachten.

Meter: iambic
Soneto a Nuestra Señora de Alva
by Diego Ramírez Pagan

Sosegado está el mar, selvas y prados,
la hoja y flor su pompa muestra al cielo,
la noche vi rompiendo aprisa el velo
sus caballos herir negros y alados.
Scintia deja los campos plateados
de un transparente y cristalino hielo,
resplandecían del señor de Delo
los orientales rayos colorados.
Cuando otro sol más puro de occidente
veis donde asoma serenando el día,
la imagen oriental descolorando.
Y dijo. Eterna luz sola y ardiente
sufrid en paz la hermosura mía
que más clara que vos se va mostrando.

Meter: iambic
Túmulo a la señora Doña María Enríquez, Marquesa de Villamaina
by Quevedo

¿Quién alimentará de luz al día?
¿Quién de rayos al sol? ¿Quién a la aurora
de perlas, que en tu risa y boca llora;
del coral, que en tus labios encendía?
Ya falleció del mundo la alegría;
melancólica y mustia yace Flora,
cuando el cabello de tu frente dora
en negro luto la ceniza fría.
Por sólo unirse a Dios tu alma pudo
desunirse del cuerpo, que en el suelo,
si fue cuerpo o deidad, aún hoy lo dudo.
Dichoso en tanto llanto fue su vuelo,
pues que sube tu espíritu desnudo
de un cielo, por vestirse de otro cielo.

Meter: iambic
6.
by Friedrich Rückert

Ei schäme dich, daß dir noch immer ganz der Zügel
Nicht fest ist in der Hand, noch fest der Fuß im Bügel.
Ei schäme dich, daß dich im Sattel wankelhaft
Noch immer wirft umher das Roß der Leidenschaft.

Meter: iambic
Del Quijote, Primera parte, capítulo XL, donde se prosigue la historia del cautivo
by Cervantes

De entre esta tierra estéril, derribada
de estos terrones por el suelo echados,
las almas santas de tres mil soldados
subieron vivas a mejor morada,
siendo primero, en vano, ejercitada
la fuerza de sus brazos esforzados,
hasta que, al fin, de pocos y cansados,
dieron la vida al filo de la espada.
Y este es el suelo que continuo ha sido
de mil memorias lamentable lleno
en los pasados siglos y presentes.
Mas no más justas de su duro seno
habrán al claro cielo almas subido,
ni aun él sostuvo cuerpos tan valientes.

Meter: iambic
Matka u kolébky.
by František Alexandr Rokos

Hajej pěkně pacholátko,
Ustláno máš měkounce,
Ty jsi moje holoubátko,
Kolíbáš se lehounce.
Ještě ale pod peřinku
Schovej něžné ručinky,
Potěš pak teď svou maminku,
Zavři krásné očinky.
Tak, Ó můj jsi roztomilý
Poslušný ty synáček,
Takli budeš vždycky čílý,
Zůstaneš můj miláček.
Nyní tedy spinkej kloučku,
Kolíbá tě rodička,
Tvá se líbě pomaloučku
Usmívá již hubička.
Až se ze sna pokojného
Zbudíš zase holečku,
Slaďounkou ti z malounkého
Kašičku dám hrnečku.
Napapáš se, do prstíčků
Dám ti potom kohoutka,
A pak budu tvých zas rtíčků
Dotýkat se zlehounka.

Meter: trochaic
1.
by Ada Christen

Die Luft ist wie verpestet,
Vergiftet, was ich seh',
Und alle Blicke sind Dolche
Und jedes Wort ein Weh.
Die Herzen sind verschlossen,
Erkennen mich nimmermehr;
Von Allen aber, von Allen
Verkennt mich am meisten
Und würd' ich's ihm erzählen,
Ihm Alles sagen – o Gott!
Er würde auch dann noch lachen
Und ich – ich wäre todt!

Meter: iambic
- 902 - Acto I, ELISA
by Lope de Vega

Pues si yo te olvidare eternamente,
ni dejaré de estar agradecida
caiga de esta montaña combatida
del mar con el rigor de su corriente.
Mi bien se acabe y mi dolor se aumente,
pierda a las manos de un traidor la vida,
sin honra, y sepultura conocida,
en tierra extraña entre extranjera gente.
Ni el sol viniendo con su luz me alumbre.
Y me falte jamás envidia, y celos
del más seguro amor mayor empeño,
ni para mí su natural costumbre,
guarden los elementos y los cielos
sino fuese tu esposa, y tú mi dueño.

Meter: iambic
Edén perdido
by Ricardo del Monte

Sobre la yerba del jardín lozana
dejan caer sus pétalos las rosas,
llueve el jazmín estrellas olorosas,
dobla el clavel su pabellón de grana.
Dora el ambiente el sol de la mañana,
pero en las enramadas silenciosas
para nadie se esparcen deliciosas
mieles y aromas de la Flora indiana
¡Qué lujo de fragancia y de colores
pródiga quiere malgastar Natura,
difunto el dueño, en su jardín desierto!
¡Ay! para mí más lástima, Dolores,
sentir junto al Edén de tu hermosura
venda en los ojos y en mi pecho un muerto!

Meter: polymetric
Soneto
by Florentino Martínez

¿Ríes, lector? Recorta lo que quieras,
borra algún adjetivo majadero,
o supón simplemente que exagero
al quererte pintar estas lumbreras.
Podrás pensar de estas cabezas
                     hueras
que algo me habré dejado en el tintero,
que son duros mis juicios Yo no
                     quiero
negarte que hay sus bromas en las veras
Podré haber recargado el colorido,
mas no me negarás, lector querido,
que tú conoces bardos y escritores
que si no han rebuznado todavía
nos sueltan un rebuzno cualquier día,
por no saber hacer cosas mejores.

Meter: polymetric
Voto de amor
by José María Heredia

Ven, suspirada noche, y dirigiendo
tu denegrido carro por la esfera,
a la ciudad, el monte y la pradera
ve con rápidas sombras envolviendo
Ven, y sopor balsámico vertiendo,
tus pasos tenebrosos aligera,
pues anhelante Flérida me espera,
a mi pasión mil glorias prometiendo.
Si a mis súplicas das fácil oído,
y misteriosas velas con tu manto
los goces y delirios de amor ciego,
inmolarte prometo agradecido
un gallo rojo y negro, cuyo canto
importuno perturba tu sosiego

Meter: polymetric
- 739 - ABNER De De cosario a cosario
by Lope de Vega

Tiene el Líbano un árbol, planta rica
del saludable fruto trascendente,
cuya raíz, que en el sitio está pendiente,
echa fuera los brazos que rubrica.
Y una planta, que al fértil hombro aplica,
por no hacer su caída contingente,
le está besando el pie, que amargamente
de aromáticas lágrimas salpica.
Es el resabio en ti de un odio injusto,
la raíz que revienta mal sufrida;
Jonatás palma, si árbol tú, robusto;
pues a un tiempo aplicó con fe advertida,
la boca del respeto a tu pie augusto,
y a tu fruto la rama más florida.

Meter: polymetric
5. (Přivítání biskupa ve škole.)
by Jan Květoslav Klumpar

Když se jaro v naše sady
V květném rouchu vracuje,
Po zahradách krásné vnady,
Po lukách rozvinuje,
Každý tvor se tu raduje,
City svoje vyjevuje.
City tyto blahostivé,
Dechem jara rozňaté,
Které každé plémě živě
Jeví u vnitř pojaté;
To vše radosť převýšuje,
Jaká nás dnes oblažuje.
Radostný cit náš vyplývá
Z zřídla mnohem sladšího,
Jehož tokem duch nabývá
Života čistějšího;
Ty’s nás ráčil navštiviti,
Přítomností oblažiti.
Tvoje kroky doprovází
Požehnání duševní,
Spása lidu s ním přichází,
Anať víru upevní.
Nás u víře posilniti,
Ráčil jsi k nám připíliti.
Toť u víře, ana brání
Bludům mysl mámícím,
Světlo pravdy svaté chrání
Duším v Kristu věřícím,
Srdce k ctnosti povzbuzuje,
Cestu k nebi ukazuje.
Srdce ctností opojené,
Na církvi založenou,
Zůstává vždy spokojené,
Ač svět bere změnu zlou,
Nedbáť na pozemské strasti,
Toužíc po nebeské vlasti.
Ty, jenž k pravé nábožnosti
Dítky Své povzbuzuješ,
Jim, by setrvaly v ctnosti,
Posily uděluješ,
K tobě se přibližujeme,
„Vítej nám!“ opětujeme.

Meter: trochaic
KOUT IDYLY.
by Jaroslav Vrchlický

Zřím oknem přímo mezi vršky stromů
tu na šedou, tam rudou střechu domu;
kol sady. – Tyče telegrafu v rohu
rám obrazu je, kam dohlédnout mohu,
tam svítí hrušky, modrají se slívy.
Sem časem sletne malý ptáček sivý,
jak zlaté kapky vosa vosu stíhá;
teď vznášejí se, teď se kloní k zemi,
kde mezi staré hruše haluzemi
se velký žebřík podepřený míhá.

Meter: iambic
Las mujeres en berlina – La coqueta
by Jacinto Labaila

Buscando las posturas de más gracia,
viéndose ante el espejo complacida,
está en el tocador siempre metida,
como el doctor Garrido en su farmacia.
Allí es donde ella estudia diplomacia
y aprende a no querer y a ser querida;
allí es donde los triunfos de
                     su vida
su vanidad, enumerando, sacia
Allí es donde las canas le aparecen
con el tiempo y le anuncian
                     las primeras
que va a caer del envidiado trono;
y ve que sus amantes desparecen
y que vivió una vida de quimeras
y que muere en tristísimo abandono.

Meter: iambic
La rosa en los cristales de una fuente...
by Pedro Castro y Anaya

La rosa en los cristales de una
                     fuente
flor a flor todo el prado desafía;
hermosa en plumas de carmín se
                     abría
a ser narciso en el cristal luciente
Y cuando más purpúrea y floreciente
en copas de rubí perlas bebía,
del achaque de un sol, del mal de un día,
murió: que aun la hermosura en flores miente
¡Oh flor!, el primer paso de tu
                     vida
fue el último también que pudo darte,
antes escarmentada que nacida
¡Oh documento de la humana suerte!
¡Oh verdad de los campos escondida!
¿Quién no se desengaña con tu muerte?

Meter: iambic
LÁSKA
by Jiří Karásek ze Lvovic

Chceš vejít’ v toto srdce v chvíli snivou
Snad ještě jednou? Dávno přešly již
Sny bláhové... A nikdy nevkouzlíš
Hry marné, Lásko, v duši důvěřivou.
Jsou zrazeny tvé lsti. Ať bledá ruka
Se blíží ke mně s chvěním žádostným,
Necítím ničeho. Dnes zhrdám vším.
Mně vášeň nudou, rozkoší jsou muka.
Neb i když drtila’s, přec’ ze svých ran
Jsem ožil, Lásko, vždy, jak v troskách zase
Ožívá nopál, vichrem rozmetán.
Po zmaru toužím v duše úkrytu
A měl bych rád jen toho v pozdním čase,
Kdo by mne vraždil chladně, bez citu.

Meter: iambic