PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- CXXXIV - A la muerte de un niño
by Juan de Tassis y Peralta

Este pimpollo tierno y generoso,
que se mostraba ya fresco y lucido,
del patrio y fértil tronco dividido,
cayó en el seno del común reposo.
Mas transpuesto en terrenos más dichoso,
renueva flor y fruto enriquecido;
no teme la inclemencia, ni el bramido
del seco invierno y austro tempestuoso.
Que en el eterno reino sin mudanza
luce otro sol más puro, y otro cielo
que en las plantas influye eterna vida.
¿Quién, pues, con tan segura confianza,
oso soltar la rienda al desconsuelo,
viendo en verde sazón gloria florida?

Meter: polymetric
- XLVIII - Al sacrificio de Abrahán
by Trillo y Figueroa

En la alta cumbre de la fe, animando
bastante ardor a sacrificios ciento,
cien aras de Abrahán el sufrimiento
fuera poco encender, sacrificando.
Menos luces el sol esparce cuando
sale de entre las ondas soñoliento,
que ardores a la fe prestó su aliento,
las dudas con las dudas devorando.
Cegar las luces para ver con ellas,
esperar sucesión dándole muerte,
hacer sepulcro la flamante cuna,
no es creíble al poder de las estrellas;
que aun a Dios excediera acción tan fuerte,
a poder excederle cosa alguna.

Meter: polymetric
- - Jornada II, JUAN
by Lope de Vega

Feroz león, la planta fiera en vano,
atravesada de la dura espina,
muestra al esclavo y a curarle inclina,
humilde, el inhumano al sabio humano.
Véele después salir en el romano
anfiteatro, que a morir camina,
y paga la piadosa medicina
rendido al pie que le curó la mano.
Pues si humilla un león tanta fiereza,
¿quién hay que corresponda con mal trato
a quien debe piedad, honra y nobleza?
Siendo un león de la amistad retrato,
corrida puede estar Naturaleza
el día que ha formado un hombre ingrato.

Meter: iambic
1L: Dies ist die Heimat: jener Waldesrand,
by Hedwig Lachmann

Dies ist die Heimat: jener Waldesrand,
Der dir ins Nahe rückt den Himmelskreis,
Am Wiesenabhang das bestellte Land
Und alles, was das Herz an Liebe weiss.
Dies ist die Heimat: jener Baum im Wind,
Mit Wipfeln wirr gesträubt und altersschwer,
An den dein Trieb sich anschmiegt dumpf und blind,
Als wären eines Leibes du und er.
Dies ist die Heimat: jener dunkle Bann
Von Furcht und Schwermut, der dich früh umfängt,
Das Erbteil deines Bluts und was daran
Von deinem vorbestimmten Schicksal hängt.
Dies ist die Heimat: jener stille Hang
Zur Erde, die dich trägt, zu Mensch und Tier,
Dass alles Leben wie ein Widerklang
Der eignen Brust und wie ein Stück von dir.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Juan Antonio de Ibarra

De aquel raro prototipo, de aquella
originaria luz, quedó un traslado,
diestro pincel, que sazonó el cuidado
de una constelación y de una estrella
Géminis fuese, o fuese estación bella,
o querida erección del Sol dorado,
y dos Lopes de un Lope, o de un
                     sagrado
vínculo, efectos dos, que un amor sella
Fénix en fin de un Fénix procediste
(o Montalbán) y en su favila ardiente
el Genio acrisolaste, o excediste.
Fuiste, y te quedaste eternamente,
dorando en la luz joven que viviste,
que aprenda el docto, y que la envidia afrente.

Meter: polymetric
Sonnet 16: Cromwell, our chief of men, who through a cloud
by John Milton

To the Lord General Cromwell, May 1652,
On the proposals of certain ministers at the Committee for
        Propagation of the Gospel

Cromwell, our chief of men, who through a cloud
       Not of war only, but detractions rude,
       Guided by faith and matchless fortitude,
       To peace and truth thy glorious way hast plough'd,
And on the neck of crowned Fortune proud
       Hast rear'd God's trophies, and his work pursu'd,
       While Darwen stream with blood of Scots imbru'd,
       And Dunbar field, resounds thy praises loud,
And Worcester's laureate wreath; yet much remains
       To conquer still: peace hath her victories
       No less renown'd than war. New foes arise
Threat'ning to bind our souls with secular chains:
       Help us to save free Conscience from the paw
       Of hireling wolves whose gospel is their maw.

Meter: polymetric
Der fromme Pilger
by Nikolaus Lenau

Selig wandelt dort ein Ritter
Durch Jerusalems Gefilde;
Weinend trat er auf den Boden,
Wo einst wallte Jesus Christus,
Und die Lippen senkt er küssend
Auf den Grund, der
Alles Erdenleids genesen
Fühlt sich hier der fromme Pilger;
Mit der Bürde seiner Sünden
Sind die Lasten seiner Sorgen
Hinter ihm ins Meer versunken. –
Anders rauschen hier die Wasser,
Anders wehen ihm die Lüfte,
Wie erquickend und geheiligt
Sind die Züge seines Odems!
Wunderbar bewegte Hauche
Säuseln durch das Laub der Bäume,
Gleich als hätte hier die Erde
Ihn noch immer nicht vergessen,
Der hier einst geliebt, geduldet
Und am Kreuz für uns gestorben;
Gleich als rauschten holde Mären
Sein Gedächtnis durch die Wipfel,
Frohe Kunden, Festgesänge,
Göttlich leise Traditionen,
Von den Blättern, welk und sinkend,
Zugerauscht den frischen, grünen,
Und von Blüte hin zu Blüte
Fortgehaucht durch all die Zeiten.

Meter: trochaic
Cuán bella sale la naciente aurora
by Miguel de los Santos Álvarez

¡Cuán bella sale la naciente aurora
del fresco seno de los claros mares!
¡Cuán bello el sol se inclina en
                  los altares
de la noche feliz que lo enamora!
¡Cuán bella es la vespertina hora,
cuando, al son de sus rústicos cantares,
vuelve el pastor a sus agrestes lares
y lágrimas de amor la luna llora!
¡Cuán bello el cielo azul baña
                  en reposo
a la luz de sus astros nuestra
                     vida!
¡Mas que hallará que le parezca
                     hermoso
el que guarda en el alma dolorida,
que halló feo y vacío y mentiroso
el corazón de una mujer querida!

Meter: polymetric
Auf den Weg
by Gustav Sack

Ihr zuckt die Achseln, weicht mir aus,
drückt euch in meines Nachbarn Haus?
Drückt euch – ich werd euch dennoch packen
und euch auf Schnee und Bergeszacken
umbraust von aller Rätsel Plagen,
ein Hagelsturm, zu Boden schlagen.

Meter: iambic
ARENGAS PATRIÓTICAS – II HERMANDAD
by Zoilo J. Hilario

Compatriotas: la madre Filipinas
en hora feliz ha reconquistado
de la Libertad el reino soñado
después de pasar por tantas espinas.
¡Que no le falten las luces divinas
a nuestra Nación en su nuevo estado!
¡Que no minen jamás su altar sagrado
las miras personales y mezquinas!
La Patria nos exhorta, en forma franca,
a resguardar bien su túnica blanca
del lodo de bajezas y ruindades,
y demanda también, conciudadanos,
¡que nos hagamos más buenos hermanos
para inmortalizar sus libertades!

Meter: polymetric
Quisiera
by Amada Rosa Rodríguez

Quisiera yo dejar estos lugares
para ir a conocer otras naciones,
con nuestros juveniles corazones
libres de desengaños y pesares
Dejara yo mi patria y mis palmares
donde vivo sin necias ambiciones,
por conocer el sol de otras regiones
y atravesar los insondables mares
Quisiera recorrer alegremente
un país para mí desconocido,
respirar otra atmósfera, otro ambiente;
y sin dejar a Cuba en el olvido,
como la golondrina, nuevamente,
bajo su cielo fabricar mi nido.

Meter: iambic
MŮJ KRAJ.
by Julius Skarlandt

Můj kraj – teď podivná jak říš’,
kde v bolestném vše hyne umírání!
Zem’ chorá je, a jedem dýše již,
jak slunce mátoha se k horám sklání.
Červánky truchlé lesů zlatí lem,
milence čeká alej černající.
Nad řeky hladinou – zamženým sklem –
leknínů květy svadlé jsou a snící.
V azuru luna bledá tiše plá...
Jak tvář mi tvoji, drahá, připomíná!
Zas tebe zřím, vlas temný větrem vlá,
a noc jde blíž, tak tajemná a sinná...

Meter: iambic
- CXCI -
by Gutierre de Cetina

Remedio incierto que en el alma cría
la ponzoña que da vida al tormento,
madrastra del cuitado sufrimiento,
de nuestros años robadora arpía;
obscura luz que por tinieblas guía,
falso esfuerzo del loco pensamiento,
dificultoso bien del sentimiento,
peligroso manjar de la porfía;
sierpe fiera con rostro de doncella,
fuego que blandamente nos consume,
jarabe dulce de alargar los males,
bien do el daño mayor se anida y sella.
¿Quién será tal que tus maldades sume?
¡Oh mísera esperanza de mortales!

Meter: iambic
LOS MOLINOS
by José Santos Chocano

Allá se ven de la vecina aldea
las burladoras aspas de molino,
girando arrebatadas y sin tino,
con fe que impulsa y rabia que jadea.
Una estrofa en las aspas voltejea,
lanzando al cielo el cántico divino
del hombre triunfador sobre el Destino
y del viento enfrenado por la Idea.
Cuando, entre las penumbras de la tarde,
veo allá... los molinos, donde en vano
un gran beso de sol palpita y arde,
¡espero ver que de las aspas brote,
sobre flaco rocín, y lanza en mano,
el tipo espiritual de Don Quijote!...

Meter: polymetric
El busto de mi amada
by Juan Sanmartín López

Ese su busto es la piedra dura
como la blanca cera se ha ablandado,
y el cincel del artífice ha copiado
de mi amada la mágica hermosura
¡Un prodigio del Arte es la escultura!
Ese es su rostro artístico ovalado;
ese su fino cuello torneado,
y esa su frente candorosa y pura.
Pero en vano copiar quiso en la
                     roca
del artista la mano delicada
la sublime expresión que a amor provoca,
porque le falta al busto de mi
                     amada
la incopiable sonrisa de su boca
y la luz celestial de su mirada

Meter: anapestic
- 1427 - Libro III
by Lope de Vega

Miró Dios soberano la pureza
del corazón de Abel, y el suyo aplica
al ara, en que el cordero sacrifica,
que de su aprisco fue la mejor pieza.
Caín armado el rostro de fiereza,
en vez de altar malicias edifica,
y la muerte en la envidia que publica,
asomó por el mundo la cabeza.
Hasta que la inocente sangre vierte,
la virtud de su hermano le fastidia;
¡ay dura envidia, poderosa y fuerte!
¿Mas qué se espanta, quien con ella lidia,
si la primera espada de la muerte
se tomó de las manos de la envidia?

Meter: polymetric
Když šlo processí. (4.)
by Xaver Dvořák

Ó lide můj! nechť tebe ve prach hnětou,
nechť bojí se tě, zvou tě luzou kletou,
jak v zanícení zřím tě, věčné dítě,
tu teprv vím, jak z duše miluji tě:
ať tebou zhrdají, že nemáš citu,
jak hvězda zhaslá že jdeš beze svitu,
tvé srdce mrtvá sopka, v ní hrsť prachu;
však přijde čas, kdy vzplaneš opět v nachu:
v tom prachu jiskra jest, jež neumírá,
nechť jařmí tě, ty kráčíš pod okovy
vždy klidný, velký, čekáš zábřesk nový,
tu jiskru v srdci – a tou? tvá jest víra!

Meter: iambic
Tobě, národe!
by Otakar G. Paroubek

Býť vším – a ničím zároveň,
Jen hříčkou živlů srdcím na posměch,
Býť zmarem všeho, co kdy toužil Čech,
Co zasel, pěstil, viděl zráti v žeň,
Co myslil, cítil, zíral ve svých snech,
Vše v děsnochmurnou hoří pochodeň –
A hrůznou září, hromu třeskotem
Hřmí, praská, šlehá do mraků.
Vše ničím jest a všecko ničí žár.
Čím člověk sebe cení člověkem,
Víc v kámen strnulo a do zraků
Jen maně rudá slza vypryskla,
Bol k nebi napjal dlaní zoufalých,
Sten bolesti vzlét noční nad opar,
Líc bledá, hruď se k hrudi přitiskla
A všech rty jeden zvuk: „Jsme nešťastní!“
Jsme národ, jenžto zkoušen trpce dlouho tak,
Jsme národem, jenž nekles v sudbě žádné,
A ve prach vržen, vlastní silou do oblak
Vždy doved zvednouť hrdou šíj a pádné
Své rámě k novým činům napínati;
Vždy ku předu a neznať umdlení,
Vždy výš a výš – ať bouř si květy chvátí,
Vnov k činům krásným rašiť v lupení,
Jen ku předu za hvězdou osvěty
Vždy dál a dále, nikde stavěť kroků;
Byť okean vln moře zdýmal v ústrety,
Loď směle hnáti po vzbouřeném toku.
Jsme národ, jemuž sílu vlévá hoře,
Jenž neštěstím se hrdě povznáší,
Jenž nadšením a láskou k vlasti tvoře
V čin, v skutek mění sny své nejdražší.
Hle, skutkem bylo a jen sen to pouhý,
Sen velký, plný těžkých obětí;
Co cílem bylo vroucí naší touhy,
Snem, cílem jest. A matka od dětí
Zas žádá, k svému lidu mluví vlast
A z tisícerých úst k ní hlaholí:
„Jdem, matko drahá, srdce v oběť klást,
V něm nadšení, s ním statky, mozoly.“
A zas jest nad Vltavou české slávy chrám,
Jejž z rumu vztýčí, vznese v krásu národ sám!

Meter: iambic
312. Květ v srdci znám, jenž nikdy neuvadá:
by Adolf Heyduk

Květ v srdci znám, jenž nikdy neuvadá:
cit pro krásu a její vznešenost!..
Mdlým žití rabem je, kdo toho strádá.

Meter: iambic
Na moje když víčka sletí...
by Růžena Jesenská

Na moje když víčka sletí
lehký motýl – sladký sen,
tiše první, druhý, třetí,
každý dárce šťastných scén,
o tobě když snívám,
v oči se ti dívám,
ach, to k hlavě mojí letí
hvězdy a slunce a růže a rosa a píseň!
Sni, sni o té lásce naší!
Co nám vzato osudem,
nade všecko v světě krašší –
ať nám svítí šťastným snem:
miláčku, když sníváš,
v oči se mi díváš,
to se k hlavě tvojí snáší
hvězdy a slunce a růže a rosa a píseň!

Meter: trochaic
SLOKY
by Antonín Sova

Můj stav byl kdys: vše v lásce mít,
však úzkost cítit dojatou,
sen krásné mužnosti své žít
a chvít se všeho před ztrátou,
čnít do světla, však ze tmy pít.
V dva světy hledět pohřížen,
dvě hlavy jedné bytosti, –
v den, v slunci jenž plá pozdvižen
i v noc, jež ve své temnosti
hlad mužů skrývá i pláč žen.
Tak bylo: vše bych objímal,
a o všecko se bázní chvím.
Pláč zašlých dnů mne dojímal.
Dnes příští jásot duchem mým
snů nezrozených zahřímal.

Meter: iambic
104.
by Friedrich von Logau

Laternen trägt man auff den Gassen; im Hause braucht man selten sie;
Bey Leuten ist Lustolda züchtig; im Winckel acht sie Ehre nie.

Meter: polymetric
Jediný pohled.
by Jan Červenka

Moje paní, moje paní –
díky za Váš pohled vřelý!
V jeho měkké, svaté záři
oči mé se otevřely.
Byl to jediný jen pohled,
ale čistý, jako ranné
slunce, pohled, za nějž člověk
jako stín se věrným stane!
Byl to pohled, který svlaží
srdce, jak déšť sprahlou zemi,
který naplňuje mírem,
touhami a nadějemi.
Pohled, který rozsvěcuje
v snění světel miliony,
pohled, při němž duší táhnou
velebné a sladké tony,
Jako hymna, jejíž velký
obsah člověk sotva tuší,
oči zamyká a mlčky
naslouchá jí celou duší.
Byl to paprsk slitování
s trůnu Boha spadlý na zem,
byt to teplý vánek jara
pro srdce ustydlé mrazem.
Byl to pohled, který z duše
nic na světě nevytlačí,
pohled, za který se na smrt
s rozkoší a hrdě kráčí...
Pohled, který kdybych mohl
rozděliti mezi chudé, –
každý jeho částkou malou
do skonání šťasten bude.

Meter: trochaic
484. Das sorgenlose Kind
by Gerhard Tersteegen

Ich bin ein Kind, ich kann nicht sorgen,
Drum geb' ich mich der Mutter hin
Und bleib in ihrem Schoß verborgen
In still-gelass'nem Kindersinn;
Zurückzusehn, vorauszudenken,
Würd' nur mein Herz vergeblich kränken.

Meter: iambic
- I - A las cenizas de un amante puestas en un reloj de arena
by Luis de Ulloa y Pereira

Esta que te señala de los años
las horas de que gozas en empeño,
muda ceniza, y, en cristal pequeño,
lengua que te refiere desengaños,
un tiempo fue Lisardo, a quien engaños
de Filis, su querido ingrato dueño,
trasladaron del uno al otro sueño:
prevente, huésped, en ajenos daños.
En tanto estrecho al miserable puso
el incendio de amor y la aspereza
de condición esquiva y desdeñosa.
Póstumo el polvo guarda el primer uso
inobediente a la naturaleza:
padeció vivo, y muerto no reposa.

Meter: polymetric
- CCXXV - Sobre el sepulcro de doña Marina de Aragón
by Gutierre de Cetina

«Marina de Aragón yace aquí. Espera,
detén el paso y apresura el llanto.»
«¿Y éste a quien el dolor aflige tanto
quién es?» «Muerto su bien ya no es el que era.»
«¡Ay, rabioso pesar!, ¡ay pena fiera!
¿Es Amor el que cubre oscuro manto?»
«Sí, mas oye qué dice y nota cuánto
el cielo nos llevó, que no debiera»:
Beldad, gracia, valor, virtud, cordura,
ingenio, honestidad, seso, arte y gloria,
linaje y todo el bien que da ventura,
se ha llevado la muerte y por memoria
su nombre mostrará esta piedra dura;
yo tendré cargo de llorar su historia.

Meter: iambic
19.
by Georg Heym

Die Schiffe schwimmen durch der Riesen Leichen
Aufs Meer hinaus. Die Segel faßt der Wind.
Sie blähen auf sich, und die Rudrer sind
Im Raum geschäftig, durch die Flut zu streichen.
Das Volk sitzt wie die Fliegen matt im Rumpf,
An Deck, und Mast. Sie schauen vor sich hin.
An nichts zu denken, ist ihr einzger Sinn.
Trübsinnig, krank, verwundet, faul und stumpf.
Die Feldherrn hocken traurig in den Ecken.
Wer grad vorbeigeht, speit sie ins Gesicht.
Sie merken's kaum. Sie denken nur der Speichen
Des Rads, auf das sie bald die Glieder strecken.
Sie brüten, wie den König sie erweichen.
Sie wissen, ach, dem Tod entgehn sie nicht.

Meter: iambic
Herrlich .
by Annette von Droste-Hülshoff

Und wenn er aus der Pforte tritt
Und weht sein Mantel über die Gasse,
Dann steh’n die Männer, das Haupt geneigt,
Sprechend: wo sind deine Vasallen? —
Und die Wittwen und Waisen knieend schrei’n:
Hilf uns, du mächt’ger Gebieter.

Meter: iambic
An eine wohlgekleidete Alte.
by Johann Georg Gressel

Die Kleider sind recht schön man liebet ihre Pracht/
Allein dein alter Leib wird von uns nichts geacht.

Meter: iambic
49. An Balbum
by Andreas Gryphius

Du schläffst den gantzen Tag und wachst die Nacht beym Wein;
Weil du ein kluges Kind der Finsternüß wilst seyn.

Meter: iambic
- 1267 - De Los hidalgos de la aldea
by Lope de Vega

Padre del Cielo, a cuya diestra y gloria
está sentado el Hijo omnipotente,
y espíritu divino refulgente,
inmenso, trino y uno en mi memoria.
Virgen, de quien de regalada historia
tus loores contra el cielo dulcemente,
por cuyo dulce sí la humana gente
gozó del enemigo tal victoria;
ángel Gabriel, que fuiste mensajero
para tan dulces nuevas escogido,
diciendo alegremente: «Ave María»;
dadme victoria del alarde fiero,
pues con deseo y ánimo debido
en vuestras manos pongo el alma mía.

Meter: iambic
- LX -
by Juan Boscan

Alto monte el Olimpo, do se escribe
que no llega a subir ningún nublado,
ni alcanza allá el furor apoderado
del viento, por más chozas que derribe,
sobre sus altas cumbres me recibe
porque allí esté seguro y sosegado,
un claro amor, que el alma me ha ilustrado
con la clara virtud que en mí concibe.
Miro de allí do estaban los amores
que perdido en el mundo me traían;
y miro por cual arte sus errores,
concibiendo dolor, maldad parían.
Nacieron de la cual otros dolores
que en deshonra medraban y crecían.

Meter: polymetric
206. Milená hvězda mi vzplanula
by Eduard Just

Milená hvězda mi vzplanula
na pouti života časného;
vzešla a blíže mne stanula
zornice ze kraje jasného.
Andělův sídlo kde odvěké,
z krajů těch hvězda mi seslána:
znáš-li ji? – Věrnéť to srdce Tvé,
k němuž má duše jest poutána.
Ráda však prodlévá v poutě svém,
volno jí v takové porobě:
soucitně blažena v blahu Tvém,
patří ráj v nové vždy podobě.
I věz, má dušinko, u Tebe
že mi tak blaze a vesele,
jak bych byl na pouti do nebe,
po boků maje svém anděle.
Aby též blaho mi svítalo
do zimy pozdní jak v podletí,
v Tobě mi, sestřičko, zkvítalo,
nebe rač laskavě přispěti!

Meter: dactylic
Maientau
by Ludwig Uhland

Auf den Wald und auf die Wiese,
Mit dem ersten Morgengrau,
Träuft ein Quell vom Paradiese,
Leiser, frischer Maientau;
Was den Mai zum Heiligtume
Jeder süßen Wonne schafft,
Schmelz der Blätter, Glanz der Blume,
Würz und Duft, ist seine Kraft.
Wenn den Tau die Muschel trinket,
Wird in ihr ein Perlenstrauß;
Wenn er in den Eichstamm sinket,
Werden Honigbienen draus;
Wenn der Vogel auf dem Reise
Kaum damit den Schnabel netzt,
Lernet er die helle Weise,
Die den ernsten Wald ergetzt.
Mit dem Tau der Maienglocken
Wascht die Jungfrau ihr Gesicht,
Badet sie die goldnen Locken,
Und sie glänzt von Himmelslicht;
Selbst ein Auge, rot geweinet,
Labt sich mit den Tropfen gern,
Bis ihm freundlich niederscheinet,
Taugetränkt, der Morgenstern.
Sink denn auch auf mich hernieder,
Balsam du für jeden Schmerz!
Netz auch mir die Augenlider!
Tränke mir mein dürstend Herz!
Gib mir Jugend, Sangeswonne,
Himmlischer Gebilde Schau,
Stärke mir den Blick zur Sonne,
Leiser, frischer Maientau!

Meter: trochaic
Schulschlange
by Peter Hille

Im Pausengange
Paar auf Paar,
Die Mädchenschar,
Die umschlingen
Mit bunten Ringen,
Die zerdrücken
Die starken Rücken
Der Männer wird.

Meter: polymetric
110 Daß Gesuche deß Geschöpffes.
by Angelus Silesius

Vom Ersten Anbegin/ und noch biß heute zu/
Sucht daß Geschöpffe nichts als seines Schöpffers
Ruh.

Meter: iambic
Společenské. (I.)
by Karel Maria Drahotín Villani

Píme!
Zítra v bitvu půjdeme;
Zvíme,
Seč jsme, co dokážeme.
Hrejme!
Vyndej každý co má ven,
Pějme!
Veselý nám kyne den.
Vždyť se žádný z nás nebojí,
Ztratit život v krutém boji; –
Kdyby který z nás se bál,
Není hoden aby hrál;
Není hoden aby pěl,
Aby krejcar v kapse měl;
Není hoden aby pil,
Mezi námi aby žil!
Pějme,
Hrejme,
Píme,
Zvíme –
Zda-li zítra zvítězíme!

Meter: trochaic
A la Goleta Epitafio En El Quijote, Primera parte, capítulo XL
by Cervantes

Almas dichosas que del mortal velo
libres y exentas por el bien que obraste,
desde la baja tierra os levantaste
a lo más alto y lo mejor del cielo,
y, ardiendo en ira y en honroso celo,
de los cuerpos la fuerza ejercitaste,
que en propia y sangre ajena coloraste
el mar vecino y arenoso suelo;
primero que el valor faltó a la vida
en los cansados brazos, que, muriendo,
con ser vencidos, llevan la victoria.
Y ésta vuestra mortal, triste caída
entre el muro y el hierro, os va adquiriendo
fama que el mundo os da y el cielo gloria.

Meter: iambic
Al mismo tema
by Juan Pérez de Montalbán

Los campos de Madrid, Isidro santo,
cielos son ya, pues nuncios de los cielos,
rompiendo nubes y rasgando velos,
bajan con risa por lograr un llanto.
Y tanto alcanza Isidro, y puede tanto,
que mientras forma en éxtasis desvelos,
siente el campo lisonjas y consuelos
con injurias de arado sacrosanto
Y así destina Dios grato a un deseo
glorias a Isidro, agricultor astuto,
y ofreciendo su amor le da el trofeo
Rindiendo sus deseos el tributo,
cogiendo en Dios sus gozos el empleo,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto.

Meter: iambic
Sprüche für die geladenen in T . . .
by Stefan George

Ihr lernt: das haus des mangels nur kenne die schwermut
Nun seht im prunke der säulen die herbere schwermut
Der stets nach dem ziel sich verzehre nur fühle das schicksal
Ich zeige euch in der erfüllung das grausamste schicksal
Des der die stunden vertrauert bei köstlichem kleinod
Der schmächtigen fingers spielt mit dem sprühenden kleinod
Und des der angethan mit der könige purpur
Das schwere bleiche antlitz senkt auf den purpur.

Meter: iambic
1L: Ich stehe tief in deiner Schuld,
by Otto Erich Hartleben

Ich stehe tief in deiner Schuld,
und weiss es wohl und fühl es schwer –
doch habe Mitleid, hab Geduld,
bald trag ich keine Wunden mehr.
Dies Herz wird leichter jeden Tag,
und immer freier wird mein Blick –
bald bin ich ledig jeder Schmach,
erfüllt, versöhnt ist mein Geschick.
Es kommt der Tod und alle Schuld
an dir und andern sühnet er –
o habe Mitleid, hab Geduld,
bald trag ich keine Wunden mehr.

Meter: iambic
To Althea, from Prison
by Richard Lovelace

When Love with unconfinèd wings
 Hovers within my Gates,
And my divine Althea brings
 To whisper at the Grates;
When I lie tangled in her hair,
 And fettered to her eye,
The Gods that wanton in the Air,
 Know no such Liberty.

When flowing Cups run swiftly round
 With no allaying Thames,
Our careless heads with Roses bound,
 Our hearts with Loyal Flames;
When thirsty grief in Wine we steep,
 When Healths and draughts go free,
Fishes that tipple in the Deep
 Know no such Liberty.

When (like committed linnets) I
 With shriller throat shall sing
The sweetness, Mercy, Majesty,
 And glories of my King;
When I shall voice aloud how good
 He is, how Great should be,
Enlargèd Winds, that curl the Flood,
 Know no such Liberty.

Stone Walls do not a Prison make,
 Nor Iron bars a Cage;
Minds innocent and quiet take
 That for an Hermitage.
If I have freedom in my Love,
 And in my soul am free,
Angels alone that soar above,
 Enjoy such Liberty.

Meter: iambic
DRUHOVI
by Viktor Dyk

V čas přetěžký, kdy klesá pod břemenem
tak mnohý kol,
procitlo hoře v srdci unaveném
a přišel bol.
To srdce prudce, vášnivě tak bilo
do dnů a změn.
To srdce všecko k smrti poranilo,
život i sen.
Než otec živ je v syna svého štěstí
a smát se nelení.
Sní v zimě strom, že jaro ratolesti
pokryje zelení.
Nechladne srdce, oheň nezhasíná
svatý a horoucí.
A otec vídá v očích svého syna
naději budoucí.
Přes zlobu chvil, přes bouří nepohodu
nebude chud,
Sám trpí-li, svou vírou v sílu rodu
zaplaší rmut.
A přes zklamání klidně hledí dosud
v dnů příštích svit.
Citlivé místo vždy však najde osud,
kde může poranit.
A Fatum číhá, Fatum číhá lačno
a náhle drtívá.
Co mohu přát, než aby přešlo mračno,
jež nebe zakrývá?
Den sychravý a vítr stromy klátí
v podzimní vichřici.
Druh nemůže, žel, druhu více dáti
nežli svou pravici.

Meter: iambic