PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
35. Předrahý můj otče! (Drahá máti moje!) Tvoje snahy
by Jan Květoslav Klumpar

Předrahý můj otče! (Drahá máti moje!) Tvoje snahy
O mé zdraví, o mou blaženosť,
Bych se nikdy nevyšinul z dráhy,
Kterouž kráčí ctnosť a nábožnosť,
Vděčnosti cit v ňádrech probudily
A jej v lásku vřelou proměnily.
Jaké díky Tobě vzdávať mohu,
Čím Ti odplatiti mohu teď?
Zarosený často zdvihám k Bohu,
Tenť jen může všecko dáti, hled.
Nechť Ti přeje pouť zde mnoholetou,
Na níž štěstí, blahosť, zdraví kvetou!

Meter: trochaic
51. Die Dornene Kron.
by Angelus Silesius

Die Dornen die daß Haupt deß Herrn zerstechen gantz/
Sind meines Haubtes Kron und ewger Rosenkrantz:
Was auß den Wunden fleust ist meiner Wundẽ heil:
Wie wol wird mir sein Spott/ und seine Pein zutheil

Meter: iambic
LÍPA. (5.)
by František Odvalil

Nesázel jí leda Pán Bůh. Mladičká tu stála,
když se v jejím stínu chata budovala.
Pod ní usoužená po robotě hlava
sklánivá se v dlaně, zdrané do krvava.
Vysoko již měsíc bledým nebem šeří,
únavou vše leží, jenom lán se čeří,
únavou vše mrtvo, jen to srdce bědné
začíná žít nyní. Nemělo kdy ve dne.
Žije, touží, prahne, žaluje a nyje,
srdci družky věrné s důvěrou vstříc bije,
na něm roste, sílí k nové práci denní,
čeká na lepšího jitra probuzení,
čeká jako hrouda na paprsek vesny,
čeká jak v té lípě na svůj rozlet plesný
pěnkavino hnízdo, v němž se dorost peří.
Tak zde člověk čeká, miluje a věří. –

Meter: trochaic
Mi gratitud al soneto
by Modesto Moreno de la Rosa

Dicen, Soneto, que tormento eres
por las traviesas Musas inventado,
y que es más que difícil tu trenzado,
si ha de tener los justos caracteres.
No me acomodo a tales pareceres;
par mí fuiste el cáliz nacarado
con que brindó mi afán de enamorado
al placer y al amor y a las mujeres
¡En un soneto entronicé a Conchita!
¡Otro forjé para la excelsa Pura!
¡Otro puse a los pies de Isabelita !
Y, cantando en sonetos su hermosura,
con efusión romántica infinita
me colmaron de amor y de ventura.

Meter: polymetric
Píseň u hrobu Lenky.
by Martin Alexander Přibil

Spi milenko
Sladce v hrobě,
Spi, má Lenko!
Pokoj tobě!
Pokoj přeje
Ti milenec;
Sám bol pěje
Opuštěnec.
Slza kane
Na hrob černý;
Vždy zůstane
Hoch ti věrný.
Věrně k Lence
Chce se znáti,
Až milence
Smrt zachvátí!

Meter: trochaic
Ó Praho!
by Jaroslav Vrchlický

Smím růží východní ti věnčit skráň, ó Praho?
vzdát cizí písní tobě lásky daň, ó Praho?
Hle, s bázní růže, mám jich plný klín,
juž beru slzou porosené v dlaň, ó Praho!
Ty velká minulostí, v budoucnosť
ční větší zlatý trůn tvůj, vstup juž naň, ó Praho!
Až k obzoru se rozvlň nádherná,
dům tlačiž dům, věž k věži, na báň báň, ó Praho!
Svých darů krajem rozsyp ovoce,
když venkov spěje k tobě, plachá laň, ó Praho!
Ty velké, zlaté město Karlovo,
zas městem Žižky železným se staň, ó Praho!
Sviť Slovanstvu a šlehej v Evropu,
jak maják nad cizoty vlny plaň, ó Praho!
Vždy věrná sobě, žehnej dětem svým,
a pouze bohům otců svých se klaň, ó Praho!
Však nezapomeň nikdy tasit meč,
vždyť žije ta, s níž Trut zápolil, saň, ó Praho!

Meter: iambic
NA ODCHODU DO BETLEMA.
by František Kyselý

Nemálo byl dobrý Josef
nepokojem rozechvělý,
k zápisu když do Betlema
s Marií se vydat měli;
bylať toho času zima,
chudině vždy zlá a tuhá,
kdy jen stěží putovati
mohla s ním choť samodruhá.
Maria jej vzmužovala:
„Nechať tuhá zima zlotí,
na cestu mi osla zjednat
neotálej, dobrý choti;
nechať třeba všecky živly
proti nám se vzbouří lítě,
bezpečně nás chránit bude
pod mým srdcem božské dítě.“
A co Josef jednal osla,
Maria se hledat jala,
čím by svoje nuzné robě
po porodu odívala;
shledala hrst měkkých plének
z vlniny kýms darované
a půl tuctu košiliček
z látky lněné, doma tkané.
Pravicí, jež kmitala se
jako motýl při poletu,
kropila to prádlo vodou
z koření a vonných květů
a je pak, až úzkostlivě
o čistotu jeho dbalá,
s něžnou péčí do truhličky
jako vzácnost ukládala.
Při tom díle jako hvězdy,
jež se v studni obrážejí,
představy vnad synáčkových
zasvítaly v duši její;
viděla tvář jeho sličnou,
úsměv její vábný, blahý,
s rozkoší v ní znamenala
svoje vlastní jemné tahy.
Bez bázně tu tvářku tiskla
k mateřskému obličeji,
zřela brzo v růžná líčka,
brzo v jasná očka její;
brzo z ústek malinových
svými rty med rajský brala,
brzo hebké řasy víček
miloněžně celovala.
Každá této tváře změna
předivná a nejvýš milá
nové pravdy, nové krásy
zjevením jí Božím byla,
z něhož jasně dívka prostá
poznávala v zanícení,
velikým a moudrým světa
chápati co dáno není.
Vidouc pak, jak vyvolený
národ její bídně choří
a den po dni bez pomoci
utápí se v bludů moři,
po žádoucím Spasiteli,
jejž co nejdřív zrodit měla,
sladkobolnou žárnou touhou
všecka prudce zahořela.

Meter: trochaic
Das Abendmahl
by Rainer Maria Rilke

Sie sind versammelt, staunende Verstörte,
um ihn, der wie ein Weiser sich beschließt
und der sich fortnimmt denen er gehörte
und der an ihnen fremd vorüberfließt.
Die alte Einsamkeit kommt über ihn,
die ihn erzog zu seinem tiefen Handeln;
nun wird er wieder durch den Ölwald wandeln,
und die ihn lieben werden vor ihm fliehn.
Er hat sie zu dem letzten Tisch entboten
und (wie ein Schuß die Vögel aus den Schoten
scheucht) scheucht er ihre Hände aus den Broten
mit seinem Wort: sie fliegen zu ihm her;
sie flattern bange durch die Tafelrunde
und suchen einen Ausgang. Aber
ist überall wie eine Dämmerstunde.

Meter: iambic
140.
by Friedrich Rückert

O überheb dich nicht wie jener Pharisäer,
Als stehe Gottes Huld dir, als dem Sünder, näher!
Wenn er dich besser schuf, hast du nicht dich erschaffen;
Und kämpfst du besser dich, so gibt er dir die Waffen.

Meter: iambic
Co jest to.
by Adolf Heyduk

Snad je to kletba, co mne tíží,
snad je to zšílenělý sen,
že nemohu být v tiché blíži
horoucí lásky spokojen.
Tu první láska v středu dráhy
slzíc se před mne postaví,
a dává srdci nové vláhy,
leč tou podá i otravy.

Meter: iambic
VZPOMÍNKA.
by Adolf Červinka

Co zbylo trpkého mezi námi,
dávno je větrem rozváto,
se steskem po mládí dozníváš mi,
života mého sonáto!
Chladnějším okem se na vše dívám,
u srdce při tom mrazí však,
nebylo lépe, když v nejistotách
nade mnou visel těžký mrak?
Nebylo lépe, když stiskem ruky
krev se mi varem bouřila,
když jsem lží bláhovou sebe těšil,
že jsi mně celá patřila!

Meter: polymetric
Píseň o pivě.
by František Hajniš

Když se letos ječmen zdaří
A chmel dobře odkvete;
Sládek nám pivečko zvaří,
Jež nám hlavy poplete.
Není voda jako voda,
Rozdíl dělat musíme;
Dříve pivo chválit škoda,
Dokud ho nezkusíme.
Když pak skvěle dokazáno,
Že se pivo zdařilo;
Dříve nebudiž přestáno,
Dokud se nevypilo.
Dejž Bůh, ať se ječmen zrodí,
A chmel ať se podaří:
Ať nám sládek radost zplodí,
A malvázek uvaří.

Meter: trochaic
21. Liedchen der Desdemona
by Johann Gottfried Herder

Arm' Mädchen saß singend, am Waldbaum saß sie,
Singt alle, mein Kränzel ist Weide.
Die Hand lag am Busen ihr, 's Haupt am Knie,
Singt Weide, grüne Weide!
Der Strom kalt daneben ihr, murmelt ihr Ach,
Singt Weide, grüne Weide!
Und Thränenfluth floß ihr, die Felsen wohl brach,
' Bitt dich, mach fort, er ist den Augenblick da.
Singt alle, von Weiden mein Kränzlein muß seyn,
Komm niemand und tadl' ihn. Er gefällt mir nun so.
Nein das folgt noch nicht. Horch, was klopft?
AeMILIE.
's ist der Wind.
DeSDEM.
Ich nannt' ihn mir treulos. Was antwort't er mir:
Gefallen mir Mädchen, die Bübchen wohl dir – –
So, nun kannst du gehen. Gute Nacht. Mir jucken meine Augen, das bedeutet Weinen.
AeMILIE.
O nicht doch! –
[dESDEM:]
Gute Nacht, gute Nacht! Mir steh der Himmel bei,
Daß ich nicht schlimm durch schlimm, durch Schlimmes besser sey!

Meter: iambic
- XXX -
by Argensola

Vuelve del cielo al peso que le oprime,
mi espíritu, si en rapto se divierte
de este inferior distrito de la muerte,
donde en sus graves eslabones gime.
«Vengo, dice, de ver la ley sublime
(no arbitrio vago de improvisa suerte),
que acá, encubierta en mansedumbre fuerte,
su acción en ambos términos comprime».
Y así, pues Filis (émulo divino)
con benigna eficacia la ejercita,
ya no más diversión de sus desdenes.
Esfuérzate a esperar que los remita;
que no por sed de peregrinos bienes
te han de ver las estrellas peregrino.

Meter: iambic
Al Marqués de Montesclaros
by Diego Ramírez Pagan

Dilatando, señor, de día en día,
este tiempo me ha vendido caro,
al crecido deseo acude avaro
el premio que tu vista prometía.
Encógese de Tytiro la cría,
brama el ciervo, y enturbia el río claro,
rara es el ave, y el pastor es raro,
que el monte y la campaña descubría.
Con toda esta ocasión me determino
como Leandro en mar tempestuoso,
al río, al viento y lluvia, al frío insano.
En paso estrecho, en áspero camino,
Dardanio en la virtud de su Montano
presume de valiente y animoso.

Meter: iambic
26. Luh mile zkvet’, jím zpěvná bystřen kluše...
by Adolf Heyduk

Luh mile zkvet’, jím zpěvná bystřen kluše...
Tak květem žití též vás chtěla nést,
mé děti předrahé, má zpěvná duše. –

Meter: iambic
Marnost nad marnostmi.
by Simeon Karel Macháček

Já si nezakládám na ničem!
Juchej!
Proto na světě tak blažen jsem,
Juchej!
A kdo nehrá na ničemnou,
Přiťukej a zpívej se mnou
Při dopitku mém!
Já stál o zboží a o jmění,
Juchej!
To že blaží, liché domnění!
Ovej!
Peníz, který jsem tu popad’,
Tam se hned mi zase propad’,
Bylo po jmění.
Teď já k ženským srdce přikládal,
Juchej!
Ještě dosud bych se za to pral!
Ovej!
Falešná si jiné měla,
Věrná mě zas omrzela,
Vhodnou jiný vzal.
Pak jsem o cesty a jízdy stál,
Juchej!
Opustil svou vlast, a táhl dál,
Ovej!
Tu mi nešlo k duhu sídlo,
Tam ne spaní, tu ne jídlo,
Domů jsem si přál.
Zas jsem dával na slávu a čest,
Juchej!
Ihned jiný slovutnější jest,
Ovej!
Jak jsem zvedal hlavu výše,
Každý zlořečil mé pýše,
Každý kul mi lest.
Vydal já se ve válku a boj,
Juchej!
Zahnal mnohý nepřátelů roj,
Juchej!
Následoval polních rohů –
Až jsem ztratil koulí nohu,
Hned jsem složil zbroj.
Já si nezakládám na ničem!
Juchej!
Pánem celinkého světa jsem!
Juchej!
K pití volám dobrou chasu;
Zpěvu konec tu i kvasu –
Nuže! dopijem’!

Meter: trochaic
Written After Reading King Lear
by Ameen Rihani

Long is his course, O master of our woes,
And joys, and tears, our passions and desires,
In nature’s school—in hell-begotten fires;
Dread is the agony and fell the throes
Which with the Night and Storm he undergoes,
While Treason in his robes herself attires,
And Love beneath adultery’s sheet expires,
And mocked Sincerity sincerer grows.
To vie with wailing winds and weeping clouds
And valleys shrieking in the fangs of storms,
This Human Hurricane thou didst create;
But just as soon as Death this horror shrouds,
I hear the distant cry of fiery forms,
Ay, and the creaking of hell’s deepest gate.

Meter: iambic
1L: Andere mögen dich jetzt im steigenden Sommer verlassen,
by Ferdinand von Saar

Andere mögen dich jetzt im steigenden Sommer verlassen,
Ich doch bleibe dir treu, strahlendurchfunkelte Stadt.
Nicht verlangt es mich mehr nach himmelan ragenden Gletschern,
Nicht nach des nordischen Meers wogenumbraustem Gestad.
Gern verträum' ich die Tage im Dunstkreis der stilleren Straßen,
Quälen auch Hitze und Staub, giebt's doch Oasen genug.
Wohlig schlürft sich am Morgen der Kaffee im Runde des Stadtparks,
Liebliches Blumenarom mengt der Cigarre sich bei.
Brennt die Sonne dann heißer, so find' ich schattige Gärten,
Wo ein erquickliches Buch still und gesammelt man liest.
Ja, dann nimmst du mich auf, Erschloss'ner vom »Schätzer der Menschheit«,
In deiner breiten Alleen wipfelumdunkelte Ruh;
Oder auch du, Belvedere, mit zierlich gehegten Terrassen,
Still ins Weite hinaus schweift dort der sinnende Blick.
Traulich empfängt mich Schönbrunn, es winkt mir der gastliche Prater,
Wo dem dürstenden Mann froh sich der Abend beschließt.
Sehn' ich mich dennoch nach kühleren Schatten, nach frischeren Lüften,
Führen auch Schienen und Dampf rasch mich in's Volle hinein;
Rasch in ein grünes Bereich der herrlichsten Eichen und Buchen –
Tief in des Wienerwalds quellendurchrieselte Pracht.
Mögen doch Andere jetzt dich pilgernd verlassen – ich bleibe:
Liegt das Gute so nah', wünsch' ich mir Besseres nicht!

Meter: polymetric
- XXI -
by Argensola

Su cabello en holanda generosa
Fili enjugó, imitando al real decoro
con que orna su tocado, persa o moro,
bárbara infanta o preferida esposa.
Notando mi atención la inculta hermosa,
libró del lino el húmedo tesoro,
y suelto en crespas ondas, cubrió el oro
la cerviz tersa que extendió la rosa.
Y el pecho en que de pura leche iguales
forman sus dos relieves paraíso,
donde benigna honestidad se anida,
yo no sé si premiar o matar quiso;
que ambos objetos dan veneno y vida,
avaros de su gloria y liberales.

Meter: iambic
59. Auf Herrn Christian Schimlers sein Christi sanguine lotus sum
by Paul Fleming

Wie häßlich sahst du doch, du nun so reine Seele!
Du warest um und an ein arger Wust und Kot,
um so viel desto mehr erbärmlicher als tot,
je mehr du lebtest stets. Ach daß ichs noch erzähle!
Dir half kein Waschen nicht, kein Balsam, Salb' und Oele,
bis dein Erlöser kam und half dir aus der Not.
Er goß sein Blut auf dich, das ihm so weiß und rot
mit reichem Strome floß ans seiner Seiten Höle.
Gesegne dir dein Bad, der dich so sauber machte,
selbst Meister und selbst Bad. Indem ich diß betrachte,
beschau ich mich in mir und werde himlisch ganz
noch auf der Erden hier. Ihr englischen Gesichter,
verzeiht mirs, eure Zier hat weit nicht solchen Glanz.
So viel sie teurer ist, so viel ist meine lichter.
Den j. Herbstmonatstag zu Astrachan in der Tartarei.

Meter: iambic
Die Schmiede.
by Annette von Droste-Hülshoff

Wie kann der alte Aepfelbaum
So lockre Früchte tragen,
Wo Mistelbüsch' und Mooses Flaum
Aus jeder Ritze ragen?
Halb todt, halb lebend, wie ein Prinz
In einem Ammenmährchen,
Die eine Seite voll Gespinns,
Wurmfraß und Flockenhäärchen,
Langt mit der andern, üppig roth,
Er in die Funkenreigen,
Die knatternd aus der Schmiede Schlot
Wie Sternraketen steigen;
Ein zweiter Scävola hält Jahr
Auf Jahr er seine Rechte
Der Glut entgegen, die kein Haar
Zu sengen sich erfrechte.
Und drunten geht es Pink und Pank,
Man hört die Flamme pfeifen,
Es keucht der Balg aus hohler Flank'
Und bildet Aschenstreifen;
Die Kohle knallt und drüber dicht,
Mit Augen wie Pyropen,
Beugt sich das grimmige Gesicht
Des rußigen Cyklopen.
Er hält das Eisen in die Glut
Wie eine arme Seele,
Es knackt und spritzet Funkenblut
Und dunstet blaue Schwehle.
Dann auf dem Ambos, Schlag an Schlag,
Läßt es sein Weh erklingen,
Bis nun gekrümmt in Zorn und Schmach
Es kreucht zu Hufes Ringen.

Meter: iambic
4.
by Friedrich Hölderlin

Aber wir, zufrieden gesellt, wie die liebenden
Schwäne,
Wenn sie ruhen am See, oder auf Wellen gewiegt,
Niedersehn in die Wasser, wo silberne Wolken sich
spiegeln,
Und ätherisches Blau unter den Schiffenden wallt,
So auf Erden wandelten wir. Und drohte der
Nord auch,
Er, der Liebenden Feind, klagenbereitend, und
fiel
Von den Aesten das Laub, und flog im Winde der
Regen,
Ruhig lächelten wir, fühlten den eigenen Gott
Unter trautem Gespräch, in Einem Seelengesange,
Ganz in Frieden mit uns kindlich und freudig
allein.
Aber das Haus ist öde mir nun, und sie haben
mein Auge
Mir genommen, auch mich hab' ich verloren mit
ihr.
Darum irr' ich umher und wohl, wie die Schatten,
so muß ich
Leben, und sinnlos dünkt lange das Uebrige mir.

Meter: trochaic
44. Antwort des Sabin
by Gotthold Ephraim Lessing

Haß' mich, so viel du willst! doch wüßt' ich gern, weswegen:
Denn nicht an deinem Haß, am Grund' ist mir gelegen.

Meter: iambic
Myška.
by Karel Alois Vinařický

Jednou myška malá
Staré povídala:
„V našem dvoře
Na komoře
Stojí domeček.
V kulatém okénku
Na tenoučkém proutku
Visí pěkný kroužeček.
Za ním v koutku
Já sem viděla
Přistrojenou nám pečenku;
Líbě voněla.
Před ní jest jen z nití mřížka,
Překousne ji každá myška:
Poďme tam v té době;
Pochutnáme sobě.“
Stará myš jí moudře praví:
„Chraň se domku, chraň se mřížky,
Totě pasť na malé myšky.
Jestli do ní vlezeš,
Zpátky živa nevylezeš;
Veta po tvém zdraví!“
Myška nevěřila;
Bláhová! myslila,
Že ji stará
Darmo kárá,
A jí nepřeje lahůdky.
Sotva tedy stará z budky
Vyšla někam do dvoru,
Mladá běžela na komoru.
K pasti se přiblíží,
Vůkol se ohlíží;
Prohlíží ten proutek,
Okénko i koutek.
Pečenka líbezně voní;
Překáží jen mřížka.
Ale myška
Dá se do ní,
Kousne, jen to lupne,
Nitka pustí,
Mřížka pukne,
Ale ach!
Jaký strach
Na myšku se spustí!
Kroužek se vytáhne,
Myšku v poli stáhne;
Ta se bídně vrtí:
„Proč sem neposlechla!“ běduje,
Volá o pomoc, hořekuje:
Marně – kroužek ji uškrtí.

Meter: trochaic
8.
by Heinrich Heine

Es erklingen alle Bäume,
Und es singen alle Nester –
Wer ist der Kapellenmeister
In dem grünen Waldorchester?
Ist es dort der graue Kiebitz,
Der beständig nickt so wichtig?
Oder der Pedant, der dorten
Immer kuckuckt, zeitmaßrichtig?
Ist es jener Storch, der ernsthaft,
Und als ob er dirigieret',
Mit dem langen Streckbein klappert,
Während alles musizieret?
Nein, in meinem eignen Herzen
Sitzt des Walds Kapellenmeister,
Und ich fühl, wie er den Takt schlägt,
Und ich glaube, Amor heißt er.

Meter: trochaic
8. Jako poutník z země zaslíbené
by Karel Maria Drahotín Villani

Jako poutník z země zaslíbené
Zbožně nese amulet:
Tak ti zjevím v písni nelíčené
City své – své lásky květ.
Až ta kvítka podá tobě
Ptaje se tvůj milenec:
„Smím-li jimi srdce obě,
Tvé i své vplest u věnec?“
Tu rci krátké jedno slovo,
Vyřkni „ano“ líbezně;
Tím dáš život mi na novo –
Dáš mne světu, svět dáš mně.

Meter: trochaic
- 19 - Soneto a la Ascensión del Señor
by Pedro Espinosa

Jesús, mi amor, que en una nube de oro,
engendrada del llanto de tu ausencia,
al Cielo te trasladas en presencia
del, si alegre, dichoso, santo coro,
mi corazón se va tras su tesoro;
tras Ti se va con alta diligencia,
y yo te sigo en dulce competencia,
con codiciosa vista y triste lloro.
¿Cómo oirás, oh mi bien, el llanto mío,
si vas a donde nunca entró la pena?
¡Bien que en tus manos llevas mi memoria!
Lejos yo, cual mis ojos, hechos río,
el fuego templan que en mi pecho suena,
templaré mis querellas con tu gloria.

Meter: iambic
TESKNOTA V SAMOTĚ.
by František Taufer

Kdybych věděl, zda tu někdo šel
přes pole, ó pole rozorané,
ať již mlčel nebo píseň pěl,
kráčel zvolna nebo rychle spěl,
v obzory se ztratil zotvírané,
šel bych věrně za ním.
Kdybych věděl, že je pekla plam
jeho duše, otrávená žitím,
nebo že je satan mocný sám,
silný zlem a neustálý klam,
šel bych za ním, i když vím a cítím,
že své srdce zraním.
Kdybych věděl, že má teprv žít’,
až tmy lstivé skryjí cesty jeho
a jen očí uhrančivý svit
noc jak hvězdy bude v sobě mít’:
na něho bych čekal, neznámého,
do jitřního času.
Kdybych věděl, které ze všech jmen
vyvolil své duši za znamení,
v něž by vtisknut’ byl i jeho sen,
volal bych je, ať od skalních stěn
vstříc mu letí jako bouřné hřmění
pozdrav mého hlasu.

Meter: trochaic
1L: Nun, Herr, gebt auch ein Wort dabei!
by Johann Gottfried Herder

Nun, Herr, gebt auch ein Wort dabei!
So sind wir mindstens Zwei.

Meter: iambic
Luces y sombras
by Antonio F. Grilo

Hay música en la fuente rumorosa,
y estrépito en el mar que ronco suena;
hay amor en la virgen azucena,
y espinas hay en la inocente rosa.
Hay perlas en el alba esplendorosa;
hay en la tumba lágrimas de pena;
hay una vida de ilusiones llena
al lado de una cruz y de una losa.
Dora el sol la mañana sin enojos,
y del Ocaso en la desierta calma
sombras habrán de ser sus rayos rojos.
Así de nuestro amor bajo la palma
hay luces en la tarde de tus ojos
y sombras en la noche de mi alma.

Meter: iambic
Apostatenmarsch
by Gottfried Keller

Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Schnürt den Sack und kehrt links um!
Abgeweidet ist die Matte,
Spute dich, du Wanderratte,
Hungern ist kein Gaudium!
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Sind wir nicht ein schöner Zug,
Galgenfroher Rabenflug?
Hinter uns die guten Tröpfe
Stehn und brechen sich die Köpfe
Ob dem lustigen Betrug.
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Hohn und schriller Pfeifenklang
Folgen uns den Weg entlang;
Weiter, weiter in dem Kote!
Weiße süße Gnadenbrote
Lohnen uns den sauren Gang!
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Aus dem Busen reißt das Herz,
Werft es fluchend hinterwärts!
Pfaffenküch und Keller kühle,
Spüle weg die Hochgefühle,
Ei, es war nur Bubenscherz!
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Nieder mit dem Jungfernkranz!
Ausgelöscht der Ehre Glanz!
Ausgepfiffen jede Wahrheit!
Angeschwärzt der Sonne Klarheit!
In den Staub mit dem Popanz!
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!
Judas starb den dummsten Tod –
Schäme dich, Ischariot!
Magst du zappeln! Unsereiner
Schwimmt mit Würde stets als reiner
Goldfisch durch das Blut so rot!
Dreht die Fahne, dämpft die Trommel:
Bum! Bum! Bim, bam, bum!

Meter: trochaic
A la sepultura de una señora viuda, de la orden tercera Soneto VII
by Esteban Manuel de Villegas

Nací mujer, y entré en edad florida,
cuya vejez a juventud llevóme;
donde en tan loca edad reconocióme
la discreción de pocos conocida.
Caséme, siéndolo años ya crecida,
aunque lo ameno de mi flor faltóme
por casi entera el mundo censuróme;
es gran censurador de nuestra vida.
Viuda gocé de paz, vestí quieta
del Serafín terreno el tercer paño,
y por ser más insigne fui María.
Viví muriendo por vivir perfecta,
y ahora muerta vivo tan sin daño,
que la salud de Dios tengo por mía.

Meter: iambic
- 1198 - Jornada I, PEDRO
by Lope de Vega

Virgen hermosa, oliva cuyas flores
dieron el óleo que no dio la vida;
cándida Aurora que del sol vestida,
cielo y tierra cubrió de resplandores;
Tú que de Dios los círculos mayores
cuadraste en tu clausura esclarecida,
donde la inmensidad se vio ceñida
de tus siempre purísimos candores:
¿Qué oliva que pretende maltratalla
es esta que provoca a socorrella
con lenguas de hojas cuando el mundo calla?
Decidme si podré favorecella,
que si decís que puedo remedialla,
iré a buscalla y moriré por ella.

Meter: iambic
V letní noci.
by Alois Škampa

Když nad parkem svit luny bloudí
a večer dýchá kol svůj klid –
tak rád se zjev můj stezkou loudí
pod hustých jeho stromů kryt!
Hruď květů pije vůni vlahou
a chvíle každá tak je blahou
jak v pohádek by tekla snění,
kdy v jednotvárné cvrčků pění,
jež tichem kol se rozplývá,
jen snivý nářek vodometu
jak rajská hudba z jiných světů
v šer besídky sem zaznívá...
Vše prázdno. Nikdo kolemjdoucí
mne z luzných bájí neruší.
Hle, na západě měsíc skvoucí
se přes lem vypjal moruší,
a jasem líbá štíhlou bárku,
jež na rybníce v prostřed parku,
ač nevlá vůkol ani vánku –
se houpá přece, jakby v spánku
tam čarovná ní chvěla moc – –
a v zelenavém, klidném světle
nad akáty a bezy zkvětlé
se spouští vábná letní noc!
Jak na břehu zde dlít je milo!
Když kámen hodím po vlnách –
jak stříbro by se rozpěnilo,
to blýskne za ním, kudy táh’...
Nad luhem snícím u aleje
mha v kouzelném se lesku chvěje,
a tam, kde stará jíva dutá
se k vodám níží do sehnuta
a větve chýlí do lázně –
dvě oči zlaté jiskří v temně
a mladá sova v altán ke mně
zří pokojně a bez bázně!...

Meter: iambic
PÍSEŇ Z 1915
by Stanislav Kostka Neumann

V szegedských kasárnech
na velkém dvoře
pod třemi platany
pěšáček svázaný,
v maďarském městě ten voják Čech
polyká hoře.
Ke stromu přivázán
zvolna se svíjí,
pod třemi platany
svíjí se bezbranný,
u nohou čeká mu s vodou džbán,
vteřina míjí.
Jak zvadlá květina
hlavičku sklání
pod košem platanu
pro smích a pohanu,
vteřina dlouhá je, hodina
je k nepřečkání.
Zatěká bez rady
zrak, jenž se kalí,
se třemi platany,
kletými platany,
splývají lidé i fasády,
slunce, jež pálí.
Vše mu kams uplývá
závratnou strží,
pod třemi platany
vojáček spoutaný
bled, zhroucen náhle se usmívá;
jen strom ho drží.
Žilo to vteřinu,
snad pokus o sen:
zmizely platany,
na návsí s kaštany
maminka sedí, jí do klínu
padá jak skosen.
Okamžik byl to jen,
vteřina štěstí.
Vodou ho polili,
procit snad na chvíli,
narovnán, k platanu přitažen
lhostejnou pěstí.

Meter: dactylic
Tak odejít...
by Růžena Jesenská

Tak odejít, odejít do mlh stínů,
kde opad’ list a hvězdy pláčí,
a nechat tě chorého v noci klínu,
jež smutným, dlouhým chórem kráčí.
Ach odejít, odejít! Tak se láme
mi v prsou bolest, že jít musím –
nás rdousí ten svět, jejž vždy v týle máme,
a já své tiché slzy dusím. –
Té noci, té studené noci svěřit
tvou drahou hlavu, když mi stůně,
tak odejít, odejít! Mohu věřit,
že světlých snů k nám sprchnou vůně?
Ne, mně se tu zdá, že své tisknu ruce
na chladné, černé, tvrdé mříže –
a lomcuju jimi a volám tě v muce –
a marně: noc je tobě blíže!

Meter: polymetric