PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: An der Höhe, wo der Quell der Barden in das Tal
by Friedrich Gottlieb Klopstock

An der Höhe, wo der Quell der Barden in das Tal
Sein fliegendes Getöne, mit Silber bewölkt,
Stürzet, da erblickt' ich, zeug' es, Hain!
Die Göttin! sie kam zu dem Sterblichen herab!
Und mit Hoheit in der Miene stand sie! und ich sah
Die Geister um sie her, die, den Liedern entlockt,
Täuschen, ihr Gebild. Die Wurdi's Dolch
Unschuldige traf, die begleiteten sie fern,
Wie in Dämmrung; und die Skulda's mächtigerer Stab
Errettete, die schwebten umher in Triumph,
Schimmernd, um die Göttin, hatten stolz
Mit Laube der Eiche die Schläfe sich bekränzt!
Den Gedanken, die Empfindung, treffend, und mit Kraft,
Mit Wendungen der Kühnheit, zu sagen! das ist,
Sprache des Thuiskon, Göttin, dir,
Wie unseren Helden Eroberung, ein Spiel!
O Begeistrung! Sie erhebt sich! Feurigeren Blicks
Ergießet sich ihr Auge, die Seel' in der Glut!
Ströme! denn du schonest des umsonst,
Der, leer des Gefühls, den Gedanken nicht erreicht!
Wie sie herschwebt an des Quells Fall! Mächtiges Getön,
Wie Rauschen in den Nächten des Walds ist ihr Schwung!
Draußen im Gefilde braust der Sturm!
Gern höret der Wandrer das Rauschen in dem Wald!
Wie sie schwebet an der Quelle! Sanfteres Getön,
Wie Wehen in dem tieferen Wald ist ihr Schwung.
Draußen im Gefilde braust der Sturm!
Gern höret im Walde der Wanderer das Wehn.
So erscholl mir's von der Telyn Saite, wie im Flug.
Mich dauchte, daß die Göttin mit Lächeln auf mich
Blickte: da durchströmt' es all mein Blut
Mit Feuer, und Röte, wie jugendlicher Tanz,
In dem Frühlinge getanzt glühte mir herauf
Die Wange! Ihr Begleiter! ihr Geister! so rief
Eiliger ich aus, ihr saht den Blick
Der Göttin, sie lächelt! Ihr Genien, ihr sahts!
O des Zaubers, den sie jetzo zaubert! Er gebeut;
Die Geister der Gesänge gesungen durch mich
Kommen, ihr Gebild, und haben stolz
Mit heiligem Laube die Schläfe sich bekränzt,
Mit dem jüngsten aus den Hainen! Hebe doch der Dolch
Der Norne sich! Er fehlt sie! Die Göttin hat sie
Schirmend, auf der Bahn des schweren Gangs
Des kühnen, hinauf zu Unsterblichkeit geführt!

Meter: polymetric
La campana rural
by Eduardo Carrasquilla Mallarino

Una campana rota, de secular
                  se queja
de yo no sé que males Su dolor
                     ancestral
difúndese en la tarde, y su
                  voz aconseja
pensar en Dios con íntima confianza teologal
La campiña está triste La
                  media luz bermeja
del ocaso disípase al orto vesperal
El poblado parece que evoca una conseja;
y la campana sigue su tañir proverbial
-Oh, Señor Jesucristo - Y por
                  la senda umbrosa
de acacios florecidos, con mi rubia amorosa,
que a comprender no llega lo que hay entre los dos
Vino la santa hora que anuncia
                  la campana
-Hora que siendo mística es a la vez profana-
Sin que mi novia sepa que voy pensando en Dios

Meter: anapestic
RONDEAU
by Jiří Mahen

Má píseň jenom tebe stále hledá
a s tebou víru v život vezdejší.
Mé srdce zatím plamen konejší,
jenž minulosti trhá mračna šedá,
jenž nové světy z temnot dnešku zvedá
den ke dni slabší a zas mocnější
pro tebe.
Má láska nijak zapříti se nedá.
Slyš moje slova klidem žhavější!
By svátkem zas byl den nám zítřejší,
má píseň jenom refrén stále hledá
pro tebe.

Meter: iambic
- CLXVIII -
by Lope de Vega

Si verse aborrecido el que era amado
es de amor la postrera desventura,
¿qué espera en vos, señora, que procura
el que cayó de tan dichoso estado?
En vano enciendo vuestro pecho helado,
pues lo que ahora con violencia dura
ya no es amor, es natural blandura
con tibio gusto de un amor forzado.
Cuando vos me seguisteis, iba huyendo;
huir ahora vos, cuando yo os sigo:
si es amor, ya le tengo y no le entiendo.
Ya huyo como esclavo del castigo;
guardaos que ya me voy y, al fin partiendo,
no sé qué haré de vos pues vais conmigo.

Meter: iambic
De Los amantes Acto I - Escena III - Atambores
by Andrés Rey de Artieda

Aunque tarde a servir el Conde empieza
por lo que la tardanza le remuerde,
y espera en breve hacer, sale de verde,
esmaltada su dama en la cabeza;
do el que sus flacos ojos endereza
porque si bien lo hiciere, o mal, se acuerde
de su arnés perderá, si acaso pierde,
o al Conde ganará la mejor pieza.
Lo mismo al caballero que se atreve,
alabar otra dama se publica,
pues no hace en su presencia lo que debe,
a más de que dará una prenda rica
al que mejor emplee y mejor cebe
en el arnés contrario espada y pica.

Meter: polymetric
15.
by Friedrich Rückert

Der Fried' ist sprachverwandt wol mit der Freiheit auch;
Aus Blut des Freiheitkampfs erblüht des Friedens Strauch.
Die Freiheit macht dich frei, o Mensch, von der Natur,
Doch von der ew'gen nicht, von deiner eignen nur.
Gar mit der Freiheit nicht ist die Natur in Streit,
Nur Du Entzweiter hast die Himmlischen entzweit.
Nur du Versöhnter kannst die Himmlischen versöhnen,
Wenn Freiheit und Natur du neu vermählst im Schönen.

Meter: iambic
1L: Wie Wunder-weißlich muß doch Gottes Werk geschehn!
by Catharina Regina von Greiffenberg

Wie Wunder-weißlich muß doch Gottes Werk geschehn!
im Eden-Garten wurd die erste Sünd begangen:
und die Erlösung hat im Garten angefangen.
Gleich an dem Ort des Falls / must Rettung auferstehn.
So schöne Rosen ja hat niemand nie gesehn /
als meines Jesus Blut / mit der die Erd kan prangen.
Es heilt den Mordes-Biß der Höll-verfluchten Schlangen.
Aus jenem kan mehr Heil / als Noht aus dem / aufgehn.
Ach! Gott! dir ist die Krafft vom Herzen weggeronnen!
des Vatters Zornesglut schmelzt dir das Herz im Leib:
hast Herz-Erquickungs-Safft mir Armen mit gewonnen;
daß ich auch in dem Tod nicht ungetröstet bleib'.
O Blut-und Angstes-Schweiß! wollst mir mein Herze kühlen /
wann Feur der Trübsals-Hitz' und Aengsten ich muß fühlen.

Meter: iambic
- 1349 - Acto III, MENDOZA De Porfiando vence amor
by Lope de Vega

Quien dice que pobreza no es vileza,
nunca pensó dejar de ser honrado,
que a un hombre en bajos paños disfrazado.
se atreve fácilmente la riqueza,
De mi parte no estuvo la bajeza,
si no de mi desdicha que ha llegado
a perderme el respeto en el estado.
que menos que defiende mi nobleza,
mas culpar mi nobleza son engaños
mientras mis pensamientos son mayores
que mis desdichas por ajenos daños:
Las almas no las visten exteriores
que muchos pechos hay en pobres paños
que pudieran ser almas de señores.

Meter: iambic
Betrachtung des Schlafs,
 als
 eine Göttliche Wohlthat,
 bey dem 1728sten Jahres-Wechsel.
by Barthold Heinrich Brockes

Das Behten heisst den Schöpffer ehren,
Und bloß von Seiner Güt’ und Macht
Was, das uns nützlich ist, ersuchen und begehren:
Einfolglich wird es GOTT mit allem Recht gebracht.

Meter: iambic
Soneto cuarto del mismo caballero con distintos co
by Vicente García de la Huerta

Necio, atrevido y loco me apellida,
Fili, tu injusta condición ingrata,
y con infames títulos maltrata
la más noble pasión y bien nacida.
Emplea en mí tu cólera encendida,
abrasa un corazón que te retrata,
y consume, si te es empresa grata,
la ya torpe memoria de mi vida.
Ya aborrezco el vivir, pues inhumana
segunda causa das a mi tormento,
por que acabe mi vida de esta suerte:
Acción por todos términos tirana
ensangrentarte en mi aborrecimiento,
sobrando tu desdén a darme muerte

Meter: polymetric
Tormento
by Mercedes Matamoros

Yo no puedo vivir sin contemplarte,
ni puedo ser dichosa sin oírte;
¡alas no tengo ya para seguirte!
¡voces no tengo ya con qué llamarte!
Quisiera ser voluble para odiarte;
quisiera tener fuerzas para huirte;
esquivez y desdenes para herirte;
orgullo y dignidad para olvidarte!
Mas no me atrevo ningún daño a hacerte
¡yo no puedo dictar fallo de muerte
contra el tirano cruel que me tortura!
Medito mi venganza hora tras hora,
¡y en lo íntimo del pecho que te adora,
para ti, caro bien, sólo hay dulzura!

Meter: iambic
Ich liebte dich
by Hermann von Lingg

Ich liebte dich, wie konnt' ich schweigen?
Mein tiefst Gemüt lag frei vor dir.
Ich wagt' es, dir mich ganz zu zeigen,
Du aber ließest doch von mir.
Doch ach, wie konnt' ich jemals hoffen,
Du würdest ruhn an einer Brust,
Die selbst noch allen Stürmen offen,
Von keinem Frieden je gewußt?
Ich liebte dich – ich darf es sagen!
Ich hoffte – und mit welchem Schmerz!
Ich hab' den Mut, mich anzuklagen;
O, unaussprechlich litt mein Herz!
Leb wohl und mög' dich Gott bewahren,
Auch ein Atom nur jener Glut,
Die mich verzehrte, zu erfahren;
Nur mein Herz dulde, bis es ruht!

Meter: iambic
- CXX -
by Argensola

Pues tu gobierno, mi Fernando, imita
al de Dios en los orbes celestiales,
aunque excluya tal vez las judiciales
plumas, venere la justicia escrita;
que cuando por su arbitrio la infinita
dispensa con las órdenes fatales
no les turba los lustres naturales,
ni el influjo común desacredita;
Ni tú, si la magnánima epiqueya
se opone a los derechos que nos rigen,
de su ornato purpúreo los desnudes;
que, aunque ella tiene altísimo el origen,
no ha de pensar que las demás virtudes
en su presencia son turba plebeya.

Meter: polymetric
POHÁDKA O KRÁLI PECIVÁLU.
by Josef Václav Sládek

KRÁL Pecivál kdys kraloval
až u tureckých hranic,
však, ač měl zlata plný sklep
a jedl jenom s medem chléb,
– jej netěšilo pranic!
Ať hleděl k slunce východu,
ať hleděl ku západu, –
v svých prsou cítil těžkou tíž:
neb před sebou měl velkou říš’,
– a velký cop měl v zadu!
Měl diamantů věrtele
a perly bílé, rudé,
však, ať si bděl anebo spal
a jed’ a pil, neb kraloval,
ten cop mu vadil všude.
Ať reky vodil do boje,
ať na lov svoje honce,
cop stále rost’, a byla již
porostlá copem celá říš –
a nebylo ho konce!
Už rolník nechal v poli pluh
a tesař nemoh’ tesat:
neb z poddaných kde který jest,
ten králův cop jen musel plést’
a museli ho česat.
I povolal král mudrce
až od tatarských hranic
a děl: „Co s copem dělat jen?“ –
I radili se rok a den,
– pak nevěděli pranic.
I velký žal měl náš pan král:
„Ó krásný světe, vale!
už vykopejte černý hrob
a pochovejte mne i cop –
Ó králi Pecivále!“
A v žalu svém, jak nocí, dnem
král Pecivál tak volá,
jej Šašek jeho uslyšel
i bylo mu ho velký žel
i řekl: „Kmotře, hola!
Můj pane králi, hola hej!“
tak Šašek řekl k němu –
„můj pane králi, jen se vzchop,
my nůžky vezmem na ten cop
a bude konec všemu!“
Dvé slzí, velkých jako hrách,
se králi s tváří skradlo:
„Ó šťastný králi, šťastná zem!
dnes ještě cop si ustřihnem,
– – a mně to nenapadlo!
Můj dobrý Šašku, hola hej!
teď jsem zas šťasten, hochu;
svou milou dceru dám ti rád
i svoji říš’ – jen kralovat
mne nechte ještě trochu!
Můj dobrý Šašku, hola hej!
ty buď mi místo syna –“
Ó, že jsme tam též nebyli!
což byli bychom napili
se červeného vína! –

Meter: iambic
MÍR A VOJNA. (2.)
by František Odvalil

Tichá noc, tichá noc,
po návsi tma čirá
od okénka po okénko
peruť rozprostírá.
Víš, děvčátko, víš ty,
když se nocí vláčím,
že mne bolí srdce, hlava,
ovité bodláčím?
Víš, že zrak můj ještě
k oknům tvým se vrátí,
když po návsi opuštěné
chasy zpěv se tratí?

Meter: trochaic
Marco Bruto
by Sebastián Alfredo de Morales

-Eres, noble virtud, un nombre vano-
exclama Bruto al contemplar vencidas
en Filipos sus huestes, que oprimidas
huyendo van del vencedor romano
Roto yace el pendón republicano,
y las tristes legiones destruidas
van sin gloria a humillarse envilecidas
del fiero Antonio ante el poder tirano
Al ver de Casio perecer la armada,
venganza estoica de los hados toma;
hunde en su pecho la fulminea espada,
el alma, exangüe por la herida asoma,
y al volar por la esfera dilatada
lleva tras sí la libertad de Roma.

Meter: polymetric
EDEN.
by Jaroslav Vrchlický

Že ztracen pro nás, kdo naříká s bolem?
Ó nikoli, je tady, pohleď kolem
na stráně s květy, na zahrady s plody,
na tiché lesy, na proudící vody,
na zeleň stromů různou, pestrou, svěží,
na propast azuru, jejž orel stěží
můž’ změřit křídlem, jdi a ptej se ptáka,
zda není šťastným? Pohleď na oblaka,
jak vesele ku modrým horám táhnou,
slyš větry, jak si bodře v struny sáhnou,
viz, jak plá růže, jablko jak svítí!
Brouk na písku, sup v mraku volá: Žití,
ples, jásot, radost, opojení, sláva!
Tu letí motýl, lilie se vzdává
pod jeho polibky na štíhlém stonku
a svlačec, toť je moře živých zvonků,
v nichž místo srdce zvoní včela zlatá.
Jeť azur štěstí číše vrchovatá
a každý život je z ní doušek jeden.
Jeť stará země posud velký Eden,
buď, muži, Adamem, buď Evou, ženo!
To jediný váš cíl a vaše věno.
Ó milujte se! Všecko k lásce volá,
šer pod buky, na vodě v dálce kola,
mech v jeskyních a úzké stezky nivou.
Ó milujte se! Změňte v hudbu snivou,
tož v hudbu polibků svůj oddech každý,
a nebude lsti, zrady, záští, vraždy,
jen láska bude kolem vždy a všade!
Hle, azur se jak odpuštění klade
na koutek země, kde je lásky trochu.
Ó milujte se bez lsti, bez vrtochů,
bez vytáček a klamu, prostě, silně.
Jeť láska ohněm v tvůrce velké dílně,
tou trvá vše. Kde dva se objímají,
tam básník ukryt v šerých olší taji
zří, jak se zvolna v jejich políbení
ta stará zem na starý Eden mění.

Meter: iambic
Jitro lidstva.
by Jaroslav Vrchlický

Na břehu moře, na výši hor,
v úvalu hlubokých lesů,
já tebe poznal juž v tušivé tísni,
já tebe pozdravil jásavou písní,
mně v oko blesk’ tvůj meteor!
Ó jitro lidstva! vždy jako dnes
duše své ples
v kalichu písně ti nesu!
Vržen v tu dobu pochyb a mdlob
já slabé, ubohé dítě,
úpěl jsem, volal jsem, křičel jsem mocí,
rozbil jsem železné veřeje noci,
až nad tvůj plný plísně hrob –
začal se zvedati budoucí věk
jak skřivánek
do jitra mhy na úsvitě.
Malou svou bolest já zapomněl rád
i malé lidské své štěstí;
jen tebe, který máš trůniti v nachu,
ó duchu lidský, viděl jsem v prachu,
tvé věky hřměly, vodopád;
já slyšel bouři jich, hřmění a ruch,
kde ale bůh,
který z nich duhu měl vznésti?
V svých často vídal jsem vidinách
duhu tvé nesměrné slávy;
od moře ku moři v oblouku smělém
do hvězd se ztrácela zářivým čelem,
safír a perla, opálu nach
zářily o závod v paprsků vír –
jak netopýr
v hlubinách spal chaos tmavý.
Pyramid starých svraštělá skráň,
nad kterou v myšlenkách stojí
v pouti své měsíc, mizela v páru,
Elbrus se nezaskvěl v červánků žáru,
od břehu Gangu v rákos šla laň,
z Budhovy ruky jež jídala kdys, –
nad světem tys
stálo jako bohatýr v zbroji.
Stálo jsi, stálo jsi tisíce let
nad lidstvem spícím sen víry.
Vidělos Hory prchati v tanci,
svítilos na čelo Dantemu psanci,
v Hellady znova obživlý svět
plálo jsi z dláta, z štětce i strun,
ale tvůj trůn
zůstal přec na světě sirý.
Ó skloň se naposled na spící zem,
tys ráj ten, jejž bůh nám slíbil;
celou svou září, celým svým žárem,
myšlénkou vzplaň a zkameniž tvarem,
ať světlo, jež neseš v klíně svém,
zatopí nejmenší v údolí chýž,
ať skane již
s čela tvých věštců a Sibyll!
Na břehu moře, na výši hor,
v úvalu hlubokých lesů,
já tebe poznal juž v tušivé tísni,
já tebe pozdravil jásavou písní,
mně v oko blesk’ tvůj meteor!
Ó jitro lidstva, vždy jako dnes
duše své ples
v kalichu písně ti nesu!

Meter: dactylic
BOLEST.
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Zná srdce v žití bolest trojí.
První, ta jako z nenadání
raněné srdce zcela zhojí
slzami v usedavém štkání.
A druhá? Hrozná, němá, tichá.
Je ztuhlá jako mrtvá kráska,
jež nikdy více nezavzdychá,
že srdce zlomila jí láska.
A třetí? Rodí tesknou píseň,
která se v sladké štěstí mění,
ze srdce všechnu snímá tíseň
a dává bolu posvěcení.
Zná srdce v žití bolest trojí.
První jak jarní sníh roztaje,
ta druhá dýkou vraždí svojí
a třetí rozpučí v květ ráje.

Meter: iambic
La tarde de la fiesta
by Efraín Saenz Cordero

Esa tarde vestida de blanco,
                     parecía
la princesita rubia que
                  pintan en los cuentos
Tal era su sonrisa, su porte,
                  la armonía
graciosa de sus líneas y de sus movimientos
En sus ojos divinos radiaba
                  la alegría
con destellos tan puros como sus pensamientos;
y en sus frescas mejillas la
                  aurora sonreía
al arrullo armonioso de argentinos acentos
La tarde dio sus oros en
                  haces fulgurantes
para hacer más luciente la gloria de la fiesta
en donde se oye el verso, trémulo de emoción
Y mientras mis amigos, de gozos delirantes,
allí se divertían, los ecos de
                  la orquesta
dejaban su ternura para mi corazón

Meter: anapestic
- 2 -
by Lope de Vega

Si ya después de Leviatán vencido
y atravesado con la dura armella,
teñida en sangre Babilonia bella
la púrpura y el oro del vestido.
Rota la copa, y el licor vertido,
que dio veneno a la mayor estrella,
en cítara suave, que con ella
cesara el llanto del eterno olvido.
El vencedor con dulce voz cantaba,
admirada de todas las naciones,
¡quién no te teme, gran Señor, y alaba!
O cordero divino, ¡qué canciones
te cantará quien a sus pies estaba,
si en el sagrado de la cruz le pones!

Meter: iambic
IN MEMORIAM (I.)
by Tereza Dubrovská

Buď navždy s Bohem, milý příteli!
tam v záhrobí a temna tiši
snad duše Tvoje hlas můj slyší,
a oči vidí, jež se zavřely.
A píseň, kterou rty Tvé dopěly,
teď jiným světem hvězdnou říší,
a vesmíru se nese výší –
kam všechny duše jednou dospěly.
Dál život půjde ve své touze,
jen Ty zde scházet budeš pouze,
svět nevděčný Tě brzo oželí.
Jen myšlenky jak vánku vání
tam vzletí k Tobě kol Tvých skrání –
a vzpomínky jak milé pocely.

Meter: iambic
Kratochvíl kozácká.
by Vincenc Furch

Přes rovinu Ukrajinu
Honí kozák Tatara –
Ten se shýbá – onen zdvíhá –
Vesela jest honba ta.
Nesyčejí v trávě hadi,
S nebe blesky nejedou –
Ale střelil Tatatr zpátky,
Kozák zdvíhá pušku svou.
Kulka trávu pohladila –
Ale Tatar ten již tam – –
Jak jest těžko kozákovi,
Že zas musí jeti sám!

Meter: trochaic
Auf die plauderhaffte Dorilis
by Christiana Mariana von Ziegler

Ach Mägdgen, plaudre nicht so tumm in Tag hinein,
Muß alles, was du weißt, gleich ausgeblaßen seyn?
Vertraut man etwas dir, so weiß es ieder Junge,
Denn was im Hertzen sitzst, das schwimmt auch auf der Zunge.
Du must, und diß gewiß, durch was verwahrlost seyn,
Weil du nicht schweigen kanst, doch ietzo fällt mirs ein:
Es hat die Dorilis, wie man kan leicht ermessen,
Das Hintertheil gewiß den Hühnern abgefressen.

Meter: iambic
MDLÁ VŮNĚ.
by Adolf Brabec

Mdlá vůně v těžký pluje vzduch,
a srdce ubohé jí stůně,
a marně vzdýchá, touží duch.
Vše Zapoměním zavání
i nejlahodnější ta vůně
je Zmaru křídel mávání.
Chci tichou mši dnes čísti zas,
vzpomínku zašlou vybudit u mě,
přítele najít v knize vlas..

Meter: iambic
- 1416 - Libro I, ERGASTO
by Lope de Vega

Del árbol Angelín incorruptible,
de tersa plata y de cristal lustroso,
de oliva de Sethín y de oloroso
Cedro del monte Líbano apacible.
De las piedras de luz inaccesible,
del parto de la tierra más hermoso,
del mismo sol en guarnecer dichoso
al que hasta ahora se mostró invisible.
Caja hiciera a Jesús mi humilde celo;
¿mas cómo busca la ignorancia mía
árboles aromáticos del suelo?
¿Oro, plata, cristal, piedras, sol, día,
si la tiene mejor que el mismo cielo,
en las puras entrañas de MARÍA?

Meter: polymetric
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Wann dein beredter Mund sich einmahl auffgethan/
So flicht sich Stück in Stück/ und Glied in Glieder
Daß manche Stunde kaum das Ende finden kan.
Die Nase muß gewiß der Rede Maßstab seyn.

Meter: iambic
- 1307 - Acto III, Escena I, NISE De Los ramilletes de Madrid
by Lope de Vega

Álamos blancos, que de verdes nuezas
y de silvestres vides abrazados,
crecéis alegres y vivís casados,
tomad agora ejemplo en mis tristeza.
Si pensáis que vestidas las cortezas
de tantos lazos, estaréis guardados
de veros para siempre despojados,
así fueron mis frágiles firmezas.
Temed del duro invierno los enojos,
donde las hojas pálidas y rojas
a los vientos darán vuestros despojos;
que el tiempo, que quitó con mil congojas
las verdes esperanzas a mis ojos,
mudará de color a vuestras hojas.

Meter: iambic
III. S lípy samé zlato padá,
by Jaroslav Vrchlický

S lípy samé zlato padá,
květným pelem tmí se vzduch;
motýl těžká křídla skládá,
včel a ptáků hasne ruch.
Darmo! Lásky sladká vláda
juž mne jala v těsný kruh;
s lípy samé zlato padá,
květným pelem tmí se vzduch!
Měsíc patří v spící lada
jako mlhou zářný duch;
motýl těžká křídla skládá,
včel a ptáků hasne ruch.
Z lučin zvoní cvrčků váda,
v stínech tanec zlatých much;
s lípy samé zlato padá,
květným pelem tmí se vzduch.
Ó jen hoď své srdce ráda
v moře nadějí a tuch;
motýl těžká křídla skládá,
včel a ptáků hasne ruch!
Miluj, dokavad jsi mlada,
láska svět je, život, bůh!
S lípy samé zlato padá,
květným pelem tmí se vzduch!

Meter: trochaic
1L: Hältst den Atem,
by Gustav Falke

Hältst den Atem,
Starrst in die Luft.
Siehst du was? Horchst du?
– Ja doch! es ruft!
Lautlose Stille,
Nirgend ein Muck!
Narren dich Träume?
Neckt dich ein Spuk?
Lass mich! Aus Weiten
Kommt es heran.
Jetzt – wie mit Geisterhand
Fasst es mich an.
Fasst dich? du zitterst!
Sprich, was dich schreckt,
Was dir die Wange mit
Blässe bedeckt.
Frage nicht! Schweige!
Was es auch sei –
Grausend, geheimnisvoll
Schritt es vorbei.

Meter: iambic
XXXVIII. Jak jen milé ve ozdobách
by František Ladislav Čelakovský

Jak jen milé ve ozdobách
Pokáže se podletí,
Na sta kvítků v malých dobách
Jedna včelka obletí.
Mých však k jedinému květu
Myšlének a toužení
Roj se honí v bystrém letu
Z rána až do zasnění.
Ó, kde tolikeré sklady
Sladkosti a jemné vnady
Nabraly se v nevinném
Kvítku jednom jediném!

Meter: trochaic
- 1390 - Al Conde de Niebla
by Lope de Vega

El tierno niño, el nuevo Isaac cristiano
en el arena de Tarifa mira
el mejor padre, con piadosa ira
la lealtad y el amor luchando en vano;
alta la daga en la temida mano,
glorioso vence, intrépido la tira,
ciega el sol, nace Roma, amor suspira,
triunfa España, enmudece el africano.
Bajó la frente Italia, y de la suya
quitó a Torcato el lauro en oro y bronces,
porque ninguno ser Guzmán presuma.
Y la fama, principio de la tuya,
Guzmán el Bueno escribe, siendo entonces
la tinta sangre y el cuchillo pluma.

Meter: iambic
Arnold Winkelried.
by Jan Evangelista Nečas

Na Švýcary poroba se strojí. –
Rytířstva květ jako hradba stojí
proti nim; štít podle štítu těsně,
lesem kopí ohraženi děsně.
Švýcaři zas v houfcích různo klečí,
Boha vzývajíce v nebezpečí,
pak jak příval útokem se hnali.
Odraženi v krvi popadali.
Couvli druzí, postrach do nich vniknul.
Švýcar jeden, jménem Winkelried, však vzkřiknul:
„Ženu s dětmi dávám v péči vaši. –
Za mnou v průlom, bojující braši!“
Řka to, kopí rukama se chopil,
co jich objal, v hrudi své je stopil.
V průlom šiku Švýcaři se hnali,
těžkých mlatů rány dopadaly
na rytířův kutá prsa zbrojná,
a žeň smrti byla hrozná, hojná.
Panstvo prchající v krvi kleslo.
Nad bojištěm vítězství se vzneslo. –
Švýcar zas byl volným vlasti synem,
tvojím, Winkelriede, věčným činem!

Meter: trochaic
CESTA.
by Karel Babánek

Kol pustých zahrádek a z chudé čtvrti města,
do kraje radostně pospíchá bílá cesta,
zbavená těsných pout, dvé řady šedých domů,
teď v kraj se rozběhla a ve průvodu stromů.
Tou cestou půjdeš-li, se v ticho velké noře,
jak v lázni hojivé své neucítíš hoře.
Duch křídla rozepne, zbavená špíny města:
a jak by v jiný svět tě povede ta cesta.
Tam v poli zraje klas a zavoní ti chlebem,
a píseň skřivánčí zní pod nezměrným nebem,
jež modré oko jak se vlídně dívá dolů,
tam tiché radosti sedají s tebou k stolu.
Do noci třesavá zní cvrčků píseň v poli,
mír cestou ku vsi jde ukryté pod topoly,
do noci zapadlé a měsíčního světla,
jímž náhle v kraji noc jak modrým květem zkvetla.
Čas tiše plyne tam, jak řeka klidným tokem,
a život, rozsévač, jde brázdou volným krokem,
radosti rozsévá i žaly plnou hrstí
v dny všechny člověka jak do zkypřené prsti.
A dnů, když dovršen je počet, když se stmívá,
a plamen stráven je a zhasla touha živá,
se světem smířeni, spí pod zelenou thují,
a vánky zdaleka jim nad hlavami dují...

Meter: polymetric
Nepravá příčina.
by Jan Evangelista Nečas

Přijel sedlák o sv. Janě
k sestře vdané na Malé straně,
vzal i s sebou nejstarší dvě dcery.
Večer šli se podívati do opery.
Nevím, jaký kus to hráli,
ale zpěvačce se mnoho smáli.
Po kuse pak v mezidveří
pravil sedlák k starší dceři:
„Musela se špatně vycajchnovať,
že si to ti páni dali opakovať!“

Meter: trochaic