PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
NEBESA
by Jan Opolský

Tma ovinula kolem hlavy mně hebkou šatku potají
a nebe bylo indychové, s nějž hvězdy na zem padají.
I zdálo se mi, jak bych slyšel šept ze zásvětí dechnutý,
pod mečem věčna krvácely mé vteřiny a minuty.
A v každém ze čtyř úhlů světa se jiná dějstva tajila,
noc stála plachá, smrtonosná, ač v zastření svém spanilá.
A souhvězdí, jež svícen tvoří, tak uhrančivý střela svit,
že celý život uplynulý se zdál být trpěn, ne však žit.
Co dostalo se k mému sluchu, stín zvuku byl jen, planý rys,
já necítil své vlastní krve, jež v marném těle bila kdys.
Stav zvláštní, matný, lethargický jak lázeň, do níž vsypán jed,
by nemohla smrt přistoupivší ni blízkostí svou zabolet.
Tak v černé moře empyrea by vržen byl květ života,
nad vírem hloubek nadsmyslných kde bloudí pak a kolotá.
Strom ticha sílil. Jako ruce své větve vztáh a tam je klad’,
kde ze semene toho květu smrt počínala vyrůstat.
A jak jsem viděl v oné noci! Vše zřené bylo prostě div,
hled ze předsíně nekonečna do rozbíhavých perspektiv.
Hvězd genese i jejich zánik mně se vší hrůzou tanul vstříc
i odumřelost meteorů i zhaslé žehy vlasatic.
A vidma zřel jsem proměnlivá, jež hmotnost světů měníce,
jak ledová se rosa lila z ran vzdáleného měsíce.
Že slepý jsem pro vyšší zření, tma plná žasu děla mi,
ač věčná dějství nepřezkumná v ni vbodána jsou jiskrami.
Zář nepřístupných mysterií tak strašná a tak mrazivá
je utkána však z vanoucího a nehmotného přediva,
jež tvrdý pohled můj jen trhá, aniž jím vlastně proniká,
neb je to pohled nebožáka a kalné zření hříšníka,
jejž poutá těžký kámen žití, by nemohl se povznésti,
a uvízlý je se svou lodí zde na mělčinách bolesti.
Taj, Syrie, proč nejvíc záříš, ty věčná touhy příčino!
Mlč, Algol, svíce nejvzácnější, jak trpné srdce matčino!
A sebe strašněj buďte tichy, vy myriády rozseté,
jež ve sladkosti jedovaté mne nenávistně klamete!
Však sviťte všecky přísným světlem, jež v hranách smrti zlomené,
za spásu duše pobloudilé. Ať Pán si na ni vzpomene!

Meter: iambic
244. Die Lieb ist der weisen Stein.
by Angelus Silesius

Liel’ ist der weisen Stein: sie scheidet Gold auß koth/
Sie machet nichts zu ichts/ und wandelt mich in Gott

Meter: iambic
NEPŘÁTELŮM ANTIKY
by Jaroslav Vrchlický

Že nemohou pochopiti Venuši?
To přec zázrak není, vždyť jsou eunuši!

Meter: polymetric
Soneto
by Luis Enríquez de Navarra

Es en cítara dulce, que templada
con otra está, sonora simpatía,
resonar con acorde melodía
las dos cuando ve una propulsada.
No es la distancia embargo a la acordada,
correspondiente unión de su armonía
antes si con sonora alegoría
es su unívoca voz acentuada.
Así tu corazón Javier amante,
concorde al eco del divino acento,
cuando en Indias herido su discante.
De pena esquiva, y de mayor tormento,
su dolor en Navarra aunque distante,
resuena en Cristo, con sudor sangriento.

Meter: polymetric
[mägdlein, schlag die Augen nieder]
by Clemens Brentano

Mägdlein, schlag die Augen nieder,
Blicke, die zu heftig steigen,
Plaudern alles fälschlich wieder,
Was die Lippen zart verschweigen.
Mägdlein, woll' die Augen senken
Such' den Schlüssel an der Erde,
Sie wird ihn der Demut schenken,
Daß der Himmel offen werde.
Mägdlein, laß die Wimper sinken;
Wenn die Blumen aufwärts sehen,
Deinem Blick herabzuwinken,
Wolle nicht vorübergehen.
Mägdlein, nicht die Augen hebe,
Allzuoft und kalt und schnelle,
Daß dein Blick den Himmel gebe
Einem nur an rechter Stelle.
Mägdlein, wer herniederblicket,
Der hat wohl sein Herz erbauet,
Der hat schon sein Haus beschicket,
Eh' er sich der Welt vertrauet.
Mägdlein, hast du keinen Spiegel,
Der dich in dich selber scheinet,
Deine Augen sind zwei Siegel,
Denen ganz dein Heil versteinet.
Mägdlein, senktest du die Augen,
Den Endymion zu wecken,
Würdest du zu lieben taugen,
Und nun taugst du nur zum Necken.
Mägdlein, woll' zur Erde sehen,
Lasse deine Augen weiden,
Und sie werden auferstehen
Und dich wie zwei Sterne kleiden.
Mägdlein, diese Augensterne
Magst du dann dem Himmel weihen;
Daß die Erde lieben lerne,
Mußt du ihr die Augen leihen!

Meter: trochaic
ZAHRADY.
by Sigismund Bouška

Zahrady, zelené zahrady!
Z okna se na ně dívám
přes keřů kytky a záhonů ráj
k dalekým lesům a nivám.
Na pravo hřbitov, zelený sad,
s alejí břiz mi kývá
a z mojich thují zašumí
ozvěna zádumčivá.
Nevidět křížů, omšená zeď,
břečtanem vždycky živá,
staletým mechem, otcem trav,
barvitě, žíhaně stlívá.
Prosvítil večer, v obrysy slil
břízy i jehlance thují,
modravým nebem s fialek snem
žlutavé obláčky plují.
Tmí se a chladne, hřbitova kout
zaplanul rudými světly,
do temna stínů vsadil je kdos,
jakoby máky kvetly.
Chocholy bříz se houpají výš,
jakby kdos pozdravem kýval
do dálky dnu, jenž odchází,
by v nebesích odpočíval.

Meter: polymetric
- XXV - De Examinarse de rey. Acto tercero, Domingo
by Mira de Amescua

Un mar y una garita me hacen roncha;
un mar y una garita son mi mancha.
De amor tengo en el alma una gran plancha,
tanto que el alma con amor se troncha.
A no ser viejo aquello de la concha,
viniera a pelo aquí con una ensancha.
Mi afición se destroza con ser ancha,
no des troncha, si des troncha, no destroncha.
Parta mi amor que ya ufano relincha,
porque la fuerza de su amor es muncha.
Dispara su arcabuz. Pega la mecha.
Revienta el fuego; que sus manos hincha,
y ya con su salta, amor no puncha,
ancha, uncha, hincha, honcha, y hencha.

Meter: iambic
A Flérida
by José María Heredia

Si es dulce ver en el glorioso estío,
ceñida el alba de purpúreas flores,
y entre blancas arenas y verdores
con manso curso deslizarse el río;
si es dulce al inocente pecho mío
atisbar de las aves los amores,
cuando tiernas modulan sus ardores
en la plácida paz del bosque umbrío;
si es dulce ver cual cobran estos
                     prados
fresco verdor en la estación florida,
y al cielo y mar profundo serenados,
más dulce es verte, Flérida querida,
darme en tus negros ojos desmayados
muerte de amor más grata que la vida

Meter: polymetric
- LXXVIII -
by Hernandode Acunya

Amor, pues me guiaste a vela y remo
por el dichoso mar de la esperanza,
¿cómo permites que de tal bonanza
se levante fortuna en tal extremo?
Si el grado en mi esperar fuera supremo,
pudiérasle bajar con tal mudanza,
mas dime en qué fundaste tu venganza,
si tanto no esperé cuanto ahora temo.
Responder se me puede de tu parte
que todo lo que digo y lo que siento
es tratar de razón do no hay ninguna;
mas quiero en pago de esto asegurarte
que nunca mudarán mi pensamiento
tu bonanza jamás, ni tu fortuna.

Meter: iambic
IV. Beskydy, Beskydy!
by Josef Kalus

Beskydy, Beskydy!
hory milované,
co přes vaše hlavy
prudkých větrů vane!
Co rok větrů, bouře,
vichřice divoké –
a to proto, hory,
že jste tak vysoké.
V takové též výši
národ můj je milý,
přes něj se též mnohé
bouře převalily. –
Byste byly nízky,
národ duchem malý,
tož by vás vichřice
v pokoji nechaly!

Meter: trochaic
Soneto
by Cristóbal de Mesa

El que alaba la vida de la Corte
no goce el bien del campo solitario,
y su ambicioso pensamiento vario,
nunca sepa regir por firme norte
Con despachos y cartas de gran porte,
desesperado espere al ordinario,
y ande de secretario en secretario,
dando en varios negocios vario corte.
Procure ser privado del privado,
adule por diversas pretensiones,
a todos los que gozan el gobierno.
Afane por saber cosas de estado,
de las llaves doradas y bastones,
y tengan mal verano y mal invierno.

Meter: iambic
- CXXXV -
by Argensola

Si quiere Amor que siga sus antojos
y a sus hierros de nuevo rinda el cuello;
que por ídolo adore un rostro bello
y que vista su templo mis despojos,
la flaca luz renueve de mis ojos,
restituya a mi frente su cabello,
a mis labios la rosa y primer vello,
que ya pendiente y yerto es dos manojos.
Y entonces, como sierpe renovada,
a la puerta de Filis inclemente
resistiré a la lluvia y a los vientos.
Mas si no ha de volver la edad pasada,
y todo con la edad es diferente,
¿por qué no lo han de ser mis pensamientos?

Meter: polymetric
V mlze.
by Alois Škampa

Hruď plna dum, vzduch prosycen je chladem,
a lesy v bílém stopeny jsou kouři.
Jak těžký oblak nad mlčícím sadem
u samé země hustá mha se chmouří.
Šat vlhne v ní a dech ji v nitro vnímá,
je plno kol jí, kam se ohlédnete:
jak pod peřinou luh v ní tiše dřímá,
a sami, i kdy vztyčíte se zpříma –
až po pás do ní vehrouženi jdete!
A v mračnu tom, jež líně kol se plaví,
a pohyb tají vlastních vašich kroků –
nic kouzlem svým váš obdiv nezastaví!
Jen kaštan chvilkou zjeví se kdes oku
jak obra stín – a jak se z mlhy noří,
a vzdorně vznáší větvic nad ni metly:
tak vyjímá se v bílém jejím moři
s tím zbytkem listů, jež mu na nich hoří
– jak černý lustr se zlatými světly...

Meter: iambic
V. Mrtva... mrtva, můj ty Bože!
by Jaroslav Vrchlický

Mrtva... mrtva, můj ty Bože!
Juž to bude třetí leto,
a přec ještě nevykvetlo,
co tou láskou v duši seto.
Mrtvé lásky mrtvé símě
v kamenitou půdu padlo,
a tak srdce moje v jaru
místo květu k smrti schladlo.

Meter: trochaic
La guerra
by Manuel del Palacio

Huye la tarde; a su fulgor incierto,
suelta la rienda sobre el pecho herido,
cruzando va un corcel solo y perdido
el campo de batalla, ya desierto
De sangre y lodo y de sudor cubierto,
con ojo audaz y con atento oído,
al césped interroga en que el gemido
oyó hace poco del soldado muerto
Allí se para al aire dilatando,
la entreabierta nariz, el aire aspira,
llegan los cuervos la festín nefando,
apaga el sol su funeraria pira,
mueve la hierba el bruto resoplando,
lame la frente al paladín, y espira.

Meter: iambic
- LXXXI - Compara su pasión con la de un ruiseñor
by Joseph de Litala y Castelvi

Al Alma un Ruiseñor sus quejas llora,
que alimentó el dolor en noche oscura,
y esa murmuradora fuente pura
perlas desata al bostezar la aurora.
Ya de sus penas el caudal mejora,
si en grillos de cristal su fe asegura,
y él en la copa de una rama apura
cuanto en su pecho tiernamente adora.
Dichoso pues, que felizmente puede
sufrir, y padecer su fin violento,
sin que le niegue la razón el daño.
Bien sé que en el sentir hoy no me excede,
porque si él vive amando su tormento,
yo muero sin saber mi mal extraño.

Meter: iambic
Liebesklage
by Hermann Löns

Weidenbaum, dir will ich's sagen,
Weidenbaum, dir will ich's klagen,
Lieblich ist die Maienzeit,
Doch ich trage Herzeleid.
Weidenbaum, du sollst es hören,
Daß er nie wird wiederkehren,
Schön und lustig ist der Mai,
Doch mein Glück das ist vorbei.
Weidenbaum, du sollst es wissen,
Nie wird er mich wieder küssen,
Wieder kehrt die Maienzeit,
Doch sie bringt mir neues Leid.
Weidenbaum, wenn sie dich fragen,
Weidenbaum, dann sollst du sagen,
Wen betrogen hat der Mai,
Dessen Frühling ist vorbei.

Meter: trochaic
O ČEM...
by Adolf Brabec

O čem má píseň nepěje,
ó toho je tak mnoho,
po čem můj cit se nechvěje,
ó, toho je tak mnoho.
Rád křídla měl bych veliká,
nad nivy vznes se výše,
nad moře, moře všeliká,
na zem zřel dolů tiše.
O čem má píseň zapěje,
ó toho je tak málo,
jak větřík vše mně zavěje, –
přec žití za to stálo.

Meter: iambic
Traumbild der Geliebten
by Johann Gottfried Herder

Die als ein Himmelsengel mich,
Ach, kurz begegnete,
Zu Schottlands Hütte feierlich
Mich scheidend segnete
Und dann noch brünstig mich umfing
Und dann an meinem Bette
Noch wie an meinem Schatten hing,
Ob da sie Hütte hätte.
Ach, Schottlands Hütte ist hier nicht,
Ein leeres Haus ist sie!
Greis Fingal's Menschen sind hier nicht,
Sind Alle Sklaven sie!
Und ich, mit armem, wüstem Blick
Such' ich mich ringsum wieder:
»komm, Traum! kommt, Brüder, noch zurück!«
Und finde keine Brüder!
Nicht Einen, Keinen find' ich hier,
Der, Bruder für mein Herz,
Mich liebte, mit mir lebte, mir
Im Freudeton und Schmerz,
Ach,
Nicht
Drum sink' ich jetzt in welche Ruh!
Mit schmerzbetäubten Wunden,
Und speise mich mit Träumen! Ist,
Wo ist der süßste Traum? –
Du, Schottlands Hütte, wo? wo bist
Du, rauschend wilder Baum,
Der noch auch edle Seelen kann,
Ein liebes Dach, beschirmen,
Vor Niedertracht beschirmen kann
Und bergen froh in Stürmen!
Ach, unser freies Vaterland,
Was Sklaven nur gebiert,
Wo unter Knechtetitel Tand
Sich Muth und Geist verliert,
Wo Viehesdummheit, Stolz und Neid
Und Affenaberglauben
Und Pöbelniederträchtigkeit,
Ach, welch ein Herz mir rauben!
Wegrauben edles Selbstgefühl
Und That- und Lebensmuth,
Der besten Stunden süßes Spiel
Im warmen Jugendblut
Und Menschheit rauben! – ach! und mir
Sind wenig meiner Tage.
Und, Mutter Vorsicht, dank' ich Dir
Die wenigen als Plage?
Komm, Traumesmädchen, komm zurück
In Deiner lichten Spur,
Mit Deinem Liebethränenblick,
Auch als ein Schatte nur,
Als Traumbild nur, mit Zauberwort,
Und sprich zu meiner Seele
Und schweb und zeige mir den Ort
Und zeig ihn meiner Seele:
»dort wird, dort wird die Hütte sein,
Der Liebe sel'ges Dach,
In jener Au', in jenem Hain!«
Ach, Zephyr, sprich ihr nach,
Die so als Himmelsengel mich
Im Göttertraum begegnet
Und noch zu Schottlands Hütte mich,
Prophetin, mich so segnet!
Drum, Mädchen, wenn in dieser Welt
(mit Seele spricht's mein Blick)
Das Schicksal stets in Ketten hält
Und trennet uns zurück:
In letzter Lebensstunde wird
Dein Bild noch vor mir schweben,
Und nur von ihm zur Hütt' geführt,
Such' ich ein ander Leben!

Meter: iambic
A un suicida
by Arturo Gazul

Aun recuerdo tu cráneo destrozado
manando sangre por la abierta herida;
aun recuerdo tu mano de suicida
oprimiendo el revolver descargado
El cristal de tus ojos vidriado
lanzaba su postrera despedida,
y tu exánime cuerpo, ya sin vida,
rodaba por el suelo ensangrentado
Sobre el negro pupitre de tu mesa
una carta sombría se ostentaba;
era el adiós potrero a tu Teresa.
Y al pie de tu sepulcro, yo recuerdo,
que esa mujer riendo murmuraba:
«Si alguna lo he visto, no me acuerdo »

Meter: polymetric
Rosas rojas
by Rafael Verson Brunet

Estas rosas, pletóricas de escarlata violenta,
rojas, cual el deseo, cual la venganza y cual
las púrpuras intensas de una herida sangrienta,
y que dan sensaciones de un veneno mortal,
semejan, entreabiertas, crueles bocas malignas,
espléndidas en hondas lujurias venenosas
Estas rosas extrañas, estas
                  rosas son dignas
de los vasos de nieve de tus manos nerviosas
Porque ellas florecen en raros maleficios,
y tus manos florecen en ofrendas al vicio
como ideas gemelas, como sueños que rimen.
A veces he sentido que se crispan mis nervios,
pues he visto asomarse a tus
                  ojos soberbios
el fantasma silente del pecado y del crimen

Meter: anapestic
- XVII -
by Fcode Borja

Blasón de ilustre, Antioco enemigo,
de el Orbe, te adquirió tu infame ruego,
siendo adoptivo sucesor del Griego,
que honró su imperio, y le partió contigo.
Si fuiste de sus armas fiel testigo,
si después del agrado, y del sosiego
con que hollando el rigor de Marte ciego,
amó la paz, y despreció el castigo.
¿Por qué con fieras armas homicidas,
pretendes loco, sustentar en vano
las almas con estrago de las vidas?
Detén, o Griego, la sangrienta mano,
porque es entrar reinando, con heridas,
ni acertar a ser rey, ni a ser tirano.

Meter: iambic
Což jsi zpěv svůj zakopala
by Jan Neruda

„Sestřičko má roztomilá,
což jsi zpěv svůj zakopala?
Jindy jsi už od svítání
do soumraku zpívávala,
jako ten skřivánek v poli.
Což ti láska písně vzala?“
„„Nevzala, o ne, sestřičko,
snad by ještě přidávala?
Kterou mohu ale zpívat
nyní píseň? kterou – když má
hoch můj tak dlouhánské jmeno,
že mně v žádnou píseň nejde!““

Meter: trochaic
Tanzreime .
by Clemens Brentano

Die Kirschen sind zeitig,
Die Weichseln sind braun;
Hat jede einen Buben,
Muß auch um einen scha
Du schöner Kuckuk,
Wo singest denn du;
Du singest im Walde,
Verführest mich balde.
Bin ich oft mit meinem Schätzchen
In den Wald hineingegangen;
Und die Vöglein haben gesungen
Nach meinem Verlangen.
Wann ich jezt oft allein
In den Wald hinaus geh,
So thuts mir im Herzen
Tief drinnen so weh.
Dort laß ich mein Kühlein
Am liebsten fressen;
Wo ich oft bin des Abends
Bei meinem Bübchen gesessen.
Ein schöns, ein schön Häuschen,
Ein schön, ein schön Bett,
Ein schöns, ein schöns Bübchen,
Sonst heirath ich nicht.

Meter: iambic
Si Tú me dices: «¡Ven!»
by Amado Nervo

Si Tú me dices: «¡Ven!», lo dejo todo
No volveré siquiera la mirada
para mirar a la mujer amada
Pero dímelo fuerte, de tal modo.
que tu voz, como toque de llamada,
vibre hasta en el más íntimo recodo
del ser, levante el alma de su lodo
y hiera el corazón como una espada
Si Tú me dices: «¡Ven!», todo lo dejo
Llegaré a tu santuario casi viejo,
y al fulgor de la luz crepuscular;
mas he de compensarte mi retardo,
difundiéndome, ¡oh, Cristo!,
                  como un nardo
de perfume sutil, ante tu altar

Meter: polymetric
ČILI: KAM VEDE „SVOBODA OBŽERSTVÍ“ (1)
by Jan Neruda

Athény staré, hellenské,
slavné až k době naší,
byly tak as jak Beroun náš,
jenomže méně krasší.
V takovém městě maličkém,
kdeže se všichni znají,
vždycky pro radost obecnou
někoho v posměch mají.
Buď je to blbec obecní,
nebo i pijan velký,
ba snad jen lenoch natáhlý,
chytající tu lelky.
O každém jeho slovíčku,
o každém vědí kroku,
ohýbají se chechtotem,
chytají tučných boků.

Meter: dactylic
Soneto amoroso
by Juan de Jauregui

Burla o blasona la corcilla o gama,
bien guarecida entre su bosque espeso,
del gran lebrel y acosador sabueso,
cuyo ladrido la amenaza y llama.
Mas si, engañada de la hierba y grama,
al raso campo estiende el pie travieso,
muriendo paga su ligero ecceso,
y en vano el gremio de las selvas ama.
Así, mientras cerrado en mi aspereza
viví, burlaba, Amor, de tus rigores;
mas engañóme un rostro lisonjero.
Salí de mí, siguiendo la belleza
de un paraíso con perpetuas flores,
donde a tus manos rigurosas muero.

Meter: iambic
Alhambra
by Hermann von Lingg

Schlangen brüten nun und nisten,
Wo beseelt von hohem Mut
Rache brütend allen Christen
Einst des Mauren Stirn geruht.
Und wo lieblich wie die Sonne
Sang sein schwarzgelocktes Kind,
Nickt die schwarze Belladonne
Flüsternd in dem Abendwind.
Araber, ein letzter Schimmer
Eurer stolzen Reiche blieb
Nur am Himmel – wo noch immer
Wega glänzt und Algenib!

Meter: trochaic
XIII.
by Gustav Pfleger Moravský

A jak by ušli zoufalému stavu
Ti, jenž jen stranou někdy zívají,
Ač dobrých společníků řídkou slávu
Ze nejkrásnější zdobu mívají,
Vždy myslíce jen novou na zabávu?
Neb chudáci z galanterije pouhé
Poslouchať musí řeči nudné, dlouhé,
A ke všemu jen služně přisvědčují!...
Tak aspoň střídavosti poskytují
Ty drahé bály a ty toiletty
Co zimních zábav nejkrásnější květy.

Meter: iambic
Alcippus
by Johann Joachim Ewald

Alcippus öffnet seinen Mund und will uns neue Weisheit lehren:
Wer Weisheit schätzt der eil und kom ihn anzuhören!
Er hustet laut und spricht: des Leibnitz Sätze stoß' ich um,
Und mache seine Schüler stumm,
Und sage wieder ihn: Was in der Welt geschieht, geschiehet ohne Gruno!
Aus welchem Grund' o großer Mann willst du was du uns lehrst beweisen?
Entdeck ihn uns! damit wir dich so viel wir sind mit Grunde preisen.
Alcippus hustet noch einmahl und öffnet seinen Mund
Und wiederhohlt: es ist kein Grund.

Meter: iambic
XXI. Hoj, paní hospodská, k čemu si stýskáte,
by Josef Kubelka

Hoj, paní hospodská, k čemu si stýskáte,
že se svým manželem radostí nemáte?
Ať žárlí nežárlí, když je již přistárlý,
však se ho na hříchy z mládí též neptáte.
Svatým as nebýval; má spíše děkovat,
že jsem vás, holoubku, naučil milovat,
rety vám osladil, k lásce vás navnadil –
což nyní manžel váš může si libovat!

Meter: dactylic
The Tyger
by William Blake

Tyger Tyger, burning bright, 
In the forests of the night; 
What immortal hand or eye, 
Could frame thy fearful symmetry?

In what distant deeps or skies. 
Burnt the fire of thine eyes?
On what wings dare he aspire?
What the hand, dare seize the fire?

And what shoulder, & what art,
Could twist the sinews of thy heart?
And when thy heart began to beat.
What dread hand? & what dread feet?

What the hammer? what the chain,
In what furnace was thy brain?
What the anvil? what dread grasp.
Dare its deadly terrors clasp?

When the stars threw down their spears 
And water'd heaven with their tears:
Did he smile his work to see?
Did he who made the Lamb make thee?

Tyger Tyger burning bright,
In the forests of the night:
What immortal hand or eye,
Dare frame thy fearful symmetry?

Meter: trochaic
- LXVII -
by Fernando de Herrera

El roto lazo había ya del muerto
fuego alegre del cuello sacudido:
mas fue en vano el reposo concedido,
y recreció mayor el desconcierto.
Amor a vuestros ojos trajo cierto
el corazón, y en ellos defendido,
allí encendió su flecha, allí herido
vos entregué mi pecho, al hierro abierto.
En la tibia ceniza resplandece
de vuestra dulce luz centella ardiente,
y su blando calor desata el frío.
¡Oh cuál venganza al justo rey se ofrece!
Porque ya vuestro ardor mi pecho siente,
y siente vuestro pecho el hielo mío.

Meter: polymetric
- XXVI - De la ambición humana
by Gongora

Mariposa, no sólo no cobarde,
mas temeraria, fatalmente ciega,
lo que la llama el Fénix aún le niega,
quiere obstinada que a sus alas guarde:
pues en su daño arrepentida tarde,
del esplendor solicitada, llega
a lo que luce, y ambiciosa entrega
su mal vestida pluma a lo que arde.
¡Yace gloriosa en la que dulcemente
huesa le ha prevenido abeja breve,
suma felicidad a yerro sumo!
No a mi ambición contrario tan luciente,
menos activo, si cuanto más leve,
cenizas la hará, si abrasa el humo.

Meter: polymetric
Sphinx.
by N. N.

Du schönes Kind schau’ mir in’s Angesicht
Und sprich von Liebe mir ein kleines Wort —
„ich liebe dich — (ich hasse dich ja nicht —
Der Narr, geht er denn immer noch nicht fort?!)“
Komm, küsse mich, o bleiche Lilie du,
Ich küss’ dafür dich wie die Rose roth —
„ich bin recht müd’, mir fällt die Wimper zu
Bei dem Geschwätz langweil’ ich mich zu Tod.“
Komm’, plaudre mir geheimnißvoll und sacht,
So wie die Quelle unter’m Mondenstrahl —
„ich bin gewiß recht häßlich überwacht,
Das Haar wie wirr, die Wange wie so fahl.“
„ich muß jetzt fort! Nein, bleibe noch bei mir!
(gott Lob, er geht! wie ist zerdrückt mein Kleid)“
Doch morgen, morgen fliege ich zu dir!
„(Schon morgen? — läg’ das Morgen doch recht weit!)“
Gieb einen Kuß — „(Er geht noch immer nicht!)“
Noch einen Blick — „(Noch immer folgt ein „dann“!)“
Sag’ mir, warum so schön dein Angesicht?
(„Damit ich dumme Gimpel leimen kann.)“
Jetzt lebe wohl! „Willst du denn wirklich gehn?
So schlafe süß und träume hell und sacht —
Und gute Nacht — auf Wieder-, Wiedersehn!“ —
Auf Wiedersehn, mein Kind, und gute Nacht!
„(Er geht! Es war recht häßlich mein Gesicht —
Er fand es schön — — er schmeichelte vielleicht?
Wie leicht man doch das Wörtchen „Liebe“ spricht
Und wiederum wie glaubt man es uns leicht!
Das Armband hat er endlich mir gebracht —
Ob echt die Steine? morgen leg ich’s an — —
Doch jetzt zu Bett! es flieht so schnell die Nacht!
Ein Seidenkleid wünsch ich mir, nun und dann …)“
Sie schlummert schon. Er aber wacht in Qual,
Und lauscht wie träge jede Stunde rinnt —
Und als der Morgen naht so blaß, so fahl,
Da betet heiß er für sein bleiches Kind. —

Meter: iambic
Der Barbier
by Adolf Glaßbrenner

Kopfschüttelnd entstieg ich dem Bade, da rief
Es »Herein!« und der Fiskus, der flinke,
Mit dem purpursammetnen Scheersack trat ein
Und reichte mir zum Handkuß die Linke.
Dann schob er mich fort und stellte mich auf,
Mit dem Rücken steif an, an der Thüre,
Und sagte, es koste den Hals mir, wenn ich
Bei dem Bartabnehmen mich rühre.
»der Unterthan,« sprach er, »der wahre, darf selbst
Unter Schmerzen nicht mucken und zucken!
Den gerechtesten Ingrimm, den edelsten Zorn
Muß er still und geduldig verschlucken!«
Und während er so mich beschwatzte, ergriff
Er ein schartiges Messer und kratzte
Mich dermaßen, daß mir denn doch die Geduld,
Die germanisch-unendliche, platzte!
Nein:
So wollte ich sagen – wenn ich nicht
Die Folgen, die möglichen, hätte bedacht,
Und hätte beruhiget mich nicht.
Und grade als mir meine teutsche Geduld
Die Absicht verrathen, zu platzen,
Und ich sie beruhiget, endete er,
Der Fiskus, sein Schinden und Kratzen.
Doch nahm noch Derselbe – begriff ich's auch nicht
Wie all dies konnt' amtliche Pflicht sein –
Schaumbecken und Pinsel und seifete mir
Damit war verflossen denn endlich, o Gott!
Die fiskalische Marter- und Qualzeit;
Der Staatsdiener hüpfte zur Thüre hinaus
Mit dem Wunsche: »Gesegnete Mahlzeit!«

Meter: polymetric
Die Hochzeitsnacht.
by Joseph von Eichendorff

Was sind das für so lange
Gebirge weit und breit?
Mir wird auf einmal bange
In dieser Einsamkeit!

Meter: iambic