PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ADOLF HEYDUK.
by Josef Svatopluk Machar

V těch dobách, kdy se dobrým tonem zdálo
havěti naši provázet mé lety
a dráždit mě a napadat a křičet,
– ostatně vzpomínám si bez trpkosti,
vždyť čas to byl mých slavných ranních lovů,
mé spáry byly stále zkrvaveny
a ne mou krví – připletl se jednou
do hlučícího sboru plachý zpěvák,
drozd našich lesů. Dostal spárem. Zmizel.
A po letech jsme setkali se. Cítím,
že rána od tenkráte ještě bolí,
ač zakrývá ji úsměvem svým bodrým.
A vidím, kterak žije ve svém lese,
v němž zpíval kdysi, jak mu dáno bylo:
ševelí tiše, patře v západ slunce
a vida z blízkých luk už stoupat páru,
notuje s roztesknělým odevzdáním
o stínech noci, o rostoucím chladu,
o slunci rudém, jež mu takto mizí.
A bez ohledu, má-li posluchače
svým písním večerním. Tak zpíval vždycky.
Za jarních jiter od růžové zory
hvozd celý plnil beznáročným zpěvem.
A šumělo-li mladé listí stromů
a po zemi se v trávě leskla rosa
a v zlatu slunce vzduch se chvěl a voněl,
už spokojen byl. Vycítil si z toho
dík za svou píseň a tím hlučněj zpíval.
Ne, slůvkem nezmínil se o té ráně.
Snad obával se, způsobit mi bolest –
a byl by spůsobil ji. Ranit ptáka
to bolí vždycky. Jako bíti dítě.
I já jsem mlčel. Známť, že slova moje
mívají spáry: pohladit chci jemně –
a rudá proužka teplé krve značí
sled lichotky mé. Drozde našich lesů.
viď, že i mlčení to řeklo všecko?

Meter: iambic
El escritor negativo
by Jacinto Labaila

Así mismo se llama literato
y con lengua mordaz y viperina
a todos sus colegas asesina
logrando hacer más víctimas que el Tato.
Algún libro muy bueno, aunque non nato,
en el magín tendrá, quien disciplina
a los que escriben obras les propina,
quien las condenas todas ab irato.
Hasta hoy ni una escribió; jamás incienso
quemó la gacetilla en sus altares,
ni la envidia le muerde ni le abruma:
De no escribir el sacrificio inmenso
se impuso, entre escritores tan vulgares;
virgen y mártir morirá su pluma.

Meter: iambic
PODZIM
by Karel Toman

Hle, stříbrná hvězda
v modřínech tryskla na pokraji lesa.
A zádumčivý večer závoj stáh’
na svět i duše.
Kdes v pustnoucí vile
alt vroucí zpívá. Výsklo ve mně srdce.
Oh, hnědé oči, vlasy rozjiskřené,
vášnivé vlasy!
Jak stisk’ by mi hrdlo
kdos cizí silnou rukou (listí padá)
a do uší mi křičel vysměvačně:
Quijote, amen.

Meter: iambic
Tu vyčkáme, až Křivoklát
by Gustav Dörfl

Tu vyčkáme, až Křivoklát
se mlhy rouchem ošatí;
pak budem jeho myšlénky,
můj drahý, pilně zkoumati.
Já bych tak rád se dověděl,
co na dále as čeká mě.
Ty utíkáš? – ach zůstaň přec,
je klidno tu jak ve chrámě.
Či mníš snad, že by Křivoklát,
jenž skryt je vážně ve mlze,
moh’ tvé mi zjevit přátelství –
a mlhu změnit ve slze?

Meter: iambic
[ich wollt', ich wär' ein Dichter]
by Moritz von Strachwitz

Ich wollt', ich wär' ein Dichter,
Ein Dichter reich und groß,
Die Perlen, meine Lieder,
Die würf' ich in deinen Schoß.
Auf meiner Dichtung Blüten,
Da sollte wandeln dein Fuß,
Die Geister meiner Träume,
Sie böten dir Knechtesgruß.
Sie müßten dir dienend huld'gen,
Als ihrer Königin;
Ich wollt', ich wär' ein Dichter,
Weh' mir, daß ich's nicht bin.

Meter: iambic
S knihou „ReIiquie“.
by Jaroslav Kvapil

Tak přešlo jaro s něhou svou i blesky,
žár léta nudou moje srdce spálil –
já svého ducha pochyby a stesky
jen v mlčení a odříkání halil.
A teď jsem zvedl kytku jara suchou –
v těch reliquiích zbylo vůně málo!
Dech vzpomínek v ní nechví sladkou tuchou,
jen srdce ví, co krve mé to stálo.
Tak na hřbitovech, které zapadají,
jen letní noc svou vonnou touhou prodlí,
dech rakví květy ve svých listech mají
a nikdo víc se na nich nepomodlí.
A přece vím, že po tom kvítí svadlém
já najdu v žití snivou krásu znovu,
až zamyslím se duše nad zrcadlem
v svých modlitbách a cestou ke hřbitovu.
Ó, nechejte jen svit svých očí božský
plát nad krajinou mojí duše klidné
a v zapadlé mé minulosti trosky
znít sladké echo svojí řeči vlídné.
To jistě vím, že bez kletby a vzlyku
i nad náhrobkem mojí rakve chudé
jak symfonie spasení a díků
má píseň za vás modliti se bude.

Meter: iambic
191. Verbothnes muß man meyden.
by Angelus Silesius

Wer sich nicht mit der Frucht die Gott verbothen speist/
Wird auß dem Paradeiß nicht einen tritt ver-
weist.

Meter: iambic
- XXXI -
by Francisco de La Torre

Enciende ya las lámparas del cielo,
amiga y esperada noche, en tanto
que un voto, un sacrificio, un altar santo
te consagra Damón con puro celo.
He aquí la ofrenda con el negro velo
que oscurece tus ojos, y allí el canto
de tus aves nocturnas, y el Acanto
y Beleño que ofusca en humo el suelo.
No te desdeñes de mirar mis dones
(pues son de tu color) y mi ganado,
víctimas inocentes y piadosas,
dijo Damón; y Tirse a sus razones
regó su seno. ¿Sufres ser rogado,
cielo, para turbar ajenas cosas?

Meter: polymetric
59.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Die Seel und Gott die stehn in unzutrennter Pflicht:
Gieng Eines hin, ich weiß das Andre stünde nicht.

Meter: iambic
- XX - A don Juan de Arguijo
by Francisco de Medrano

Si con poco nos basta, ¿por qué, Argio,
porque no, y animoso yo y prudente,
me breve censo estimaré igualmente
que de América el ancho señorío?
Dulce es de un gran montón de plata mío
suplir mi falta, y ¿no es tan suficiente
cogida el agua de una breve fuente
a mitigar la sed, como de un río?
Bebe pues de el; que suele arrebatado
Guadalquivir con súbita avenida
llevarse a quien lo bebe mal templado.
¿Quién hay, quién hay que con lo asaz se mida?
Ni charcos este apurará afanado,
ni entre ondas fieras perderá la vida.

Meter: iambic
Gedanken an Herrn Gleim
 über den Herrn von Kleist, nach einem
 abendlichen Spatziergange im Walde
 bey Berlin.
by Anna Luise Karsch

Dort giengen wir, und Gram, wie ihn die Taube

Meter: iambic
1L: Cäcilia, die Hörerin
by August Wilhelm Schlegel

Cäcilia, die Hörerin
Der hohen Himmels Harmonieen,
Hat ihren Namen selbst bedeutsam dir verliehen.
Die Mutter ward dir sichre Führerin
Im vielverschlung'nen Labyrinth der Töne;
Sie hat schon früh für alles Schöne
Entfaltet deinen jugendlichen Sinn.
Musik und Dichtung steh'n im engen Bunde,
Drum biet' ich gern dir meine Lieder dar.
Leih' ihnen deine Stimme, süß und klar!
Gefallen werden sie aus deinem holden Munde,
Wenn auch nur selten mir die Muse günstig war.

Meter: iambic
- XLIX - Celebrando el nacimiento del duque de Cardona y Segorbe
by Trillo y Figueroa

Culto buril en mármol elegante
acentúe el ardor de la que hoy dora
nativa expectación, la sacra aurora
del Febo de Cardona purpurante.
Sea en luces grabadas resonante
aun la muda ceniza a cuanto mora
(bien que sus rayos cual el sol ignora)
la última Tule; bárbaro arrogante.
Con piedra blanca elogie su memoria
con el jamás de acentos bronce avaro,
este anterior al más glorioso día.
Si acaso insuficiente a tanta gloria
no es el volumen de sus luces claro,
aun desenvuelto de la sombra fría.

Meter: polymetric
- LXIV -
by Gutierre de Cetina

Como el calor de la celeste esfera
calienta y vivifica y da consuelo
cuanto hay elemental acá en el suelo,
árbol, planta, animal, flor, hierba o fiera,
así, señora, Amor de esta manera
los pechos arde de amoroso celo,
sino ése vuestro que por ser de hielo,
de mal tan general se queda fuera.
Pero si el sol al mayor hielo ofende,
lo consume y deshace, como vemos,
el vuestro ante mi ardor, ¿quién lo defiende?
Y si ambos de su ardor nos defendemos,
¿cómo se hiela en vos y en mí se enciende?
¿Caben en un sujeto dos extremos?

Meter: iambic
El llanto del soltero
by Pedro Antonio de Alarcón

Sin ti ¡cuán negra y angustiosa y larga
pasé la noche toda, amada mía!
¡Sin ti me encuentra el implacable día;
sin ti y en honda soledad amarga!
Ya el sueño, que mis párpados embarga,
sin ti mis pasos hacia el lecho guía;
y pues no estás en él, en él querría
dejar por siempre del vivir la carga
Pero ¿quién eres tú? ¿Luz postrimera
eres del bien perdido, o vaga sombra
de un nuevo bien que al porvenir demando?
No sé, no sé quién eres «Compañera»
te llama el corazón cuando te nombra,
y las noches sin ti paso llorando.

Meter: iambic
20.
by Friedrich von Logau

Wir kleiden ietzund, ihr Frantzosen,
Der Deutschen Ruhm in eure Hosen;
Ihr künt es schwerlich anders machen,
Ihr müst zu unsrer Thorheit lachen.

Meter: iambic
La gota de sangre
by Manuel Reina

Sentados en la gótica ventana
estábamos tú y yo, mi antigua amante:
tú, de hermosura y de placer, radiante;
yo, absorto en tu belleza soberana.
Al ver tu fresca juventud lozana,
una abeja lasciva y susurrante
clavó su oculto dardo penetrante
en tu seno gentil de nieve y grana
Viva gota de sangre transparente
sobre tu piel rosada y hechicera
brilló como un rubí resplandeciente.
Mi ansioso labio en la pequeña herida
estampé con afán ¡Nunca lo hiciera;
que aquella gota envenenó mi vida!

Meter: iambic
Die ängstliche Nacht
by Wilhelm Busch

Heut bleibt der Herr mal wieder lang.
Still wartet sein Amöblemang.
Da kommt er endlich angestoppelt.
Die Möbel haben sich verdoppelt.
Was wär denn dieses hier? Ei ei!
Aus einem Beine werden zwei.
Der Kleiderhalter, sonst so nütze,
Zeigt sich als unbestimmte Stütze.
Oha! Jetzt wird ihm aber schwach.
Die Willenskräfte lassen nach.
Er sucht auf seiner Lagerstatt
Die Ruhe, die er nötig hat.
Auweh! der Fuß ist sehr bedrückt;
Ein harter Käfer beißt und zwickt.
Der Käfer zwickt, der Käfer kneift;
Mit Mühe wird er abgestreift.
Jedoch die Ruhe währt nicht lange;
Schon wieder zwickt die harte Zange.
Er dreht sich um, so schnell er kann;
Da stößt ihn wer von hinten an.
Habuh! Da ist er! Steif und kalt;
Ein Kerl von scheußlicher Gestalt.
Ha, drauf und dran! Du oder ich!
Jetzt heißt es, Alter, wehre dich!
Heiß tobt der Kampf, hoch saust das Bein;
Es mischt sich noch ein Dritter drein.
Doch siehe da, der Feind erliegt.
Der Kampf ist aus, er hat gesiegt.
Gottlob, so kommt er endlich nun
Doch mal dazu, sich auszuruhn.
Doch nein, ihm ist so dumpf und bang;
Die Nase wird erstaunlich lang.
Und dick und dicker schwillt der Kopf;
Er ist von Blech, er wird zum Topf;
Wobei ein Teufel voller List
Als Musikus beschäftigt ist.
Wie er erwacht, das sieht man hier:
Ein jedes Haar ein Pfropfenziehr.

Meter: iambic
El despecho
by Juan Meléndez Valdés

Los ojos tristes de llorar cansados,
alzando el cielo, su clemencia imploro;
mas vuelven luego al encendido lloro,
que el grave peso no los sufre alzados;
mil dolorosos ayes desdeñados
son, ¡ay!, trasunto de la luz que adoro;
y ni me alivia el día, ni mejoro
con la callada noche mis cuidados.
Huyo a la soledad y va conmigo
oculto el mal, y nada me recrea;
en la ciudad en lágrimas me anego;
aborrezco mi ser, y aunque maldigo
la vida, temo que la muerte aún sea
remedio débil para tanto fuego.

Meter: iambic
Amoretti LXVII: Like as a Huntsman
by Edmund Spenser

Like as a huntsman after weary chase,
Seeing the game from him escap'd away,
Sits down to rest him in some shady place,
With panting hounds beguiled of their prey:
So after long pursuit and vain assay,
When I all weary had the chase forsook,
The gentle deer return'd the self-same way,
Thinking to quench her thirst at the next brook.
There she beholding me with milder look,
Sought not to fly, but fearless still did bide:
Till I in hand her yet half trembling took,
And with her own goodwill her firmly tied.
Strange thing, me seem'd, to see a beast so wild,
So goodly won, with her own will beguil'd.

Meter: iambic
233. Die Tugend lebt in Liebe.
by Angelus Silesius

Fürwar die Tugend lebt/ ich sags ohn deuteley:
Lieb/ und so sihestu/ daß Lieb jhr Leben sey.

Meter: polymetric
Soneto
by Antonio Sellén

Por las hirvientes ondas azotado
gime innoble peñasco en mar bravía,
y sin cesar retumba noche y día
en torno suyo el huracán airado.
Así en el mar del mundo alborotado
solitaria se agita el alma mía,
y de oculto pesar la mano impía
mi altivo corazón ha destrozado
De la pasión el raudo torbellino
lanzarme puede al golfo turbulento
en donde muere la ilusión más pura;
me arrojaré en los brazos del destino,
pues ya muerta la luz del sentimiento
sabré contrarrestar mi desventura

Meter: iambic
Dat kümmt mit Hupen
by John Brinckman

Moder! 't will all nich mihr,
so as dat schall;
süh, nu steiht üns' Spann Pir
för'n Kropp in'n Stall.
Strohwitt is all üns' Heu,
Duwick dormank –
nu sünd all sœben Käuh
rotwaterkrank.
Nee, dat hett all keen Däg
mihr œwer Johr!
Ehr Farken fret de Sœg
mit Hut un Hoor.
Jarrlings un Aulamms, sühst,
krieg all de Lähm –
un dat jütsch Höwt is güst
grad as vördem.
All üns' bäten Raps is jo
emerbedan,
un Hans de Slaps is to
Krog wedder gahn.
Ick glöw, de Weit sett't an
Brand sick un Rust –
ach! un hadd Krischan man
nich fast sick lußt.
Moder! 't will all nich mihr,
rein mücht ick blarrn,
as ob sonn Gör ick wir –
wu schall dat warrn?
Wu schall dat eenmal warrn –
wu schall dat warrn!

Meter: iambic
Na struně D.
by F. R. Bergmann

Ta vůně zkalená, zkad hloubka růží lkala
ten teplý odlesk bledých očí Tvých,
jenž k retům třesoucím tisk tiché zpěvy,
jež ssály snivou bělosť ňader vzedmutých
a v bílých vlnách objímaly bílé tělo Tvé, –
ta sladká detonace, jež lehce v teplé rety sáhala
a nekonečnou něhou svatě ztlumeného taktu
dech nahého srdce v svou bolesť vpíjela...
za melodických nocí, jež sordinou zsmutní
koncert hlubokých touhy vět...
– – ve spící šero duše nesou měkkou vlnu bytosti Tvé,
v nervósní náruč vanou Tvého roucha sladkou tíž,
jež vroucně dolů sněží...
A rozkoš boží hází horké perly v kalich plutorósy Tvé,
kdy atom duše klesá s Tebou ke dnu...

Meter: iambic
- CVII - En la resurrección de Cristo
by Argensola

Mientras que el orden natural se admira
del súbito vigor que en esta aurora
contra el tiempo voraz se corrobora,
y atónita la muerte se retira;
crecer en un sepulcro la luz mira,
que el aire asalta y las tinieblas dora;
y oye la antigua voz producidora,
que otra segunda instauración inspira.
¡Oh eterno amor, si al nuevo impulso tuyo
naturaleza en todo el gran distrito
risueña y fuerte aviva el movimiento!
¿Por qué yo no lo busco o no lo admito?
¿Yo sólo, estéril al fecundo aliento,
de la común resurrección me excluyo?

Meter: iambic
Exageraciones de su fuego, de su llanto, de sus suspiros y de su pena
by Quevedo

Si el abismo, en diluvios desatado,
hubiera todo el fuego consumido,
el que enjuga mis venas, mantenido
de mi sangre, le hubiera restaurado.
Si el día, por Faetón descaminado,
hubiera todo el mar y aguas bebido,
con el piadoso llanto que he vertido,
las hubiera mis ojos renovado.
Si las legiones todas de los vientos
guardar Ulises en prisión pudiera,
mis suspiros sin fin otros formaran.
Si del infierno todos los tormentos,
con su música, Orfeo suspendiera,
otros mis penas nuevos inventaran.

Meter: polymetric
- XLIX -
by Lope de Zarate

Hermosa es lo de menos con ser tanto;
que a tu virtud es deuda la hermosura,
tan naturalizada la cordura,
que viene a ser de admiración espanto.
Debe a tu perfección la envidia llanto,
que a su aspereza vence tu blandura,
y aunque el mérito propio te asegura,
¡o cuánto a tu beldad se opone, o cuánto!
Opóngase Violante que vencida
como de tu virtud, de tu belleza,
quedará para estatua de tu gloria.
Aunque puedes matarla, dale vida;
que ella misma dirá tu fortaleza;
pues adorno será de tu victoria.

Meter: polymetric
VEČER V TYROLSKU.
by Ladislav Linhart

Hor obrys ohromný se tmavou modří zalil,
jež v ostrém kontrastu s bělavým nebem byla,
jas dálav v mlžinách se rozplynul a zkalil
a vůně jehličí a květin vystoupila.
Skřek ptáka nad lesy vznik’ náhle a hned skonal,
stád zvonky chraplavé zazněly v matném šeru.
A já, jenž neznal stesk a international,
jsem s touhou pomyslil na vlast svou na severu.
Inn prudce na východ své hlučné valil vody,
mdlé světlo měsíční v nádheru noci padlo.
Však jinak nečinnost vstoupila do přírody
a jen klid omamný a svaté ticho vládlo.
A v ticho to a v zasmušilé přítmí
zvuk citer trhaný se vznes’ a přizvukoval
k tesklivé písni houpavými rytmy,
a někdo nasládle a měkce zajodloval.

Meter: polymetric
- XXXVII -
by Juan de Arguijo

Sube gimiendo con mortal fatiga
el grave peso que en sus hombros lleva
Sisifo al alto monte, y cuando prueba
pisar la cumbre, a mayor mal se obliga.
Cae el fiero peñasco, y la enemiga
suerte cruel su duro afán renueva;
vuelve otra vez a la difícil prueba,
sin que de su trabajo el fin consiga.
No iguala aquélla a la desdicha mía;
pues algún tiempo alivia en su tormento
los hombros, a tal carga desiguales.
Sufro peso mayor con tal porfía,
que un punto no perdona al pensamiento
la importuna memoria de mis males.

Meter: iambic
- XL - A un mancebo y una doncella nobles, que se habían criado juntos desde niños, hasta edad mayor en que podían tener peligro
by Argensola

Silvio, en tu edad ningún peligro hay leve:
ya comienzas a hablar con voz oscura,
y a extender sombra el bozo en tu blancura
sobre este labio superior se atreve.
Y en ti, Drusila, de sutil relieve
ya el pecho sus dos bultos apresura,
y en cada cual, sobre la cumbre pura,
vivo forma un rubí su centro breve.
Sienta vuestra amistad leyes mayores
que hoy más, que en la sencilla inadvertencia
cubre amor con silencio su veneno.
Fiel ha sido hasta aquí vuestra frecuencia;
mas si áspide admite un suelo ameno,
con razón pierden crédito sus flores.

Meter: iambic
JULIUM SIDUS
by Jaroslav Vrchlický

Šli po širokých schodech Kapitolu,
dnů málo jen po idech Martových,
kraj celý tonul v strnutí a bolu
i Kasce usnul v koutkách retů smích.
Jak mračno Brutus byl, šli plaše jiní,
jak stíny fúrií jež honí sbor,
jich tajné viny příšerný mrak stíní
msta krvavá a nezkojený vzdor.
Pod nimi, v hloubce věčná Roma spala
s amfiteátry, chrámy, lázněmi,
v šer halila se, jako by se bála,
se laury nechlubíc ni růžemi.
Vtom nad nimi, kde mračen propast zela,
zaplála velká hvězda v zenitu,
tak novou září kouzelně se skvěla
v tak výstražném a přísném zákmitu;
že zraky všech se obracely na ni,
tak mocným světlem jiná nehárá,
a duší všech táh v předtuše a zdání
stín jakýs temný – stín to Caesara.
Mark Anton naklonil se k Lepidovi,
šept plaše: „Viděls ji?“ – Ten mlčky kýv.
Brut silný neměl odvahy to slovy
jen naznačiti, ač ji viděl dřív.
Vtom velekněz je potkal šedovlasý
a hlavou potřás a pak tiše děl:
„Ó páni, novou hvězdu také krásy
jsem – ač znám všecky – posud neviděl!
Ó, věřte, Caesar v tomto okamžiku
do sboru Nesmrtelných jistě vzat,
jen, Brute, podívej se na svou dýku,
zda přestala krev čerstvá na ní plát?“
Neřekli slova, pouze v svoje pláště
se zahalili – fičel z mračen chlad...
a hvězda plála divně tak a zvláště
v těch srdce, jimiž Veliký ten pad.

Meter: iambic
Nepoznána.
by Sofie Podlipská

Zdálo se mně, že jsem víla,
víla rusovlasá, bledá.
Potopil svou zář měsíček –
přines’ pozdravení vlídné,
a z mých uslzených víček
zaplašil mé snění klidné.
Na povrch jsem vyplavala,
v měsíčku se ohřívala.
Po mostě ty’s se ubíral –
„Jak ten měsíc svítí krásně!“ –
a když’s dolů k vodě zíral –
„Ach jak zrcadlí se jasně!“ –
Což mé uslzené líce,
předrahý můj, neznáš více?

Meter: trochaic
428
by Josef Vlastimil Kamarýt

Na světě se všecko mění,
měním já i podobu;
a ta v krátkém okamžení –
klesne také do hrobu.

Meter: trochaic
7.
by Friedrich Rückert

Wer seinen Freund beschämt, hat Menschenblut vergossen,
Das Blut, das sein Gesicht schamröthend überflossen.

Meter: iambic
XV. Na Hostýně
by Vincenc Furch

Na Hostýně
V mladých srdcích plamen hoří,
Hospodinu
Mládež moravská se koří.
Zdali v světě
Výjevu je krásnějšího
Nad jinocha
Pobožně se modlícího?
Však, že prý teď
Mládež nedbá na modlení,
Že nynější
Mládež bohabojná není?!
Kdo tak mluvíš,
Na Hostýn chci tebe vesti,
Bys viděl, že
Mládež bohabojná jesti.
Na Hostýně
Mládež Hospodina vzývá,
Svaté písně
Bohu a Marii zpívá:
Hospodine!
Moravan se klaní tobě,
V tebe věří,
V tebe doufá v každé době.
O Maria!
V tobě naše spása jista,
O Maria,
Za nás oroduj u Krista!

Meter: trochaic
Studýnka.
by Karel Sudimír Šnajdr

Studýnka se v stinném háji
Prejští ze skalí,
Jemně plynouc přes oblásek
V houštinu valí.
Kvítečky z vonného břehu
V ní se zhlížejí,
Nad ní v křoví slavíčkové
Libezně pějí.
K studýnce té každé jitro
Milka putuje,
Jejím liběchladným stříbrem
Tváři sy myje.
Tváře, ruce, ňadra sněžná,
Outlá ramínka – –
Ach! můj dobrotivý Bože,
Kyž jsem studýnka!

Meter: trochaic
RŮZNÉ LISTÍ. (I.)
by Jaroslav Goll

Já poklady mám ceny neskonalé,
že slovem nelze vypsati jich krás.
Jsem lakom, počítám je zas a zas
a skrytě přehlížím je neustále.
Z nich nejvíce si vážím stužky malé,
jež spjala kdysi kadeřavý vlas
a na bílou se šiji kladla v pas:
mně dražší, plášť než purpurový krále.
Však někdy stužka závist ve mně vznítí
a závistí již chci ji v kusy drát –
než rty mé dovedou nás usmířiti.
I líbám ruce své, vždyť jsem je klad
kdys v ruce, jež teď nelze políbiti –
žel! nelze sama sebe zulíbat!

Meter: iambic
Fuego sagrado
by Carlos Guido y Spano

¡Lámpara misteriosa, que encendida
en el alma gentil perpetuamente,
tornas en flor, y aroma, y rica
                     fuente
la vibración inmensa de la vida!
Brilla pura, serena y escondida,
regando de ideal la humana mente,
y abrasa y funde en tu esplendor
                     ardiente
toda la escoria que en el mundo anida
Brilla en la lid, en el taller,
                  en la onda
de alta armonía que el poeta crea,
en la verdad que el pensador revela
Y el corazón al corazón responda;
y toda actividad trascienda, y
                     sea
flecha de amor que hacia lo eterno vuele

Meter: polymetric
En el segundo centenario de D. Pedro Calderón de la Barca – VI
by Numa Pompilio Llona

¡Del universo alado peregrino
águila audaz, tu portentoso vuelo
abraza la extensión de tierra y cielo,
y salva los linderos del destino:
como la mente angélica de Aquino,
arrebatada de infinito anhelo,
más allá te hundes, del azul del cielo,
en la esencia del Ser Único y Trino.
Mas, bajando, después, del firmamento,
con sosegados giros circulares
en tu vuelo recorres, vagabundo,
los dilatados ámbitos del viento,
la ancha faz de la tierra y de los mares,
los tenebrosos senes del profundo!

Meter: iambic
Soneto
by Joseph Betancourt

Detén el curso rápido y violento,
o generoso bruto, en tu carrera,
no apresures el vuelo, aguarda, espera,
que un nuevo Sol arrastra tu ardimiento.
Advierte, de tu crin el lucimiento,
que eclipsara sus luces a la esfera,
si de envidia los Astros no encendiera,
con los tuyos que presta al firmamento.
Tu luz, que alumbra el último Horizonte,
a donde antigua huellas no llegaron,
corona de dos orbes ya se admira.
Asómbranse los brutos de Faetonte,
pues si los cuatro a un mundo no bastaron,
ya con un bruto el Sol dos mundos gira.

Meter: iambic
- CLXV -
by Gutierre de Cetina

Tras lo que temo más voy rastreando
sin que espere hallar lo que quería,
y es de tal calidad la pena mía
que lo que huye más, anda buscando.
Se me va la verdad manifestando;
yo, por no la topar, busco otra vía;
si entendiese su mal mi fantasía
tendría por mejor vivir dudando.
Ha dado fe el temor a una sospecha
que no puede parar sino en mi daño,
y seguiréla hasta ver do para.
Querríala volver, más ¿qué aprovecha?
que aunque sea en su favor el desengaño,
sola la duda ya le cuesta cara.

Meter: polymetric
Kirchliche Charakterköpfe
by Franz Grillparzer

Der heilige Aloysius und der selige Sarkander,
Dabei der Apostel Judas –
Judas? rufen sie untereinander,
Ist der das? bist du das?

Meter: iambic
LXV. Nad krajinou Luckou mocně vládne
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Nad krajinou Luckou mocně vládne
Hrdý Přemyslovec Vlastislav;
Zlatý skví se na prsou mu háv,
Ale pod ním bije srdce zrádné.
Zpupnost jeho nezná míry žádné,
Cizích neumí si vážit práv;
Běda, kam se vojska jeho dav
Přihrne – tu mnohá hlava padne!
Celé okolí se před ním třese,
Neb kam orel tento zaletí,
Odtud kořist do hnízda si nese.
Jako příval přes břehy a hráze
Hřmí tu Vlastislav, a v zápětí
Za ním Lučané až k samé Praze.

Meter: trochaic
Soneto
by Vicente Coscolla

Loco de amor mil frases te escribía
cuando verte mi dicha no lograba;
en tu imagen bellísima soñaba
porque sin ti, mi gloria, no vivía.
Llegó por fin el suspirado día
que tu seno en mi seno palpitaba
y ni en el mismo cielo imaginaba
felicidad más grande que la mía
Sólo de aquel amor, débil gemido
que se escapaba débil de mi boca,
queda en los aires, donde va perdido:
que al abrazarme a ti con ansia loca,
clavábase en mi pecho dolorido
como un puñal tu corazón de roca.

Meter: iambic