PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PAMÁTCE BÁSNÍKA.
by Adolf Bohuslav Dostal

Umřel básník, jako květ pod jabloní tiše svadne,
jako v misce obětní bílé světlo shasne náhle,
jak když obraz prastarý v galerijní chodbě táhlé
při západu slunce kdys nenadále se zdi spadne.
Do polí, kde nebolí, co kdy v duši zabodlo se,
navrátil se lidský stín světlý mezi lidské stíny,
v světa šírém nesmírnu v jeho místo vstoupí jiný
– a přec slunce neshladí stopu, kudy on šel v rose.
Umřel člověk – myšlénka stopou chodí dál, jež zbyla,
umřel básník, bílý květ – jeho vůně neodvála,
nad hrobem, kam sestoupil, věčnost v den té smrti stála,
a ve starý, vzácný kříž písmo svoje tiše vryla.

Meter: trochaic
Smrt a život.
by Augustin Eugen Mužík

Víš, co to smrt? Sám u stolu i v loži,
bez dětí žít i sester, beze druhů,
bez matky, ženy, pouze hejna sluhů
mít kol neb pánů, jimž být za podnoží.
Dnů budoucích mít dráhu plnou hloží,
kam šlápneš, bolí rána v krve pruhu,
být bodem cizím vně všech lidstva kruhů,
bez víry v jiné, v sebe, v milost boží...
Toť, milý, smrt jest. Ale v míru sníti
kdes blízko chrámu, vidět skrze hlínu
tvář uslzenou matky, přátel, synů,
Jich žalem chvět se, v jejich mysli žíti,
být čekaným a čekati je k sobě,
to jesti život, věř, a třeba v hrobě!

Meter: iambic
- XXVIII -
by Fernando de Herrera

Mi bello sol, si voy de vos ausente
a parte extraña, do el dolor me ofende,
y el fuego, que mi alma presa enciende,
en dulce amor contino está presente;
aunque el color purpúreo de Oriente,
do el sol menor de vuestra luz desciende,
vea cerca, y do el manto oscuro tiende
el apartado extremo de Occidente;
conmigo irá el Amor en igual parte
con la mitad del alma, que me alienta;
que el resto vive en vuestra faz, que adora;
y dividido en una y otra parte,
presente con el bien que me sustenta,
siempre veré resplandecer mi Aurora.

Meter: iambic
244.  Die Liebe macht auch Gott-seelig.
by Angelus Silesius

Die Lieb beseeligt alls/ auch Gott den Herrn darzu;
Hätt’ er die Liebe nicht/ er sässe nicht in Ruh.

Meter: iambic
XI. Tmou kraj se ztrácí celý
by Jaroslav Vrchlický

Tmou kraj se ztrácí celý
v nesměrnosť dalekou,
slyš – drsné hlasy zněly
kdes v dálce za řekou.
Vše divné tu a cizí,
člun sotva přijel – znik,
jak přelud obří mizí
v tmách starý převozník.
A veslo napřažené
jak velká páka jest,
jež k zemi zamlžené
se sklání odkud s hvězd.
Teď jeden rozmach náhlý,
a zniklo rovněž tmou,
jen hvězdné jiskry táhly
se za ním nad vodou.
A tma a tma kol zeje,
strom splývá v ní i krov,
svět velká, bez naděje
jest píseň beze slov.
Kdo řek by, v této tiši
že štěstí naše spí?
Jen andělé je slyší
a bůh jen nad ním bdí!

Meter: iambic
BOLESTI ČASTO ZASMÁLY SE...
by Antonín Sova

Bolesti často zasmály se:
my tolik těžce bolely,
my poznaly jak srdce chví se
a našimi mře pocely.
A zasmály se, jako duha
své barvy nad luh vhodily.
I vyšla bolest, vyšla druhá
a v lehkém tanci kroužily.
Na šíjích černých perel šňůry
se vzduly rejů od vichřic.
A zpět když klesly, noční můry,
ty rány bolely zas víc.

Meter: iambic
33. Zarděly se moje líce
by Jan Šrámek

Zarděly se moje líce
rychlým během,
zarděly se ještě více
slunce žehem.
To když k tobě srdce moje
pospíšilo,
když se v snivé oko tvoje
potopilo.

Meter: trochaic
Soneto
by Manuel de Contreras

Que avive un leve ardor la competencia,
de inmensa llama, y de pasión divina,
cuando exceder mil penas determina,
todo un Dios, para ejemplo de paciencia.
Milagro es, pero es más que la
                     dolencia
de Javier, que al tormento se destina,
parezca que a los golpes de su ruina,
va trasformando en Dios su misma esencia
¿Pues si crece el amor correspondido,
y se alivia el dolor en el amante,
cuánto el amado sus congojas siente?
Luego es nada en Javier lo padecido,
y es todo incendio un pecho tan constante,
que en él se aumenta amor eternamente.

Meter: iambic
Funeral bucólico – I
by Justo Sierra

Su esfera de cristal la luna apaga
en la pálida niebla de la aurora
y la brisa del mar fresca y sonora
entre los pinos de la costa vaga.
Aquí murió de amor en hora aciaga
Mirtilo, y bala su rebaño; llora
la primavera y le tributa Flora
rústico incienso cuyo olor embriaga
Allí la pira está; doliente y
                        grave
danza emprende entorno los pastores
coronados de cipo y de verbena;
la selva plañe con murmurio suave
y yace, de Mirtilo entre las flores,
oliendo a mil aún la dulce avena.

Meter: iambic
APOSTROFA
by Antonín Sova

Ó jaro! Co jsem v městě žil život ztupělý,
již připadáš mi věru jak dávno přešlý sen,
šat, parfumy a šperky a přepych umělý
teď za náhradu vidím a zástup bledých žen.
Vždy vzrušilo’s mne. K smíchu! A teď mi dostačí,
své večery když přijdeš v park ztichlý rozlívat,
nádražní vrabci v křiku kdy v stromech skotačí,
a pupence když vidím v modravém lesku plát!
To šosákův je jaro. Tvá kouzla vypráhla
v dotknutí chladných prahů a úsměv tvůj je stár.
Rozruchy velké hasnou mi s roky znenáhla,
starostmi zdrobnělými co chvátám ve tmu mar.

Meter: iambic
CHVALOZPĚV K OSLAVĚ PŠENIČNÉHO POLE.
by Jan Vrba

Pod lipou ležím – naznak natažen...
Žhne červenec. – Je poledne a parný den...
Zaznívá zvonek ze vsi...
Na pravé straně, kam zrak zvracím teď,
pšenice zlatá stojí jako zeď...
Ó, srdce moje, hleď si!
Již týden pohoda! A dnové líbezní
písničkou cvrčků jako zlatem zní
a rozzvučením kosy –
již, jako harfu zapřev v zem
předlouhým bukovým kosištěm,
za mezí brousí kdosi...
Ten žito žne – a jeho dlouhý lán
je místy deštěm zpolehán
a klasy k zemi stáčí...
A je to pole žárem mdlé,
v něm všechny klasy pobledlé –
zpod pluch se zrna tlačí...
A v něm až tam, kde náhle tajemně
mandele štíhlé rostou ze země –
se občas člověk vztyčí –
rukávem utře s čela pot
a zas se pustí o závod
za kosou, která syčí...
Ovísek sivý hledí, bázní jat a bled,
brzo-li projde žitem naposled...
Ví, že pak ujde stěží...
Zato dlouhý pruh ječmene
na hrůzu, jež se přižene,
už nyní vousy ježí.
Jenom mé zlaté pšenky lán
tu stojí strachem nezdolán
a nepolekán mráčkem –
na přímých stéblech vzhůru klas –
a vesnického zvonku hlas
mu nezní umíráčkem.
Na stéblech klasy jak mosazné pruty,
jak by byly v půdu rozpálenou vkuty –
nic jimi nepohne –
Jako zástup hrdin, jež se mlčky strojí
v pevnostním čtverci k poslednímu boji,
v němž jistě podlehne...
Žhne červenec. – Žhne poledne. – Žhne parný den.
Já hledím upřeně – pod lipou natažen,
v lán, kde se klasy tísní...
Sluneční světlo po nich zlatem hrá,
a ve mně odhodlání zrá –
že oslavím je písní!

Meter: iambic
Poslední láska Dona Juana. (XXIII.)
by Jaroslav Vrchlický

Avšak nechci věšet hlavu
v dum a smutku kalném splavu,
abych v posled pro zábavu,
jak mi pater poradil,
dal se ještě na modlení.
Vari, dumo! vari, snění!
ještě pohár můj se pění,
žár můj ten mnich neschladil.
Co mi života je cena?
Odfouknutá s číše pěna!“
Dopil a se posadil.

Meter: trochaic
28.
by Friedrich von Logau

Soldaten und der Wein, wo die zu gäste kummen,
Da ist Gewalt und Recht dem Wirthe bald benummen.
Der Wirth kan diesen zwar zum Hause treiben auß;
Jen' aber räumen weg den Wirth und auch sein Haus.

Meter: iambic
De El vergonzoso en palacio Acto I, escena XI, MIRENO
by Tirso de Molina

Del castizo caballo descuidado
el hambre y apetito satisface
la verde hierba que en el campo nace,
el freno duro del arzón colgado;
mas luego que el jaez de oro esmaltado
le pone el dueño, cuando fiestas hace,
argenta espuma, céspedes deshace,
con el pretal sonoro alborozado.
Del mismo modo entre la encina y roble,
criado con el rústico lenguaje,
y vistiendo sayal tosco he vivido;
mas despertó mi pensamiento noble,
como al caballo, el cortesano traje:
que aumenta la soberbia el buen vestido.

Meter: iambic
Ilm
by Friedrich Schiller

Meine Ufer sind arm, doch höret die leisere Welle,
Führt der Strom sie vorbei, manches unsterbliche Lied.

Meter: polymetric
1L: Treffliche Künste dankt man der Not und dankt man dem Zufall,
by Friedrich Schiller

Treffliche Künste dankt man der Not und dankt man dem Zufall,
Nur zur Wissenschaft hat keines von beiden geführt.

Meter: polymetric
RYBÁŘ.
by Ferdinand Tomek

Řeka je mu světem celým,
u ní stráví mnoho dní
s obličejem zkamenělým; –
řekl bys, že sní.
Nedbá, že v něj slunce pere,
pot že stéká po líci,
jenom když mu rybka bere,
škube udicí!
A když se mu rybka chytne,
stane se s ním pravý div,
po tváři mu radost kmitne –
vidět, že je živ.
Trpělivost vzácné krásy
dána jemu údělem – –
Dobrý muži, ty jsi asi
vzorným manželem!

Meter: trochaic
Los besos en los ojos
by Julio Flores Roa

¿Y los ojos? Son ánforas repletas
de luz espiritual, ventanas puras
de cuyo marco penden las violentas
de las ojeras místicas y oscuras
Los ojos son los faros de la vida,
son los cristales donde amor asoma
su faz como una rama florecida
hecha de lumbre y de celeste aroma
Los besos en los ojos Todo beso
que en los ojos se da, se da en el alma;
beso dulce, castísimo Por eso
cuando tras de besar tus labios rojos
quiero infundir a mis sentidos calma
pongo a soñar mis labios en tus ojos.

Meter: polymetric
Die Privilegierten
by Hermann Löns

Zum Schützenhaus Frau Meyer geht
Mit ihrem Töchterlein,
Die Kleine soll in frischer Luft
Dort froh und munter sein.
Klein Elschen auf den Rasen läuft
Und hopst dort froh umher,
Da kommt ein Mann in Uniform
Und schnauzt sie an gar sehr.
Frau Meyer voll Erstaunen fragt:
»sag'n Sie 'mal, lieber Mann,
Warum mein Kind auf diesem Platz
Nicht fröhlich spielen kann?«
Mit ernster Miene spricht der Mann:
»die Kleine muß da weg;
Die Schützenkühe weiden da,
Das sehn Sie doch an dem Dünger.«

Meter: iambic
22. Nordlandssee
by Hermann von Lingg

Im Norden liegt ein See, gebirgumschlossen
Und fast das ganze Jahr bedeckt vom Eise.
Der Frühling, wenn er kommt, geht hier so leise,
Daß nur die kleinsten Blumen ihm entsprossen.
Dann kommt wohl auch ein Quell vom Berg ergossen,
Die Birke grünt, die leicht beschwingte Meise
Singt im Vorüberflug auf ihrer Reise,
Doch diese Sommerzeit ist bald verflossen.
Die Welle, noch vom Wind gekräuselt eben,
Erstarrt urplötzlich, vom Gestad' verschwindet
Das zarte Grün, die letzte Spur vom Leben.
Die Ruhe, die nun alles wieder bindet,
Ist ohne Glück, und keinen Trost mag geben
Die Einsamkeit, die hier das Herz empfindet.

Meter: iambic
- 66 - Díjole una dama que le enviase su retrato
by Lope de Vega

Si habéis visto el Sofí, sin caperuza
en dorado cuartel de boticario,
o a Barbarroja el ínclito corsario,
y en nariz de sayón tez de gamuza.
Si habéis visto a Merlín, si al Moro Muza,
o a Juan Francés vendiendo letuario,
si el rostro de un Corinto cuartanario,
que quiso ser lechón, y fue lechuza.
Ese soy yo, que a la virtud atento
sólo concedo a su victoria palma,
que todo lo demás remito al viento.
Pero supuesto, que el argén me calma,
tengo con ropa limpia el nacimiento,
la cara en Griego, y el Romance en alma.

Meter: iambic
507. V Nebeslavsku tomto holubátka
by Jan Kollár

V Nebeslavsku tomto holubátka
Proletují, tekou pramenky,
Beránkové pleší, dušenky
Motýlkují, chvějí neviňátka;
Milostky a Vděky andělčátka,
Žerti obtulují Krásenky,
Cnosti s křídlatými sardenky,
Sirotci jsou zde a ubožátka:
Chychotky též, Vily, Bělbůžkové,
Těchy, kochánky a blaženci
Družky, přátelé a miláčkové;
Potom všickni drazí nebožtíci,
Tovaryšové a spasenci,
Jsou zde naši spoluúčastnici.

Meter: trochaic
22. Bedenk das Ende!
by Gerhard Tersteegen

Es geht vorbei, was man hier macht;
Der eine weint, der andre lacht,
Doch denk, wo bleibt an jenem Tage
Der Welt Pläsier, der Frommen Plage!

Meter: iambic
- 1129 - Jornada I, LISARDA De La mejor enamorada, la Magdalena
by Lope de Vega

Pártese el sol por el umbral dorado
del Occidente entre mil nubes de oro,
dejan las fuentes el cantar sonoro,
el monte se entristece, llora el prado.
El mundo queda en confusión bañado,
pierde la vista, el mar su azul decoro,
y baña negra noche y triste lloro
la cara de la sierra en luto helado.
Así se parte mi soldado amante
a su jornada de la vista mía,
y yo quedo a la noche semejante.
Mas como sale el sol, y de alegría
se baña el mundo, esperaré constante
en triste noche tan alegre día.

Meter: iambic
Idea 51: Calling to mind since first my love begun
by Michael Drayton

Calling to mind since first my love begun,
Th' incertain times oft varying in their course,
How things still unexpectedly have run,
As t' please the fates by their resistless force:
Lastly, mine eyes amazedly have seen
Essex' great fall, Tyrone his peace to gain,
The quiet end of that long-living Queen,
This King's fair entrance, and our peace with Spain,
We and the Dutch at length ourselves to sever:
Thus the world doth and evermore shall reel.
Yet to my goddess am I constant ever,
Howe'er blind fortune turn her giddy wheel:
Though heaven and earth prove both to me untrue,
Yet am I still inviolate to you.

Meter: iambic
- 2 - Al Excmo. Señor Conde de Olivares
by Lope de Vega

Ultima es ya persecución sangrienta
con gloria del martirio la que llora
Raquel la Iglesia, cuyas aras dora
púrpura en jaspes, que su altar sustenta.
Cuando exaltar piadosamente intenta
Felipe Cuarto en su primera Aurora
el sacro Pan, que cielo y tierra adora,
da vida al hombre, al Ángel alimenta.
Por ti, por tu consejo, por tu celo,
Guzmán excelentísimo previno
tanta celebridad al blanco velo.
Honraste el claustro, en que triunfando vino,
y vio la tierra convertida en cielo,
Dios César, Ángel Rey, Triunfo divino.

Meter: iambic
1L: Ach! nicht so gut ist dir's geworden,
by Gustav Schwab

Ach! nicht so gut ist dir's geworden,
Du edles liebemut'ges Herz,
Zu schweben in dem heil'gen Orden
Gefallner Kämpfer himmelwärts.
Hast keine heißen Todeswunden,
Und selbst kein grünes Grab gefunden.
Dich labte nicht auf blüh'nden Matten
Der Sonne letztes, theures Licht;
Dir breitete kein Baum den Schatten
Mild um dein sterbend Angesicht;
In keiner Sommerlüfte Weben
Verhauchtest du dein warmes Leben.
Der Winter Gottes ist gekommen
Auch über
Hat dich in kalten Arm genommen
Und dir zerdrückt den deutschen Mut,
Und zog zu viel erstarrten Toten
Dich nieder auf den eis'gen Boden;
Hat dir von jenem Abschiedsliede
Wohl noch ein sel'ges Wort geträumt,
O hat dich noch gestärkt der Friede,
Der Mut, von dem es überschäumt?
Hat dich ein Traum begleitet linde
Von deinem süßen blonden Kinde?
O nun, so bist du doch gerettet,
Entschlummert sanft in Traumes Arm,
Und war dir auch auf Eis gebettet,
In deinem Herzen blieb es warm;
Dein Mädchen schaut nach ihrem Treuen,
Du bist, wo sich die Engel freuen.

Meter: iambic
DVĚ IMPROVISACE (I.)
by Viktor Dyk

Až zaplane to slunce po třetí,
mě nemusíte v světě viděti.
Až polední žár lehne na světy,
vy myslete si, že jsem zakletý.
Zkamení hlava sebou zmučená,
zkamení v touze vzpiatá ramena.
Zkamení bděním zesláblý můj hled.
– Jen srdce mé nemůže zkamenět! –
Až polední žár lehne nad světy,
vy myslete si, že jsem zakletý.
Až polední žár dá vám ovoce,
sněte: to srdce bilo divoce!

Meter: iambic
Al Excmo. Señor Marqués de Cabrijana, insigne poeta
by José Lamarque de Novoa

Codicia el vulgo, de brillar sediento,
el mundano poder y la riqueza,
dones que desparecen con presteza
cual niebla leve que arrebata el viento
De la santa virtud y del talento,
que al hombre ofrecen perennal grandeza,
el noble, el sabio a la suprema
                     alteza
aspiran sólo, con sublime aliento
Así, tú, caro amigo, que comprendes
cuán vanas son las dichas mundanales,
en la llama del bien tu pecho enciendes:
Y del genio en las alas celestiales
al templo augusto del saber asciendes,
alcanzando laureles inmortales

Meter: polymetric
1L: Aller Wunder wundersamstes
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Aller Wunder wundersamstes
hast es dir gestanden jetzt,
und ein Strom von heil'gen Thränen
hat das Antlitz dir genetzt.
»nur für dich!« ein schluchzend Stammeln.
quoll es dir vom Herzen los;
unsre Liebe, unser Leben
floß in Eines, weltengroß.
Und an meine Brust geworfen,
dir entrissen ganz und gar,
wußtest du in Qual und Wonne
Dir und Mir dich offenbar.
Was in deines Auges Tiefen
matt geglüht, dir ungewußt,
heiß und lauter quoll es über:
alle Sehnsucht, alle Lust.
Und es tranken meine Lippen
deine große Seligkeit,
und es hat in jener Stunde
uns ein stummer Schwur geweiht.

Meter: trochaic
Pravá cena.
by Vojtěch Nejedlý

Darmo mládku! růžové světy a
Sny a větrné zázraky plodě
Na zlato žehrajícým okem
Zhlížeje k národu mluvíš:
Zlato, pramen podvodu, zradilo
Vlast, a zlítilo přátely, spialo
Vítěze, zbilo ctnost, y jedu
Nalilo v matčino srdce.
Darmo hlásáš: Chudoba šlechtila
Focyona, a ozdoby pletla
Korunu Sokratesovi, y
Kurya ovila slávou;
Honosná řeč nesvede chytrého
Starce, nevlije žádosti po ctné
Chudobě v srdce, co se nouze
Více než ještěra štítí.
Zlato jest mu Bohem a chudoba
Nectí, pro zlato proleze světa
Končiny, skočí v moru proudy,
Život y poctivost ztratí.
Vznešený duch uměje zhrdati
Zlatem, milovat chudobu čistou,
Řídě se moudrostí jen podlé
Zdravého rozumu kráčí.
Myslí stálou, slunceli blahosti
Svítí v květné mu krajině, čili
Ouzkosti bouře sype hromy
Na hlavy nízkého domku.
Plésá mezy růžemi v bohatém
Sadě v přátel a rozmilé ženy
Spolku, a zlatem sy y lidu
Milému radosti sladí;
Plésá v skrovné zahradě, zpívaje
V prácy, až pot mu zalije čelo,
Sousedy blaží šťastnější než
V zbožněné jasnosti mocnář.
Neoslavíť marného chudoba,
K štěstí tupého nevede zlato;
Moudrosti zlato hody strojí,
Chudoba korunu skládá.

Meter: polymetric
Admírase de que Flora, siendo todo fuego y luz, sea todo hielo
by Quevedo

Hermosísimo invierno de mi vida,
sin estivo calor constante yelo,
a cuya nieve da cortés el cielo
púrpura en tiernas flores encendida;
esa esfera de luz enriquecida,
que tiene por estrella al dios de Delo,
¿cómo en la elemental guerra del suelo
reina de sus contrarios defendida?
Eres Scytia de la alma que te adora,
cuando la vista, que te mira, inflama;
Etna, que ardientes nieves atesora.
Si lo frágil perdonas a la fama,
eres al vidrio parecida, Flora,
que siendo yelo, es hijo de la llama.

Meter: polymetric
TUŠENÍ PŘERODU
by Antonín Sova

V dřímotné ticho velký nepokoj,
tušení přerodu, hlas tragický
se ozve časem hlasem nadlidským...
Duch spoutaných sil jak by vzkřiknul v svět
a náhle zazněl, přes hory se vzdouval
tajemstvím nepokojných tažení
a sliby nejvzácnějších nadějí
i nepoznaných, nových bolestí...
Hlas do dálek a nížin zaléhá...
Přes neúrodnou pláň, pruh lánů obilných
se třese vysokým svým tonem rozryvným,
jak perutěmi veslující pták,
přes sosen vrcholy a vížek fiály,
přes mračna nad zálivy zamlžených vod
a přes mlčící louky obrovské,
jež zeleň tkají v modro vzdušných sfér
a hází stíny osamělých jedlí
do tůní dravých, horských potoků...
A vyšel člověk... K zemi shrbený,
by pohřbíval neb k ústům plod svůj zdvihal,
bolesti dne jenž dosud slyšel znít,
pláč zděšených svých slýchal rodiček,
smrtelný zápas otců, mrtvý klid
po zapálených vojskem dědinách,
ryk šumařů do tance holek láskychtivých,
šum tržišť opilých zvučícím tokem peněz,
a závratný spěch měst, kde tisíc vážných cílů
tisíce paroduje výsměchů, –
ten člověk vyšel teď a naslouchal...
To nový hlas byl... Nikdy nevzbudil
hlas žádný taký duše nepokoj
a touhu takovou, jak tento hlas,...
po zítřku, po všem, budoucnost kde láká
na příkré cesty nových možností...
A vysokým svým tónem rozryvným
po Nedosaženém hlas mocně zvučel,
jak výprav budoucích by předzvěst byl,
do zbrojnic Ducha mládí pozýval
pro ony zbraně, jimiž vykrvácí
to slepé, podlé zvíře v člověku...
A za člověkem prvním v úžasu
sta lidí vyšlo... Hlas byl mocný, jasný,
byl v době zrozen ticha mrtvého,
jak z temna hloubek slepých, podzemních,
vzkřik' směle do slunce, do vláhy trav
a po mořích a zemích slyšán byl,
přes chatrče máv' horských úbočí,
přes osvětlená města, z daleka jež plála,
jak obří sítě klecí železných,
přes hadovité křivky srázných tratí,
přes nepatrné skvrny zmlklých vsí,
přes pustých rašelinišť dlouhé čtverce,
přes jedle, severákem zcuchané...
Máv' křídly dosud neviděný pták:
tušení přerodu, hlas nadlidský...
A lidí tisíce se dálkou dívalo...
A každý cítil, jak ho unáší
ten pocítěný duše Nepokoj...

Meter: iambic
1L: In Teppichzelten, die zum Schlummer taugen,
by Emanuel Geibel

In Teppichzelten, die zum Schlummer taugen,
Am Spiele der Gedanken sich vergnügen,
Dazwischen dann und wann in langen Zügen
Den kühlen Rauch der Wasserpfeife saugen,
Bald einsam träumen von geliebten Augen
Und mit dem Traum die Gegenwart betrügen,
Bald mit den Freunden bei gefüllten Krügen
In leichtem Witz der Toren Werk durchlaugen:
Das ist das einz'ge, was in diesen Tagen,
Wo alle Blumen vor der Sonne flüchten,
Mir tunlich noch erscheint und zu ertragen.
Doch wollt mich drum des Leichtsinns nicht bezüchten;
Ein Dichter darf schon auszuruhen wagen,
Denn auch sein Müßiggang ist reich an Früchten.

Meter: iambic
495. Kdože může vysloviti medle
by Jan Kollár

Kdože může vysloviti medle
Všecky hračky, zvláště Slováků?
Tu ční Paprík v kole diváků
Dolů hlavou na vercholci jedle;
Ten tam láme kolesa hned vedle,
Duby staví tu zbor ovčáků,
Onde zase kopa Kozáků
Hajduchuje na koni a sedle;
Mladá chasa píšťalky si tluče,
Hrá se v purgu, mič a houpačku,
Šibenice přeskakuje rouče;
Děvečky pak hrají opět naše
Slepou babu, kvočnu, skrývačku,
Pohádky a jiné samopaše.

Meter: trochaic
U MORAVY
by Josef Holý

U Moravy stromy
opuštěny stojí,
deště, větry derou,
bouře, blesky perou
stromy osamělý.
Zubožená, zdřelá
synka napájela:
– Kudy je ta cesta
do božího města,
abych po ní jela.
– Máma, maminečka,
hlad má Marynečka.
– Marynečka bledá,
máma chleba nemá.
– Mamulenka zlatá,
kde zůstává tata?
– Že tatíček brali,
hajduci ho vzali,
hore v Šibeňáku
v syré zemi stlali.
– Mamka, milenúčká,
co mi křížek děláš?
– Poroučím tě Bohu,
lidem, nevím komu,
mamičky už nemáš.
Zavřely se vody
dolů do Moravy,
ještě dvě ručenky
k nebi vyletaly.
U Moravy stromy
opuštěny stojí,
Marynečka sirá
po břehu tam chodí.

Meter: trochaic
742
by Josef Vlastimil Kamarýt

O má vlasti! studno nejčistější
rozkoše a prvních radovánek.
Květe krásy, slunce nejjasnější
slávy, moudrosti, a vtipu schránek!
Hrade nejmocnější, tobě světím
ducha svého, pro tě v muky letím!

Meter: trochaic
Hrdinové
by Emanuel Lešehrad

Jdou na pozadí dějepravy věků
jak velkorysé zjevy za svým cílem
a jejich stopy časem vyzařují,
by budoucnost v nich čtla jak v staré bibli,
kde písmem nezničitelným je vryta
zvěst o vítězství, utrpení lidském.
Zřím vnitřním zrakem bájeslovné reky,
již z boží vůle divy vykonali,
zřím reky ducha, kteří z lásky k pravdě
šli hrdě zhasnout v ohni na hranici,
zřím zasvěcence vědy, kteří rádi
svůj život pro záchranu lidstva dali,
zřím umělce, v nichž božská jiskra vzplála,
již v tvůrčích mukách dali světu krásu,
zřím prosté muže práce, kteří čestně
vždy stáli na svých místech, splňujíce
svůj úkol v dolech, na povrchu země
a sloužili tak věrně spolubližním,
zřím nesobecké reky-průkopníky,
již pro myšlenku spásnou časně klesli,
dřív nežli směli uskutečniti ji,
však zřím též hrdiny, již obětavě
pro strádající vlast svou pracovali,
byť v potomcích až došli pochopení,
zřím všechny ty, kdož v nesnázích a v nouzi
se sílí vírou v boží spravedlnost
a kteří mlčky trpně vyčkávají
– jak Prometheus přikovaný k skále –
až orlice, jež užírá jim játra,
včas bude sklána šípem Heraklovým.

Meter: iambic