PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
19. Der Schiffer
by Johann Gottfried Herder

Der König sizt in Dumferlingschloß,
Er trinkt blutrothen Wein,
»o wo treff ich ein'n Segler an,
Dies Schiff zu segeln mein?«
Auf und sprach ein alter Ritter,
(saß rechts an Königs Knie)
»sir Patrik Spence ist der beste Segler,
Im ganzen Land allhie.«
Der König schrieb ein'n breiten Brief
Versiegelt ihn mit seiner Hand,
Und sandt ihn zu Sir Patrik Spence,
Der wohnt an Meeres Strand.
Die Erste Zeil Sir Patrik las,
Laut Lachen schlug er auf;
Die zweite Zeil Sir Patrik las,
Eine Thrän' ihm folgte drauf.
O wer, wer hat mir das gethan?
Hat wehgethan mir sehr!
Mich auszusenden in dieser Zeit!
Zu segeln auf dem Meer.
Macht fort, macht fort, mein' wackre Leut,
Unser gut Schiff segelt morgen.
»o sprecht nicht so, mein lieber Herr,
Da sind wir sehr in Sorgen.
Gestern Abend sah ich den neuen Mond,
Ein Hof war um ihn her.
Ich fürcht', ich fürcht, mein lieber Herr,
Ein Sturm uns wartet schwer.«
O edle Schotten, sie wußten lang,
Zu wahr'n ihre Korkholzschu;
Doch lang überall das Spiel gespielt,
Schwammen ihre Hüte dazu.
O lang, lang mögen ihre Frauen sizen,
Den Fächer in ihrer Hand;
Eh je sie sehn Sir Patrik Spence
Ansegeln an das Land.
O lang, lang mögen ihre Frauen stehn
Den Goldkamm in dem Haar,
Und warten ihrer lieben Herr'n,
Sie sehn sie nimmer gar.
Dort über, hinüber nach Aberdour!
Tief Funfzig Fad'n im Meer,
Da liegt der gute Sir Patrik Spence,
Sein' Edlen um ihn her.

Meter: iambic
Am Scheidewege
by Friederike Kempner

Weicher wurden meine Saiten,
Ernster ward mein Blick,
Sprich, wie soll ich Dich mir deuten,
Rätselhaft Geschick?
Bessere Gefühle ringen
Sich in meiner Brust,
Besserem wird schwer Gelingen –
Schadenfrohe Lust!
Nicht mehr grad' wie Pol zum Pole
Fass' ich's im Begriff,
Von dem Scheitel bis zur Sohle
Gleicht's unsichrem Schiff.
Aus dem positiven Grunde
Ward ein Frührotschein,
Trau' mein Urteil kaum dem Munde,
Könnte irrig sein.
Als da leuchteten die Sterne,
Holden Glückes Schein,
Fand' ich in der weit'sten Ferne
Jeden Punkt allein.
Wie mit Seherblick begabet,
Traf ich Alles recht,
Ob ihr Falsches, Böses gabet,
Kannt' es gleich für schlecht!
Helle Sterne untergingen,
Dunkel mich umgiebt,
Wolken lagern auf den Dingen,
Kenn's nicht, was mich liebt.
Kann es schwer nur unterscheiden,
Was da falsch, was echt, –
In der Finsternis der Leiden,
Wird das Auge schlecht.
Kehret wieder, gold'ne Sterne,
Holden Glückes Schein, –
Daß ich finde in der Ferne
Jeden Punkt allein.

Meter: trochaic
Z DENÍKU Mlle DE T. (19. 26. října 1793.)
by Josef Svatopluk Machar

Bůh ví, jak se ty karty ušpiněné
sem dostaly! A jak jsou drahé, cené,
jak milujem ty figury a znaky –
ach, v čase zašlém nikdy zájem taký
v nás nebudila díla slavných jmen,
jež dívala se na nás s plochy stěn!
Dnes hráli jimi L’hombre. Madame Veuf,
Scribe abbé, comte Claude a Chateauneuf,
my s papa dívali se; s druhé strany
zněl chvilkou výbuch smíchu nevázaný,
to markyz Leon, jenž k nám přibyl včera,
tam vypravoval od raního šera
z onoho světa směšné historie,
jak chodí to tam, jak se nyní žije.
My s papa tak už usmáni jsme byli,
že ku L’hombre jsme raděj odstoupili.
Madame se každou prohrou rozčilila
a šelmovsky abbému pohrozila,
že vypoví před soudním tribunálem,
jak v posled přebíjí vždy všecko králem,
či jak zas trumfy nade všecko cení,
tak jevě Rovnosti všech povržení
a podobně. Tu rozdat byla řada
na abbém právě a již karty skládá,
když mříž se otevře a jeho jmeno
s jinými ještě dvěma bylo čteno –
vstal abbé, prosil mého otce vlídně,
by „prozatím“ hrál za něho. A klidně
se klonil nám a zmizel veselý...
Ach, „prozatím“ – a my jsme věděli,
že navždy to a že již cestou jde,
jíž dojista z nás každý pojede –
jen nejisto, zda dnes či za týden...
A každý z nás je tich a pokliden
a jde-li, lehce jde jak na procházku.
Hrál papa tedy. Dali něco v sázku
a papa hrál a jaksi špatně vynes
– já neznám dobře hry té všechněch fines –
však vybuchli, jak by si byli řekli,
i papa smál se, až mu slzy tekly.

Meter: iambic
CX Smrti se nebojím od toho okamžiku,
by František Zavřel

Smrti se nebojím od toho okamžiku,
co strhla tebe do své náruče.
Smrti se nebojím, spíše pln díků
ji přivítám, až u mne zatluče.
Spíše ji pokárám, že nezatloukla dříve,
když tebe dovedla tak záhy urvati.
Uprostřed lotrů žiji. Smrti, kráso, dive,
který mne vyrve jim a tobě navrátí!

Meter: iambic
Rêve
by Juana Borrero

Su voz debe ser dulce y persuasiva
y soñadora y triste su mirada
Debe tener la frente pensativa
por un halo de ensueños circundada
Su alma genial, cual pálida cautiva
de un astro esplendoroso desterrada,
sueña con una nube fugitiva
y con el traje de crespón de un hada
Cuando la sonda azul de los delirios
disipa sus nostálgicos martirios
borrando del pesar la oscura huella,
él se acuerda en la noche silenciosa,
de aquella virgencita misteriosa
que dejó abandonada en una estrella

Meter: iambic
Rok těžký a truchlý, má krvavý lem,
by Petr Bezruč

Rok těžký a truchlý, má krvavý lem,
traviny i klasy zvadly,
jak dnešní deště v tu vyprahlou zem
Tvé Krůpěje v duši mou padly!

Meter: dactylic
Žel.
by František Sušil

Kam mám jíti želiť,
S kým mám hoře děliť?
O mé smutné dumy!
Kdož jí porozumí?
Lid můj v spánku dřepí,
Vašněmi se těpí,
Výhost dává Bohu,
Jak to snésti mohu?
Nekázaná mládež,
V církvi svatokrádež,
Plémě věrolomné –
To jsou muka pro mne.
Bol mě proto hněte,
Věnec z trní plete,
A krev se mi vřelá
Proudí dolů s čela.
Srdce prudce bije,
V oko trud svůj lije,
Div-li, že ta vláha
Prosouti se zmáhá?
Prosuj se jen hoře,
Prosuj se jak moře,
Pohřbi ve své hloubi,
Co mě s bolem snoubí.
Pohřbi samo sebe,
Ať mi vzejde nebe,
Ať skvost pravdy svítí,
A slast se mi vznítí.

Meter: trochaic
66.
by Friedrich Rückert

Wol gönnen darf ich's dir, daß du vor mir gegangen,
Nicht diesen Schmerz von mir, den ich von dir, empfangen;
Daß du mich bleiben sah'st, und ich dich sah verscheiden;
Denn seh'n Geliebter Tod ist mehr als eigne Leiden.

Meter: iambic
167.
by Friedrich von Logau

Futlus sol mit seinem Feinde, wie man sagt, den Degen messen,
Spricht: er hätte diese Künste vorgelernt und ietzt vergessen.

Meter: trochaic
Soneto
by Cristóbal de Villarroel

Al árbol de la vida está fijada
la arpa de David, que no de Apolo,
resonando del uno al otro polo,
con tres clavijas de dolor templada
Haciendo estaba música acordada,
de siete voces, que las canta el solo,
y oyéndolas Neptuno, el fuego, Eolo,
y la tierra tembló, de alborotada.
El lamentable acento llegó al cielo,
y donde no se vio dolor ni llanto,
señales vimos de tristeza y duelo.
Oyó una Virgen el lloroso canto,
que es Madre del dolor y del consuelo,
y en lágrimas bañó su rostro santo.

Meter: iambic
Im HERBST
by Georg Trakl

Die Sonnenblumen leuchten am Zaun,
Still sitzen Kranke im Sonnenschein.
Im Acker mühn sich singend die Frau’n,
Die Klosterglocken läuten darein.
Die Vögel sagen dir ferne Mär’,
Die Klosterglocken läuten darein.
Vom Hof tönt sanft die Geige her.
Heut keltern sie den braunen Wein.
Da zeigt der Mensch sich froh und lind.
Heut keltern sie den braunen Wein.
Weit offen die Totenkammern sind
Und schön bemalt vom Sonnenschein.

Meter: iambic
ÚZKOST.
by Jaroslav Vrchlický

Z hlubiny se úzkost noří,
chodí v srdci po špičkách,
snů všech zlaté zámky boří,
ráje mění v pouští prach,
paní zlá to v černé říze,
strnulá a vyzáblá,
na vše hledí plaše, cize,
hledí – síla ochabla.
A co, když svou vztáhne dlaň
vyhublou a kostnatou,
jak bys patřil v prázdnou pláň,
sněhem celou zavátou...
Zřel jsem okno – samé kvítí:
myrtu, zvonky, řeřichu...
za nimi však jaké žití!
Se vzdechem a potichu
lidé za tím oknem žili,
v tvářích ztrnutí a děs,
možná dost, že zítra zšílí...
Paní Úzkost právě dnes
za obrazy sedla tam,
hledí ze všech zrcadel,
a ty květy jsou jen rám,
obraz však jest děs a žel.
Kdy již dvéře otevrou se?
Vrzlo okno... skříplo cos,
jizbou samé stíny strou se,
po chodbě se šourá kdos.
Na mdlé skráni pot se stírá,
srdce bouřněji se vzpne,
záclonu kdos v řasy sbírá,
za tapetou se cos hne.
Paní Úzkost jizbou šla...
Slyšíš z parku skřeky vran?
Civí na tě vychrtlá
okem tupým dokořán.
A ty čekáš, čekáš, čekáš...
vteřiny jdou jako hmyz...
vlastního se stínu lekáš,
v bledé tváři strachu rys.
„Jak to skončí?“ ret se chvěje,
kýs hřeb tobě v skráni tkví,
satan se z všech koutů směje
drsným šklebem zoufalství.
Pevně jako muž chceš vzpláti,
střásti ten cit s pošklebou;
darmo, paní Úzkost státi
vidíš před i za sebou!

Meter: trochaic
Tak denně chodím na tu stanici,
by Tereza Dubrovská

Tak denně chodím na tu stanici,
vlak údolím se snícím zvolna ztáčí,
tam pod akáty, a kde slavíci
tak sladce pěli, smutek tichý kráčí.
Stín soumrak svívá, chmury na líci,
stesk do mé duše. Zima závoj vláčí
jak těžký rubáš. A noc ze kšticí
jak slzou spící zemi rosou smáčí.
Je smutno tu, a prázdno všude zeje,
a sady ztichly, květu pozbyl stvol,
ni jednu hvězdu nezřím, vítr věje.
Vše ztratilo svůj půvab, slunce záři –
vše, co tu žilo, mrtvé je dnes kol,
je prázdný chrám – prach leží na oltáři.

Meter: iambic
1L: Bey krummen Gesellen
by Friedrich von Logau

Bey krummen Gesellen
Ist nöthig das stellen,
Ist übel zu deuten
Bey Biedermans-Leuten.

Meter: amphibrachic
- IV -
by Franciscode Aldana

«¿Ya te vas, Tirsis?» «Ya me voy, luz mía.»
«¡Ay, muerte!» «¡Ay, Galatea, qué mortal ida!»
«Tirsis, mi bien, ¿do vas?» «Do la partida
halle el último fin de mi alegría.»
«Luego ¿en saliendo el sol?» «Saliendo el día.»
«¿Te vas sin dilatar?» «Me voy sin vida.»
«¡Ay, Tirsis mío!» «¡Ay, gloria mía perdida!»
«¡Mi Tirsis!» «¡Galatea, mi estrella y guía!»
«¿Quién tal podrá creer?» «No hay quien tal crea.»
«¡Oh, muerte!» «Acabaré yo mis enojos.»
«¡Ay, grave mal! ¡Ay, mal grave y profundo!»
«Tirsis, adiós.» «Adiós, mi Galatea.»
«Tirsis, adiós.» «Adiós, luz de mis ojos.»
«¡Oh, lástima!» «¡Oh, piedad, sola en el mundo!»

Meter: polymetric
Mujer de bruma
by Arturo Borja

Fue como un cisne blanco que se aleja
y se aleja, suave, dulcemente,
por el cristal azul de la corriente,
como una vaga y misteriosa queja.
Me queda su visión Era una vieja
tarde fría de lluvia intermitente;
ella, bajo la máscara indolente
de su enigma, pasó por la calleja
Fue como un cisne blanco Fue como
                     una
aparición nostálgica y alada,
entrevista ilusión de la fortuna
Fue como un cisne blanco y misterioso
que en la leyenda de un país brumoso
surge como la luna inmaculada

Meter: polymetric
A un retrato de Don Pedro Girón, Duque de Osuna, que hizo Guido Boloñés, armado, y grabadas de oro las armas
by Quevedo

Vulcano las forjó, tocolas Midas,
armas en que otra vez a Marte cierra,
rígidas con el precio de la sierra,
y en el rubio metal descoloridas.
Al ademán, siguieron las heridas
cuando su brazo estremeció la tierra;
no las prestó el pincel: diolas la guerra;
Flandes las vio sangrientas y temidas.
Por lo que tienen del Girón de Osuna
saben ser apacibles los horrores,
y en ellas es carmín la tracia luna.
Fulminan sus semblantes vencedores;
asistió al arte en Guido la Fortuna,
y el lienzo es belicoso en los colores.

Meter: polymetric
6. Ein Räthsel
by Abraham Gotthelf Kästner

Mein Beystand mehrt des Weisen Wissen,
Wenn er mit festverknüpften Schlüssen
Das
Ich kann des Staatsmanns Ehrgeiz stillen,
Ich pflege sein Gehirn zu füllen,
Und bin oft seiner Arbeit Frucht:
Mein weiter Raum muß Alles fassen,
Auch das, was nichts umfassen kann;
Man trifft mich in der Großen Cassen,
Und in der Dichter Liedern an.
Das Eintrachtsband von Deutschlands Prinzen,
Des schlauen Frankreichs Redlichkeit,
Den Muth der handelnden Provinzen
Besitz' ich schon seit langer Zeit.
Mir gleichen *** kluge Werke,
*** Witz, und *** Stärke.

Meter: iambic
Soneto
by Adelardo López de Ayala

Quisiera adivinarte los antojos,
y de súbito en ellos transformarme;
ser tu dueño, y callado, apoderarme,
de todos tus riquísimos despojos.
Aire sutil que con tus labios rojos,
tuvieran que beberme y respirarme;
quisiera ser tu alma y asomarme
a las claras ventanas de tus ojos
Quisiera ser la música, que en calma,
te adula el corazón; mas si constante
mi amor consigue la aspirada palma.
Ni aire sutil, ni sueño delirante;
ni música, ni amor, ni ser tu alma
¡nada hay tan dulce como ser tu amante!

Meter: iambic
Erschaffen und Beleben .
by Johann Wolfgang von Goethe

Hans Adam war ein Erdenklos,
Den Gott zum Menschen machte,
Doch bracht’ er aus der Mutter Schooss
Noch vieles Ungeschlachte.
Die Elohim zur Nas’ hinein
Den besten Geist ihm bliesen,
Nun schien er schon was mehr zu seyn,
Denn er fing an zu niesen.
Doch mit Gebein und Glied und Kopf
Blieb er ein halber Klumpen,
Bis endlich Noah für den Tropf
Das Wahre fand, den Humpen.
Der Klumpe fühlt sogleich den Schwung,
Sobald er sich benetzet,
So wie der Teig durch Säuerung
Sich in Bewegung setzet.
So, Hafis, mag dein holder Sang,
Dein heiliges Exempel
Uns führen, bey der Gläser Klang,
Zu unsres Schöpfers Tempel.

Meter: iambic
A María Settier, dolecta de las musas
by J. Goy de Silva

Quisiera colocar sobre tu frente
una rara diadema de adjetivos
más bella que de lauros y de olivos
y luminosa como luz de oriente
¿Pero qué diccionario es elocuente
par encontrar en él apelativos
de laudatoria esencia, bellos, vivos,
como flores de luz en clara mente?
Estrellas y diamantes engarzados
en frases como ilustre y como hermosa,
por ser constantemente dedicados,
no son dignos de ti, porque mereces
algo más que la estrella y que
                  la rosa
que es del arte el pensil donde floreces

Meter: polymetric
BOŽENĚ VLACHOVÉ (Září)
by Jan Neruda

Jsi líbezná jako to zrosené,
to do rána vzkvětlé kvítí,
a jako ten slunce paprslek,
jenž májově do světa svítí.
Jsi hrava jak ranní větérek,
a šumna jak voda živá,
a sladka jak ptáček zpěváček,
jenž do srdcí zlato zpívá.
A přec mi cos šepce: nebude
ti nikdy ach ku radosti –
ta bude tě státi vzdechů dost,
snad také i slzí dosti!

Meter: polymetric
Zueignung des Tübinger »Neuen allgemein deutschen Commers- und Liederbuchs« von 1815
by Gustav Schwab

Du bist es, der wir diese Lieder bringen,
Wir grüßen dich, du edle Burschenschaft!
Auch du bist wieder frei, darfst wieder singen
Ein keckes Wort bei deutschem Rebensaft;
Zechst du in Frieden, probst du deine Klingen,
Schlägt dir das Herz in kühner Liebe Kraft,
So soll dich unser freud'ger Klang umschweben,
Begleiten durch dein freies Jugendleben.
Auch gilt es euch, die ihr dem Burschenorden
Längst abgesagt, in weiter Welt verstreut;
Was ihr auch seid, und was aus euch geworden,
Staatsbürger, Kämpfer in dem heil'gen Streit:
Euch lieben Brüdern aus dem deutschen Norden,
Euch, die der Alpen Heimatland erfreut,
Euch braven Franken, und euch tapfern Schwaben,
Die hier gekämpft, geliebt, gesungen haben.
Beschwört herauf die theuer werten Zeiten
Mit dieses Büchleins mannigfachem Sang;
Den Bruderkuß, der Gläser helles Läuten,
Und auf dem Tisch der Schläger mächt'gen Klang;
Ja selbst die Menge süßer Albernheiten,
Die trunkner Wahnsinn in die Runde sang:
Kommt, alte Brüder, singt, was ihr gesungen;
Und ihr heran, und lernt den Brauch, ihr Jungen!

Meter: iambic
BALADA MÁJOVÁ
by Jan Neruda

V bílé míse vodu vaří
s úzkostlivě bdělou tváří –
pěkná holka, lepých tvarů.
Voda v míse v plném varu,
bubliny jak v dešti chrlí,
a jak holka varu slouchá,
voda kloktá, syčí, chrčí,
jak když cvrček v hroudách cvrlí,
jak když oknem bzučí moucha,
jak když v dálce povoz hrčí.
Houkla půlnoc. Holka klekla,
prsten rychle s ruky svlékla,
hodila jej varné v lůže.
„Svatá panno Petronilo!
Dnešní májové své noci
máš náš osud ve své moci,
činíš, cokoli ti milo –
prosím, prosím, dej mi muže!
Zajisté že muže svého
každého z tvé ruky beru,
nepředpisuju ti věru,
svatá panno, nevybírám,
nemysli si, že se vzpírám –
jen ne, probůh, zrzavého!“
Z mísy vrch se páry valí,
a jak holka blíž se kloní,
z páry líbezně to zvoní
jako stříbrem z dálné dáli:
„„Vidíš, holka, mám tě ráda!
Ve kostele ráda býváš,
tenkým hlasem ‚Ave’ zpíváš,
dala bych ti kamaráda –
ale koho dát ti, koho?
Je vás ve vsi trochu mnoho –
zbyl jen hajných synek chudý,
a ten je jak liška rudý;
sivé oči jako liška,
tělo vychrtlé jak tříštka,
a je –““ „Dej mi tedy toho!“

Meter: trochaic
1L: Träge schwimmt die Straße in den Abend.
by Gerrit Engelke

Träge schwimmt die Straße in den Abend.
Radfahrer klingeln,
Ein Droschkengaul prustet trabend,
Straßenlang übergießen, umzingeln
Lichter die Abendgänger.
Die Straße tönt weicher und bänger.
Drüben am Hause klappt ein Postradfahrer
Den Briefkasten zu.
Wirft den Beutel mit Feierabendruh
Auf sein Rad –
Mensch! Du! Du!
Du Schicksalsbewahrer!
Du Weltbote der Stadt!
Siehst du nicht wie der Beutel schwillt,
Wie er quillt, wie er quillt?
Ein Brandbrief lodert in ihm auf,
Ein Liebesbrief schreit rot und geil,
Ein Händler ladet ein zum Kauf,
Ein Schuft hält seine Ehfrau feil,
Ein Erpresser der Schwarzhand droht,
Einer schließt ab auf tausend Stück Brot,
Einer knüpft sich um den Hals ein Seil,
Ein Neugeborener kräht und strampelt, krebsrot,
Eine Mutter, eine Mutter ist tot –
Ich kann dies Wirbeln nicht fassen, –
Und Du, du trödelst da so gelassen!
Mensch! du bringst in alle Türen
Freudeschüren
Oder todschweren Sinn!
Um dich herum gärt Geld- und Leiberkampf,
Um dich stürzt alles Schicksal hin!
Klingelnd radelt der Bote stadthin,
In dem Straßendampf –

Meter: polymetric
Buena suerte de día
by Diego Ramírez Pagan

Las noches sin dormir paso, esperando
que se levante la hermosa aurora,
venido el día, se me antoja un hora
que vuela sin saber el cómo o cuándo.
Al sol que se detenga estoy rogando,
y a la luz que camine a paso ahora,
pues esta de mis ojos ya no mora
conmigo, si la tuya va cesando.
Oh vista bella, quien de tus razones
gozar siempre pudiese la dulzura,
mas aviéneme a mí como al dormido.
Que si sueña tesoro, son carbones,
si ardiente sol, tiniebla es muy oscura
y el alegría, llanto entristecido.

Meter: iambic
6. Haničko rozmilá,
by Jaroslav Kvapil

Haničko rozmilá,
vy se mi líbíte,
ani to nevíte,
jak vás mám rád!
Oni mi to lidé nepřejou,
zlost si na mně proto vylejou –
ale přec vám musím ke svátku
psaníčko psát!
Maminka zlobí se,
Haničko rozmilá,
že jste mi slíbila
hubiček moc.
Ale ať se zlobí sebe víc,
nepomůže jí to zhola nic,
tisíc jsem vám poslal hubiček
na dobrou noc.
Kýž bych tu nyní měl
zlatou svou Haničku,
v očích i na líčku
hrál by jí smích.
A ten smích hrál by jí na líčku,
až bych jí vzal zase hubičku,
až by jí ten hlásek zvonivý
v hubičkách ztich’.
Haničko rozmilá,
s hubičkou, s kytičkou,
s písničkou maličkou
přicházím k vám.
Vy to možná ani nevíte,
dneska že svůj svátek slavíte –
a jak bych ten svátek oslavil,
nevím já sám!
S hubičkou, s kytičkou,
s písničkou maličkou
Haničku celičkou
zlíbal bych dnes.
Ale maminka je tuze zlá,
Haničku mi z Prahy odvezla,
jistě chce, by někdo do zelí
venku mi vlez’!
Řekněte mamince,
Haničko rozmilá,
to že se zmýlila,
zmýlila přec!
Však my se přec jednou vezmeme,
Haničko, vy zlaté dítě mé –
pokazit nám lásku v srdíčku
těžká je věc!
Haničko rozmilá,
předrahé dítě mé,
my se přec budeme
milovat dál!
Ať se kdo chce zlobí sebevíc,
nepomůže mu to zhola nic –
však já vám přec dneska ke svátku
písničku psal!

Meter: dactylic
- CCVI - (Al Príncipe de Ascoli)
by Gutierre de Cetina

Lavinio, si el hallarme el alma ajena
del ardor en que había hábito hecho,
te hace de mi fe mal satisfecho,
sin saber la ocasión que el hado ordena,
la historia de disculpa y razón llena,
que me tiene ya en lágrimas deshecho,
podrás leer, do hallarás que el pecho
el objeto mudó, mas no la pena.
Baste, pues, un recaudo, el más honrado:
la más justa ocasión para mudarme
que pudo un corazón mudar cuidado.
Sola una razón hay para culparme:
que las alas de bajo vuelo usado
no debieran tan alto levantarme.

Meter: polymetric
365.  Der Larven Mensch.
by Angelus Silesius

Ein Mensch der wie das Vieh in alle Lust außbricht/
Ist nur ein Larven Mensch er scheint und ists doch
nicht.

Meter: polymetric
RODINNÉ CITY VĚRNÉHO SPOJENCE
by František Gellner

Náš pan hrabě Berchtold řek’ si:
„Viděli jsme při annexi,
jak nás císař Vilém chrání.
V spolku s ním jsme velcí páni.
Když se někdo k moři vetře,
kážeme mu: Kliď se, Petře!
A do Skadru na Nikolu
křikli jsme jen: Pojď zas dolů!
Též se ve Vídni a v Pešti
nelíbí mír v Bukurešti
právě nyní uzavřený.
Proto musí dojít změny.“
Císař Vilém když to slyšel,
ze zátiší svého vyšel
a děl: „Počkej, milý synu,
nesahej mi na rodinu!“

Meter: trochaic
- III - En que da moral censura a una rosa y en ella a sus semejantes
by Juana Ines de La Cruz

Rosa divina que en gentil cultura
eres con tu fragante sutileza
magisterio purpúreo en la belleza,
enseñanza nevada en la hermosura.
Amago de la humana arquitectura,
ejemplo de la vana gentileza,
en cuyo ser unió naturaleza
la cuna alegre y triste sepultura.
¡Cuán altiva en tu pompa, presumida,
soberbia, el riesgo de morir desdeñas,
y luego, desmayada y encogida,
de tu caduco ser das mustias señas!
Con que con docta muerte y necia vida
viviendo engañas y muriendo enseñas.

Meter: iambic
Růže a Naděje.
by Jaroslav Vrchlický

O růžích z Jericha tu pověst znáte,
jež suché, vzrostlé v písku ve závěji
se v květy bájné krásy rozvíjejí,
jak v půlnoci když zavzní zvony svaté.
Ó takou růži též vy v srdcích máte!
Tlí suché v hloubi duší lístky její,
však písně vánoční jak tóny znějí,
plá růže, dýchá, v záři svojí zlaté!
Ó lidu naděje! Tys růže ona,
na chvíli uschlá, avšak věčně živá,
vždy sílu v ňadra dýchající, vonná!
Ó plaň nám v srdcích, o něž útok láme
se bojů zlých, jen kouzlo tvé nám zbývá,
než Spasitele svého uvítáme!

Meter: iambic
Žena kananejská.
by František Leubner

Před Ježíšem poklekala,
kolena mu objímala:
„Pozdrav, pozdrav dcerku moji,
slovo rci, – ji divem zhojí!
Já ji písní kolébala,
vlastním mlékem odchovala –
Smrť teď stojí u podvojí,
od oka jí rubáš strojí.
Nedej, Bože, pálit svíčky
za mé dítě na dušičky!
Živé děti – k hoři třeba
ujídají matce chleba.
Ale mrtvé – srdce šlapou,
až krví z očí slzy kapou.“

Meter: trochaic
21. An seine Boten
by Paul Fleming

Geht, ihr meine Tränen, geht
und erweichet der ihr Herze,
die wie eine Klippe steht,
unbewegt von meinem Schmerze,
die das, was mein Herze bricht,
sieht und wills doch sehen nicht!
Fliegt, ihr meine Seufzer ihr,
nehmet eure Kraft zusammen!
Blaset, wie ihr tut bei mir,
auf bei ihr die Liebesflammen,
daß sie, wenn sie sieht auf mich,
lichter Lohe brenn' als ich!
Meine Boten, so fahrt hin,
schafft mir Rat, so viel ihr könnet,
und vergnüget meinen Sin,
der sich selbsten kaum besinnet!
Bringt nicht ihr mir ihre Gunst,
so ist alle Kunst umsunst.

Meter: trochaic
U TELEFONU
by Otokar Fischer

Ten starý motiv. Přání slyšelas,
jež volalo: jen slůvko zašeptej mi.
A nezaznívá mi tvůj milý hlas,
i v pokoře i v hříchu samozřejmý,
však divných hlasů temnou slyším změt;
úl; hukot lidí; chaos bez člověka.
Jen hluchou mluvu. Cizocizí svět.
A já jsem ten, kdo, v rukou srdce, čeká.
Tak bylo vždy. Já mušli pozvedám,
já moře slyším, zdaleka jak šumí,
a v bouři hlasů, se svou duší sám,
jsem jako hoch, jenž světu nerozumí.

Meter: iambic
Death, be not proud (Holy Sonnet 10)
by John Donne

Death, be not proud, though some have called thee
Mighty and dreadful, for thou are not so;
For those whom thou think'st thou dost overthrow
Die not, poor Death, nor yet canst thou kill me.
From rest and sleep, which but thy pictures be,
Much pleasure; then from thee much more must flow,
And soonest our best men with thee do go,
Rest of their bones, and soul's delivery.
Thou'art slave to fate, chance, kings, and desperate men,
And dost with poison, war, and sickness dwell,
And poppy'or charms can make us sleep as well
And better than thy stroke; why swell'st thou then?
One short sleep past, we wake eternally,
And death shall be no more; Death, thou shalt die.

Meter: iambic
Jahr-Gedächtnisse.
by Hans Assmann von Abschatz

Ein Jahr/ O höchster GOtt/ ist wieder bracht zu Ende/
Wiewohl nicht ohne Creutz und untermengte Pein/
Doch daß ich kan gesund und unverletzet seyn/
Ist ein Genaden-Werck/ O Schöpffer/ deiner Hände/
Darvor ich Himmel au der Lippen Opffer sende/
Und stelle mich bey dir mit neuem Bitten ein:
Gieb/ grosser Himmels-Fürst/ daß dieses Tages Schein/
Was nützet/ zu mir her/ was schadet/ von mir wende.
Vergieb die schwere Schuld/ vergiß der ernsten Rache/
Verleih/ im fall diß Jahr mein Leben schliessen soll/
Daß ich auff dein Verdienst/ O JEsu/ sterbe wohl.
Im fall mich deine Gnad in treuem Schutz erhält/
So leb ich wohl beglückt in der und jener Welt/
So schadet mir noch Tod/ noch Welt/ noch Höllen-Drache.

Meter: iambic