PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A mi Sra. Dª. P. de S. en sus días
by Juan Nicasio Gallego

Si entre las damas que la corte adora
eres, Clori, la bella de las bellas;
y así a tu vista desparecen ellas
como la noche al despuntar la aurora,
por tu dulzura y tu bondad, señora,
en que también, venciéndolas, descuellas,
contra el fiero rigor de las estrellas
mi voz al cielo en tu favor implora.
Grata en tanto y benévola permite
que el rudo acento de la musa mía
en tan digna ocasión te felicite
Un siglo goces tu dichoso día,
sin que adusto pesar tu tez marchite
ni del tiempo veloz la huella fría.

Meter: polymetric
111.  Ausser GOtt leben ist Todt seyn.
by Angelus Silesius

Mensch glaube diß gewiß: Wo du nicht lebst in GOtt/
Lebstu gleich tausend Jahr/ du bist so lange todt.

Meter: iambic
251. Z chlumu toho když tak ohlíženo
by Jan Kollár

Z chlumu toho když tak ohlíženo
Okem naším vůkol to i to,
Ai hvězd osem stojí rozlito
Nade hradem, jemuž Králic jméno;
V každé hvězdě název uviděno,
Tam Strejc, Albert, Hodic, Kapito,
Ephraim, Caeolla tu vyryto,
Jesenský tam, Eneáš tu čteno:
V středku měsíc blesku líbezného
Stál, a záře liter prýštila
ŽEROTÍN se z něho;
Nad nimi pak všemi jasnost silná
Slunce, na vzor knihy, svítila,
V nížto psáno bylo: Šestidílná!

Meter: trochaic
Kytka.
by Karel Maria Drahotín Villani

Kytku, v níž se v prostřed skvěla krásná růže,
Dárkem od ní obdržel jsem milostnou;
Pohledím-li na tu růži spanilou,
Zpomínka mi prsa svírá úž a úže.
Milostná tu jako samo lásky bůže
S fialinkou v oku stojí přede mnou –
Jest to úkaz, jenž mě mocí podivnou
Z chladné země do ráje překouzlit může.
Kéž ta kytka nikdy nezvadne mi více,
Bych se věčně mohl kochat, blažit v ní,
A tak věčně vidět zářit její líce!
Na vše zapomněl bych v tomto podívání,
Z kvítků těch bych slyšel dýchat – mluvit ji,
Viděl obraz její v stálém zpomínání!

Meter: trochaic
Sonnet [This day when waking from pertubéd sleep]
by Luis G. Dato

This day when waking from pertubéd sleep,
I see the dim night die upon the dawn,
And gaze on gleaming hill and dewy lawn,
On sunbeams soft that o’er the valley peep;
When Nature seems with ecstasy to weep
At seeing earth and sky so lovely grown,
And innocently to herself alone
Counts and recounts the flowers and clouds they keep,
How clearly do I see through thin green leaves
The truth that only beauteous dawns arouse;
The smallness of the mortal man who grieves,
Whose eyes to loveliness perpetual drowse.
O blesséd morning! how the long dead heaves
To life, suspiring on the blossoming boughs.

Meter: iambic
Před muzikou.
by Jaroslav Vrchlický

Jak zrcadlo podlaha vydrhnuta,
jas odpolední proudem po ní běží,
za každým obrázkem chvůj trčí svěží,
na kredenci plá mnohá mísa žlutá.
Ve středu krčmy kočka nepohnutá
ve sfingy póse mhouříc oči leží,
much bzukot z oken rozeznáváš stěží,
v sluch zní ti jako struna houslí tknutá.
Ba visí na zdi, čekajíce pánů,
sní klarinet a trouba v koutě s basou
v tom tichu nedělního odpoledne.
Však, řekl bych, dnes potrvá to k ránu,
než obklopený výskající chasou
vsi Don Juan svou oběť k stropu zvedne.

Meter: iambic
En el baile
by Ricardo del Monte

Rompe el botón su cáliz de esmeralda
que ostenta al Sol la púrpura olorosa,
y el jardinero la entreabierta
                     rosa
coge y la teje en su mejor guirnalda
Fresca y prendida en ondulante falda
brilla una noche en danza tumultuosa;
ajan allí su gracia ruborosa
groseros roces, y el calor la espalda
¡Oh, juventud! No pagas lo que
                     cuesta
la agitación febril que te alucina,
si oyes sonar las copas y la orquesta
Del lirio virginal, esencia fina;
de la diamela, candidez modesta;
Inocencia y Pudor; ¡ve cuánta ruina!

Meter: polymetric
84. Eins wissen hat den Preyß.
by Angelus Silesius

Viel wissen blähet auf: dem geb ich lob und preyß/
Der den Gekreutzigen in seiner Seele weiß.

Meter: iambic
Pobre importuno
by Dionisio de Solís

¿Por qué aspira sin fruto, Arnardi bella,
a lo que darme tu piedad resiste?
¿por qué mi amor en alcanzar insiste
lo que me impide merecer mi estrella?
¿No fuera bien buscar a mi querella,
en el asilo de mi tumba triste,
el anhelado fin, pues que consiste
mi única dicha y mi consuelo en ella?
¡Necio, que pronto de esperar cansado,
se abate tu pasión, antes osada,
y con el miedo la fortuna mide!
¿Qué amador fue constante y no fue amado?
¿O qué mujer, del hombre importunada,
no la concede al fin lo que le pide?

Meter: iambic
PRAVDA. (XIII.)
by Svatopluk Čech

Nuž, dále nech nás poutí trudnou jíti,
na kterou měsíc lhář nám vhodně svítí.
Zář jeho klamná samotna již vládne
nad městem setmělým a spící nivou,
tká stříbro falešné a krásu lživou,
kde vidíš chudou zeď a bláto za dne.
Jak lidská společnosť! I ona vine
lži třpytnou roušku na své stránky stinné:
Co nízkých pudů, vášní, mravních kalů
se kryje za šlechetných citů jmény
a maskami, jež svůdně vyfintěny
nejčistším leskem svatých idealů;
vznět pro víru a pravdu, pro svobodu,
cit práva, dobro, láska k vlasti, rodu –
vše pouhým zbožím pro zchytralé kupce,
ze všeho pro lid věřící a hlupce
dav šejdířů si robí duté modly,
v nichž pletichy své předou sobci podlí!
Tvář věku našeho lež hyzdí mnohá.
Leč v jednom útěcha: že pevně k předu
po dráze lidskosti jde jeho noha,
že blízka již se objevuje hledu
zář nezkalená ryzí humanity –
Nuž, nahledněme v její slibné třpyty!

Meter: iambic
Último canto
by Rafael María de Mendive

Ni temo el odio, ni el desdén me irrita,
ni late el corazón, ni el alma inquieta
con la imagen de un lauro de poeta
goza feliz; ni férvida palpita
El fuego de la gloria no me agita,
ni está mi vida a la ambición sujeta;
mi más bella ilusión es cual saeta,
mi esperanza mejor es flor marchita.
Versos delirios lágrimas anhelo
nubes y nieblas son en mar sombrío;
ni espero bien, ni de mi amor me duelo;
sus alas pliega el pensamiento mío,
y fijando los ojos en el cielo
tan sólo en Dios y en su bondad confío.

Meter: iambic
370.  In GOtt ist alles.
by Angelus Silesius

Was deine Seel begehrt/ bekommt sie alls in GOtt:
Nimbt sie es ausser Jhm/ so wird es jhr zum Tod.

Meter: iambic
1L: Ringsum Gewitternacht
by Betty Paoli

Ringsum Gewitternacht
Am Horizonte liegend,
Und durch die Wolkenschlacht
Ein Pfeil, beschwingt hinfliegend,
Die Aufschrift drum geprägt:
Hindurch! trotz Blut und Leichen!
Der Douglas Wappen trägt
Die Worte und dies Zeichen.
Wer diesen Spruch erfand
Und wer erdacht dies Zeichen,
Ich möchte meine Hand
Dem Glaubensbruder reichen!
Wie seines traut mein Herz
Dem freudigen Berichte,
Daß aller Kampf und Schmerz
Ein Durchbruch nur zum Lichte.

Meter: iambic
SONET NA CHOPINOVU MELODII
by Josef Svatopluk Machar

Co žen mě zpilo rtoma vášnivýma –
co zbylo po nich v mojí paměti?
Jen ručku vidím s prsty hubenýma,
jen oči, v nichž spí čisté podletí...
K romanu náběh. Pranic nezajímá.
Květ, který uvad ještě v poupěti –
a přec v tom tolik svaté vůně dřímá,
že bych i v rakvi chtěl k ní voněti.
Ty rty jsem nelíbal a nehladil ten vlas –
já zřel jen do těch očí v ten bleděšedý jas
a stisk tu suchou ručku jen jednou... jednou jen...
A rtoma vášnivýma mě zpilo tolik žen – –
Mám v paměti pár tváří – však jmen říct neumím,
mám v paměti pár jmen dnes – však nemám tváře k nim.

Meter: iambic
Soneto
by Jorge Pombo

Catorce versos forman los sonetos;
catorce bardos con primor los hacen;
catorce estrellas en la «Gruta»
                     nacen
que iluminan a incrédulos sujetos
Veintiocho veces escuché cuartetos
que en verdad, plenamente satisfacen
a todos los poetas que aquí yacen
esperando principie los tercetos
¡Estoy con ellos! El temor me
                     invade
de improvisarlos ante Rivas Frade,
Valencia y Gómez ¡Me metí en la gorda!
Mas llegué al último ¿Podré sacarlo?
¡Si no puedo, que vengan a acabarlo
Julio Flórez, Restrepo y Soto Borda!

Meter: polymetric
576. Před tou vyhní Ďas, ten podkasalec,
by Jan Kollár

Před tou vyhní Ďas, ten podkasalec,
S rasem do země sloup vkopali,
Potom sedem Rusů nutkali
Knutem, běhat vůkol něho cvalec;
Při čemž, hrůza! střeva o ten válec
Jako šnůrky se jim snovali,
Sluli neštastní ti šibali:
Putša, Leško, Jelovic a Talec;
Potom Torčín, Horasjer a kníže
Svjatopolk: já ač jen bezděčně
Ptám se, proč pak nesou tyto kříže?
„Svaté muže Borisa a Gljeba
Krutě ztrýznili jsou, zpátečně
Klín tu klínem vybíjeti třeba.“

Meter: trochaic
Už povždy.
by Adolf Heyduk

O dej mi ruku svou, tu milou ruku,
abych ji zlíbal v jasném srdce tluku,
abych ji tiše na svá ňádra vložil
a zase dílek nebe s tebou prožil.
Tvé jemné líčko polož na mé žhoucí
a za kolébku vem mé srdce vroucí,
pak na mých prsou hlava tvá si zhoví,
jak mladé ptáče v bujně skvětlém křoví.
Už mnohá bolesť v srdce to se vryla
a mnohá vášeň v něm též zabouřila,
leč přestálo ty mnohé kruté boje
a Krœsus jsem – vždyť na věky je tvoje.
Slyš, ono pučí, květe, rozmáhá se
a kypřit tvého oka září zdá se,
a tisíc zlatokadeřavých písní
svěžesti výská v srdce mého tísni.
Sni jemně, sni, mé srdce poduškou ti,
už půjdem povždy společnou svou poutí;
a až mně bude světu s bohem dáti,
pak, pak tě bude duch můj oblétati. –

Meter: iambic
DOBRÝ PASTÝŘ
by Xaver Dvořák

Rubíny ran na rukou mu svítí,
bok i nohy jimi řeřaví;
neb své stádo spěchal obrániti,
když je napadl vlk hltavý.
Za rukojeť meče měl tvar kříže
a boj smrtelný a krutý byl;
a dnes stigma ran jej k stádu víže,
život, kterýmžto je vykoupil.
Dobrý pastýř: na rukou svých nese
ovečku, jež chorá je a mdlá;
jiná o šat důvěrně mu tře se,
spěchá za ním, jež se zpozdila.
O hůl kříže tak se opíraje,
jde jim v čele, vábě laskavě;
pastvy kde jsou živné, pastýř zná je,
zdroj kde kypí svěží ve trávě.
V poušti neplodné, když hlad je kruší,
tělo vlastní za hod prostírá;
cisterny když vyschlé v stepi tuší,
v boku vlastním pramen otvírá!

Meter: trochaic
- 747 - Acto III, CASANDRA De El abanillo
by Lope de Vega

La más altiva y próspera victoria,
del enemigo la mayor venganza,
descanso en tierra, y no en la mar bonanza,
el fin más dulce en la más triste historia.
El triunfo, el arco, la opinión, la gloria
que espada o pluma, o buena dicha alcanza,
la posesión del bien tras la esperanza,
la mayor fama y la mayor memoria,
la hermosa paz después de los enojos,
el oro, el muro, el reino conquistado,
las banderas, las armas, los despojos,
no igualan al placer de Amor vengado,
que ve llorar unos ingratos ojos
arrepentidos del desdén pasado.

Meter: iambic
- CXCIV - Del señor don Juan de Austria
by Lope de Vega

Nací en la alta Alemania, al mundo espanto,
gloria a Felipe, a Carlos esperanza,
viví en España humilde entre labranza,
que rayo de tal sol encubrió tanto.
Para bañar al moro en sangre y llanto
tomé en Granada la primera lanza,
y en cuanto la memoria humana alcanza
la victoria mayor gané en Lepanto.
Rompí a Túnez, vencí, volviendo a Flandes,
mil guerras, mil rebeldes, mil engaños,
y tuve de ser mártir santo celo.
No quise a Irlanda con promesas grandes,
muero en Bouges, viví treinta y tres años,
fuí César de la Fe, triunfé en el cielo.

Meter: iambic
LA ESPIGA
by José Santos Chocano

El golpe de la hoz sobre la espiga
repercute en el cielo; porque el cielo
hace del trigo el pan que calma el duelo
y hace la hostia que el pesar mitiga.
El codiciado pan de blanda miga
y la hostia ritual son, sobre el suelo,
trasuntos de ese Dios que da consuelo
al mismo que lo insulta y que lo hostiga.
En el campo la espiga que se mece
a compás de las músicas del viento,
siempre hacia el cielo sin doblarse crece.
Heraldo el trigo de ventura y calma
cuando no es hostia, es pan: es alimento,
¡cuando no para el cuerpo, para el alma!

Meter: polymetric
A un amante que deseaba olvidar mucho a una dama y hacía grandes diligencias para conseguirlo
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Licio, no hay quien olvide de obstinado,
que aquel que se conoce bien rendido,
cuantas razones le buscó la olvido,
las encuentra de parte del cuidado.
De sanar le deseo porfiado
está llamando al mal adormecido,
y el que siempre recusa el pie oprimido,
no puede hallar el lazo descuidado.
Aguarda a que el amor quiera librarte,
y pude ser que triunfes sin victoria,
sólo con que la fuerza no le impidas.
Tu yerras, Licio, el modo de curarte,
que para no inquietar a la memoria,
aun no te has de acordar de que te olvidas.

Meter: iambic
Die Nonne und der Ritter.
by Joseph von Eichendorff

„drüben liegt Dein Schloß verfallen,
Klagend in den öden Hallen
Aus dem Grund der Wald mich grüßte —
's war, als ob ich sterben müßte.“

Meter: trochaic
Skřivánčí zpěv.
by Bohuslav Květ

Když z dáli jaro přilétne
a zelení nám krášlí zem,
zpěv skřivánčí tvé srdce jme
a duši plní libým snem...
Toť první pozdrav přírody,
již Boží dlaň zas vzkřísila,
toť úsměv blahé pohody,
jež na slunci se zrodila!
A to byl vždy můj tajný sen:
skřivánkem drobným býti jen,
své štěstí, žal svůj vyzpívat,
a až se sešeří, jít spat...

Meter: iambic
-CLXI-
by Fernando de Herrera

Hórrido invierno, que la  luz serena
y agradable color del puro cielo
cubres de oscura sombra y turbio velo
con la mojada faz de nieblas llena,
vuelve a la fría gruta y la cadena
del nevoso Aquilón, y en aquel hielo,
que prime con rigor el duro suelo,
las furias de tu ímpetu refrena;
que en tanto que en tu ira embravecido
asaltas el divino Hesperio río,
que corre al sacro seno de Occidente,
yo triste, en nube eterna del olvido,
culpa tuya, apartado del sol mío,
no me enciendo en los rayos de su frente.

Meter: iambic
Volnosti.
by František Jaroslav Rypáček

Ó volnosti, ó matko požehnání
a kněžko světla, dcero přírody,
co slzy stíráš, mírníš naříkání,
a úsměvem svým blažíš národy,
ó dlouho ždaná, vzejdešli nám jednou
a tebouli nám těžké boly zblednou?!
Vlasť naše byla slavnou, mocnou, velkou,
Evropě srdcem, chrámem umění
a národů všech jasnou učitelkou
na dráze dobra, krásy, vědění,
když Otec vlasti stánek Mus nám stvořil,
a celý svět se naší moci kořil.
Vlasť naše byla velkou, mocnou, slavnou,
nepřátel hrůzou, pravdy pochodní,
když velký mistr s pílí neúnavnou
osíval světlem roli národní:
ba tehdy Tábor zachvěl celým světem,
a síla naše vzrostla plným květem.
Vlasť naše byla mocnou, slavnou, ctěnou
i štítem práva, zrádcův mstitelem,
když Jiří Velký s duší osvícenou
náš kalich hájil před nepřítelem:
tak věhlasem svým získal světa chvály,
že jako soudce zářil mezi krály.
Vlasť naše byla – není více, není – –
kde volný Čech se hrdě Čechem zval,
teď chlubný cizák v tyrana se mění,
by vlasť mu tupil, statek, jazyk rval,
a rodný Čech se za svou mluvu stydí
a vlastní národ haní, nenávidí!
Ó volnosti, všem lidem daná Bohem,
ó vrať se k nám, do země naší zpět,
kde všecky cesty zarostly nám hlohem,
kde vymřel duch a povad’ síly květ:
ó vrať se k nám, však ne v bitevním víru,
leč jako cherub s ratolestí míru!
Ó volnosti, buď dobrodějkou naší,
buď naší matkou, sestrou, přítelkou,
ať vlasti drahé svitnou dnové blažší,
ať není více smutnou popelkou,
ať září opět, jako druhdy bylo,
kdy slunce tvé ji blahem zatopilo!
Ó volnosti, buď vážnou, mírnou paní,
buď matkou Gracchů, ladnou gracií,
buď prozřetelnou, nebuď lítou saní,
ni nezkrocenou, vzteklou furií,
buď chrámem ctnosti, studní pohostinnou,
jen bahnem nebuď, mrzkou Messalinou! –
Ó volnosti, vstup v srdce naše mladá
a naplň mysl proudem nadšení,
nechť síla duše nikdy neuvadá,
kdy země volá ve svém soužení,
nechť ňadra naše vzplanou v jednom chvění,
by vlasti vzešlo nové obrodění!
Ó volnosti, ty lidstva mesiáši,
vstaň z mrtvých juž a mrtvé k činu buď,
ať Táborův duch nad námi se vznáší
jak věčná lampa, silou plní hruď –
spoj národů všech hlasy v hymnus jeden:
tak navrátí se ztracený náš eden!

Meter: iambic
1L: Hastig die Hirsche
by Adelbert von Chamisso

Hastig die Hirsche
Heimgetrieben,
Wurden dem Wagen geschürt
Wohl zur eiligen Fahrt.
Die Steine zerstoben,
Flamme stieg auf.
So reiste Odins Sohn
Nach Riesenheim.

Meter: iambic
665
by Josef Vlastimil Kamarýt

V neštěstí svém silnou najdeš podporu,
oblíbíšli sobě v štěstí pokoru.

Meter: trochaic
Job
by Julio Flores Roa

Job, el leproso formidable, hediondo
hasta asfixiar, su acuosa podredumbre
siente un día rodar bajo la lumbre
de un sol de estío, refulgente y blondo
Y el ojo clava en el azul sin fondo
de la impasible, sideral techumbre
y, olvidando su antigua mansedumbre,
lanza un rugido lastimero y hondo
Es ya de noche: un charco nauseabundo
de carnes desleídas y asquerosas
se dilata a los pies del santo inmundo
Y entre aquel charco, atónitas y bellas,
como enjambre de abejas luminosas,
mira Job, cabizbajo, las estrellas.

Meter: polymetric
Kočující divadlo.
by August Zátka

Ta naše zem jak divadlo:
klín její šírý, tmavý sál,
tu pan režisér zasedá
a dbá, by každý dobře hrál.
On ve dne lampu velikou,
sta lampiček rozžíná v šeru
a pro effekt má hrom a blesk,
o muziku zle není věru.
A před ním stojí beden řad,
podél studené zdi se dmou;
v nich loutek němých pestrá směs
se tlačí, co jen desky jmou.
Klín země velký, tmavý sál,
tu pan režisér zasedá,
vybírá loutku po loutce,
pak dírku jakous vyhledá,
a na jeviště strčí ji.
Nu, můžete se divit hochu,
že princeznu, již tak měl rád,
nahoře milovat chce trochu? –
Tak maně, jako každý z nás,
i Jeník v širém světě stál,
dřív si jej dobře prohlednul,
potom sám sobě prál:
„Mám jít, kam oči povedou,
a švarné holky zulíbat,
a s ptáky zpívat o závod,
a z korbelů si přihýbat?
Či střádat mám groš po groši,
mít dlouhé šosy, drsnou dlaň,
mám časně líhat, časně vstát,
mám platit řádně každou daň,
a krále svého milovat,
počestné dcerky, syny mít,
vždy zticha jen se světem brát,
a posléz pánem radním být?!“ –
Přemýšlel Jeník, přemýšlel:
„co lepší jest, o kéž to vím!“
přemýšlel, nedomyslel přec –,
ubožák sestár mezi tím.
Režisér pod ním zasedal,
i zavzněl jeho zvonku hlas;
jakousi dírku vyhledal,
tou strh Jeníka dolů zas.

Meter: iambic
Julio
by Nieves Xenes

Ostenta el campo su verdor lucido,
de intenso azul el cielo se colora,
y el Sol vierte su luz deslumbradora
ardiente como el oro derretido
Es un amante de pasión rendido
ante la hermosa Cuba a quien adora,
que a su ávida caricia abrasadora
abandona su cuerpo enardecido
Y en languidez erótica postrada,
voluptuosa, gentil y enamorada,
a sus besos ofrece incitadores,
perfumados con lúbricos aromas,
ya los erectos senos de sus lomas,
ya los trémulos labios de sus flores.

Meter: polymetric
Sehnsucht
by Friedrich von Matthisson

Gottes Dämrung ist schön! Wonne der Himlischen
Tönt dein Abendgesang, flötende Nachtigall!
Und es hüllet mein Auge
In den Schleier der Wehmuth sich?
Die du liebest ist fern! flüstert mein Genius,
Unter Erlen des Bachs wandelt die Traurende,
Weilt im dämmernden Schatten,
Wo die Zähre der Trennung rann!
Die ich liebe ist fern! Eil', o mein Genius,
Lispl' ihr: Einsam, wie du, denkt der Entfernte dein,
Und es hüllet sein Auge
In den Schleier der Wehmuth sich!

Meter: polymetric
Soneto amoroso
by Quevedo

Artificiosa flor, rica y hermosa,
que adornas a la misma primavera,
no temas que el color que tienes muera,
estando en una parte tan dichosa.
Siempre verde serás, siempre olorosa,
aunque despoje el cielo la ribera;
triunfarás del invierno y de la esfera,
envidiada de mí por venturosa.
Cuando caíste de su frente bella,
no te tuve por flor; que, como es cielo,
no esperaba yo de él sino una estrella;
mas pues cuando se cae la flor al suelo
muestra que el fruto viene ya tras ella,
ver que te vi caer me da consuelo.

Meter: iambic
Lied, gesungen auf der Landpfarre zu B***
by Aloys Blumauer

Auf laßt uns ein Liedchen beginnen;
Denn lieblicher, Freunde! verrinnen
Beim Sange die Zeit und der Wein.
Wir füllen beim Sang die Pokale,
Und trinken am fröhlichen Mahle
Auf unseres Wirthes Gedeih'n.
Der Diener der Kirche soll leben,
Der auch auf die irdischen Reben
Im Weinberg des Herren noch sieht!
Es leb' auch die Kirche nicht minder,
Die mütterlich pflegt ihre Kinder!
Und keines beim Wasser erzieht!

Meter: polymetric
VŮNĚ DRUHÉHO BŘEHU. (I.)
by Josef Müldner

Už nenabudeš klidu, neklidné srdce mé.
Země se tratí v dálce, jak v před my letíme.
Už nenabudeš klidu, na nějž ses’ těšilo.
Je moře příliš velké, a tají v sobě zlo.
Na pevné plujem lodi. Pod námi moře řve.
Však vysoko nám vlají vztýčené korouhve.
Teď jiná vůně vane: od břehu druhého.

Meter: iambic
Do album.
by František Táborský

Co Tobě, dívko, po jménu jest mém?
Jak Puškin kdysi já se tážu Tebe.
Toť vločka sněhová, jež padá s nebe
a roztaje, když dotkne se jí zem.
Věř, suchý jitrocel že bohatší je
než jméno mé – jím žije polní pták,
a city mé – to byla utopie,
a snů mých květ – to byl jen vlčí mák.
A žádné srdce nebude se chvíť,
když vyřkneš jméno to, zvuk jenom prázdný
jak prasklá větev v pusté hoře zazní
a poví Ti: „On měl se nezrodiť.“
Ty sama nad ním – ó což bych si přál! –
se nezamyslíš toužně, moje řádky
v Tvé hrudi nevzbudí ten pocit sladký,
ten lásky žár, jak v srdci mém Ti plál.
Mým hříchem není to, že nebesa,
jež směstnať chtěl jsem ve svém srdci mladém,
se rozplývají, květ že hyne řadem,
že nejsem víc než hluchá klávesa.
Však čelo mé ční jak z vln bouřných štít,
a vlaštovky, jež nad mořem tím letí,
jsou myšlénky mé, co jdou hledat klid
a – pod Tvým oknem hnízdo vystavěti.

Meter: iambic
Bolívar
by María José Mujía

Aquí reposa el ínclito guerrero:
Bolivia triste y huérfana en el mundo,
llora a su padre con dolor profundo,
libertador de un hemisferio entero.
Al resplandor de su invencible acero,
cayó el león de Iberia moribundo;
nació la libertad, árbol fecundo,
al eco de su voz temible y fiero.
De los soberbios Andes el coloso
yace en la tumba, mas su ilustre nombre,
grande cual ellos inmortal, glorioso
Honra a la historia y engrandece al hombre
¡Bolívar! Genio de eternal memoria,
nombre que dice: ¡Libertad y gloria!

Meter: polymetric
El abad y el monje
by Félix María de Samaniego

Reprendía un abad a un perezoso
monje que a los maitines no asistía,
y con ásperas voces le decía:
- ¿Qué efecto, hermano, tan escandaloso.
producirá en cualquiera religioso
su negligencia? Copie lo que hacía
todo un rey, un David ¡Con qué alegría,
con qué afecto tan tierno y fervoroso
a medianoche el lecho abandonaba
para orar al Señor! —-Sí, bueno, bravo;
no hay diferencia,—— el monje replicaba
—Y cuál?, —ninguna ¡La pregunta alabo!
¿Cuál?, que David volvía y se encontraba
con Micol, yo me encuentro con mi nabo.

Meter: polymetric
Envío
by Josefa Ugarte Barrientos

Si el corazón un rayo me alcanzara
destruyendo mi pecho enamorado;
si un torrente de luz, si un
                  soplo airado
en oscuras cenizas me anegara
Si la voz de la muerte levantara
todo mi ser en polvo dispersado
y sólo mi memoria en tu costado
la soledad doliente te acercara
Si la luz se hace sombra en tu mirada,
si quiebras tu figura dolorosa
al anuncio del nombre que era mío,
volveré del silencio de la nada
de otro mundo, mujer, donde reposa
traspasada mi carne en el vacío

Meter: anapestic