PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
[und nähm' ich auch zur Dinte mir]
by Georg Friedrich Daumer

Und nähm' ich auch zur Dinte mir
Der See gesammte Wogen,
Und nähm' ich auch zum Schreibpapier
Den ganzen Himmelsbogen,
Und schrieb' ich also weit und breit
Ohn' Ende fort – es blieben
Mein Leid und deine Grausamkeit
Doch ewig unbeschrieben.

Meter: iambic
Amor
by Felipe «Pichorra» Salazar

¿Preguntas que es amor, niña querida?
Ya te lo han dicho en verso y
                  aun en prosa
que amor es la pintada mariposa
que se quema en las llamas de la vida
Que amor es una fuente, la escondida
de la que brota el agua misteriosa
gloria y placer de nuestra edad
                     dichosa
cuna y sepulcro, encuentro y despedida
Eso te han dicho el fraile y la beata
pero tú que ya no eres nada lerda,
prepárate a dejar camisa y bata;
¿ves ese trozo de robusta cuerda
que en tus manos se yergue y se dilata?
¡Eso es amor, y lo demás es mierda!

Meter: iambic
Heimkehr
by Adolf Friedrich von Schack

Leiser schwanken die Aeste;
Der Kahn fliegt uferwärts;
Heim kehrt die Taube zum Neste;
Zu dir kehrt heim mein Herz.
Genug am schimmernden Tage,
Wenn rings das Leben lärmt,
Mit irrem Flügelschlage
Ist es ins Weite geschwärmt.
Doch nun die Sonne geschieden
Und Stille sich senkt auf den Hain,
Fühlt es: bei dir ist der Frieden,
Die Ruhe bei dir allein.

Meter: iambic
Bömische Dörfer.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Pegasus der alte Schimmel
Und Apollo fehlet nie,
Ja der ganze Götterhimmel
Prunkt in eurer Poesie.
Mit dem Wörterbuche lesen
Muß man jedes Maigedicht;
Wer die Cypris ist gewesen
Weiß ich armer Deutscher nicht.
Auch Pandora, Flora, Iris,
Zeus, Aurora, Rhadamanth,
Midas, Isis und Osiris
Sind mir gänzlich unbekannt.
Sagt, für wen doch wollt ihr dichten?
Für's gelehrte Häufelein?
Nun, so müsst ihr drauf verzichten,
Deutschlands Dichter je zu sein.
Zwar das deutsche Volk hat immer
Seinen hochgelehrten Stand;
Dieser aber hatte nimmer
In der Welt ein Vaterland.
Besser drum, ihr singt und pfeifet
Wie's gemäß dem deutschen Mund:
Castor! Pollux! das begreifet
Auch sogar ein dummer Hund.

Meter: trochaic
Pouť za hrobem svatého Patrika. (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

Stál pastýř u lesa, dech větrů bouřných
a moře hukot věčně žalující
měl v šalmaji své. K němu přišel poutník:
„Ty, příteli, ty kronika jsi živá
zde v okolí, rci, kde jest svatý Patrik
zde pochován?“ A pastýř v zamyšlení
třás’ hlavou svou a rameny jen krčil,
a rety opět sklonil na píšťalu,
v níž lkala lesů i vod zpěvná víla.
Stál rybák u moře na pustém břehu
a spouštěl sítě do vody a zpíval
ve větru sváry. K němu přišel poutník:
„Ty, příteli, ty kronika jsi živá
zde v okolí, rci, kde je svatý Patrik
as pochován?“ A rybák v zamyšlení
třás’ hlavou svou a rameny jen krčil,
a po páté síť prázdnou vytáh’ z vody.
Stál poustevník ve hvozdě u své chaty,
svit mroucí slunce hrál mu v šedých vlasech,
a úsměv v tváři. K němu přišel poutník:
„Rci, muži boží, jistě ty jsi živá
míst těchto kronika, pro lásku věčnou
rci, kde tu pochován je svatý Patrik?“
A poustevník svou šedou hlavu sklonil:
„Pojď v chatrč mou a rád ti povím všecko.“

Meter: iambic
Der politische Kannengießer
by Aloys Blumauer

Star weiß alle Neuigkeiten,
Weiß, was man zu allen Zeiten
Und in allen Ländern spricht;
Doch was inner seinen Pfählen
Laut sich Knecht und Magd erzählen,
Dies allein nur weiß er nicht.
Der Minister Konferenzen,
Jedes Hof's Korrespondenzen
Sieht er wie bei hellem Licht;
Aber was sein Weibchen treibet,
Und an wen es Briefe schreibet,
Dies allein nur weiß er nicht.
Star weiß, was in Kabineten
Man bei nahen Kriegesnöthen
Sich nur in die Ohren spricht;
Aber seines Kutschers Sprache
In dem nahen Schlafgemache
Seiner Gattin hört er nicht.
Von der Grossen Anverwandten,
Ihren Schwägern, Basen, Tanten
Gibt er Jedermann Bericht;
Doch die vielen Schwägerschaften
Die drei Weiber ihm verschafften,
Kennt er noch bis dato nicht.
Ueber jedes Staat's Bilanzen,
Dessen Schulden und Finanzen
Hält Stax Rechnung und Gericht;
Aber die Laus Deo Flecken,
Die an seinen Fenstern stecken,
Ueberzählt und liest er nicht.
Jedes Hofes Staatsintriguen,
Allianzen oder Liguen
Hält er auszuspäh'n für Pflicht;
Aber die Koketterien
Und geheimen Galant'rien
Seiner Tochter kennt er nicht.
Von der Fürsten Testamenten,
Erbverträgen, Dokumenten,
Gibt Stax jedem Unterricht;
Aber was bei seinem Sterben
Seine Kinder werden erben,
Darum kümmert er sich nicht.

Meter: trochaic
3.
by Friedrich Rückert

Will denn kein Stern von Himmelszinnen fallen
Zum Zeichen, daß
Willst Erde du, da deine schönste Eiche
Entwurzelt sank, nicht seufzend wiederhallen?
Soll von des tauben Uhrwerks Rädern allen
Kein Rad denn stocken, brechen keine Speiche,
Daß alles fort im alten Kreislauf schleiche,
Nur
Ach nur ein Herz, nichts weiter, wird zerrieben;
Ein Leben nur, nichts weiter, wird zersplittert;
Sonst alles geht, wie vor, so nachher wieder:
Und keine Spur ist sonst von
Als daß ein armes Espenblättchen zittert,
Als sei's gerührt vom Odem meiner Lieder.

Meter: iambic
Al sueño
by Clemente Althaus

Ven: de la odiada realidad amarga
róbame el doloroso sentimiento,
y de mi vida la insufrible carga
ten, oh Sueño, en tus brazos un momento
¡Ay! que en senda tan áspera y tan
                     larga
más grave al hombro cada vez la siento,
y más la cuesta la subida embarga
al pie cansado, cada vez más lento
El peso horrible de la vida humana
alíviame esta noche fugitiva,
y a recibirle tornaré mañana;
hasta que al fin, doliente y compasiva,
venga, implorada, tu inmortal hermana
y en su seno piadoso me reciba.

Meter: iambic
XX. V čas, kdy je vinou: být i viděti,
by Vojtěch Martínek

V čas, kdy je vinou: být i viděti,
je moudrost pro muže i pro děti?
Ach, oči mít, jež mocným ohněm žhnou,
a ústa mít, jež mlčet dovedou.
Ach, uši mít, jež všecko zachytí,
a ústa mít, jež nelze zlomiti.
Ach, srdce mít, jež plamen promění,
a ústa mít, jež kryje kamení.
A přece nyní slavnější zní hlas
v mé těžké hrudi: Pokušení čas
jen nevolnické srdce zotročí
a těžkým stínem lehne do očí.
Hlas volá svatý, věčné znamení:
Vy chudí duchem, blahoslavení –
Mou slyšte moudrost, pane děkane:
Je blázen Jura. Bláznem zůstane.

Meter: iambic
Ó, PODEJ MI TU DRAHOU RUKU SVOJI
by Bohdan Kaminský

Ó, podej mi tu drahou ruku svoji,
ó nech, ať zlíbám tebe na ústa,
my rostli jsme tak jako růže dvojí,
jež na jediném keři vyrůstá.
Ó, nech, ať zlíbám ty tvé drahé skráně,
tvé věrné oči, jež mám nad vše rád,
nuž opatruj tě svatý anděl Páně,
já pozdravuji tebe nastokrát!
Ó, nech, ať zlíbám drahý vlas tvůj hebký,
a v duši vtisknu si tvou podobu,
my v lásce spolu šli jsme od kolébky
a v lásce půjdeme až do hrobu!

Meter: iambic
58.
by Friedrich von Logau

Unterscheiden muß man recht
Landes-Mann und Landes-Knecht:
Jener muß, wenn dieser wil;
Jener gibt, nimmt dieser viel;
Jener dient, und dieser schafft;
Jenes Angst ist dessen Krafft;
Dieser raubt die gute Zeit;
Jenem bleibt die Seligkeit.

Meter: trochaic
XIII. Když oko tvé tak přemilostně zřelo,
by Gustav Pfleger Moravský

Když oko tvé tak přemilostně zřelo,
Jakoby duši mou odkouzliť chtělo,
Tak nyvě v záři duhové se stkvějíc,
Jak slunce ranné, v rose vycházejíc:
Ó co jsem slastně v lesk se jeho nořil!
Tu v směvu nebes hrálo tvoje čelo,
Ni mráčkem toužení se nezachvějíc:
A s úctou vroucí tobě jsem se kořil,
Anť tebou ideál můj vešel v žití,
O němž jsem víc nepřestal sladce sníti.
Ó že’s kdy v oné noci hvězdozlaté
Ty sliby vyřkla mému srdci svaté!
Tak mila z úst tvých růžných slova byla,
Že navždy vše mé city zachvátila,
By rozpuky své tobě v službu daly!
Ó líp by bylo, kdyby’s srdce vzňaté
V tu slasť zpijící byla neztopila
A nenítila jeho travné paly!
Tvůj sladký slib, jen tehdy nevyřčený,
Nebyl by zvrť můj život rozmájený.
A teď tě viděť v tajné strasti mříti,
Anť bledý ret mi nesmí povědíti,
Že odkvětlo ti jaro všeho štěstí,
Že upomínka zašlý čas jen pěstí –
Tě viděť povinností upoutanou
Bez lásky, jež mne mohla blahým zdíti
A v plné nebe přerozkoší vznésti:
Ó kdo ti vyřkne trýzeň ukrývanou,
Jež v srdci sžírá všecku radosť vroucí
A se rtův zvívá úsměv uniknoucí!...

Meter: iambic
HOUPY...
by Růžena Schwarzová

Houpy, houpy, hou,
velké vody jdou –
kolébka se kývá, kývá –
úzkosti má zádumčivá,
hvězdy září tmou.
Houpy, houpy, hou –
dlouhé noci jsou,
kolébka se kývá, kývá,
kde, ach, kde je voda živá?
Spodní víry vřou.
Houpy, houpy, hou –
někde za vodou
jaro, ach, už k nám se chystá,
čekejte je, srdce čistá,
ztište úzkost svou!
Mraky jdou a jdou,
spodní víry vřou,
kolébka se kývá, kývá –
všecko vzkřísí voda živá,
houpy, houpy, hou.
Nehleď na trny,
čas je stříbrný,
houpy hou, jen tiše, tiše,
čas, ach, krásné básně píše –
básník mistrný...

Meter: trochaic
Terciny melancholické.
by Jaromír Borecký

Ve vůni šeříku a mroucích fijal vzdechu
se v černých lilijí mdlou náruč slunce kácí
na ňadrech noci spat ve stínů cudném spěchu.
Ve přítmí tajemné teď skutečnost se ztrácí,
a neurčitým snem vše v touhách tiše splývá,
kdy v černých lilijí se náruč slunce kácí.
Vzduch čímsi jitří se, co na dně srdce zpívá
jak citů neznámých bolestná harmonie,
s níž neurčitým snem vše v touhách tiše splývá.
Vzplál měsíc s hvězdami tmě s ebenové šíje,
jich září příroda se celá chví a stená
jak citů neznámých bolestná harmonie.
Tak láska chýlí se snů hudbou roztoužená,
do srdcí nemocných se tóny svými řítí,
jichž září příroda se celá chví a stená.
Mým nitrem zmítá se to sladké vlnobití,
dech lásky ztracené, jímž hořká vůně sálá,
v mé srdce nemocné se v divých tónech řítí.
A k té, jíž otevřít má duše vždy se bála,
má touha nesmělá na křídlech šera stoupá,
v dech lásky ztracené, jímž hořká vůně sálá.
Jak stádo labutí se v měkkých proudech houpá,
v snů jemném vlnění, z nichž její zjev mi kyne,
má touha nesmělá na křídlech šera stoupá.
Co zapomnění kol se proudy lijí líné,
a měsíc v zřídel šum se spouští stromů listy,
na bledém čele v snech, z nichž její zjev mi kyne.
V tom cítím polibek tak chvějící se, čistý.

Meter: polymetric
PATRICIO MARIANO – 1
by Zoilo J. Hilario

He de procurar en este momento
rendirte una elegía bien sentida,
por lo mismo que tu fuiste en vida
un obrero tenaz del Pensamiento.
Habiendo sido tu mayor intento
formar opinión más vasta y fornida,
con prodigalidad bien ejercida
repartiste la luz de tu talento.
Si te venció la Muerte pavorosa,
al lograr destruir tu vida preciosa
con gesto feroz y orgullo infinito.
Vences también a la Parca inclemente
ahora que ella se siente impotente
de matar las ideas que has escrito.

Meter: polymetric
Argonauts
by Luis G. Dato

From Asia’s teeming highlands, coasts and bays,
They ploughed the outmost rim of ocean foam,
In pathless deeps envisioning a home
Where suns perennial drop unslanted rays.
They ventured from the people-trodden ways,
And in their light, swift-wingéd barangays,
The seas below, aloft the flaming skies,
They found the ocean haven of Malays.
They set their eyes on points unvisited,
On wave-lapped isles enchantedly remote,
The yawning reefs kept tally of the dead,
Transforming into graves the homes they sought.
From Asia’s naked shores by fancy led,
They spread their sails, and drifted, monsoon-caught.

Meter: iambic
- 1192 - Acto II, LIFARDA
by Lope de Vega

Altas montañas, donde el cielo llueve
blancas defensas contra el Sol que os gasta,
amor en sus principios me contrasta,
mi pecho sepultad en vuestra nieve.
Que resistencia a su rigor se debe
en una voluntad sencilla y casta,
si la del tanto honor apenas basta
cuando furioso a la razón se atreve.
Carlos me va mirando con vergüenza,
ya por lo menos que me quiere creo,
que de creerse amar amor empieza.
Encierro el bien, y cierro el daño veo,
pues me dice el honor que huyendo venza
y tiéneme los pasos el deseo.

Meter: iambic
30.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wol dir ist dir stets weh! Weh dir, ist dir stets wohl!
Der gleich hat, was er wil, hat doch nicht, was er sol.

Meter: polymetric
VĚNOVÁNÍ.
by Richard Weiner

Jak krásný polštář! Příliš krásný pro mě.
Mám odplatou jen prosbu, již tu složím:
V úzkostech o tebe, kéž nikdy nepoložím
naň hlavu, pro tvůj žal rukama němě lomě.
Leč buď, bych spočinul kdys na něm ve tvém domě.
A aby dům ten libě páchl polním zbožím.
A aby naplněn byl požehnáním božím.
A před okny byl strom a veselo v tom stromě.
A v jizbě vaší kéž je dobře hostem býti.
Stavení čistotné – i zápraží tam svítí.
A je tam starý lis – na mošt – a stará studně – – –
Leč co! Buď prostě tak: Ty přijdeš na návštěvu,
spatříš jej, zatleskáš a vysypeš mi v zpěvu:
– Můj bože! Pomyslit, že bylo tehdy smutně!!

Meter: polymetric
KAPSÁŘI.
by František Táborský

Mezi slušnými mrav dobrý
už je ve praksi:
nesahat druh druhu drze
do kapsy.
Ale teď se proti tomu
hřeší velice:
násilím jdou tahat druhým
skvosty ze srdce,
lásku k jejich přesvědčení,
k jejich syntaksi.
Zloději jak ten, co druhým
sahá do kapsy.

Meter: trochaic
24.
by Friedrich von Logau

Florida, dieweil sie schön, meint sie, daß ein eintzler Mann
Ihrer Schönheit nicht sey werth, beut der gantzen Welt sich an.

Meter: polymetric
A la noche tempestuosa
by Juan Lorenzo Jesús Vila

¿Ves en la noche estrepitoso viento
rasgar los cedros y la ceiba umbrosa,
y en terrible ascendencia presurosa
romper las aguas su continuo asiento?
¿Ves a los brutos con feroz lamento,
-¡Ruge la tempestad más pavorosa!-
y al retumbar el rayo en su escabrosa
falda del monte, retener su aliento?
Pues mil veces, Ramiro, más terrible
el ceño airado de mi dulce amante
anonada este pecho en sus enojos,
cuando desoye mi aquejar sensible,
y ocultando el candor de su semblante
¡arden en ira sus divinos ojos!

Meter: polymetric
97.  Der Heilgen Dauben näst.
by Angelus Silesius

Wenn du ein Däublein bist/ und keine Galle hast;
So findestu mein Christ im Hertzen JEsu rast.

Meter: iambic
- I - A una dama sentada en su cama que, al calzarse los coturnos, se desmayó de ver a su amante, que impensadamente la cogió con el hurto en los pies, como otros en las manos (Soneto de un poeta ridículo en una academia)
by Antonio Enriquez Gomez

En Tirias tersa de purpúrea pompa
Amariles deidad colura campa,
y unos talares de cristal se zampa,
de Venus alma, de Mercurio trompa.
Sin temer que un mosquito le interrompa,
en fuegos sulfurantes ampos ampa;
cuando su ninfo su conturno estampa
en el Adonis, jabalí se rompa.
Colúmbralo la diosa medio zamba,
y queriendo imitar a la hecatomba,
extiende helante la cerúlea gamba;
suspiros gira por luciente bomba,
y el hijo propio del nocturno Bamba
cuadrupedantes rayos le rimbomba.

Meter: iambic
- LXXXI -
by Juan de Tassis y Peralta

Marino, si es tu nombre el que tiene
el honor de las musas, ¿qué castigo
de hado con violencia de enemigo
tolerante paciencia no previene?
Si el dios del arte en tu defensa viene,
hecho del desengaño dulce amigo,
menos solo estarás solo contigo,
pues en ti la virtud su premio tiene.
Superior en los casos y en las cosas,
bajarás a mirar gloriosamente
las inquietudes del glorioso Marte,
y cuando emulaciones cautelosas
alteren el sosiego a tu memoria,
a ti te puedes de ti en ti escaparte.

Meter: polymetric
- LII - Al Conde de Olivares retirado en Toro
by Luis de Ulloa y Pereira

Este varón que de gloriosa rama
al Duero se aparece coronado,
después que de sus méritos fiado,
examinó del Sol toda la llama.
Asido de las plumas de la fama
vive, sobre la envidia, contrastado,
y dentro de las almas retirado,
logra el amor, que universal le aclama.
Siempre con luces de mayor que humano,
si forzado del vuelo se suspende,
o no quiere valerse de las alas.
Y en entrambas fortunas Soberano
sube, cuando parece que desciende,
y son de corazones las escalas.

Meter: polymetric
BLAHOPŘÁNÍ.
by Petr Křička

V kancléřství, k Novému roku by přál,
sbor diplomatický se shromáždil četně.
Doyen, nuncius-kardinál,
oslovil Vůdce vřele a vzletně:
„V uběhlém roce zvlášť jeden byl den,
jenž národy všecky naplnil blahem.
Úlevu všem nám den přinesl ten:
stáliť jsme těsně před války prahem.
V Mnichově skvělý státnický řez
ukončil dusné a trapné to léto.
Jsem šťasten, že děkovat mohu zde dnes
statečným tvůrcům dohody této.“
Tak nuncius-křesťan Führeru přál,
Lidumilu a Mírotvorci.
A drže se za břicho, Satan se smál,
až okna se třásla v pekelném dvorci.

Meter: dactylic
El liberal
by Juan del Pueblo

Habla de libertad y de progreso,
y es soldado, con fe falsa o sincera,
de esa tropa que lleva por bandera:
error, superstición y retroceso.
Si todo cura me parece avieso
y su hipócrita farsa me exaspera,
el que la libertad así adultera
me resulta el más malo: lo confieso
Ser cura y liberal, ¡qué desatino!
es querer que el armiño viva en cieno,
que el mal y el bien confundan su destino.
Es como echar veneno en vino bueno,
que en tósigo también convierte el vino
sin que él pueda dejar de ser veneno.

Meter: iambic
ROMANCE.
by Josef Kalus

Na nebi růžová záplava,
hle, jitro májové nastává,
dívčina otvírá okýnko.
Dobrý den, má zlatá Nanynko!
Dobrý den, rozmilý šohaji:
slyšíš, jak skřivánci zpívají?
Slyším jen tebe, můj skřivánku!
A vidíš zlatý nach červánků?
Vidím jen líčko tvé zardělé!
A slunce nevidíš přeskvělé?
Vidím jen tebe, má Haničko,
nejdražší zlaté mé sluníčko!

Meter: dactylic
Denně si vyčítám svou lásku a své touhy
by Stanislav Kostka Neumann

Denně si vyčítám svou lásku a své touhy
a denně bojím se, by Tebe nezklamaly.
Troskou si připadám a Ty se vineš po ní
jak popínavý keř, na kterém růže vzplály.
Vím, že bych spokojen a vděčen měl být za vše,
vím, že jsem nehoden i toho, co mi dáváš,
leč div se člověku, jenž milovat Tě musí,
že jest jen člověkem, když něžně si s ním hráváš.

Meter: polymetric
BALADA O SENTIMENTÁLNÍ LÁSCE
by Antonín Sova

Po stezce parku skotští psíci
šli s vyplazeným jazykem.
Květ modrý má svou milovnici
s tím chorým, smutným řapíkem.
Má milenku... Je bílá celá
a přes záhony vyhlíží.
Když zdálky vanem zavoněla,
víc lásce jeho přitíží.
Květ modrý věděl to, že chřadla,
že smrt ji čeká předčasná.
Když prudkou vůní k zemi padla,
v té rose byla překrásná.
Psi skotští vedli paní domů
a ta ji zdvihla ve snění.
S ní ztratila se v moři stromů
a náladou tou jesenní.
A skotští psi v den přišli druhý,
květ modrých zvonků zlomili.
Ten zdvižen drsnou rukou sluhy
už přestal věřit, zpozdilý.
V obrovskou rakev krásné vázy
jej přec jen dali k milence.
Tam poprv objali se, nazí,
a umřeli v té chvílence.

Meter: iambic
- 29 - Juicio astronómico del día
by Lope de Vega

Tan vergonzosa Venus, tan mirlada
Iris salió del sol, que parecía
que, celosa de Dafne, daba al día
escrúpulos de luz anticipada.
Ni agua ardiente francés, desentonada
vocal crepusculaba chirimía,
ni despertaba el alba la poesía
ni el pájaro marcial su prenda amada.
Tan ronco un búho del gaznate arranca
la arteria en voz, con tal agüero en ella,
que le quisiera dar con una tranca.
Dulce reinaba la amorosa estrella.
Yo finalmente amanecí sin blanca;
debió de ser que me acosté sin ella.

Meter: iambic
SALOME.
by Richard Weiner

V průvodu chůvy směla vyjíti.
Zří v dětském udivení do plesa,
v němž vlídný měsíc počal zářiti.
A potom zaplanula nebesa.
„Chci vylovit ten bílý kotouč, Ruth.“
„To nelze však!“ – Poslušně usedla
a se svolením chůvy váhavě
své nožky smáčí. A jak zahlédla
malého brouka lézti po trávě,
dí: „Milá Ruth, kdo by mu ublížil?“
„A slyšíš? Psi. To jistě mají hlad.“
A zatím byl to štěkot šakalí.
„Či žízní?“ – Závoj mrak se tence sklad’
a měsíc zněžněl jím. Teď výskali
si šťastní lidé někde ve městě.
A ticho pak. Myrt, resed, růží pach
se přitoulal sem, vánkem pošlehnut,
a hustý, hmatný skorem v dáli táh’.
I volal kdos. – „Zda slyšíš zpívat, Ruth?“
A chůva pravila: „Toť Jochanaan.“
Spala pak dětským spánkem, beze sna,
Salome po té lázni líbezné,
svírajíc přikrývečku. – Bezhlesná
šla modrem noc, k zítřku, v němž nalezne
svou bílerušnou smrt.

Meter: iambic
Změna.
by Adolf Heyduk

Už ta naše láska
bledne, vadne, hyne,
ručejem mých žalů
v šíré moře vplyne.
Moře nedoplyne,
úplavem se změní:
rozbije se v perly
cestou o kamení.

Meter: trochaic
1L: Ich werde an mir selbst zu Grunde gehn.
by Christian Morgenstern

Ich werde an mir selbst zu Grunde gehn.
Ich, das sind zwei, ein Möchte sein und Bin, –
und jenes wird zum Schlusse dies erwürgen.
Das Möchte sein ist wie ein rasend Roß,
an dessen Schweif das Bin gefesselt ward,
ist wie ein Rad, darauf das Bin geflochten,
ist wie ein Mönch, der sich den Leib zerdornt,
wie eine Furie, deren Finger sich
in ihres Opfers Haar verstricken, wie
ein Vampyr, der am Herzen sitz und saugt
und saugt ...
Wohl wie ein Gott auch, der emporziehn will,
oder ein Weib, aus dessen Augen es
dem Wanderer entgegenlockt, und das
der atemlose Narr doch nie erreicht.
So sieht mein Ich von innen aus, von außen
ein Haus wie andre, hell die Fenster manchmal,
doch öfter dunkel. Stoß die Tür auf! schau
die schöne Eh' von Bin und Möchte sein!
Schaut nur hinein und ruft bedauernd ach!
und weh! und, wenns euch leichter macht, auch pfui!
Bin ich nicht Dichter? Hab ich nicht das Vorrecht –
oh welch ein Vorrecht! – jedem frechen Auge
die Räume meiner Häuslichkeit zu zeigen?
Hört doch mein Pathos, das euch jeden Winkel
beschreibt und tut, als hätt es just zum Zweck,
ihn euch als Sehenswürdigkeit zu preisen.
Ists Eitelkeit, die mich zum Cicerone
der eignen Seele macht? ists Geiz nach Ehre?
Mangel an Scham, an Stolz, an Wert, an Tiefe?
Das alles ists wohl auch, doch ists noch mehr.
So etwas noch wie Rachsucht, Grausamkeit,
Blutgierde, Haß, Verachtung wider mich selbst,
so etwas, das nicht hat, was es erlechzt,
ein Durst nach Macht, der, ungestillt, verzehrt,
das Wär' ich! vor der kalten Sphinx Ich bin.
Ja, darum führ ich euch herum in mir,
weil ich mir selbst damit das Herz zerreiße,
mich selbst erniedre und zum Schwätzer mache;
es tut so wohl, wenn man den stumpfen Schmerz
laut bluten läßt aus aufgerissnen Wunden.
Und dann: Ihr seht ja nur das Blut und nicht
das Herz, daraus es stammt! Es lacht vielleicht,
wenn ihr des Blutes Färbung düster findet,
und weint gewiß, indes ihr wähnt, es lacht.
Wohl lud ich oft euch in mein Haus, – allein
die Dielen haben Doppelböden, Spiegel,
dreht man sie um, sind Türen insgeheim,
und im Getäfel schlafen weite Truhen.
Ihr wißt
in einem Strom von Worten! Werft euch lüstern
in diesen Strom! Da fließt er. Er gehört euch. –
Ich werde an mir selbst zu Grunde gehn.

Meter: iambic
A la primavera
by Julián del Casal

Rasgando las neblinas del invierno
como velo sutil de níveo encaje
apareces envuelta en el ropaje,
donde fulgura tu verdor eterno.
El cielo se colora de azul tierno,
de rojo el sol, de nácar el celaje
y hasta el postrer retoño del boscaje
torna también su verde sempiterno
¡Cuán triste me parece tu llegada!
¡Qué insípidos tus dones conocidos!
¡Cómo al verte el hastío me consume!
Muere al fin, creadora ya agotada,
o brinda algo nuevo a los sentidos
¡Ya un color, ya un sonido, ya un perfume!

Meter: iambic
MEZI MOŘEM A ZEMÍ.
by Josef Müldner

Ku břehům tvojím, moře, žití mé mě hnalo.
Na zem jsem zapomněl, když u tě usínal.
Jak zcela jiné mně to jitro připadalo,
jež se břehu jsem tvého přivítal.
Roj myšlének mi tříštíš v samou něhu
a obklopujíc tajemstvím, mi odhrnout je dáš.
Jak těšivá je samota na tvojím břehu, –
tak sténám tam, kde teprv začínáš...
Tvé dutí celou noc jsem do snů svojich slyšel
a v žáru slunečním mne lákal vln tvých chlad.
Jsem ten, jenž v tobě utonul, a který z tebe vyšel,
a bolest svou k tvé slávě nechce přirovnat.

Meter: iambic
A la verdad
by José Pellicer de Tovar

Deidad excelsa, Majestad sagrada
que en paz conservas orbes y elementos;
columna que al combate de lo vientos
jamás te vio la veleidad postrada.
Verdad que de la tierra derivada
la Justicia en el Cielo te da alientos
y te mira con ojos siempre atentos
cuando el Mundo te juzga contrastada
A ti mis votos van y a ti consagro
las verdades que ilustran mis
                     escritos
que otro fin a este culto no me llama
Será de tu poder alto milagro
el desterrar errores infinitos;
pues yo busco tu gloria, no mi fama

Meter: iambic
- XVII - EL autor hablando con Dios después de una enfermedad
by Lope de Zarate

Tantas, tantas, Señor, tantas las veces
de tu piedad y tanta la porfía,
de obstinación, que no la llamo mía,
de vergüenza, que tú no la mereces.
¿En qué noche, en qué instante no amaneces
a los que saben conocer el día?
que aun en vil error tu diestra envía
pues con lo mismo alumbras que estremeces.
Alumbras, mas en ojos incapaces
de resplandor divino la luz ciega,
como a nocturnas aves el sol claro,
los míos de tu lumbre sean capaces,
no venga a ser, o no, para mi ciega,
ni pueda más mi culpa que tu amparo.

Meter: iambic