PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
The Little White Hearse
by Ella Wheeler Wilcox

Somebody’s baby was buried to-day—
      The empty white hearse from the grave rumbled back,
And the morning somehow seemed less smiling and gay
      As I paused on the walk while it crossed on its way,
And a shadow seemed drawn o’er the sun’s golden track.

Somebody’s baby was laid out to rest,
      White as a snowdrop, and fair to behold,
And the soft little hands were crossed over the breast,
      And those hands and the lips and the eyelids were pressed
With kisses as hot as the eyelids were cold.

Somebody saw it go out of her sight,
      Under the coffin lid—out through the door;
Somebody finds only darkness and blight
      All through the glory of summer-sun light;
Somebody’s baby will waken no more.

Somebody’s sorrow is making me weep:
      I know not her name, but I echo her cry,
For the dearly bought baby she longed so to keep,
      The baby that rode to its long-lasting sleep
In the little white hearse that went rumbling by.

I know not her name, but her sorrow I know;
      While I paused on the crossing I lived it once more,
And back to my heart surged that river of woe
      That but in the breast of a mother can flow;
For the little white hearse has been, too, at my door.

Meter: polymetric
92
by Johann Wolfgang Goethe

Du bist auch am Rhein gewesen,
Auch am Hof zu Bieberich;
Magst nun an dem Maine lesen,
Wie es lustig war um dich.

Meter: trochaic
- CXXXVII -
by Gutierre de Cetina

Como al que grave mal tiene doliente,
después de haber con la paciencia larga
faltado la virtud, que el mal se alarga,
la rabia y el dolor hace impaciente;
y como cuando afloja el accidente,
la lengua el pesar la culpa carga,
la conciencia se duele, el alma amarga,
y de cuanto ha hablado se arrepiente.
Así en la furia yo de aquel tormento
que me causáis, me quejo y me maldigo,
y ruego a Dios que cual me veis os vea.
Después me reconozco y arrepiento,
mas no puedo hacer, por más que digo,
que lo que dije ya, dicho no sea.

Meter: iambic
51.
by Friedrich von Logau

Unsres Lebens beste Kost
Ist von erstem zartes Gras.
Unser Leben selbst ist das
Samm der Ehr und aller Lust.
Brächte jenes nichts von Früchten,
Bliebs im Felde leichtlich liegen.
Menschen würden wenig tügen,
Wann sie nicht in Himmel tüchten.

Meter: trochaic
Taillefer .
by Ludwig Uhland

Normannenherzog Wilhelm sprach einmal:
„wer singet in meinem Hof und in meinem Saal?
Wer singet vom Morgen bis in die späte Nacht,
So lieblich, daß mir das Herz im Leibe lacht?“
„das ist der Taillefer, der so gerne singt,
Im Hofe, wann er das Rad am Brunnen schwingt,
Im Saale, wann er das Feuer schüret und facht,
Wann er Abends sich legt und wann er Morgens erwacht.“
Der Herzog sprach: „ich hab’ einen guten Knecht,
Den Taillefer, der dienet mir fromm und recht,
Er treibt mein Rad und schüret mein Feuer gut,
Und singet so hell, das höhet mir den Muth.“
Da sprach der Taillefer: „und wär’ ich frei,
Viel besser wollt’ ich dienen und singen dabei.
Wie wollt’ ich dienen dem Herzog hoch zu Pferd!
Wie wollt’ ich singen und klingen mit Schild und mit Schwerdt!“
Nicht lange, so ritt der Taillefer in’s Gefild,
Auf einem hohen Pferde, mit Schwerdt und mit Schild.
Des Herzogs Schwester schaute vom Thurm in’s Feld,
Sie sprach: „dort reitet, bei Gott! ein stattlicher Held.“
Und als er ritt vorüber an Fräuleins Thurm,
Da sang er bald wie ein Lüftlein, bald wie ein Sturm.
Sie sprach: „der singet, das ist eine herrliche Lust!
Es zittert der Thurm und es zittert mein Herz in der Brust.“
Der Herzog Wilhelm fuhr wohl über das Meer,
Er fuhr nach Engelland mit gewaltigem Heer.
Er sprang vom Schiffe, da fiel er auf die Hand:
„hei! — rief er — ich fass’ und ergreife dich, Engelland!“
Als nun das Normannenheer zum Sturme schritt,
Der edle Taillefer vor den Herzog ritt:
„manch Jährlein hab’ ich gesungen und Feuer geschürt,
WanchManch Jährlein gesungen und Schwerdt und Lanze gerührt.
Und hab’ ich Euch gedient und gesungen zu Dank,
Zuerst als ein Knecht und dann als ein Ritter frank:
So laßt mich das entgelten am heutigen Tag,
Vergönnet mir auf die Feinde den ersten Schlag!“
Der Taillefer ritt vor allem Normannenheer,
Auf einem hohen Pferde, mit Schwerdt und mit Speer,
Er sang so herrlich, das klang über Hastingsfeld,
Von Roland sang er und manchem frommen Held.
Und als das Rolandslied wie ein Sturm erscholl,
Da wallete manch Panier, manch Herze schwoll,
Da brannten Ritter und Mannen von hohem Muth,
Der Taillefer sang und schürte das Feuer gut.
Dann sprengt’ er hinein und führte den ersten Stoß,
Davon ein englischer Ritter zur Erde schoß,
Dann schwang er das Schwerdt und führte den ersten Schlag,
Davon ein englischer Ritter am Boden lag.
Normannen sahen’s, die harrten nicht allzu lang,
Sie brachen herein mit Geschrei und mit Schilderklang.
Hei! sausende Pfeile, klirrender Schwerdterschlag!
Bis Harald fiel und sein trotziges Heer erlag.
Herr Wilhelm steckte sein Banner auf’s blutige Feld,
Immitten der Todten spannt’ er sein Gezelt,
Da saß er am Mahle, den goldnen Pokal in der Hand,
Auf dem Haupte die Königskrone von Engelland.
„mein tapfrer Taillefer! komm, trink mir Bescheid!
Du hast mir viel gesungen in Lieb und in Leid,
Doch heut im Hastingsfelde dein Sang und dein Klang,
Der tönet mir in den Ohren mein Lebenlang.“

Meter: iambic
You Smiled, You Spoke, and I Believed
by Walter Savage Landor

You smiled, you spoke, and I believed,
By every word and smile deceived.
Another man would hope no more;
Nor hope I what I hoped before:
But let not this last wish be vain;
Deceive, deceive me once again!

Meter: iambic
- 842 - Acto I, RAMIRO
by Lope de Vega

Amor, quien más de ti piensa que entiende,
menos sabe de ti, porque ofendido
tienes memoria, y pagas con olvido
a quien servirte más leal pretende.
Amor ingrato, la verdad te ofende,
y estás a la mentira agradecido,
precipitas el alma resistido,
la fe te hiela y el desdén te enciende.
Quien más tiene de ti, menos adquiere,
nadie verdad a tus engaños pida,
ni menos que rigor amando espere.
De un medio amor para pasar la vida,
pues aborrezco a quien me adora y quiere,
y quiero locamente a quien me olvida.

Meter: iambic
- XXI - Ausencia triste
by Pedro Soto de Rojas

¿De qué te quejas, corazón? Resiste
los golpes duros de la ausencia fuerte,
pues dejaste la vida por la muerte,
cuyo triunfo en tu dolor consiste.
Mas, ay, que tanto la memoria asiste,
guerreo vigilante, en ofenderte,
que es fuerza que mi amor para valerte
en llanto te desate, en llanto triste.
Muda ya en mares, pues, los ojos míos
y este mi pecho en fuego: fuertes luchen
el agua y fuego con mi pecho roto;
viva muriendo en abrasados fríos,
donde los ecos de su voz escuchen
ausente Fénix y presente Cloto.

Meter: iambic
- 4 - Acto II, LUPERCIO
by Lope de Vega

Ásperos Montes, de tinieblas llenos,
por resistir al sol con vuestras llamas;
cuevas de lobos y leones; camas
de sierpes, basiliscos y venenos.
Cielo que con relámpagos y truenos
su intrincada maleza desenramas,
y por entre estos robles y retamas
quieres herir los infernales senos.
Aguas que despeñadas de la suerte,
que el llanto mío, vais por campos rasos,
que no hay estío que su hierba queme,
si no es este camino de la muerte,
decidme dónde van tan tristes pasos,
que quien desea morir, la vida teme.

Meter: polymetric
Slovan všude bratry má.
by Ladislav Quis

Slovan všude bratry má. Ten cit
byl by věru sladký,
kdybych nemusel si domyslit:
Ale nikde otce ani matky.

Meter: trochaic
1L: Willkommen, mein Wald,
by Otto Roquette

Willkommen, mein Wald,
Grünschattiges Haus!
Durch die Wipfel schon hallt
Mir dein grüßend Gebraus.
Wie trink' ich in Zügen
Mich frisch und gesund,
Hier athm' ich Genügen
Aus Herzensgrund!
Zum grasigen Hang,
Aufsteigend vom Thal,
Dringt der Glocken Klang
Und des Abends Strahl.
Und es rauscht in der Eiche
Hochstrebendem Baum
Im grünen Bereiche
Ein Liedestraum.
Den Blumen gesellt
Auf Rasen und Moos,
Tief schau ich die Welt,
Und den Himmel, wie groß!
Und ich träum' im Schweigen
Waldschattiger Ruh
Den Himmel mein eigen,
Die Erde dazu!

Meter: iambic
TMOU V LUHU...
by František Bíbl

Tmou v luhu zahoustlou, kde pableskují jezy,
ty mladé hlasy dva šly travou divokou;
zpěv její vysoko vlál nad mlčením mezí,
zpěv jeho omdléval strun hudbou hlubokou.
V tmách širých rozhozen se třpytil slavný Vůz
a Labuť jiskřila a háral Arkturus
a velká souhvězdí noc celou snila němě
o nezrozených dnech, kdy nebude už Země.

Meter: polymetric
1L: Reize mich nicht – o reize mich nicht!
by Ada Christen

Reize mich nicht – o reize mich nicht!
Ich könnte sonst vergessen,
Wie viel ich thörichte Liebe für Dich
Und Selbstverleugnung besessen!
Ich könnte vergessen, was ich Dir galt
Und was ich um Dich gelitten,
Drum reize mich nicht – o reize mich nicht,
Zur Stunde kann ich noch bitten!
Doch wehe! wenn ich es nicht mehr kann,
Dann kenn' ich kein Zögern und Schwanken,
Du weißt, wenn meine Lippe zuckt,
Dann morden die bösen Gedanken.

Meter: iambic
Znám jednu píseň...
by František Ladislav Menhard

Znám jednu píseň tesklivou,
tak smutnou bez útěchy,
a slze sotva její jsou
a její hudba vzdechy.
Však v nádherných se komnatách
ta píseň neozývá –
jen v bytech chudých, ve chatách
se stále, stále zpívá...
A komu blaho skýtá svět,
kdo nikdy neznal tísni:
ten nemůž’ – nechce rozumět
té bolné, teskné písni...
A píseň ta tak žalostnou,
tak smutnou bez útěchy,
a slze slova její jsou
a její hudba – vzdechy...

Meter: iambic
1L: Nein, es ist nicht mehr not, sich ab dem großen pracht
by Georg Rodolf Weckherlin

Nein, es ist nicht mehr not, sich ab dem großen pracht
des römischen triumfs stets also zu entsetzen:
Teutschland hat wol numehr dergleichen fürgebracht,
daß man damit gnug kan gesicht und seel ergetzen.
Nein, es ist nicht mehr not, mit welschvermischter sprach
ausländische wollüst und freuden zu erzählen;
Teutschland empfacht dardurch weder gespöt noch schmach
sondern hat in sich selbs noch freud gnug zu erwählen.
Nein, es ist nicht mehr not, der fremden kunst und witz
erfindungen und spil unnachthunlich zu achten:
dan Teutschland, welches selbs der erfindungen sitz,
erweiset vil mehr kunst den fremden zu betrachten.
Eben alhie sah man die prinzen mit wolstand
verrichten ihre läuf wie herschende planeten;
dazu die Nymfen dan durch ihrer augen brand
mit süßer influenz leuchteten wie kometen.
Got, der der geber ist unsers und alles guts,
geb, daß die Teutsche auch (folgend ihren vorfahren)
wie freigebig sie seind ihrer reichtum und bluts,
begirig bleiben, sein und ihr ehr zu bewahren.

Meter: iambic
VĚČNÝ ČERVEN
by Arnošt Procházka

Van sterých svodů s širých luhů světa zabouří,
van sterých vznětů jitře z hlubin tvého nitra duje:
a duse tvá v něm rozlétnout’ se toužně zahoří,
tvé horké srdce v něm se vždycky lačně rozněcuje.
Jak rok své doby nese, mladý les i zpustlý lom
v jich střídě vzkvete a zas’ mrtvý v mráz se pne a ztmělý:
však v tobě, jenž se rozrůstáš jak bájný lidský strom,
dob nedbajíce zpívají vždy rušné letní včely!

Meter: iambic
1L: Die mit Säcken voller Geldes sind behencket überall,
by Friedrich von Logau

Die mit Säcken voller Geldes sind behencket überall,
Kummen schwerlich in den Himmel; dann der Steig ist gar zu schmal.

Meter: trochaic
Řecký přípitek.
by Jaroslav Vrchlický

Honby, řeže, trofeje, věčné laury,
sílu jara, junácký povzlet k světlu
kouzlí do snů kypící v číši plavý
Achajský granát.
Ale k slujím břečtanem polo krytým,
nymf kde listím mihnou se bílé paže,
syrinx kde zní, k sladkému Maurodafne
vybízí znění.
Sem dvě číše podejte! Dvojím ohněm
krev ať vzplane severní v žilách líná,
révou prožit, Hellado, když lze tvoje
půvaby všecky!

Meter: trochaic
Explosión
by Delmira Agustini

¡Si la vida es amor, bendita sea!
¡Quiero más vida para amar! Hoy
                     siento
que no valen mil años de la idea
lo que un minuto azul del sentimiento
Mi corazón moría triste y lento
Hoy abre en luz como una flor febea;
¡la vida brota como un mar violento
donde la mano del amor golpea!
Hoy, partió hacia la noche, triste, fría,
rotas las alas de mi melancolía;
como una vieja mancha del dolor
en la sombra lejana se deslíe
¡Mi vida toda canta, besa, ríe!
¡Mi vida toda es una boca en flor!

Meter: iambic
Lines on the Mermaid Tavern
by John Keats

Souls of Poets dead and gone,
What Elysium have ye known,
Happy field or mossy cavern,
Choicer than the Mermaid Tavern?
Have ye tippled drink more fine
Than mine host's Canary wine?
Or are fruits of Paradise
Sweeter than those dainty pies
Of venison? O generous food!
Drest as though bold Robin Hood
Would, with his maid Marian,
Sup and bowse from horn and can.

    I have heard that on a day
Mine host's sign-board flew away,
Nobody knew whither, till
An astrologer's old quill
To a sheepskin gave the story,
Said he saw you in your glory,
Underneath a new old sign
Sipping beverage divine,
And pledging with contented smack
The Mermaid in the Zodiac.

    Souls of Poets dead and gone,
What Elysium have ye known,
Happy field or mossy cavern,
Choicer than the Mermaid Tavern?

Meter: trochaic
- CXXXIX - Al padre fray Bartolomé Ponce
by Argensola

¿Cómo podrá premiar el bajo suelo,
subjeto al corto término de vida,
obra tan encumbrada y tan subida
que a su fin principal no abarca el cielo?
El premio, pues (divino Ponce), délo
el que, bajo accidentes de comida,
a tus manos se rinde y te convida
con el disfraz del delicado velo.
Que tu sutil labor y heroico estilo,
donde (cual muro oculto) so la yedra
más con su fortaleza reverdece,
o cual bajo la cera está el pabilo,
en rica guarnición la árabe piedra,
estando Dios, no sé qué más merece.

Meter: iambic
- 1228 - Acto III, DOÑA JUANA De Lo fingido verdadero
by Lope de Vega

Cuando sin penas yo pudiera amaros
(que sin celos no puede ser quereros),
para tenerlas suspendiera el veros,
pues el penar por vos fuera obligaros.
Quereros sin costarme aventuraros
era quererme a mí, y era ofenderos,
que más quiero obligaros y perderos,
que, sin quereros obligar, gozaros.
Glorias solas de amor amor condena;
penas quiero por vos, que la memoria,
si asiste a solas glorias, es ajena.
Penar amando es la mayor victoria,
y si amor es amor por lo que pena,
por teneros amor, no quiero gloria.

Meter: iambic
112.
by Friedrich Rückert

Der Seele Saiten, wann sie dir am feinsten sind
Gestimmt, o hüte sie vorm allerkleinsten Wind!
Denn auch ein solcher kann verstimmen dann die Saiten,
Der ohne Eindruck sonst darüber würde gleiten.
Wenn der Begeisterung Erwachen schauernd spürt
Der Geist, fühlt unsanft er von Ird'schem sich berührt;
So daß der Andacht Glut oft, nebenaus vom Zug
Der Luft gewendet, wild in Zornesflamm' ausschlug.
Nicht nur dem Altar ist sein Opfer dann entzogen,
Du selber fühlest um die Stille dich betrogen.

Meter: iambic
Cleopatra y Marco Antonio – II
by Ricardo del Monte

Clama Antonio: ¡No más! -Cleopatra ansía
todo el vaso apurar, mas él la impide,
y apartando la espléndida clamide,
ase el cáliz de rica orfebrería.
-Porque tu fe perdure sin falsía
más que ese olor que el ánfora despide,
que me dejes beber mi amor te
                        pide
esa mitad que por derecho es mía
Fundiste la mejor joya del orbe
en el licor que Anacreonte amaba
y que en sus versos destiló su aroma
¡Regio regalo! Mas tu copa hoy
                        sorbe
más, algo más: mi gloria que aquí acaba,
y la silla imperial que pierdo en Roma

Meter: polymetric
- CLXXXI -
by Gutierre de Cetina

Vete, falsa visión, no me atormentes,
déjame estar, que no quiero creerte;
mi ventura consiste en que no acierte,
tú quieres que lo sepa yo y las gentes.
Vete, temor villano y no me cuentes
cosa que con mi fe no se concierte;
vete, sospecha loca; ésta es mi suerte:
que me maten mil sombras aparentes.
Vete, fuego infernal, celosa furia,
fiera imaginación, cruel, dañosa;
no me deis, pues no os pido, el desengaño.
Creyendo el bien a nadie hago injuria.
¿Por qué queréis hacer tan sospechosa
a mi señora, y a mí un mal extraño?

Meter: polymetric
Glass was the Street - in Tinsel Peril (1518)
by Emily Dickinson

Glass was the Street - in Tinsel Peril
Tree and Traveller stood.
Filled was the Air with merry venture
Hearty with Boys the Road.

Shot the lithe Sleds like Shod vibrations
Emphacized and gone
It is the Past’s supreme italic
Makes the Present mean -

Meter: polymetric
PÍSEŇ.
by Jaroslav Vrchlický

Jdou tiše snové pozdní
do zavátých mých cest,
já počkám, až se rozdní,
až budou šípky kvést.
Jich delikátní vůní
se nechám celý zpít,
pak usnu na výsluní
u rozvlněných žit.
A skřivánek až malý
mne vzbudí v světlo zas,
zrak vhroužím v blíž i dáli
do moře sedmikras;
sámveň zdrané hruši,
jež musí květy vzplát...
I mojí snad se duši
o jaru bude zdát...

Meter: iambic
Kol samá záře, samý jas...
by Adolf Heyduk

Kol samá záře, samý jas,
kdo odmlčel se, zpívá zas;
vše volá mě a vítá,
den roste, cesty jsou jak mlat,
kdo, probůh, může odolat,
když všecko všudy zkvítá?
Les hlavou kývá: „Blíž, jen blíž,
což ptáků zpívat neslyšíš?
spěš, přidruž se jich sboru!“
I zpívám krásou opojen,
ať do vsi jdu, ať ze vsi ven,
ať do boru neb z boru.
A mlýn mě volá: „Klepy, klep,
já na režný ti melu chléb,
kéž Pánbůh ti to žehná,
jen ať mi kola netrhá
a střemhlav v žlab se nevrhá
skal rozkvašená běhna.“
A pramen šumí: „Rychle spěš,
číš jasnějšího nenajdeš
v tom zlatém slunce žáru;
svá ňadra schlaď i ret; ó staň,
kdo čistou ruku má a dlaň,
můž pít i bez poháru!“
A luh mě vábí „Zkvetl jsem,
chci k hodům tvým být ubrusem,
nuž klidně k stolu sedni;
zde poklon dělat nemusíš,
vždyť chléb své vlastní píle jíš,
co živ jsi, ze dne ke dni.
To poctivým je milo všem,
jen nebuď nikdy otrokem
a nekloň se, strach v líci;
blesk v oku, kráse jenom služ,
jdi přímo v před! „Ej, spusťte juž
mí ptačí hudebníci!
A spusťte hodně veselou,
ať cestu moji po celou
to v starých ňadrech zvučí;
mě mistrem, zovou, zvykem as,
zda mistrem, rcete, prosím vás,
kdo od ptáků se učí?
Jsem učenníkem doposud,
mé mistrovství je klam a blud,
jen hrstka teskných zvuků,
ty všecky vycítíte však,
když náhle v lese zkřikne pták
při prázdném hnízdě v buku.
Leč vím, že za pohrobných chvil
druh druhu řekne: „On tu byl!“
to na památku stačí;
ať byl to hněv, ať smích, ať žal,
vždy z vůle boží vykonal
to poslání své ptačí.

Meter: iambic
- CI -
by Juan de Tassis y Peralta

Mal haya el temerario, el ambicioso,
en el mar monstruo cuando no marino,
que hurtó al bosque el mal nacido pino,
para darle a Neptuno proceloso;
y fiero labrador de campo algoso
sembró en el viento el porfiado lino,
que entre aquilón y cierzo dio camino
a náutico inculcar piélago undoso.
Porque a insultos piráticos el puro
rubio expuso, metal solicitado
de tantas hoy fatigas perennales.
Por cuya ya venganza el frigio muro
de lágrimas sangrientas vio bañado
cuando entre ciego honor, llamas fatales.

Meter: iambic
Hermafrodit.
by Jaroslav Vrchlický

Spí divné kouzlo ve tvém obličeji,
tím svůdnější, čím každé touze vřelé
jen uzdou je tvé tělo stříbroskvělé!
Tvá ňádra dívčí nadarmo se chvějí!
Ty ve obrovské krásy epopeji
jsi zlomek sloky v letu příliš smělé,
však v harmonický soulad nedospělé;
nám cizí jest juž divná hudba její.
Snad právě při tobě u věčném sváru
se příroda s dávnými bohy střetla,
a tys jen smělý pokus fantastický.
Muž sílu, žena kouzlo tvému tvaru
a bozi dali zářný paprsk světla,
však příroda – jen výsměch ironický.

Meter: iambic
La constancia
by Juan Bautista Alonso

Mi humilde ruego despreciaste esquiva,
cuando, ¡infeliz!, te requerí de amores
y aun de hablarte en mi pena y mis dolores,
cierto o fingido, tu desdén me priva.
Pero el ardor de mi pasión se aviva
y destrozan volcánicos temblores
mi tierno corazón, como a las flores
nacientes, fiero el vendaval derriba
Porque a pesar del triste apartamiento
a que me tienes, Laura, condenado
y del puñal que traspasarme siento,
te ven mis ojos de virtud dechado:
y no sirve la voz del escarmiento
a quien de veras gime enamorado.

Meter: iambic
1L: Auf einer Kanzel läßt sich nieder
by Justinus Kerner

Auf einer Kanzel läßt sich nieder
Jedwede Nacht
Leis betet er, dann lauter wieder,
Auch weint dabei er allermeist.
Wer der wohl ist, wer
Der Küster sagt zwar: ein Vikar.
Man nannte ihn:
Doch schon vor zehen Jahren ist er,
Man sagt, nach Indien gereist,
Dort hab' ein Haifisch ihn gespeist.
Warum er nun als Geist hier laufet,
Das wird ein jeder glauben gern,
Er glaubte nicht an unsern Herrn
Und hat die Kinder doch getaufet,
Die Tauf' verlacht beim Wirt zum Stern.
Im Hades nun kam ihm die Reue,
Daß er will pred'gen nun aufs neue,
Will pred'gen, daß sein Glaub' nun sei
Von seinem vor'gen Glauben frei;
Schwarz kam er aus dem Tintenfaß,
Schwarz, schwarz er wohl im Hades saß,
Doch weil er in der Kirch' erscheint,
Dort pred'gen will und stille weint,
So hoff' und glaub' ich für ihn fest,
Daß Gottes Gnad' ihn nicht verläßt.

Meter: iambic
Los doce meses – Octubre
by José Wen Maury

Pliegan las naves sus rendidas alas,
y de su garbo, Otoño, las despojas,
y al aire dando sus marchitas
                        hojas
denudas a Natura de sus galas
De la pradera en las ardientes salas,
hálitos de letal pereza arrojas,
y cuando aquí, devorador, te alojas,
mortales soplos, por doquier exhalas.
También de amor, el corazón se hastía,
y, por pasiones impelido, ciego,
en sus abismos hondos se desvía.
Y al fin marchito y agostado
                        luego
¡tenemos!, ¡ay!, en la vejez impía ,
marchito el corazón de tanto fuego !

Meter: iambic
No, Time, thou shalt not boast that I do change: (Sonnet 123)
by William Shakespeare

No, Time, thou shalt not boast that I do change:
Thy pyramids built up with newer might
To me are nothing novel, nothing strange;
They are but dressings of a former sight.
Our dates are brief, and therefore we admire
What thou dost foist upon us that is old,
And rather make them born to our desire
Than think that we before have heard them told.
Thy registers and thee I both defy,
Not wondering at the present nor the past,
For thy records and what we see doth lie,
Made more or less by thy continual haste.
    This I do vow and this shall ever be;
    I will be true, despite thy scythe and thee.

Meter: polymetric
Na doktora Hůrku.
by Šebestián Hněvkovský

Těším se z dobrého zdraví!
lékař Hůrka všem vždy praví.
Ej, ej, pane lékaři! vždyť nerád lháváte;
radč se znejte, hrubě velké potěšení,
jako právní přítel z dluhů odpuštění,
ze zdraví že nemáte.

Meter: trochaic
- XXVII -
by Lope de Zarate

Que son catorce siglos a quien ama
que la perpetuidad del edificio,
de quien sólo la edad es precipicio,
que humilla Atlantes, Caúcasos derrama.
Cuanto vive el retrato de la llama
con que aplaude a la muerte el necio
osando con desprecio y artificio
maquinar vida, suponiendo fama.
Que cuanto ofrecen siglos a deseos,
cuanto vive la vida, si la muerte
en todo lo que el tiempo tiene parte.
El tiempo morirá, y a los trofeos,
que él rinde, vengará mi firme suerte,
pues, como premio, anima el adorarte.

Meter: iambic
V ZIMĚ. (II.)
by Jaroslav Goll

Chladný vítr, holé větve;
žluté listí dolů padá.
Vítr listí zase sbírá,
sbírá, na mou cestu skládá.
Seber listí zase z cesty,
s listím svadlým dále lítej
a tam v dáli v kadeře je
v pozdrav, že je podzim, vplítej!

Meter: trochaic
O králi můj!
by Josef Kalus

O králi můj, tys otrokem,
ač oděli tě v zlatoháv,
a na trůnu svém vysokém
za podnož na tisíc máš hlav,
vojskem a děly chráněny,
ač hněvu svého plameny
hned hasíš krve potokem –
můj králi, tys přec otrokem!
Pod korunou a v šarlatě
se nikdy štěstí neskrývá,
jen v chuďasově komnatě
od věků slavně trůnívá,
a v plný květ se rozvije;
hle, tam tvůj otrok šťastný je,
přioděn hadry bohatě –
Ty žebrákem jsi v šarlatě!

Meter: iambic
1L: Auf Krieg und Schlachten
by Georg Friedrich Daumer

Auf Krieg und Schlachten
Und großer Thaten
Erhabne Prachten
Vernehmt ihr Leute
Mein Preisgedicht!
Es kam ein Häschen
Und hob das Näschen
Und hob das Pfötchen –
Es war kein Späßchen –
Und traf den grausam
Erschreckten Vater
Mit hartem Schlage
Und schonte nicht.
Ich wollte retten,
Ich wollte rächen,
Es war ja Pflicht;
Ich wollte brechen
Aus meinem Hage,
So wie ein Krieger,
Ein Held wohl bricht;
Ich konnt' es aber,
Ich arme Dirne –
Vor Lachen nicht.

Meter: iambic