PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Lange hatt' ich auf sie, forschend geschaut,
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Lange hatt' ich auf sie, forschend geschaut,
Auf die redenden nicht; die Thäter! war,
Bey den Maalen der Geschichte
Wandelnd, den Franken gefolgt.
Die an Völkern du rächst, Königen rächst,
Priestern, die Menschheit, wie war's, Geschichte, voll
Von Gemählden, die der Gute,
Bleich, vor Entsetzen erblickt.
Dennoch, glaubt' ich, und ach Wonne war mir,
Morgenröthlicher Glanz der goldne Traum!
War ein Zauber, wie gehofter
Liebe, dem trunkenen Geist!
Freyheit, Mutter des Heils, daucht' es mich, du
Würdest Schöpferin seyn, die Glücklichen,
Die so ganz du dir erkohrest,
Umzuschaffen gesandt!
Bist du nicht Schöpferin mehr? oder sind sie
Nicht umschafbar, die du entfesseltest?
Ist ihr Herz Fels, und ihr Auge
Nacht, zu sehn, wer du bist?
Deine Seel' ist Gesetz! Aber ihr Blick
Wird des Falken, ihr Herz wird Feuerstrom;
Ha er funkelt, und es glühet;
Wenn das Ungesetz winkt.
Dieses kennen sie, dich kennen sie nicht!
Das das lieben sie! Doch dein Name tönt.
Wenn die Guten das verruchte
Schwert trift: schallt es von dir!
Freyheit, Mutter des Heils, nanten sie dich
Nicht selbst da noch, als nun Eroberungskrieg,
Mit dem Bruche des gegebnen
Edlen Wortes, begann?
Ach des goldenen Traums Wonn' ist dahin,
Mich umschwebet nicht mehr sein Morgenglanz,
Und ein Kammer, wie verschmähter
Liebe, kümmert mein Herz.
Müde labet auch wohl Schatten am Weg'
In der Öde, der weit umher sich krümt;
So hat jüngst mich die erhabne
Männin, Kordä gelabt.
Richter schändeten sich, sprachen es los,
's Ungeheuer: sie sprach nicht los, und that,
Was mit Glut einst auf der Wange,
Thränen, der Enkel erzählt.

Meter: polymetric
Pavučina.
by Josef Ježek

Láska – jemná pavučina –
ve slunka se záři skvěje,
stříbrná pak rosa na ní
v objetí se zory chvěje.
Láska – vetchá pavučina –
větru dech ji odtrhuje,
a s ní srdce – muška zlatá –
udušeno poletuje.

Meter: trochaic
PRVNÍ DÉŠŤ.
by Adolf Brabec

Dech noci zemí zavanul,
vždy víc a víc se šeří,
červánek slední zaplanul
na holém dosud keři.
U okna dlím a hledím ven,
kde vždy se více stmívá,
kde zámek starý, ozářen,
se smutně krajem dívá.

Meter: dactylic
Mír v duši.
by Milan Fučík

Mých tužeb sbor jak démant hrál,
tu smíchem jásal, jindy lkal,
a jak rok šel za rokem dál,
mé duše lesk vždy jinak plál.
Jak kondor král mé touhy let
táh’ v jihu jas a zářný květ
a nejvroucněji chtěl jsem spět
tam, kde žhne věčně v slunci svět.
A jindy zas jít silný sám
v boj proti vládcům, proti tmám,
jít v čele lidu kolonám,
říc: Pro vás, bratři, umírám!
A v lázeň krásy tajemnou
zas jindy vnořit duši svou
jsem chtěl a písní ethérnou
nad hmotu vzletět odpornou...
Však přišel mír a v duši klid,
bouř nemůže mne poděsit,
a pohasne-li slunce svit,
znám nové v nitru zapálit.
Jen jako vidmo dávných tuch
jde vzpomínkami snů mých kruh,
illusí pestrých odkveť luh,
a životu teď splácím dluh:
„svou zahrádku si pěstím sám“,
v ni svoje štěstí nalézám,
co miluji, to objímám,
a rady ničí nežádám.
A chce-li se mi zazpívat,
svou zpívám píseň – zpívám rád –
a sílím pěst, bych odehnat
moh’ ty, jež mrzí ten můj sad.

Meter: iambic
Veit und Velten
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Was gilt denn euer Amtsbescheid?
Da fehlt nicht viel an zwei Ducaten.
Nicht mehr? das ist noch billig, Veit!
So? rechn' ich denn zwei Hammelbraten?

Meter: iambic
ODLETĚL SLAVÍK...
by Antonín Klášterský

Odletěl slavík pootavských lesů
do krajů, z kterých návratu již není.
Kraj všecek v bolu zachvěl se a v děsu,
a větru znělo táhlé zaúpění:
„Zvěst nejsmutnější na perutích nesu!“
Chlad ještě u nás vál, když počal pěti,
a smutno, pusto v našem háji bylo,
vtom slyš – toť trylek, a teď druhý, třetí,
to v jeho hrdle se to zaperlilo,
a za písní už píseň zpěvná letí.
Tu naslouchala řeka, bor i nivy,
strom pučel, květy budily se ze sna,
teď druzi jeho vpadli mlčeliví,
až celý háj byl jedna píseň plesná,
a nad všemi se jeho zpěv nes’ živý,
A jak šla leta, jiní umlkali,
a odletěli mnozí do daleka,
jen on pěl stále plesy své i žaly,
lkal, jásal, horlil, píseň jeho měkká
jak prška květů je, jak proud se valí.
Teď odletěl... A den se zdá tak tmavý,
a celý háj jak byl by náhle oněm’.
Kdo zazpívá teď večer u Otavy,
kdo vypěje niv našich krásu po něm,
kdo mladá vznítí srdce, zvedne hlavy?
Kdo duši našich krajů porozumí,
kdo vypoví nám v jásotu i vzlyku,
čím zvoní zdroj a les i řeka šumí,
stesk modrých hořců, něhu srdečníků,
kdo líbezné jak on zná spřádat dumy?
Les truchle stojí bez hnutí a hlesu,
jen „Miláček náš nejde!“ šepotaje,
„Král zhynul nám!“ lká ptáče místo plesu.
„Kam odešel náš pěvec?“ vzdychly kraje.
Odletěl slavík pootavských lesů...

Meter: iambic
14. Máj byl – na zahradě stojí
by Vincenc Furch

Máj byl – na zahradě stojí
O samotě mladý strom;
Co ti, strome, ránu zhojí,
Kterouž v tebe vyryl hrom?
Aj poupěte tvář růžová
Pode stromem prosnívá,
A hle uvadlý strom znova
Nadějně se odívá.
Níno, přísahám ti svatě,
Věčně budu myslit na tě,
Láska tvá mi dala květ,
Bez tebe mi pustý svět.

Meter: trochaic
Los doce meses – Septiembre
by José Wen Maury

Meses en que los mares dieron
                        perlas
y bandos de corales arrastraron,
y que al par con la vida germinaron
ilusiones que el mar no pudo henderlas
¡Cómo gozara el corazón al verlas,
meses que dulces dichas provocaron,
si las horas felices que pasaron,
con los meses pudiéramos volverlas !
Que el corazón de zonación escaso
guarda quimérico, por siempre, acaso,
tristes recuerdos, de escapada gloria
Así, en efluvios de ilusión, por eso,
tengo a Septiembre siempre en la memoria,
pues me diste en Septiembre el primer beso.

Meter: polymetric
Geh. S.-W.
by Hermann Löns

Wo sind die Sanitätswachen geblieben,
Von denen man, wie mir deuchte, las,
Daß sie beschlossene Sache wären?
Ist's wahr, daß man sie total vergaß?
Man bricht sich doch immer noch die Beine,
Läßt immer noch fahren sich über den Hals,
Liegt damit dann lange auf der Straße –
Großstädtisch ist das keinesfalls.
Was man beschlossen hat, zu errichten,
Errichte man auch, und zwar möglichst bald,
Und nicht in dürftiger, nein, womöglich
In allervollkommenster Gestalt.
Denn zögert man noch ein Jahr oder zweie,
So wird vielleicht der Witz beliebt:
Geheime Sanitätswachen gibt's in Hannover,
So wie es geheime Sanitätsräte gibt.

Meter: iambic
Unter blühenden Bäumen kann alles geschehen
by Max Dauthendey

Viel blühende Bäume aufgebaut stehen,
Die Landstraße ist wie ein Ballhaus zu sehen.
Wo sich weißgekleidete Mädchen drehen.
Zwischen Himmel und Erde jetzt Feste vorgehen,
Wo wie Hochzeitsfahnen die Bäume wehen,
Und überall schleicht die Verliebtheit auf Zehen.
Unter blühenden Bäumen kann alles geschehen,
Weil sie hergezaubert wie Blendwerk dastehen
Und wie die Luftschlösser plötzlich vergehen.

Meter: iambic
by Arno Holz

Ich weiss.
Oft
wars nur ein Lachen, ein Handdruck von dir,
oder ein Härchen, ein blosses Härchen,
das dir der Wind ins Genick geweht,
und all mein Blut
gährte gleich auf,
und all mein Herz
schlug nach dir.
Dich haben, dich haben,
dich endlich mal haben,
ganz und nackt, ganz und nackt!
Und heut,
zum ersten Mal,
unten am See, glitzernd im Mittag,
sah ich dich so.
Ganz und nackt! Ganz und nackt!
Und mein Herz
stand still.
Vor Glück, vor Glück.
Und es war keine Welt mehr,
nichts, nichts, nichts,
es war nur noch Sonne, nur noch Sonne —
so schön warst du!

Meter: iambic
Na Anatolia.
by Josef Košín z Radostova

Tobě, moudrý muži, neběží
o krásu nevěsty při ženění,
za to však ti na tom záleží
tuze moc, by měla krásné jmění.

Meter: trochaic
1L: Die Warheit taug nur auff das Dorff, die grobe Bäuerin;
by Friedrich von Logau

Die Warheit taug nur auff das Dorff, die grobe Bäuerin;
Wo man frantzösisch höflich ist, da taug sie gar nicht hin.

Meter: iambic
- CCIII - Natura paucis contenta Soneto
by Lope de Vega

Venturoso rincón, amigos mudos,
libros queridos, pobre y corto lecho,
viejas paredes donde el tosco techo
muestra apenas sus árboles desnudos.
Pintura humilde de pinceles rudos,
roto escritorio de haya frágil hecho,
donde, a la traza de mi abierto pecho,
de paciencia no más guardáis escudos.
Vidros, ejemplo de ambición subida
que de los vientos vive con recato;
dichoso yo que sin tener asida
el alma al oro, a la esperanza el plato,
pasó en vosotros descansada vida
lejos de idolatrar un dueño ingrato.

Meter: iambic
ÚŘAD A ROZUM
by Adolf Heyduk

Kdo úřad má, má rozum v naší době.
Jak často u nás ten, kdo ministrem,
znenadání ztrácí věci obě.

Meter: iambic
Los alfileres
by Mercedes Matamoros

¡Mátame sin temor! Yo fui quien
                     puse
más de un fino alfiler en la almohada
de tu Mirene, mi rival odiada,
y su rostro de Venus descompuse
¡Y quieres saber más! después me impuse
en su alcoba secreta con Andrada;
y con Cintia y Friné! Desesperada,
grito, lloro! Remedios le propuse,
y aunque atenderla con piedad fingimos,
¡cómo luego a hurtadillas nos reímos!
¡Por Júpiter! ¡Qué triunfo! Yo
                     creía
que todos los placeres conocía,
y el más grande, a una rival temible
la encantadora faz dejarle horrible!

Meter: iambic
Grito de un culpable
by Francisco Javier Ugarte y Pages

De la mano de Dios abandonado,
el sello de Satán llevo en la frente:
que arrastra mi conciencia eternamente
el grillete maldito del pecado
Para salir, Señor, de tal estado,
mi frágil voluntad es impotente,
a asfixia condenada en el ambiente
que emponzoña la vida del malvado
Me aborrezco a mí mismo y me desprecio,
derrumbado hasta el fondo de
                  la sima
donde oculto, Señor, mi orgullo necio
Mi espíritu conforta, me fe anima:
esclavo de mi culpa, ¿no habrá
                     precio
que de esta servidumbre me redima?

Meter: polymetric
55
by Johann Wolfgang Goethe

Töchterchen! nach trüben Stunden
Zu der Eltern Lust erschienen,
Hast so jung das Glück gefunden,
Den Geliebtesten zu dienen.
Mögest du den frohsten Stunden
Ihres Lebens blühend grünen.

Meter: trochaic
NOCTURNO.
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Když jsme se již rozloučili,
já ještě pod tvým oknem stál,
v rukou růže tvé mi zbyly
a vítr lístečky s nich rval.
Nocturno hrálas na spinet,
vál vítr chladný jako led.
Já zaslechl tvůj milý hlas
a o tvé lásce dole snil,
pak někdo v oknech světlo shas'
a já se tiše roztesknil.

Meter: iambic
Ländliche Kurzweil
by Eduard Mörike

Um die Herbstzeit, wenn man abends
Feld und Garten gerne wieder
Tauschet mit dem wärmern Zimmer,
Bald auch schon den lang verschmähten
Ofen sieht mit andern Augen,
Jetzo noch zweideutigen:
Haben wir hier auf dem Lande
Noch die allerschönsten Stunden
Müßig halb und halb geschäftig
Plaudernder Geselligkeit.
Jüngst so waren wir am runden
Tisch versammelt um die Lampe.
Eine Freundin, aus der Ferne
Neulich bei uns angekommen,
Saß, ein holder Gast, im Kreise.
Abgetragen war das Essen,
Nur das Tischtuch mußte bleiben.
Reinliche Gefäße vor sich
Eiferten die guten Frauen,
Wer des vielkörnigen Mohnes
Größern Haufen vor sich bringe;
– Weißen hatten wir und blauen –
Emsig klopften, unbeschadet
Des Gespräches, ihre Messer,
Während ich, zunächst dem Lichte,
In den Haller Jahresheften
Blätterte und hin und wieder
Einen Brocken gab zum besten.
Doch nach einer kleinen Stille,
Plötzlich wie vom Zaun gebrochen,
Sagte meine Schwester Clärchen,
Schadenfrohen Blicks nach mir:
»geld auf Zinsen auszulehnen
Ist wohl keine üble Sache,
Wenn man es nur christlich treibt;
Denn vom Hundert zieht man immer,
Wo nicht fünfe, doch fünfthalbe,
Das ist einem wie geschenkt;
Aber wer in müßger Weile
An dem Mohnfeld einst vorüber
Schlenderte, der grünen Häupter
Eines an der Seite spaltend,
Kleine Münze drin verbarg,
Hoffend, daß es groß und größer,
Eine Wunderfrucht, erwachse,
Und so viel es Körner trüge
So viel nagelneue Kreuzer
Künftig in der dürren Hülse
(eine feine Kinderklapper,
Eine seltne Vogelscheuche!)
Klingend in dem Winde schüttle,
Der ist übel angeführt.
Nicht nur, daß die Interessen
Fehlen, auch die schönen Samen
Sind vergiftet, schwarz gemodert,
Und der unfruchtbare Mammon
Lauter Grünspan, ganz unkenntlich,
Garstig, wie dies Beispiel zeigt!«
Und hiermit warf sie den Kreuzer
Auf den Tisch, da lachte alles.
»lassen Sie sich das erklären!«
Sagt ich, zu dem Gast gewendet:
»wer in Schwaben einen neuen
Rock anhat zum ersten Male,
Muß von Freunden und Bekannten
In das neue Taschenfutter
Einen blanken Kreuzer haben;
Und so ward mir, ländlich sittlich,
Auch der meine vorgen Sommer
Für den hübschen Schlafrock, eben
Den man gegenwärtig sieht.
Jenen Morgen nun erging ich
Guten Mutes mich im Garten,
Tat auch wirklich wie sie sagt,
Doch was ich dabei mir dachte,
Muß ich wohl am besten wissen.
Ein Orakel sollt es sein,
Das der Herbst erproben würde:
Bringt die Kolbe blauen Samen,
Ist der liebe Gast nicht kommen;
Bringt sie weißen, wird er dasein
Eben wenn man sie eröffnet;
Und um sie genau zu zeichnen
Legt ich jene Münze ein.
Aber bald war dieses alles
Bis den Augenblick vergessen.
Und nun seht« –
»nichts!« rief die Schwester:
»nein, ich lasse mir's nicht nehmen,
Spekulieren wolltest du!
Und der Fall beweist nur wieder,
Was oft, dich in Schutz zu nehmen,
Andere mit mir bezeugten:
Daß mein teuerster Herr Bruder
Bei dem allerbesten Willen
Zum Kapitalisten eben
Einmal nicht geboren ist.«

Meter: trochaic
16.
by Friedrich von Logau

Du bist kein Mann; du bist kein Weib; du bist ein solches Ding,
Darüber Mann, darüber Weib lacht, wenns fürüber gieng.

Meter: iambic
Caricaturas
by Florentino Martínez

Lorenzo Farragut, un buen sujeto
que cree que hacer versos es sencillo,
se propuso contar de un pajarillo
la pintoresca historia de un soneto
Al cabo de dos meses un cuarteto
pudo al fin componer, más tan malillo,
que inútil fue pulirlo y darle brillo:
más que estrofa era un bloque de concreto
Creo que al año le dio fin Y ahora,
cuando en el semanario «La Rasqueta»
se habla de Farragut, -que nadie
                     ignora
que es para escribir versos, un maleta-
se le llama con frase altisonora:
«el inspirado y clásico poeta»

Meter: iambic
XXXV Noc byla. Usnout nemoh’ jsem. To z míry
by František Gellner

Noc byla. Usnout nemoh’ jsem. To z míry
by jistě přivedlo i mudrce. –
Škoda, že v mládí ztratil jsem skvost víry
a nemohu si zaklít od srdce!
Noc byla věčná jako hloupost lidská
a jako život byla zoufalá.
V hlubokém tichu píseň elegická
na struny srdce hořce zahrála.
Peřinu shodil jsem, své šaty zvedal
jsem se země a byl jsem brzo v nich.
Chvíli jsem v kapsách marně sirky hledal.
Pak zaskřipěl klíč v dveřích domovních.
Manželé řádní u manželek spali,
mír tichých srdcí vanul nad nimi.
V hospodách ještě politisovali
muži se zájmy všeobecnými.
Přivřel jsem oči. V dálné výši slyšet
údery křídel bylo příšerné,
Z moudrých a známých předpokladů vyšed
jsem viděl, jak je všechno titěrné:
boj o život a blaho jednotlivce,
za ideální statky národa
hrdinný čin, psí něžnost k milé dívce,
umění, syphilis a svoboda.
Z bordelu zněly ke mně hlasy ženských,
vábících smíchem vilné samečky.
Jak prapor míru z oken kasárenských
komisní bělaly se podvlečky.
Z města jsem vyšel. Šel jsem podle řeky,
a vrby chtějíce mne poděsit
volaly na mne posměšnými skřeky:
Příteli, bratře, pojď se oběsit!

Meter: iambic
Don Quijote a la defensa de la Inmaculada
by Fray Bernardo de Cárdenas

Ensilla, Sancho amigo, a Rocinante,
dame la lanza y yelmo de Mambrino,
acomoda la alforja en el pollino,
y el bálsamo precioso por delante.
Pues Dios me hizo caballero andante,
hoy desfacer un tuerto determino
que face a una doncella un malandrino,
jayán desaforado y cruel gigante
Dice que fue su esclava esta doncella,
y miente Pues sé yo que cuando
                  él dice
ella deshizo a coces su cabeza
A mí me toca, Sancho, el defendella,
pues soy su caballero, y voto
                     hice
de defender su original pureza »
Subió con ligereza
y, tomando su yelmo, escudo y lanza,
le siguió su escudero Sancho Panza

Meter: polymetric
- 30 -
by Lope de Vega

Si desde que nací cuanto he pensado,
cuanto he solicitado y pretendido,
ha sido vanidad, y sombra ha sido,
de locas esperanzas engañado.
Si no tengo de todo lo pasado
presente más que el tiempo que he perdido,
vanamente he cansado mi sentido,
y torres en el viento fabricado.
¡Cuán engañada el alma presumía,
que su capacidad pudiera hartarse
con lo que el bien mortal le prometía!
Era su esfera Dios para quitarse,
y como fuera de él lo pretendía,
no pudo hasta tenerle sosegarse.

Meter: iambic
Der Gefangene .
by Joseph von Eichendorff

So grüne war der Rasen,
Es rauschte Bach und Baum,
Sein Roß thät stille grasen
Und alles wie ein Traum.

Meter: iambic
MATKO PŘEMILÁ!
by Karel Dostál-Lutinov

Já mám ráda otce, matku,
bratříčka a sestříčku,
ale ze všech nejraději
svatou Boží Rodičku.
Jako moje zbožná máti
tak ji ráda mám i já.
Ona naučila mne se
modlit: Zdrávas Maria!
Matičko ty dobrotivá,
kdo by neměl Tebe rád,
kdo by s láskou nezpíval Ti:
Pozdravujem tisíckrát!
Ty nás hájíš, Ty nás těšíš,
Ty nám chvátáš k pomoci,
Ty nás vlídně opatruješ
v úzkosti a nemoci.
Tys nám dala Spasitele,
vrátila ráj ztracený,
Tebou je náš chmurný život
jako sluncem zlacený.
My jsme vzdáleni tak Boha,
Ty nás vedeš k němu blíž,
a když nejsme hodni jeho,
laskavě se přimluvíš.
Kdybych byla velkým mistrem,
jenž zná krásně malovat,
namalovala bych Tebe,
jak nás umíš milovat.
Ale že jsem chudé dítě,
kvítek mochny nesu jen,
aby řekl, jak Tě ctíme,
nejmilejší ze všech žen!

Meter: trochaic
- LXXIX - A Pompeyo
by Fernando de Herrera

Después que Mitridates rindió al hado
el fiero pecho, y Asia sacudida,
cayó rota, y la tierra, al fin vencida,
vio el mar de los piratas despojado,
lo que no pudo el medo, el parto osado,
ni virtud de Sertorio esclarecida,
una vil, flaca diestra la temida
cabeza, oh gran Pompeyo, te ha cortado;
y el cuerpo mal cubierto de la arena,
triste ultraje y cruel de humana gloria,
desierto yace. ¡Oh cuánto en ti la dura
suerte discorde se mostró y ajena!
Pues falleciendo tierra a tu victoria,
la tierra falleció a tu sepultura.

Meter: iambic
40.
by Friedrich Rückert

Das Wissen ist ein Quell, der unversieglich quillt,
Den nie der Durst erschöpft, und der den Durst nie stillt.
Jemehr er Lust dir gab, jemehr du lüstern bist;
Ich weiß nicht, ob sein Lob dis oder Tadel ist.

Meter: iambic
35. Poset tisícerem kvítí
by Karel Maria Drahotín Villani

Poset tisícerem kvítí
Palouk pestrý, zelený –
Na něž měsíc vlídně svítí,
Lásky přítel milený.
V besídce dvé milců sedí,
Sešli se tam potají;
Ruku v ruce na se hledí,
Rty jich šepcí – líbají.
Ach těm blahým svět je rájem!
Já jen, příšerný co duch,
Sám zde bloudím krásným krajem,
Stín můj černý je můj druh.

Meter: trochaic
JESEŇ NA JAŘE.
by Irma Geisslová

Je smutno; vesny čas, leč zima,
na suchých, holých větvích stromů
jen vrabci sedají a křičí,
jsou nevítáni už kol domů.
Je smutno; těla zpěvných ptáků,
již pomrzlí tu hustě leží,
brouk živí se z nich, záhy zplozen,
i tuhne zas – již opět sněží!
Je smutno, mysl zasmušena,
a srdce dvakrát žal svůj cítí,
ten starý žal! – duch stůně tuchou:
že vyschne jednou všechno žití.
Je smutno, hlava unavena,
i příroda kdys mdlobou stane,
a časem vymizí i lidstvo
jak jarní páry větrem štvané. –

Meter: iambic
Nur die Ruhe . . .
by Kurt Tucholsky

Wenn diese dürren Bambusrohre blühen,
Und wenn die Schwalben in den Bienen nisten,
Wenn dieser Stein das Schwimmen je erlernt –
Mags möglich sein, vielleicht, daß ich dich liebe!
Wenn ein Beamter einmal höflich ist,
und wenn die Deutschen keine Titel tragen,
wenn Redakteure dicke Gelder kriegen –
mags möglich sein, vielleicht, daß ich dich liebe!
Wenn Kinohelden nicht in Fräcken weinen,
und wenn die Edschmids nicht mit Weibern protzen,
wenn Paul Cassirer immer billiger wird –
mags möglich sein, vielleicht, daß ich dich liebe!
Wenn unsre Richter wie die Menschen richten,
und wenn Herr Geßler merkt, was um ihn vorgeht,
wenn Ebert sich besinnt, was er gewesen –
mags möglich sein, vielleicht, daß ich dich liebe!
Mags möglich sein, vielleicht, daß ich dich liebe . . .
Doch bis das Land den Anschluß wiederfindet
an Welt, Vernunft und an die Kontinente –:
Hält Stresemann noch manche wilde Rede,
fällt um die SPD noch manches Mal,
verliert so manche Jungfrau manche Sachen,
brüllt mancher deutsche Mann: »Wir waren nicht schuld –!«
Drum hab geliebtes Wesen, bis Ermatten
erfolgt, das, was die preußischen Soldaten hatten:
Geduld.

Meter: iambic
(V. N.)
by Jaroslav Martinec

Nebešťan jsi podle jmena,
hříšník podle skutků všech
a za ty bys měl se stydět!
Nimbus ve dne není vidět,
vidím jen, žes padlý Čech!

Meter: trochaic
31. S kyticí.
by Josef Uhlíř

Tobě k svátku nesem tady
malý dárek ze zahrady.
Pohleď, jak v té kytičce
ku rozvité plné růži,
jako dítky k matičce,
poupátka se něžně druží.
Poupatům těm, drahá máti,
chcem i my se podobati.
Jako ona ve svém lůně
libodeché tají vůně,
tak je v srdci našem skryt
k Tobě vřelé lásky cit.
A ta láska sladkým vznětem
stále bude pláti;
račiž Bůh jen Tvým Tě dětem
dlouho zachovati.

Meter: trochaic
A Jesús
by Pablo Medina

Cuando te miro mi Jesús amado
por devolverme la salud con creces,
ansioso de apurar hasta las heces
el cáliz de amargura preparado;
el cáliz en el cual triste, agobiado,
tu voluntad a la del Padre ofreces,
aquel cáliz cruel que tantas veces
he renovado yo por el pecado!
Cuando te miro pobre, escarnecido,
maltratado, marchando sobre abrojos,
cargado por mi bien con un madero,
y muerto en él, en fin, envilecido,
me parece al ver llanto aún en mis ojos
que con todo mi amor nada te quiero!

Meter: iambic
La oración de la tarde
by Joaquín Arcadio Pagaza

Tiende la tarde el silencioso manto
de albos vapores y húmidas neblinas
y los valles y lagos y colinas
mudos deponen su divino encanto
Las estrellas en solio de amaranto
al horizonte yérguense vecinas
salpicando de gotas cristalinas
las negras hojas del dormido acanto
De un árbol a otro en verberar
                  se afana
nocturna el ave con pesado vuelo
las auras leves y la sombra vana;
y presa el alma de pavor y duelo,
al místico rumor de la campana
se encoge, y treme, y se remonta al cielo.

Meter: iambic
Weh' euch, ihr stolzen Hallen
by Robert Eduard Prutz

Da soll die Hütte niemand bauen,
da siedle nie ein Mensch sich an,
wo man den Dichtern nicht mehr trauen,
wo man kein Lied mehr hören kann!
Wo man der Leier goldne Saite
weit schlimmer fürchtet als das Schwert!
Wo zu der Geister frischem Streite
man weder Raum noch Licht gewährt!
Was nützt es Tempel zu errichten,
wenn ihr die Götter selbst vertreibt?
Die Wahrheit sucht ihr zu vernichten:
Was nützt es, daß die Lüge bleibt?! –
Ihr habt euch selbst das Los gezogen,
die Stunde naht, das Maß ist voll;
und statt der Leier greift den Bogen
der rächende, der Gott Apoll!

Meter: iambic
JEHO DOPOLEDNE Z R. 1805 (III.)
by Josef Svatopluk Machar

Já zhřešil, Sire, a chci se vyzpovídat.
Co mně je po tom? Najděte si kněze.
Já podved přímo Vaše Veličenstvo.
Oh, tu chcem vědět bližší podrobnosti.
Před týdnem zažádal si jistý Lamfort
o jakékoli místo v službách vlády
Vašeho Veličenstva – Od včerejška
je tento Lamfort podprefektem v Arcis.
A to je právě proviněním mojím.
Sire, muže toho označil pan Fouché
v svém dobrozdání jako royalistu,
a Vaše Veličenstvo žádost jeho
už označilo slovem: odmítnouti.
A jak se často stává, Sire, že nikdo
krom očí mojich luštit nedovede –
Vím, že mám trochu nečitelné písmo...
A tak jste dal mi, Sire, i tuto žádost,
bych luštil, co jste ráčil poznamenat –
A vy jste dovolil si, Menevale! –
Sire, Lamforta znám, jak by byl mým bratrem,
a hlavou vlastní za něj ručit mohu
a vím, že člověk ten je na svém místě
v oboru každé služby – proto zalhal
jsem Veličenstvu a čet ono slovo:
Dá se mu místo... Včera ráno, pane,
jsem diktovat chtěl – marně jsem vás hledal.
Mám chorou matku. Kolem páté ráno
– já předpokládal, Sire, že pevný spánek
po předvčerejší práceplné noci
podrží v lůžku Vaše Veličenstvo –
já navštívil ji, pouze na hodinku.
A Vaše Veličenstvo již v půl šesté
u práce bylo ve svém kabinetu –
Nuž, skončemež to. Milý Menevale,
barone Menevale, děkuji vám,
že chránil jste mě před nesprávným činem
– věc Lamfortovu myslím – dále: jděte
hned k matce svojí, rcete, že syn její
se baronem stal, a že císař její
jí přeje brzičkého uzdravení.

Meter: iambic