PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Mé srdce.
by Gustav Smolík

Mé srdce – kaple opuštěná,
ukrytá v šerých lesů báj:
s té strany život, skalní stěna,
a s oné snů mých svatoháj.
Zde tichá šeř. – Jen podle dveří,
kde vzpomínek se břečťan pne,
dech naděje kdys lístky zčeří
v dál nesa zvěsty tajemné.
Neb časem paprsk minulosti,
jenž s fantasie květy hrál,
pozlatí rovy, jež tu hostí
tak mnohý mládí ideál.
A jindy slavných činů stopy,
co vonný kadidlový dým,
nad kryptou nadšení se vzchopí
a plynou k výším oblačným.
A klidno zas. Jen když se hnána
bouř osudu sem nachýlí
a zhoubu metá rozpoutána,
zvon citů smutně zakvílí.
Neb útrap kámen s žití skály
když v střechu kaple zabuší –
neb duch můj splyne ve chorály,
se ticho svaté vyruší.
Před Madonnou mou v kráse nové
však ať klid je, či bouře zlá –
ve tužeb lampě křišťálové
mé lásky věčné světlo plá!

Meter: iambic
1L: Ich kam mit Thränen und wollte büßen,
by Ada Christen

Ich kam mit Thränen und wollte büßen,
Was ich und Andere verschuldet;
Sie aber traten stolz mit Füßen
Das Herz, das schon so viel erduldet.
Und Weiber waren es immer wieder,
Die mich entrüstet mit Geißelhieben
So tugend-dumm und weiblich-nieder
Von neuem stets in's Elend trieben.

Meter: iambic
XiII.
by Kaspar von Stieler

Amor hatte mir die Spizze
mich zuwehren/ stumpf gemacht.
werd’ ich schuldig außgelacht/
nu mein Schwert mir nicht ist nüzze?
Nein. Kein Fechter darff es wagen/
gegen zwey zugleich zu schlagen.

Meter: trochaic
K tvé duši.
by Růžena Jesenská

Jak poutník k zázračnému prameni, jenž křísí,
jak zabloudilý k oknu, za nímž teplá lampa visí,
já přišla cestou těžkou, jíž mne život ved’ –
k tvé duši,
a obracím se vzhůru, jako k slunci květ –
k tvé duši.
Chci setřít světa prach a zvednout ramena
k tvé duši,
ó nedej zahynout a přej mi světla,
bych čista srdcem, plna blaženosti kvetla,
jak do hvězd vztýčena a vroucně skloněna
k tvé duši.

Meter: iambic
XXXVII. Mladinký ten zpěváček –
by Vítězslav Hálek

Mladinký ten zpěváček –
což tak umlk’ z nenadání?
Oči se mu zalily
jak u vřelém s bohem! dání.
Mnohý snad si pomyslí:
bože, co ho asi rmoutí?
tvář má hezkou, mladinkou,
a zpěv milo poslechnouti.
Ach mladinká, hezká tvář
nedá srdci úlevu;
a byť se i líbil zpěv
není vždycky do zpěvu.

Meter: trochaic
El muelle viejo
by Domingo Rivera

Cuando el sol de la tarde sus rayos amortigua
y el muelle en sombra dejan sus pálidos reflejos,
por las aceras toscas de la explanada antigua,
siguiendo su costumbre, van llegando los viejos.
Desde ese muelle -anhelo de tres generaciones-
en otro tiempo vieron, sobre la azul llanura,
cruzar las blancas velas de las embarcaciones
como presagio humilde de la ciudad futura.
Y hoy, desde el viejo muelle, silencioso y desierto,
miran con turbios ojos salir del nuevo puerto
para Marsella o Londres, Hamburgo o Liverpool,
en vez de los pequeños veleros de estos días,
vapores poderosos que
                  exportan mercancías
y manchan de humo negro el horizonte azul.

Meter: anapestic
Zu Erinnern.
by Philipp von Zesen

Die  röthlichen  wangen
Seyn  unser ver  langen
und  riechen mit  macht.

Meter: amphibrachic
Indomable
by Juana Borrero

No temas que estas líneas cariñosas
las desmienta con mano envilecida;
no cedo a imposiciones afrentosas,
y antes que ser infiel seré suicida
Yo soy de esas mujeres valerosas
a quienes la amenaza no intimida,
porque son indomables y orgullosas,
porque sienten el asco de la vida.
Almas gigantes que jamás se niegan
ni su perdón inmaculado entregan
y que conquistan lauros inmortales,
porque saben morir heroicamente
sin doblegar la luminosa frente
ni traicionar jamás sus ideales.

Meter: iambic
- CXXXIV -
by Gutierre de Cetina

Amor, si por amar amor se aquista,
si alguna fe de tanta fe procede,
si premio por servir ganar se puede,
si un grave padecer un alma atrista;
si dura obstinación venció conquista,
si pidiendo merced dureza cede,
si a grande mal piedad se le concede,
si a luengo importunar no hay quien resista;
si de tu mano escrito ya en la frente
lo que siento en el alma al mundo muestro,
debería mi dolor hallar remedio.
Mas ya ni podrá ser, ni lo consiente
mi mal, si por algún caso siniestro
no muestra a tu pesar fortuna el medio.

Meter: iambic
KE KANDIDÁTNÍ ŘEČI
by Josef Svatopluk Machar

„Poslanecký mandát není úkol malý,
vlasti přináší se oběť veliká –“
Klasický to chytrák! Když se oběť pálí,
dá se ohni vše – krom břicha, jazyka.

Meter: trochaic
VI. Ó běda, komu osud zlý
by Aleš Balcárek

Ó běda, komu osud zlý
vzal záhy otce, matku!
hle, sirý syn se potácí
a bloudí v světa zmatku!
On bloudí v světě širokém
a hledá, marně hledá! –
Té lásky drahých rodičův
mu světa povyk nedá.
Ach, kolik vzdechův z prsou mých
se dralo k matce, otci?!
však otec, matka v hrobě spí,
syn darmo probdí noci!

Meter: dactylic
- 1227 - Acto III, DON ENRIQUE
by Lope de Vega

Si yo las flechas del amor tuviera,
de vos a todo el mundo enamorara,
y en torres de diamantes os guardara,
porque después de amaros nadie os viera.
Que tanto me quisiérades hiciera,
que de otro ningún bien se os acordara;
el pensamiento a una cadena atara,
y la imaginación os suspendiera.
Y si pudiera yo, con una llave
cerrara al tiempo el curso presuroso
en esa dulce juventud suave,
porque jamás en ese rostro hermoso
la edad pusiera cosa menos grave,
ni yo pudiera ser menos dichoso.

Meter: iambic
Abend .
by Joseph von Eichendorff

Schweigt der Menschen laute Lust:
Rauscht die Erde wie in Träumen
Wunderbar mit allen Bäumen,
Was dem Herzen kaum bewußt,
Alte Zeiten, linde Trauer,
Und es schweifen leise Schauer
Wetterleuchtend durch die Brust.

Meter: trochaic
NA MNE JSI SE NEUSMÁLA
by Jaroslav Durych

Na mne jsi se neusmála,
nedala jsi, jenom brala,
chléb můj psům jsi podávala.
A já viděl jenom zdáli,
jak z tvých očí hvězdy plály,
jak tvé kroky čarovaly.
A když v koutě, potmě, v tichu,
vzpomínaje na tvou pýchu,
skládal jsem zpěv tvého smíchu,
dala jsi mne z ticha hnáti,
slyšelas mé děti štkáti,
oh, ty krásná, svatá máti!
Šíré pole, smutné pole,
velký, nepřikrytý stole,
lože chudých, lože holé,
dost máš bláta na přikrytí
pro srdce, jež musíš vzíti,
aby tobě rostlo kvítí!
Mnoho bláta třeba nésti
pro podivné, vzácné štěstí,
budou z něho růže kvésti.
Ale bláto není moje,
a ty růže – budou tvoje!

Meter: trochaic
LIDSKOST
by Antonín Sova

Když slávy, moci roznesen byl prach,
zas vrátila se ta, jež v tiché chvíle
sedala, Země přítelkyně v snách,
předouc neb tkajíc na svém věčném díle.
Vše servané a žití zbavené
zas ožilo, jak duše vdechovala,
jak na sobectví každé z kamene
si viny bolestný vryp znamenala...
A svobodna zas celý dobra svět
a svou účast zabírala spravedlivou,
zla krvavý a rozbujený květ
kosila denně, zpívajíc si nivou.
A rty své denně tiskla dojemně,
kde tryskala vod živých věčná zřídla,
ba zdvíhala všech bídných ze země
ulitá krví, zaprášená křídla...

Meter: iambic
Blahoslavenství.
by Václav Štulc

Blahoslavení jsou duchem chudí –
Pokoru kdož nosí ve své hrudi,
A ji bohumilé při prostotě
Jeví slovy, skutky v svém životě:
Milost, pokoj, blaho kyne jim a čest,
Neb království nebeské již jejich jest.
Blahoslavení jsou tiší – v řeči, v duši –
Jakož na mé účeníky sluší;
Kdož i k škůdcům, kteří na nich zlobu páší,
Tiché beze zlosti srdce mají.
Srdce, ježto kříž a křivdu mile snáší,
A hněv krotí obyčeji všemi;
Blaze jim, neb nechť to všichni znají:
Tiší vládnouti že budou zemí.
Blahoslavení jsou ti, kdož lkají
Želem z příčiny svých provinění,
Z lásky k bratrům, kteří zle se mají
A jimž lidskou rukou pomoci lze není:
Blaze těm, kdož ze skruchy a lásky lkají:
Neboť oni budou potěšeni.
Blahoslavení jsou, kteří lační, žízní
Touhou svaté horlivosti
Po spravedlivosti – dokonalé ctnosti:
Blaze jim, neb dojdou ukojení;
Otce nebeského milostí a přízní
Budou nasyceni.
Blahoslavení jsou milosrdní, kdož se mile
Vinou k těm, jimž rady, chleba,
Pomoci a ochrany je třeba;
Kdož se každé chvíle
S otevřenou náručí a láskou kloní
K bratrům křivditelům, za jich zlosti
Odsluhujíce se laskavostí;
Blaze všem
Milosrdným bratrům těm:
Nebo milosrdenství též dojdou oni.
Blahoslavení, kdož mají srdce čisté,
Od poskvrny hříchu chráníce je vždy a všude
Nebo, pravím vám zajisté,
Oko duše čisté Boha viděť bude.
Blahoslavení jsou pokojní, kdož v sobě
A kdož mezi bratry mír a pokoj střeží,
Vášně, různice a sváry v každé době
Udržujíc pevné vůle na otěži;
Kdož, kdy mohou, hotovi jsou křivdu snésti,
A bezpráví mlčky prominouti;
Blaho jim a sláva bude kvésti:
Neb Božími syny budou slouti.
Blahoslavení, kdož trpí protivenství,
Pro pravdu a spravedlivosť,
Ježto nechtí světa klam i chtivosť
Velebiti jako pravdu, šlechetenství;
Trpí za to, že jim nad vezdejší zboží
Dražší milost jest a vůle Boží;
Blaze trpitelům takým, sláva jim a čest:
Neboť u Boha blahoslavenství
A království nebeské již jejich jest.

Meter: trochaic
53.
by Friedrich Rückert

Ich sah am Abende des Mondes wachsend Horn,
Der, seit ich wanderte, sich hatte neu geborn;
Und sprach: die Sonne hat mir manchen Tag gelacht,
Nun tröstet auch der Mond den Wandrer in der Nacht.

Meter: iambic
- XXXVI -
by Argensola

Filis, yo te aborrezco, y de manera,
que pasara contento con mi suerte
si el cielo, para sólo aborrecerte,
sin otro gusto, edad me concediera.
No es ímpetu de afecto el que me altera
de los que el tiempo o la ocasión divierte;
ira es sagrada, generosa y fuerte,
que agradable en el alma persevera.
¡Oh, cuán ufano estoy de que tu halago
(aunque virtud sencilla lo intitules)
sea voz de sirena y faz de arpía!
Vengado quedo pues, no disimules;
que al fin dependes de mi cortesía,
pues me puedo vengar, y no lo hago.

Meter: iambic
- XXV -
by Juan de Almeida

Vuelto Damón el rostro al Occidente,
de murta coronado y con helecho,
derrama en un altar que tiene hecho
la sangre de un galápago caliente.
Revuelto un velo negro por la frente,
tiene en la mano un corazón deshecho
de un bermejo cabrón, y el pie derecho
cubierto con las tobas de una fuente.
«¡Cual tengo el corazón en esta mano
de este viejo cabrón, así yo vea
deshecho el corazón de Galatea!»
Esto dice y así lamenta en vano,
que no aprovechará por más que diga,
que es más que tigre hircana su enemiga.

Meter: iambic
Zkušenosť.
by Jaroslav Vrchlický

Čísti mnohou dobrou knihu,
zkájí bolesť v oka mihu,
ale knihu dobrou napsat,
snímá s duše všecku tíhu.

Meter: trochaic
Soneto
by Felipe Pérez y González

Puede ser tuerta y linda una mujer,
ya en la princesa de Éboli se vio,
puede ser bella y coja, de ello
                     dio
buena prueba madame «de la Vallier»
Como la de Lenclós puede perder
la juventud y al belleza no,
y aun si los brazos, por su mal,
                     perdió
otra Venus de Milo puede ser
Pero a la más hermosa, a la sin par,
que la nariz se caiga se raíz
o la crezca una trompa en su lugar.
y quedará horrorosa la infeliz
Pues en la conclusión no hay que dudar
¡La belleza consiste en la nariz!

Meter: polymetric
Das wilde Heer
by Joseph Viktor von Scheffel

Das war der Herr von Rodenstein,
Der sprach: »Daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Herr Wirt, »daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
Er ritt landauf, landab im Trab,
Kein Wirt ließ ihn ins Haus;
Todkrank noch seufzt vom Gaul herab
Er in die Nacht hinaus:
»'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Herr Wirt, daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
Und als mit Spieß und Jägersrock
Sie ihn zu Grab getan,
Hub selbst die alte Lumpenglock'
Betrübt zu läuten an:
»'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Herr Wirt, daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
Doch wem der letzte Schoppen fehlt,
Den duld't kein Erdreich nicht;
Drum tobt er jetzt, vom Durst gequält,
Als Geist umher und spricht:
»'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Herr Wirt, daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
Und alles, was im Odenwald
Sein' Durst noch nicht gestillt,
Das folgt ihm bald, das schallt und knallt,
Das klafft und stampft und brüllt:
»'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Herr Wirt, daß Gott mir helf',
Gibt's nirgend mehr 'nen Tropfen Wein
Des Nachts um halber zwölf?«
... Dies Lied singt man, wenn's auch verdrießt,
Gestrengem Wirt zur Lehr';
Wer zu genau die Herberg' schließt,
Den straft das wilde Heer:
»'raus da! 'raus aus dem Haus da!
Rumdiridi, Freijagd!
Hoidirido, Freinacht!
Hausknecht hervor!
Öffne das Tor!
'raus! 'raus! 'raus!«

Meter: iambic
- XLVIII -
by Francisco de La Torre

Esta celosa hidra, que en mí siento,
con quien peleo muerto eternamente,
si de sus siete quito un cuello ardiente,
por uno nacen tres, y a veces ciento.
Crece con los contrarios el tormento
y crecen los contrarios cruelmente,
que con una sospecha solamente
no paran en un número sin cuento.
Quiero, por socorrerme, retirarme,
y mi sólo temor me da osadía
para volver a la batalla osado.
Y si me aparto de ella, por librarme,
en una sospechosa fantasía
muere mi vida y vive mi cuidado.

Meter: polymetric
[hier im dunkeln Stübchen]
by Friedrich Rückert

Hier im dunkeln Stübchen
Saßen meine Bübchen,
Und das Mädchen drunter,
Lauschten froh und munter,
Harrend ungeduldig,
Bis die Mutter huldig,
Würd' aufthun die Thüren
Und hinein sie führen
In die hellen Räume
Unter Weihnachtsbäume.
Hier nun sitz' ich schweigend,
Ungeduld bezeigend,
Lauschend aufs Gewimmer
Aus dem Sterbezimmer,
Daß der Kampf zum Frieden
Endlich sei geschieden!
Daß die Himmelsblüte,
Die mir ins Gemüte
Wurzeln tief geschlagen,
Die, um Frucht zu tragen,
Ich nun ausgerissen
Sehen soll und missen,
Und nicht an kann sehen,
Wie sie muß vergehen;
Daß vom Band der Erde
Sie gelöset werde
Für den Himmelsgarten,
Kann ich kaum erwarten.
Paradieses Thüren,
Wollet ihr nicht rühren
Goldner Angel Knarren
Ungeduld'gem Harren?
Daß die Mutter komme,
Unser Kind, das fromme,
Das wir nicht bestreiten,
Von uns hinzuleiten
Aus dem Sterbgewimmer,
Aus dem dunklen Zimmer,
In die hellen Räume
Ew'ger Weihnachtsbäume.

Meter: trochaic
STESK JEREMIÁŠŮV
by Viktor Dyk

A míjel řadu domů mlčících.
Až k Jehovovi snové jeho letí.
V tom dupot krůčků zněl a dětský křik a smích.
Tu sklonil hlavu svou a řekl si: Dům dětí!
Před prahem domu zadumaný stál:
„Zatratíš jednou město hříchu, Pane?
Těch dětských hlasů směs kéž bysi netrestal,
ty tváře zardělé, ty vlasy rozcuchané!
Vy děti v moldánkách, vy rozesmáté,
vy bledolící a vy baculaté,
vy příliš plaché a vy urputné –
víc, nežli kdo z nás odpoví, se ptáte,
kam nedojdeme už, vy utíkáte.
Znám tolik věcí. Proč váš osud ne?“

Meter: iambic
ESPAÑA
by Rubén Darío

Dejad que siga y bogue la galera
bajo la tempestad, sobre la ola:
va con rumbo a una Atlántida española,
en donde el porvenir calla y espera.
No se apague el rencor ni el odio muera
ante el pendón que el bárbaro enarbola;
si un día la justicia estuvo sola,
lo sentirá la humanidad entera.
Y bogue entre las olas espumeantes,
y bogue la galera que ya ha visto
cómo son las tormentas de inconstantes:
que la raza está en pie y el brazo listo,
que va en el barco el capitán Cervantes
y arriba flota el pabellón de Cristo.

Meter: polymetric
La aparición
by Julián del Casal

Nube fragante y cálida tamiza
el fulgor del palacio de granito,
ónix, pórfido y nácar Infinito
deleite invade a Herodes La rojiza
espada fulgurante inmoviliza
hierático el verdugo, y hondo grito
arroja Salomé frente al maldito
espectro que sus miembros paraliza
Despójase del traje de brocado
y, quedando vestida en un momento,
de oro y perlas, zafiros y rubíes,
huye del Precursor decapitado
que esparce en le marmóreo pavimento
lluvia de sangre en gotas carmesíes

Meter: polymetric
PÍSEŇ.
by Jan Červenka

Když hvězdy vyjdou nad lesy
a s nebe se měsíc dívá
a nad údolím se zavěsí
mhy řasa zádumčivá;
Když luh, pln stydlých krůpějí,
se v bělavé záři stápí
a z daleka hory vzhlížejí,
jak mniši s černou kápí;
Tu jak by s duší člověka
zvuk čarovné hudby splýval,
ret mlčí a srdcem přetéká
a kypí citu příval.
Teď zní, jak hymna plamenná,
hlas nebesky vábných tónů
a zas jako lesní ozvěna
a jako choral zvonů.
Je vzdechem lásky ztracené
i ohlasem bouře z dáli,
je zvonivou písní pramene,
k níž hrdličky se smály.
Tu maně zrak se zamyká
a maně zas v dál se hrouží,
hrou světla a stínu proniká,
ač netuší, kam touží.
A člověk, jak by se světa
jej tajemný šepot lákal,
v kraj neznámý srdcem zalétá
a jásal by – i plakal.
A v touze oči pozvedá
a marně se k nebi dívá,
by hvězdu tam zhléd’, již nevěda
ve vlastním srdci skrývá.

Meter: dactylic
Podzimní úsměv.
by Eliška Krásnohorská

Pod střechu slunnou vine se réva,
brunátné hrozny dmou se jí silou;
paprsek vroucí zplna se vlévá
okénkem nízkým na hlavu bílou.
Dědoušku zlatý, čemu to kyne
veselý úsměv staré tvé líce?
zdali té bujné úrodě vinné,
v okno se pnoucí na pružné snítce?
Těší tě podzim, jenžto tak žehnán
jako tvé stáří pohodou dráhnou?
Čápů-li houfec, z daleka sehnán,
blankytem bledým k jihu kdy táhnou?
Hle jak mu líce rozkoší zkvétá!
Kam to tím sivým okem tak září?
Těší jej mihot babího léta, –
v přírodě první šedina stáří?
Hle – ruce vetché z okénka shýbá,
hle – již je chytá, blažen, již má je –
dítko! To v zlatou hlavinku líbá,
věčnou tu naděj příštího máje!

Meter: polymetric
1L: Der Saracenen Blitz/ des teutschen Reiches Wand/
by Christian Friedrich Hunold

Der Saracenen Blitz/ des teutschen Reiches Wand/
Darüber Franckreich nie mit Vortheil ist gerannt/
Im überlegen klug/ bedachtsam was zu wagen/
So durch Verstand beglückt/ als tapfer in dem Schlagen.

Meter: iambic
Otro a la muerte del mismo rey, sobre la causa que le movió al matador
by Quevedo

No pudo haber estrella que infamase
con tal inclinación sus rayos de oro,
ni a tanta majestad perdió el decoro
hora, por maliciosa que pasase.
Ni pudo haber deidad que se enojase
y diese tan vil causa a tanto lloro;
rayos vengan la ira al alto coro:
no era bien que un traidor se la vengase.
Gusto no pudo ser matar muriendo,
y menos interés, pues no respeta
la desesperación precio ni gloria.
Envidia del infierno fue, temiendo
que el ruido ronco de la guerra inquieta
despertara de España la memoria.

Meter: iambic
Bedřichu Smetanovi.
by Jaroslav Vrchlický

Čas viděl jsem; hřměl na větrném koni
a z bronzu kopyty vše deptal v prach.
Svist jeho kosy posud v sluch mi zvoní.
Svět pod ním chvěl se a potácel v tmách.
Jak soudce zased’ na věčnosti práh,
jak smetí házel snahy lidské do ní.
Co velkým včera – dnes juž na marách,
vsi jako říše před ním se v nic kloní.
V tom z hlubin, v mrákotách kde spala země,
jak světlý paprsk mohutně a jemně
cos vznášelo se. – Mistře, hudba tvoje!
V té chvíli čas v svém zastavil se letu
a pohrouživ se v souzvuků tvých zdroje,
sám roztál v hudbu, jas a deště květů.

Meter: iambic
- XXXII - Prosigue la boda pastoril
by Pedro de Padilla

Después que los hubieron desposado,
café Pascual al novio los volvieron
donde todas las mozas les tuvieron
lo que habían de comer aderezado.
Y mientras que comían el adobado,
y los demás guisados que les dieron,
las que habían de bailar se compusieron
para salir al corro señalado.
Y cuando la comida fue acabada
rogó Pero Barranco a Juan Piostre,
el que hiciesen cantar a la madrina.
Y ella lo comenzó muy repulgada
ayudando con palmas a la postre,
la de Juan Tinajero su vecina.

Meter: polymetric
- 1412 - Libro I
by Lope de Vega

Siendo de amor Susana requerida,
estándose lavando en una fuente,
de dos Jueces, que lascivamente
vieron desnuda y de virtud vestida.
Dijo llorando: ¡Ay sola y combatida
por todas partes del dolor presente!
pues morirá mi honor, si lo consiente,
y si lo niega, perderé la vida.
¡Ay muerte victoriosa, no me asombres,
pues la vida del alma, que pretendo,
muriendo gozará más altos nombres!
Porque será mejor, si me defiendo,
caer sin culpa en manos de los hombres,
que con pecar en las del Dios que ofendo.

Meter: iambic
La pérdida
by Primitivo Cordero Leiva

Así fue como, aquella ocasión, nos amamos
Sin rogarnos cariño, sin pedirnos pasión;
es lo cierto, que juntos dulcemente soñamos,
con un nido amoroso para cada ilusión.
Transcurrió aquel momento tan fugaz y vivido
Nunca más hemos vuelto a enfrentarnos los dos
Aun conservo tu imagen y aun
                  escucho el chasquido
de tus besos febriles y tu último adiós
Y presiento que cruzas soñadora y perdida,
a través del penoso vía-crucis de la vida,
y murmuro tu nombre en silencio profundo.
Y al lanzarme a la calle a buscarte tal
                     vez,
¡voy mirando los rostros, voy
                  pidiéndole al mundo
que me indiquen las huellas
                  que dejaron tus pies!

Meter: anapestic
- 9 - Soneto
by Pedro Espinosa

Cantar que nacen perlas y granates
si estampas los toribios de tus patas,
llamar coturnos breves tus zapatas,
escribir que eres ninfa del Eufrates;
Decir, siendo tus codos acicates,
que son tus brazos tiernos como natas,
cuyas calillas te vendió baratas
la ninfa de que hacen los chizgates.
Es un cierto mentir a fuego lento,
para que se derrita un pecho moro,
si nace a ser verdugo de poetas.
Mas tú misma echarás de ver que miento;
que las ninfas bordaron paños de oro:
Tú no sabes echarme unas soletas.

Meter: iambic
Como los bueyes
by Pedro B. «Almafuerte» Palacios

Ser bueno, en mi sentir, es lo más llano
y concilia deber, altruismo y gusto:
con el que pasa lejos, casi adusto,
con el que viene a mí, tierno y humano.
Hallo razón al triste y al insano,
mal que reviente mi pesar robusto;
y en vez de andar buscando lo más justo
hago yunta con otro y soy su hermano.
Sin meterme a Moisés de nuevas leyes,
doy al que pide pan, pan y puchero;
y el honor de salvar al mundo entero
se lo dejo a los genios y a los reyes
Hago, vuelvo a decir, como los bueyes,
mutualidad de yunta y compañero.

Meter: polymetric
Thy gift, thy tables, are within my brain (Sonnet 122)
by William Shakespeare

Thy gift, thy tables, are within my brain
Full character’d with lasting memory,
Which shall above that idle rank remain
Beyond all date, even to eternity;
Or at the least, so long as brain and heart
Have faculty by nature to subsist;
Till each to razed oblivion yield his part
Of thee, thy record never can be miss’d.
That poor retention could not so much hold,
Nor need I tallies thy dead love to score;
Therefore to give them from me was I bold,
To trust those tables that receive thee more:
    To keep an adjunct to remember thee
    Were to import forgetfulness in me.

Meter: iambic
22.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Mit ihm dem Cörper hat die Seele nichts gemein,
Und muß, o Wunder! doch in ihm verschlossen seyn.

Meter: iambic
TOUHA.
by Herma Pilbauerová

Kvete jabloň, kvete,
růží zardívá se,
jak ty, moje milá,
v prosté svojí kráse. –
V lese temná jedle
k modru hlavu vzpíná,
což mi tebe, drahý,
strom ten připomíná! –
Jabloňko má milá,
přijď k své jedli v lesy,
vždyť tvé mladé srdce
samo zasteskne si! –
Jedle moje hrdá,
přijď sem ke mně v sady,
což tě moje oči
uvidí tak rády! –
Letí časy, letí
v nekonečné moře...
Což ta touha lásky
přinesla juž hoře!

Meter: trochaic
Entre el cielo y la tierra
by Manuel Gutiérrez Nájera

Que la ciencia me niegue su consuelo,
me preocupa, me inquieta y me consterna,
pues no aborda, esotérica y eterna
esa esencia supuesta que va al cielo
Que alce, vil la materia, su señuelo
a algún ánima pura y sempiterna,
no es motivo tangible que discierna
quien en pos de evidencia ponga el celo
Yo consciente del ave que, palpable,
vierte señas cabales de su vuelo;
y del hombre que habita, imperturbable,
cuando muerto la cárcava del suelo;
me conformo con este desconsuelo
de no estar bajo tierra ni en el cielo

Meter: anapestic
Ode to the Sun
by Eloise Bibb Thompson

How many scenes, O sun,
Hast thou not shone upon!
How many tears, O light,
Have dropped before thy sight!
How many heart-felt sighs,
How many piercing cries,
How many deeds of woe,
Dost thy bright light not know!
How many broken hearts,
That are pierced by sorrow’s darts
How many maddened brains,
That are wild with passion’s rains;
How many soul-sick lives,
Stabbed with despair’s sharp knives,
Hast thou above the skies,
Not seen with thy radiant eyes!
Shine on, majestic one!
Shine on, O glorious sun!
And never fail to cheer
My life so dark and drear.
Whene’er thou shinest bright,
And show thy brilliant light,
The cares I know each day
Silently steal away.

Meter: iambic