PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Klag-Elegi
  An Hn. M. v. H. bey Beerdigung seines ei-
 nigen Sohns im Junio 1666.
by Heinrich Mühlpfort

Wer jener Herrligkeit höchst-seligstes Vergnügen
Das unumbschribne Licht/ und unumgräntzte Reich/
Des Lammes Rosen-Blut/ der Außerwehlten Sigen/
Verklärter Leiber Glantz/ der Sonn und Sternen
Mit Augen der Vernunfft was ernstlicher betrachtet/
Und denn die Flüchtigkeit des Menschen recht bedenckt/
Wie hier sein sicher Leib in strengen Martern schmachtet/
Wie kaum ein Blick der Zeit verfleust der ihn nicht kränckt/
Der merckt den Unterscheid/ den Schatten und die Sonne/
Das Licht und Finsternüß/ den hell und trüben Tag/
Des Lebens bittern Kelch/ des Sterbens neue Wonne/
Das Thor dadurch man ein zur Freyheit gehen mag.
Wie schwartz der Todt auch scheint/ wie finster Grufft und Höle/
So sind sie doch der Weg in das bestimmte Reich.
Es zancke Fleisch und Blut mit seinem Gast der Seele/
Was dorte schimmern sol das muß hier werden bleich.
Wir können nicht die Frucht noch für den Blüten haben/
Und wenn die Schlacken weg/ so ist das Gold erst rein/
Wie sehr die Läuffer sonst in ihrem Kreissen draben/
So wird/ ders Ziel erreicht/ nur Uberwinder seyn.
Ach sichre Sterblichen/ wie können wir genesen?
Wenn auch die Himmel selbst in drüm̃ern sollen gehn.
Des Lebens kurtzer Brauch ist so ein eitel Wesen
Daß wir mit einem Fuß stets in dem Grabe stehn.
Ein Schiffer der die See hat hin und her durchkreutzet
Wünscht/ und erlanget auch den Hafen sichrer Ruh.
Der Mensch/ der so erhitzt nach langem Leben geitzet/
Weiß nicht aus Aberwitz/ wie er so thöricht thu;
Welch Kauffman tauschet Glas/ und giebet Amethisten?
Wer wechselt den Demant umb Folgen und Cristall?
Noch läst ein Sterblicher zum offtern sich gelüsten/
Daß vor des Himmels Schloß er wehlt der Erden Ball.
Da keine Gleich nüß doch ist irgend wo zu finden/
Hier ist der Dörner Thal und dort das Rosen-Land:
Wer liest ihm Ketten aus vor Kron und Ehren-Binden?
Der guten Acker hat der sä’t nicht in den Sand.
Hoch-Edler/ wolte GOtt daß diese Zeilen kräfftig
Zubrechen Angst und Weh/ das seine Seele nagt!
Die Feder wär’ anitzt mittleidende geschäfftig/
Und hätte sich was mehr zu fertigen gewagt.
Allein ein solcher Schmertz der nach dem Hertzen greiffet/
Ein Leid das grösser nicht auff Erden kommen kan/
Ein Blitz/ der umb das Haus mit Feuer-Stralen schweiffet/
Ein unerhörtes Ach nimmt schlechten Trost nicht an.

Meter: iambic
- CI -
by Gutierre de Cetina

Sigue a la oscura noche el claro día,
y aquella oscuridad que el aire hace,
el sol la aclara toda y la deshace,
y la sombra y temor de sí desvía.
Así de mi verdad, señora mía,
el sol que alguna vez mirar os place,
aclara, justifica y satisface
la oscuridad que mala lengua envía.
Desterrad, pues, por Dios, aquella sombra
que el aire os ocupó claro y sereno,
para que el sol de la verdad se vea.
Y entonces, si de mí cosa os asombra,
veréis de un tal amor mi pecho lleno,
tan claro que no hay sol que más lo sea.

Meter: iambic
179. Ať nejásá, kdo v porobu nás vleče!
by Adolf Heyduk

Ať nejásá, kdo v porobu nás vleče!
V zlé chvíli jaře nabrousíme zas
o tvrdé lebky otcův pádné meče.

Meter: iambic
PÍSEŇ.
by Hugo Kepka

Jak horké čelo mé mříže mrtvě hladí,
vzpomínám zpívat’, co chtělo kdysi mládí.
Když srdce kvetlo a duši rostla křídla
a rty když pily bol z krvavého vřídla
a kdosi nad mnou memento svoje zpíval
a bratr dávný, milenec mrtvý kýval.
Ty mlhy bílé, jež plouží se sem k cele,
splývají ve mně, v mé krvi a v mém těle...
Jak rosa padá, snad je to rosa vlahá –
milenec mrtvý do hloubky duše sahá
a jako mříže tak smutně čelo hladí
a se mnou zpívá si o ztraceném mládí.

Meter: polymetric
- 1438 - Libro V, DAMÓN De Jerusalén conquistada
by Lope de Vega

La más blanca paloma, que en la fuente
del sagrado Jordán bañó segura
la honesta grana de la boca pura,
mensajera del sol resplandeciente.
Humillado del Líbano la frente,
y en sus cándidos pies la luna oscura,
éxtasis de los cielos su hermosura,
anida en Nazareth humildemente,
Cubrió su honestidad de blanco manto
el hombre hasta su edad mejor del suelo,
José Virgen, pastor, su deudo santo.
Ella al pecho de Dios alzando el vuelo
dio puerta al sol, a la tiniebla espanto,
al cielo tierra, y a la tierra cielo.

Meter: polymetric
A Teotima
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Con ese genio desigual, satánico,
y ese maldito sonreír, herético,
me tienes triste, moribundo y ético,
y harto de tolerar tu afán tiránico.
Con tu altivez y tu mirar volcánico,
me haces al mundo parecer estético,
encuentro lo más bello antipoético,
y me lleno por Dios de terror pánico
¡Oh! tú, que armada de valor intrépido
tienes por siempre mi bolsillo escuálido,
tú, que sonríes con semblante lépido,
mientras yo gimo con el rostro
                     pálido
oye mis gritos por la vez centésima,
¡y ten piedad de mi desgracia pésima!

Meter: polymetric
Aussicht auf Kultur
by Friedrich Schiller

Ungezogen genug sind schon die Menschen, und jeder
Hegt noch mit viel Bedacht seinen verzogenen Hund.
Ließe die Wahrheit sich schmeicheln, der schmeichelt ich, daß sie doch niemals
Von mir wiche, die jetzt, ach! mir nur manchmal erscheint.

Meter: polymetric
Was machen die Leute da oben eigentlich?
by Kurt Tucholsky

Motto: Der eigene Hund macht keinen Lärm – er bellt nur.

Meter: dactylic
XLVIII. Nelíbej pouta.
by Jan Vřesnický

Nelíbej pouta, třebas byla zlatá,
a nekloň šíje, kdy ji můžeš vznésti!
Sic budeš na sebe si důtky plésti
a odkopne tě, již jsi líbal, pata.
Tvůj, bratře, cíl jest osvěty zář svatá,
je svoboda, je domoviny štěstí!
Jdeť duše otrocká jen na bezcestí
a do náručí sobectví vždy chvátá.
Chtěj volným býti v myšlení a chtění,
chtěj býti mužem, který zná své cíle
a hříčkou rozmaru a chvílky není.
Nech mysl tvá vždy k idealu vzlétá,
nech nadšení lesk na tvém skví se díle
a kol tvých skrání věnec zásluh splétá!

Meter: iambic
1L: Zwei Knaben, Fritz und Ferdinand,
by Wilhelm Busch

Zwei Knaben, Fritz und Ferdinand,
Die gingen immer Hand in Hand,
Und selbst in einer Herzensfrage
Trat ihre Einigkeit zutage.
Sie liebten beide Nachbars Käthchen,
Ein blondgelocktes, kleines Mädchen.
Einst sagte die verschmitzte Dirne:
Wer holt mir eine Sommerbirne,
Recht saftig, aber nicht zu klein?
Hernach soll er der Beste sein.
Der Fritz nahm seinen Freund beiseit
Und sprach: Das machen wir zu zweit;
Da drüben wohnt der alte Schramm,
Der hat den schönsten Birnenstamm;
Du steigst hinauf und schüttelst sacht,
Ich lese auf und gebe acht.
Gesagt, getan. Sie sind am Ziel.
Schon als die erste Birne fiel,
Macht Fritz damit sich aus dem Staube,
Denn eben schlich aus dunkler Laube,
In fester Faust ein spanisch Rohr,
Der aufmerksame Schramm hervor.
Auch Ferdinand sah ihn beizeiten
Und tät am Stamm heruntergleiten
In Ängstlichkeit und großer Hast,
Doch eh er unten Fuß gefaßt,
Begrüßt ihn Schramm bereits mit Streichen,
Als wollt er einen Stein erweichen.
Der Ferdinand, voll Schmerz und Hitze,
Entfloh und suchte seinen Fritze.
Wie angewurzelt blieb er stehn.
Ach, hätt' er es doch nie gesehn:
Die Käthe hat den Fritz geküßt,
Worauf sie eine Birne ißt.
Seit dies geschah, ist Ferdinand
Mit Fritz nicht mehr so gut bekannt.

Meter: iambic
40. An den Kronprinzen von Baiern
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Nicht Krösus reicher Schatz noch stolzer Pharaonen
Gewalt und Vorrecht darf den Genius umfangen,
Daß niedrig fessle er an sie fest sein Verlangen;
Gewohnt zu schwingen sich in höh're Regionen,
Wählt er zum Ziel nur dort die lichteste der Kronen,
Die einst Asträa (wie Zeus hehre Töchter sangen,
Als sie im Wettkampf mit den Pieriden rangen)
Geflochten, glänzende Verdienste zu belohnen.
Dich hat, erhab'ner Prinz, ein selig Loos getroffen,
Die Götter liehen dir des Glückes reichste Habe,
Dir steht, wie einst der Thron, der Helikon jetzt offen;
Herrsch' froh indessen hier, mit hoher Musen Gabe,
Und schütz', darf Schöneres der Sterbliche wol hoffen?
Die Künste dreifach einst mit deinem Herrscherstabe!

Meter: iambic
- XXXVII - A la firmeza del amor
by Trillo y Figueroa

Al pie de una alta haya en dulce avena
el mantuano Títiro tañía,
y Amarilis no mas le respondía
el valle umbroso, que a su voz resuena.
Cuando un triste zagal, que la cadena
arrastrado de amor también había,
por el valle sus cabras conducía
al lento paso de una amarga pena.
Oyó al triste pastor y dijo: «En vano
te dan oído las frondosas ramas,
y voz la sola y taciturna selva,
pues no hay piedad en el amor tirano
para olvidar, ni aun las difuntas llamas,
aunque ya en llanto el humo se resuelva.»

Meter: iambic
BEETHOVEN
by Jiří Karásek ze Lvovic

Ó smutku zhořklý, ztížený, zkamenělý,
Ó smutku soch, jež ve chrámech nahost bílou
A mramorovou poutníkům ukazují,
Vejdi v mou duši!
V mou duši vejdi znavenou dlouhým žitím.
Vstup v marné dny a pochmurné, v samých florech
Jež za sebou se vláčejí v líné šedi,
V znudění pustém!
Ó smutku rytmů zvýšených, majestátních,
Ó smutku rytmů pohřebních, rozvlněných
Kdes v chrámě stmělém, rekviem kněz kde slouží
V ornátě černém.
Ach, hořká marnost nadějí! Všemu konec!
Vše míjí, hasne, v popele stydne, chladne.
Vše zpožděno a zmařeno. Vše se ztrácí,
Stín pouhý v stínech.
Ó mrtvo v mrtvu bezzvukém, nepohnutém!
Ó smrti ruko, vložená náhle k čelu!
Ó hrůzo skonu prochvěvší tělem v posléz,
Jež dlouho zmírá!
Klid, věcný klid! A konečné zapomnění!
Klid mrtvých, kteří ve hrobkách spočívají,
Pod těžkou deskou s vypuklým erbem vprostřed
Vyhaslých rodů...
Klid zmrtvělých vln na mořích neochvějných,
Jichž nerozbrázdí po léta žádný koráb,
Jež v kovovém a zšeřelém tónu tmí se
Den co den pusty.
Klid božích muk, jež v samotách práchnivějí,
Klid křížů vetchých, zčernalých za soumraku,
Kdes v zapadlých a bezlidných krajích, plných
Ustydlé hrůzy.
Klid lodí starých, zbloudilých v oceánech,
Jež na Severu zamrzly v ledech věčných,
Jichž mužstvo dávno zhynulo pod stožáry,
Zmořeno hlady.
Klid umrlčí a zsinalý, ustrnulý,
Jak kraj je v noci v měsíci zelenavém,
Klid všech, kdo dlouho kráčeli, aby klesli
Uprostřed cesty...

Meter: polymetric
Delirium
by Luis G. Dato

In this state of the mind when the least sound perplexes,
And the faintest light shadow the spirit depresses,
When the pen, hesitating, conjectures and guesses
On the scheme enigmatic of mortals and sexes;
When the twilight with shadow the bosom but vexes,
And the morning with sunlight the temper oppresses,
When society of men a mere boredom expresses,
And the phantom of silence, a war of complexes:
Then I think of the second new life of hereafter,
Which will claim at a call my lone soul from the earth,
Of the day when I cease from all tear-drops and laughter,
When the born things are dead, and the dead given birth.
From my bed of repose I, recalling, would waft her
The one halcyon remembrance of our passionate mirth.

Meter: anapestic
Love's Alchemy
by John Donne

Some that have deeper digg'd love's mine than I,
Say, where his centric happiness doth lie;
         I have lov'd, and got, and told,
But should I love, get, tell, till I were old,
I should not find that hidden mystery.
         Oh, 'tis imposture all!
And as no chemic yet th'elixir got,
         But glorifies his pregnant pot
         If by the way to him befall
Some odoriferous thing, or medicinal,
         So, lovers dream a rich and long delight,
         But get a winter-seeming summer's night.

Our ease, our thrift, our honour, and our day,
Shall we for this vain bubble's shadow pay?
         Ends love in this, that my man
Can be as happy'as I can, if he can
Endure the short scorn of a bridegroom's play?
         That loving wretch that swears
'Tis not the bodies marry, but the minds,
         Which he in her angelic finds,
         Would swear as justly that he hears,
In that day's rude hoarse minstrelsy, the spheres.
         Hope not for mind in women; at their best
         Sweetness and wit, they'are but mummy, possess'd.

Meter: iambic
IV. Zamora.
by Jaroslav Vrchlický

Před Zamoru, pevnost svoji,
dostavil se Sancho král,
valné voje s sebou vedl,
útokem by město vzal.
S Roderigem, soudruhem svým,
koňmo se kol města bral,
když objeli město celé,
Sancho ku Cidovi prál:
„Pevné stojí toto město,
na hřbetě svých nahých skal,
věží celé moře ční tu,
pevná kolem zeď i val.
V úžas pevné je to město,
Duero je obepjal,
národové všeho světa,
ký z vás by je v kořisť vzal?
Kdyby dala mi je sestra,
Španělsko bych za to dal,
Cide, vás můj otec zvolil,
dobra co vám prokázal.
Majordomem jmenoval vás,
na rytířství pasoval,
v Coimbře když proti Maurům
jste jak vítěz v boji stál.
Umíraje mně a bratřím
v úctě vás mít rozkázal,
a z nás každý v jeho ruku,
že vás ctít chcem, přísahal.
Stal jste se mým majordomem,
mnohé země vám jsem přál,
víc než každé léno v zemi
by vám každý poctu vzdal.
Vás teď prosím, král a přítel,
byste v Zamoru se bral,
Urrace tam sestře mojí
poselství mé zvěstoval.
Donně Urrace, mé sestře,
řekl, Zamory že val
rád bych výměnou či bojem,
jak chce sama, svým rád zval.
Mediun de Riviero
za Zamoru že bych dal
s celým vasalstvem, či jiný
dar by se jí lepším zdál,
bohatý snad Valladolid,
Villalpandu, hrad i val,
Tiednu též, pevný zámek
jakby její chtíč si přál.
Do přísahy manů dvanáct
vlastní přísahou bych vzal,
splnit vše – když nesvolí, pak
násilím že vše bych bral.
Políbil Cid králi ruku
a tak s bohem jemu dal;
patnáct hrdin vedl s sebou,
ku Zamoře pospíchal.

Meter: trochaic
Nachklänge .
by Joseph von Eichendorff

Dort auf dem Berge da steht ein Baum,
Drin jubeln die Wander-Gäste,
Er aber, müde, rührt wie im Traum
Noch einmal Wipfel und Aeste.

Meter: iambic
Breslauer Schillerfest 10. Nov. 1835.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Es leben die Poeten!
Die erhabenen begrabenen
Und die strebenden lebenden,
sinnig waltenden,
innig entfaltenden,
minnig gestaltenden,
klangentzückten entzündenden,
sangbeglückten beglückenden,
bei Erlebnissen,
bei Begebnissen,
bei Begräbnissen,
bei Hoch-
und bei noch
anderen Zeiten
und Gelegenheiten —
Es leben
Die's heute schon sind oder morgen noch werden!

Meter: polymetric
SLUNCE (VI.)
by Antonín Sova

Člověče, který tápeš a hledáš,
než se ti v nitru rozední,
nelituj nocí, kdy černou tmou
mlčí svět celý! Bůh, vůlí svou
vysvoboditel jak poslední
sestoupí, naplní duchem, by žilo
surové, nezušlechtěné dílo,
k Slunci ho vznese očistnému,
poslední mohutný vzlet dá jemu...
Básníku, vyčkej, až zanesen smrštěmi
ve kraj, kde květiny zpívají, zřídla,
ptáci, kde věčnost tvá rostoucí křídla
zlíbá, vzduch vášnivě, prudce
v tvůrčí jak muce
naplněn vůněmi, ozony
v oblaku pouhém, jenž pluje a svítí
snům svým dá kosmu let zrcadliti...
Vyčkej též, vědče! Dny minou a roky,
objev tvůj ještě spí v počtu, a z vězení
vyhlíží každého rána i zpívá
budoucí vítěznou píseň,
přechází dlouho a k umdlení
za soumraků i v rozdnění
tragicky těžkými kroky,
doufá a věří, den poslední vyčkává, –
slunce. Tvé světlo! ó světlo! Již poznává...
Vyčkej, ó dělníku! Slzami zmáčený
chléb jenž jsi jídal a v stuchlé své komoře
vzpomínals díla, kam denně jsi vláčený
pro zisk a pro štěstí jiných... Tam nahoře
jednou kdes se svého shlížeje lešení
poznáš, jak úžasně sílí
víra tvá, dále žít, doufat, v tu chvíli
o miliony svých bratří, již touží,
opřen, hle poznáš v den jasný a bílý
cestu všech lidí, jak Sluncem se dlouží,
vede je k jednomu cíli:
ve sluncích žhavých, poledních
života cena jak z obilí sladce,
z úrody duší a z radostné práce
dozrává v lidských žních...

Meter: dactylic
Dědečkovi.
by Albína Dvořáková-Mráčková

Před tvým, dědečku, obrazem
tak často kleknu v pohnutí;
zarosí mi se slzami
zrakové na něj upnutí.
Tak přála jsem si tebe znát –
však osud tomu brání,
ty jsi mi poslal obraz svůj
a svoje požehnání.
Tvé požehnání, dědečku,
to posvětilo skráni mou,
a vniklo jarní rosa jak
ve srdce půdu úrodnou.
Tam skryto v srdce hlubině
to tvoje požehnání,
ty jemné puky citu mých
před zhoubným dechem chrání.
Chrání je, chrání, dědečku,
před žárným vášní mrazem,
za ně ti často děkuji,
tvým klečíc před obrazem. –

Meter: iambic
Las violetas
by Julio Valdelomar Fábregas

Ocultas en festones de ventura,
son el símbolo fiel del alma buena,
que es al bullicio mundanal ajena,
y que busca en la fe su fuente pura.
Unen a la modestia la hermosura,
y si los cierzos le procuran pena,
ellas doblan su cáliz, en la arena,
buscando, con temor, la sombra oscura.
Flores hermosas, si el placer convida
con el afán creciente y el anhelo,
que dejan luego el alma dolorida,
yo, en cambio, busco mi mayor consuelo
en recordar la madre de mi vida,
y en vuestro suave aroma que es del cielo

Meter: iambic
Na novináře.
by František Vladislav Hek

Když čtu noviny tvé, mám zlost, že protivnou stranu
zlehčuješ na papíře; nebo jestli ji přemohou naši,
všecka je pomine čest, když zničili churého zhoubce.
Raději mužně ho stav, aby vítězství zvětšilo slávu.

Meter: polymetric
Dětství.
by Jaroslav Vrchlický

Obraznosti! – Vstaň a vem
sedmimílové si boty!
Dětství táhne mojím snem,
skočíme si podle noty.
Rychle v kruhy jiných sfer,
kol hřmí fraška báje stinná,
boty jsou však plny děr,
babka obraznost je líná.
Darmo křičím: Babo, hop!
Víš, to byla zlatá doba.
S větrem šlo to přes příkop,
v ráz teď v příkopu jsme oba.
Bože, vědět, kde jest kraj,
kde by spravili mi boty
v novou pout v ten mládí ráj,
zahrál bych si podle noty!
Devět vysokánských hor
příkře se mi staví v cestu,
devět draků chrlí mor,
když si jedu pro nevěstu.
Devaterá kolmá zeď
od toho mne sadu dělí,
volám – kdo dá odpověď?
Zámky všecky zrezavěly.
Varovný zní z vnitra hlas:
„Pouze jednou sem se vchází!“
(Vrátný cerber je tu čas,
slyším ho a již mne mrazí.)
„Poesie, nevěsta,
není ženou v celé žití,
hůře se nic neztrestá,
než chtít věčně s rtů jí píti.
Jednou hrad svůj otvírá
v něze, vášni, snech a touze,
potom se jen usmívá,
bolestně a hůř, jak dlouze!
Proto vari, na pochod
měj se, chlapče, s tou svou pleší,
sedmimílových pár bot
nepomůže, nepotěší!“
– Buďsi! Jednou byl jsem tam,
viděl mládí všecky divy,
obraznost čert vezmi sám,
byl to prázdný mumraj lživý!
Sedmimílových bot pár
na hřeb věším s resignací...
Růžná mlha zašlých jar
se tak těžce z lebky ztrácí.

Meter: trochaic
Stille der Nacht
by Gottfried Keller

Willkommen, klare Sommernacht,
Die auf betauten Fluren liegt!
Gegrüßt mir, goldne Sternenpracht,
Die spielend sich im Weltraum wiegt!
Das Urgebirge um mich her
Ist schweigend, wie mein Nachtgebet;
Weit hinter ihm hör ich das Meer,
Im Geist, und wie die Brandung geht.
Ich höre einen Flötenton,
Den mir die Luft von Westen bringt,
Indes herauf im Osten schon
Des Tages leise Ahnung dringt.
Ich sinne, wo in weiter Welt
Jetzt sterben mag ein Menschenkind –
Und ob vielleicht den Einzug hält
Das viel ersehnte Heldenkind.
Doch wie im dunklen Erdental
Ein unergründlich Schweigen ruht,
Ich fühle mich so leicht zumal
Und wie die Welt so still und gut.
Der letzte leise Schmerz und Spott
Verschwindet aus des Herzens Grund;
Es ist, als tät der alte Gott
Mir endlich seinen Namen kund.

Meter: iambic
11.
by Friedrich von Logau

Köpffe haben Dünckel;
Hertzen haben Winckel.
Prüfe, was du sihest;
Mercke, was du fliehest.

Meter: trochaic
Jdeš, kam Tě volá víry hlas,
by Jaroslav Vrchlický

Jdeš, kam Tě volá víry hlas,
mou lásku tady necháš,
jdeš – čím je Tobě dlouhý čas,
Ty za svým cílem spěcháš;
nic nevyčítám – jasně zřím,
že vzalo mi Tě nebe,
že nedoved jsem – vím to, vím! –
líp upoutati Tebe.
Teď, když má láska, ryzí kov,
jak nikdy předtím stálá,
Ty odcházíš – já beze slov
zde zbudu – těcha malá,
že vrátíš se, těch řada dnů
ztracena provždy bude,
a já zde oběť marných snů
a opuštěn, sám všude.
Vím, sobecké jest lásku chtít,
kde jiná síla větší
si dávno podmanila cit,
tam slední ducha křečí
se chytá duše tonoucí,
však břeh se trhá pod ní,
však poruč srdci netlouci,
ó, zdrž ty proudy spodní!
Jen Tebe, Tebe, Tebe ždám,
a Ty odcházíš zase,
po kolikáté zbudu sám
v dnů dávných zašlé kráse.
Jen zbude hýřit, rvát si hruď,
u Tebe duchem prodlít,
dnů všedních zapomníti rmuť
a za Tebe se modlit!

Meter: iambic
Jiný názor.
by Karel Červinka

Roven řece život lidský
má dnes smysl jiný:
pohlédneš-li kdy v něj, vždycky
je v něm plno špíny.

Meter: trochaic
Descubre quién lleva los premios de las victorias marciales
by Quevedo

Más vale una benigna hora del Hado
al que sigue la caja y la bandera,
que si una carta de favor le diera
Venus para Mavorte enamorado.
Heridas son lesión al desdichado,
no mérito a su fama verdadera;
servir no es merecer, sino quimera
que entretiene la vida del soldado.
De las pérdidas triunfa el venturoso;
padece sus victorias el valiente,
en mañosa calumnia del ocioso.
Druso, acomoda con la edad la mente;
guarda para la paz lo belicoso;
aprende a ser en el peligro ausente.

Meter: polymetric
Víno.
by Stanislav Mráz

Kdykoli pohlédnu, jak výše kolem tyčí
se vine úponka a hrozny plné visí,
šťavnaté, zlatité, zovoucí k utržení,
již vidím družný kruh a slyším jeho pění,
neb číše přesladká na retu píseň křísí.
A již mi stoupá v skráň ten plamen, který šlehne
v to čelo skloněné nad pohár blýskavý,
a tisíc krásných snů tuším, co slavně žehne,
tu sílu do oudů, tu mladou bujarost
a srdce tající ve démantový skvost.
A vidím obrázek, po vlnách utišených,
tak náhle stišených jak mezi plesem táhne
milostná družina a karavany vznět
uprostřed vnadných žen napolo obnažených,
v břeh Arkadie jdou a jde pouť milá v před.
A vidím mudrce, co pohár v ruce mřeli,
a slyším souzené, co ryčně o něm pěli
mluvíce, zde je vše a dále není nic.
Též pestrých tisíce si připomenu bájí,
jak hrozny čarovně a obrovité zrají.
To slunce ukládá se do nich volně, tiše
za zpěvů líbezných drobotin ptačích v mlází,
ukládá plamenem se v zrnko kulaté.
Až skane do číše a kdos ji v hrdlo srazí,
ve svátek největší žít bude dvakráte.
A jenom při víně na vrchu roznícení
a jenom nasycen milostí touto boží,
cítící volný se, překonav svět a hloží,
Salomon vyrazí a bude slavně pět,
co potrvá do Krista příštích let.

Meter: polymetric
PAN VYŠÍNSKÝ. (XXXII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Konečně procit’ z toho vytržení
A vůkol zrak svůj vedl zdivělý,
By uzřel ono nebes objevení,
Jímž duše síly vše se zachvěly...
Však děvy krásné více v sále není;
Jen zvědavé poptávky známých hlasů:
Co příčina je toho jeho žasu;
Proč onu dámu utrmácel k mdlobě
A takto zjednal pohoršení sobě:
I jiné bijí významné otázky
V sluch jemu: tož dam uštěpačné hlásky.

Meter: iambic
Sonetos – - IV -
by Fabio

Torne Duero hacia atrás con su corriente,
dejen los peces el amado río,
hiélese en la mitad del seco estío,
y en el diciembre esté cual fuego ardiente .
Póngasenos el sol en el oriente,
la noche alumbre como el rayo frío,
su casta hermana tome el señorío,
y alumbre el día con menguada frente
Quiébrese el eje do se funda el mundo,
y de él el orden tan sin orden quede,
que nada acuda a nada que le toca
Gocen gloria las almas del profundo;
que esto y el mismo tiempo faltar puede,
pues faltan las palabras de tu boca

Meter: iambic
Pomlouvačům a pomlouvačkám.
by Beneš Metod Kulda

Kdo pomluvami bratry soužíš,
sám sobě dobře neposloužíš;
jen dále tak a brzo zvíš,
že duchu zlému otročíš;
on v říši své Tě uvítá
a zločiny Tvé spočítá:
Tys hříšně všechno promařil,
čím Bůh Tvou duši obdařil,
čím víc Tvých lží a pomluv jest,
tím horší bude věčný trest.
Ó zmoudři, svědomí své zpytuj,
vždyť milosrdný jest Pán Bůh;
hned odvolej a hříchů lituj,
a svátostně smaž hrozný dluh –
pak jazyk svůj měj v stráži tužší,
buď ku bližnímu spravedliv,
tak zachováš si pro ráj duši,
a budeš v Bohu věčně živ.

Meter: iambic
APOSTROFA.
by Antonín Klášterský

Myšlénky různé, sršte na vše strany
a stíhejte se jako ostří meče,
čím víc vás, líp! – Z té nekrvavé seče
nám vzejde mír, ne vylhaný a planý.
Tu zaplaňte jak záře v temnot stany,
tu zapalte, kde mrtvý klid se vleče,
tu sežehněte plevel, výhon kleče,
i starý kmen už suchý, rozhlodaný!
Vy nadšené i tiché, jedovaté,
vy stejné právo ku rozletu máte,
jen jeden cíl buď, jak nám jeden škůdce!
V tom, jak tu se svým odevěkým vzdorem
stát musíme, buď starý bůh nám vzorem:
tři hlavy měl, však jenom jedny ruce!

Meter: iambic