PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XV -
by Argensola

Ausente está de mí la mayor parte,
y la más principal del alma mía,
y ausente más virtud al cuerpo envía,
que le da la que del jamás se parte.
En dos objetos vivo de tal arte
(¡terrible división!), que noche y día,
allá los sentimientos de alegría,
y acá los de tristeza, amor reparte.
Amor, aunque tus lauros y tus palmas
en la parte inmortal más nobles sean,
también tendrán en la inmortal nobleza.
Haz unión de los cuerpos y las almas,
y no siempre por fe los hombres vean
el poder de tu diestra y mi firmeza.

Meter: iambic
PŘED SPANÍM.
by Josef Václav Sládek

UŽ vyšel bílý měsíček
a ztichla celá zem,
a na tisíce hvězdiček
hle, bdí nad jejím snem.
A já jdu nyní spáti též
tak šťastně, vesele –
a celou noc mne ochraňtež,
vy, boží andělé!

Meter: iambic
6.
by Joseph von Eichendorff

Wie oft wollt mich die Welt ermüden,
Ich beugt aufs Schwert mein Angesicht
Und bat dich frevelhaft um Frieden –
Du wußtest's besser, gabst ihn nicht.
Ich sah in Nacht das Land vergehen,
In Blitzen du die Wetter brachst,
Da konnt ich schauernd erst verstehen,
Was du zu mir Erschrocknem sprachst:
»meine Lieder sind nicht deine Lieder
Leg ab den falschen Schmuck der Zeit
Und nimm das Kreuz, dann komme wieder
In deines Herzens Einsamkeit.«
Und alle Bilder ferne treten,
Und tief noch rauschet kaum die Rund –
Wie geht ein wunderbares Beten
Mir leuchtend durch der Seele Grund!

Meter: iambic
209. Nezdálo se mi to ještě dosti,
by Jan Kollár

Nezdálo se mi to ještě dosti,
Nýberž velice mne bolelo,
Že to tělo slavské leželo
V cizí zemi tu a vyhnalosti;
Jako Mojžíš Jozefovy kosti
Z Egypta, kam nebe velelo,
Tak mé sardce tyto zachtělo
Přenesti v kraj slavské národnosti:
„Mýlíš se“ dí v tom a ke mně běží
Milek s hřičkou lehkých poletů,
„Slavskáť jest to zem, kde muž ten leží;
Slavové zde v času oddáleném
Domovali pode Venetů
Belgických a Armorických jménem.“

Meter: trochaic
141. Wer Gott nur will, ist immer still
by Gerhard Tersteegen

Ein Weltkind fürchtet, dies und jenes möchte kommen,
Es sorgt, daß, was es liebt, ihm werden möcht' entnommen;
Bald hätt' es dieses gern, bald jenes ihm gebricht,
Bald grämt und quält es sich, daß dies und das geschicht.
Ich hab' und will nur Gott, ich leb' vergnügt und stille,
Denn stets geschiehet mein und meines Vaters Wille.

Meter: iambic
1L: Eine runzelige Alte,
by Christian Morgenstern

Eine runzelige Alte,
schleicht die Abenddämmerung,
gebückten Ganges
durchs Gefild
und sammelt und sammelt
das letzte Licht
in ihre Schürze.
Vom Wiesenrain,
von den Hüttendächern,
von den Stämmen des Walds,
nimmt sie es fort.
Und dann
humpelt sie mühsam
den Berg hinauf
und sammelt und sammelt
die letzte Sonne
in ihre Schürze.
Droben umschlingt ihr
mit Halsen und Küssen
ihr Töchterchen Nacht
den Nacken
und greift begierig
ins ängstlich verschlossene
Schurztuch.
Als es sein Händchen
wieder herauszieht,
ist es schneeweiß,
als wär es mit Mehl
rings überpudert.
Und die Kleine,
längst gewitzt,
tupft mit dem
niedlichen Zeigefinger
den ganzen Himmel voll
und jauchzt laut auf
in kindlicher Freude.
Ganz unten aber
macht sie einen großen,
runden Tupfen –
das ist der Mond.
Mütterchen Dämmerung
sieht ihr mit mildem
Lächeln zu.
Und dann geht es
langsam
zu Bette.

Meter: iambic
- XXX -
by Fernando de Herrera

¡Oh cara perdición! ¡oh dulce engaño!
suave mal, sabroso descontento,
amado error del tierno pensamiento,
luz, que nunca descubre el desengaño,
puerta por la cual entra el bien y el daño,
descanso y pena grave del tormento,
vida del mal, alma del sufrimiento,
de confusión revuelta, cerco extraño,
vario mar de tormenta y de bonanza,
segura playa y peligroso puerto,
sereno, instable, oscuro y claro cielo,
¿por qué como me diste confianza
de osar perderme, ya que estoy desierto
de bien, no pones a mi mal consuelo?

Meter: iambic
Útěcha chudých.
by Josef Flekáček

Na stromečku světla planou,
samá záře se tu leskne,
jizba chudá – ale dneska
nikdo v ní si nezasteskne.
Děti – ty jsou plny blaha,
srdcem radosť hýbe živá,
dědeček, ten s usmíváním
na ten dětský rej se dívá.
Sdružila se kolem něho
celá dětská drobotina,
zamyslil se, vzpomínal si,
vypravovat započíná:
„Vzpomínám, mé děti drahé,
když tak hledím v jasná světla,
co jsem zkusil, co jsem zažil,
než má hlava stříbrem zkvetla.
A tu jedna velká pravda
vždy mě blahem posilnila:
„Netruchlete, že jste chudí,
chudoba je Bohu milá.“
Bohu milá, všemu nebi,
jako klenot velké ceny,
chudý, nuzný byl Pán Kristus,
chudý, v chlévě narozený.
A přec ctnosti nejkrásnější
v životě ho provázely,
božská láska, moudrosť, svatosť
v jeho srdci stánek měly.
Netruchlete, že jste chudí!
V srdci lásku k Bohu mějte,
lásku k lidem, k pravdě, dobru,
na dědečka vzpomínejte.
A když moje naučení
věrně v srdci zachováte,
nebudete nikdy chudé,
moje drahé děti zlaté.“
Na stromečku světla planou,
děti hledí v jas jich rudý,
praví: „Chudoba je ctností,
Pán Ježíš byl také chudý.“
Dědeček zas usmívá se,
k prsoum se mu kloní hlava,
vztahuje své staré ruce,
vnoučátkům svým požehnává.

Meter: trochaic
PŘED BOUŘÍ
by Vladimír Frída

Jde tiše, neodvratně, vím, že přijít musí,
vše zdeptá snad a vše jí padne v plen,
co mohlo žít a kvést, vše sežehne a zdusí,
vše zničí: myšlenku i cit i sen.
Vím, musí přijít tam, kde před tím slunce plálo,
tím víc, čím silnější byl jeho žár,
a v srdce, které doufat chtělo a se smálo,
svůj na konec vždy vetkne zlobný spár.
Já mužně dívám se v tvář její těžkou, tmavou,
a neždám soucitu ni milostí
a cítím již ji blízko kroužit nad svou hlavou –
můj Bože, nedej chvět se úzkostí!
Sjeď, blesku – nitro moje bude klidné, jisté,
tvou dýku čekám s úsměvem a rád,
neb vím, že spálíš srdce spravedlivé, čisté
a s čelem vzpřímeným chci tedy stát.

Meter: iambic
41.
by Friedrich Rückert

Der ew'ge Dreiklang, der das irdische Getöse
Mit leiser Macht durchgreift, daß ers in Einklang löse;
Der heil'ge Dreiklang, den du ewig mußt erkennen,
Wie immer du ihn magst mit Wechselnamen nennen;
Den: Gott, Gemüt und Welt, am einfachsten genannt,
Wer rein das Göttliche am menschlichsten erkannt:
Die drei, die Eines sind, und also sich ergänzen,
Daß sie sich gegenseits erfüllen und begränzen,
Durchdringen und beziehn, begründen und erklären,
Und selbst nicht wären, wenn sie nicht verbunden wären:
Komm laß uns, um in uns den Zwiespalt zu versöhnen,
Mit dem Dreieinklang ganz durchklingen und durchtönen:
Die Welt und dein Gemüt, sie würden sich zerreiben,
Wenn nicht vermittelnd Gott sie hieß' in Eintracht bleiben.
Gott aber und die Welt, sie wären ganz geschieden,
Wenn sie nicht dein Gemüt geglichen aus in Frieden.
Doch Gott und dein Gemüt, sie würden sich vermischen
Im Innern, stände nicht die äußre Welt dazwischen;
Die Welt, die dem Gemüt Gott so verbirgt wie zeigt,
Durch die es ewig auf, er ewig nieder steigt.

Meter: iambic
Nakladatelům „krvavých“ románů.
by František Ladislav Menhard

Že prý řemesla již svého zanecháte?
Věru, páni, líp tak bylo by:
neb ač romány krvavé nakládáte,
přec jsou plny mravní hniloby.

Meter: trochaic
Nachtlied
by Emanuel Geibel

Der Mond kommt still gegangen
Mit seinem goldnen Schein,
Da schläft in holdem Prangen
Die müde Erde ein.
Im Traum die Wipfel weben,
Die Quellen rauschen sacht;
Singende Engel durchschweben
Die blaue Sternennacht.
Und auf den Lüften schwanken
Aus manchem treuen Sinn
Viel tausend Liebesgedanken
Über die Schläfer hin.
Und drunten im Tale, da funkeln
Die Fenster von Liebchens Haus;
Ich aber blicke im Dunkeln
Still in die Welt hinaus.

Meter: iambic
El cigarro
by Pedro Antonio de Alarcón

Lío tabaco en un papel; agarro
lumbre y lo enciendo, arde ya medida
que arde, muere; muere y enseguida
tiro la punta, bárrenla y al carro!
Un alma envuelve Dios en frágil barro,
y la enciende en la lumbre de la vida,
chupa el tiempo y resulta en la
                     partida
un cadáver El hombre es un cigarro
La ceniza que cae es su ventura;
el humo que se eleva su esperanza;
lo que arderá después su loco anhelo.
Cigarro tras cigarro el tiempo apura;
colilla tras colilla al hoyo lanza,
pero el aroma ¡piérdese en el cielo!

Meter: iambic
O sama rci, PROČ MÁM TĚ RÁD,
by Adolf Racek

O sama rci, PROČ MÁM TĚ RÁD,
a tak a stále víc a víc,
když mládí květ a krásu vnad
mně dávno nesl anděl vstříc?
O sama rci, proč mám tě rád,
a tak a stále víc a víc,
když dala by mně život snad
k obětem ona na tisíc?
O sama rci, proč mám tě rád,
a tak a stále víc a víc,
když v propasti jsem lásky pad’,
nic po tobě když nechci, nic?
O sama rci, proč mám tě rád,
a tak a stále víc a víc,
zahloubán lásky do záhad
se táži, rci, já nevím říc’!

Meter: iambic
Paz de aldea
by José Muñoz San Román

Al caer de la tarde, está la fresco sentada,
de la casa a la puerta, la familia tranquila ,
tiende la buena madre hacia el sol la mirada,
y del corral baldío llega en eco de esquila.
El cura, por el porche de la iglesia pasea,
y con besos, los niños le acarician las manos,
limpias como la luna que a la
                  noche blanquea
las copas de los árboles en los montes lejanos
Los segadores vuelven con los cuerpos transidos,
las piaras retornan con correr presuroso,
y con el sol se muere la luz del claro día.
Los pájaros revuelan en torno de sus nidos,
y al sonar la campana del «Angelus» glorioso,
todos los labios rezan: «Dios te salve, María »

Meter: polymetric
El mar
by José Jacinto Milanés

¡Oh, que bello es el mar cuando en Oriente
su mansa ondulación el sol platea!
El delicioso azul que lo hermosea
no se puede pinta, sólo se siente
¿Y qué diré, cuando el planeta ardiente,
tendido en el ocaso, centellea?
Parece que suspira y clamorea
porque el astro gentil no se le ausente.
Y si después al ascender la luna
lo vemos, quien traducirá el acento
con que nos habla el mar? No hay voz alguna
¿Quién pintará el augusto movimiento
con que agita las olas una a una
del manto deslumbrante y opulento?

Meter: iambic
- 772 - Acto I, LOPE
by Lope de Vega

Sembrando en tu Arenal mis esperanzas,
¡oh Sevilla!, ¿qué fruto será el mío,
que ni del llanto bastará el rocío,
ni del ligero tiempo las mudanzas?
¡Oh, tú, que del ocaso al norte alcanzas
pensamiento menor que el desafío!,
si en el arena siembras de este río,
tu cosecha será desconfianzas.
Si comparas tu arena con mis males,
tú, ni la Libia, de montañas llena,
tenéis bastante copia de arenales.
¡Oh, principio terrible de mi pena!
Si en él son las arenas desiguales,
¿qué fin espero de sembrar tu arena?

Meter: polymetric
Der Wasserfall
by Friedrich Schlegel

Wenn langsam Welle sich an Welle schließet,
Im breiten Bette fließet still das Leben,
Wird jeder Wunsch verschweben in den einen:
Nichts soll des Daseins reinen Fluß dir stören.
Läßt du dein Herz betören durch die Liebe,
So werden alle Triebe, losgelassen,
Der Kraft in vollen Massen sich entladen,
Daß unten tief sich baden die Gefühle,
Im buntesten Gewühle wilder rauschen,
Bis ferne Männer lauschen, und voll Bangen
Das nah zu sehn verlangen, was mit Grausen
Die Seel' erfüllt im Sausen solcher Wogen,
Die manchen schon betrogen, und nicht ruhten,
Bis tiefer in die Fluten ew'ger Leiden
Verschlungen sie die beiden, die vereinet
Im Silberschaum den süßen Tod beweinet.

Meter: iambic
INTROITUS
by Vladimír Frída

Za víru v život, kterou jsi mi dala,
za křídla k dalším bojům zcelená,
za slova, kterými se skolébala
má duše, životem již zemdlená,
za požár vášně i za tiché snění,
kdy kroky Tvé v mých snech jak hudba jdou,
za moře polibků i zapomnění
mé rty se chvějí díků modlitbou.
Vím však, že život žádá kruté daně,
že zpustne naší lásky bílý chrám,
kdy těžká hlava zaboří se v horké dlaně,
a že pak jako vždy zas budu sám.
Vím, že zas přijde chvíle, sám kdy budu
se smutkem svým i tichou láskou svou,
leč i v tom moři bezedného trudu
rty zachvějí se díků modlitbou.

Meter: iambic
63.
by Gerhard Tersteegen

Ich selbst bin das verruchte Weib, das ihren Mann verlassen,
Ich lief von Gott geschieden hin, verirrt auf fremder Straßen,
Ich lief viel schnöden Buhlern nach, ich machte mich gemein,
Mein Herz ging in die Kreatur, und sie ins Herze ein.
Du Abgrund aller Lieb' und Treu, du rufst mich dennoch wieder,
Ich sink' vor Scham und Dankbarkeit zu deinen Füßen nieder,
Nichts scheidet mich hinfort von dir, der Bund soll ewig sein,
Du bist mein recht' und echter Mann, mein Herr und Gott allein.

Meter: iambic
Auf den Tod von Otto von Pirch
by Adelbert von Chamisso

Wen birgt da unten tief die schwarze Truhe
Die von dem Fall der Erde dumpf erschallt?
Sagt, welchen Müden legt ihr da zur Ruhe? –
Von Pirch. – Ihr lügt! gar lebensfreudig wallt,
Ich sah ihn gestern noch im Tagesscheine,
Die kräft'ge, jugendstrahlende Gestalt –
Da liegt er bleich und kalt im engen Schreine. –
Er sollt es sein?? – Er ist's, den wir begraben. –
Der Edle, Tapfre, Weise, Fromme, Reine!
Er, welchen schmückten alle höhern Gaben,
Den wir ein Muster aller Tüchtigkeit
Geehrt vor allen und geliebet haben.
Er, den in dieser dünkelhaften Zeit
Der Reiz der Demut zierte wunderbar,
Dem Bessern stets zu huldigen bereit.
Der wie ein Held, der wie ein Kind auch war,
Der.... O mein Pirch! du bist dahin gegangen,
Ich aber schüttle noch mein greises Haar.
Dein klares Aug und deine frischen Wangen,
Dein Bild wird, der Vergänglichkeit entrafft,
Stets jugendhell vor meiner Seele prangen.
Das Alter aber zehrt an meiner Kraft,
Der Lenz erweckt in mir den alten nicht,
Da prüf ich mich, da fühl ich mich erschlafft.
Es zieht ein Nebelflor vor mein Gesicht,
Von meinem Ohr entfernen sich die Töne;
Ich merke, wie der Bau zusammenbricht.
Dich nahm der Tod in deiner vollen Schöne,
Du fühltest nicht dich sterben Stück für Stück,
Wie andre morsch gewordne Menschensöhne.
Dir war das Leben Hoffnung nur und Glück,
Enttäuschung hat es nimmer dir vergällt;
Wir aber rufen schmerzlich dich zurück.
Denn alt geworden ist um uns die Welt,
Es gleicht, was noch besteht, dem letzten Traum
Zur Stunde, wo der Osten sich erhellt.
Es tragen sich die morschen Pfeiler kaum,
Der Boden wankt, der Glauben ist verloren,
Tiar'- und Kronengold ist eitel Schaum.
Dem Alten ist der Untergang geschworen,
Verwesung greift um sich, die Stoffe gären,
Im Schmerze wird die neue Zeit geboren;
Sie wird nach Männern so wie du, begehren.

Meter: iambic
- CLXXXVI - De doña Blanca de Borbón
by Lope de Vega

La Blanca en el valor, venida a España,
y en Francia y en el mundo más preciosa,
vertiendo hielo marchitó la rosa
de las mejillas que llorando baña.
Del fuerte Pedro, armado en la campaña,
vencido de otro amor, está quejosa,
y aunque no la de oír con voz piadosa,
movió la lengua propia en lengua extraña:
-Amor, sangre conforme, estrella, trato,
faltando todo en mí, pudo hallar modo
que amase, y me olvidase Pedro ingrato.
Amo, aborrece; pido, niega en todo;
su sombra adoro, y huye mi retrato;
yo tierna, él fuerte; yo francesa, él godo.

Meter: iambic
57. Auf das Titelkupfer zum 9. Theile von Brockes irdischem Vergnügen in Gott
by Abraham Gotthelf Kästner

Vom Schönen der Natur wird jeder Sinn entzückt,
Doch mehr noch der Verstand, der Gott darin erblickt.

Meter: iambic
El libro de la vida
by Francisco Herizo Álvarez

Da principio este libro a su teoría
con los rosados cuentos soñadores
que la abuela, olvidando sus dolores
nos narra para darnos alegría
Siguen después, grabados día por día,
mil recuerdos de plácidos amores
que evocan el aroma de las flores
y del aire en el bosque la armonía
Más tarde la vejez con sus negruras
marca en el libro triste decadencia,
y de tantos placeres y hermosuras
sólo queda un «resumen»: la experiencia;
y como «fe de errata» la conciencia

Meter: polymetric
Winter
by Karl Henckell

Das ist der bleiche Winter:
Eiszapfen in der Hand,
Am Wolkenwebstuhl spinnt er
Elend und Liebestand.
Sein Atem überschauert
Mit Schneekristall das Land,
In Frost und Nöten kauert
Armut am Herdesrand.
Auf spiegelblankem Eise
Sportlust ist heiß entbrannt,
Venus im Pelz zieht Kreise
Um ihren Leutenant.
Das ist der bleiche Winter:
Eiszapfen in der Hand,
Am Wolkenwebstuhl spinnt er
Elend und Liebestand.

Meter: iambic
Los «nuevos ricos»
by Emilio Menéndez Barriola

La tragedia fue horrible: la humanidad, demente,
amontonó cadáveres, paralizó los puertos,
convirtió las ciudades en páramos desiertos,
e hizo temblar los muros de todo un continente.
Al resplandor siniestro de la hoguera imponente,
hubo seres astutos, negociantes despiertos,
que, entre el hambre, las ruinas, los heridos, los
                     muertos,
recogieron el oro, y hoy levantan la frente.
Yo también: en la ruda
                  silenciosa contienda
que pasiones e instintos libraron en mi senda,
acaparé un tesoro de infinito valor:
Mi corazón, que antaño fue mísero y austero,
es hoy una manopla de reluciente acero
maravillosamente forjado en el dolor!

Meter: polymetric
XVII. Ve studené chyši pod Petřínem
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Ve studené chyši pod Petřínem
Chorá v zimní večer vdova kvílí;
Posledníť již chleba sousto sdílí
Se sirotky v loži bezpeřinném.
Se dřívím tu, šatstvem, chlebem, vínem
Vstupují dva muži, plni síly,
A složivše dary pryč hned pílí –
Kníže Václav s věrným Podivínem!
Žádný jiný o témž činu neví,
Leč ta rodina a její chyše;
Pán ni sluha slova nevyjeví.
Anjel však otvírá knihu zlatou,
Na list skvostný jméno „Václav“ píše;
Nebe jeví nad tím radost svatou.

Meter: trochaic
XxXIX.
by Christian Gotthold Spindler

Ließ, mehr als grosser Freund, die treu-ergebne
Schrifft,
Ich bin dein treuster Knecht, verwirff der Schmä-
hung Gifft.
Nur glaube nicht von mir, ich sey dir untreu worden,
Nein, meine Redlichkeit grünt auch an fernen Ortẽ.

Meter: iambic
- LXX - A la muerte de una buena mujer
by Gongora

Yace debajo de esta piedra fría
mujer tan santa que ni escapulario,
ni cordón, ni correa, ni rosario,
de su cuerpo jamás se le caía.
Trajo veintidós años día por día
un silicio de cerdas de ordinario,
ayunaba continuo a San Hilario,
porque nunca hilaba ni cosía.
Fue su casa un devoro encerramiento,
donde iban a hacer los ejercicios
y llorar sus pecados las personas.
Murió sin Óleo no sin testamento
en que mandó a una prima sus oficios
y a cuatro amigos cuatro mil coronas.

Meter: polymetric
J. ÚPRKOVI.
by Josef Svatopluk Machar

My chceme verš, jenž hněvně proklíná,
sní, kvete, pláče, maluje a zpívá;
my hudbu chcem, jež veršem mluvit zná,
sny koloruje, v těla duši vlívá.
A chceme dláto, které z kamene
vyloudí barvy, sloky, melodii –
to Umění X prosté, vznešené
jde z žití, žije a se v život vpíjí.
Ty usmíváš se asi potají
nad šedou theorií v tvůrčí pýše.
Nic platno – i Tvé barvy zpívají,
a v rytmech všecko hovoří a dýše.

Meter: iambic
LIX. PÍSEŇ O POČESTNÉM PTÁKU
by Josef Svatopluk Machar

Je to pták prazvláštní
ten lysý sup,
nelze říct, že by snad
pěstoval lup,
že by krad, podváděl,
a ničil žití,
tak že by zoolog
moh na něj jíti
s cedulkou, že je to
dravec a vrah –
ne, sup je poctivec,
a slušný brach.
V té lysé hlavičce
je zraků dvé,
ty bystře pátrají,
co tam, co zde:
– sup je vždy rozšafný,
ví, oč je dbáti,
že život nemá se
nikomu bráti –
jen co je mrtvolou,
toť jeho jest,
sup, to je poctivec
a má svou čest.
Vlk, liška – raubíři
otrlí jsou,
na vraždy, loupeže
bezectně jdou,
slepice, jehňata,
zajíci, laně –
nešetří ničeho,
stále jdou na ně,
postrachem lesů jsou,
a hrůzou vsí,
stále jim v patách jsou
žandarmi – psi.
Jak něžné svědomí
má tenhle sup,
krví si nesmáčí
svůj čistý chrup,
z mrtvol jen stačí mu
drobty i kusy –
jsouť doby stísněné
a žít se musí,
tož se vždy dostaví
poctivý host,
pustí-li velmoži
ňákou tu kost.
Občané, obraťte
sem pilný zor:
hle, zde je rozšafník,
hle, zde je vzor,
vy duše poctivé,
vy demokrati,
za tímto příkladem
nutno se bráti
bez úhon v životě,
zločinů číst,
před mocí žandarmů
bezpečen, jist.

Meter: iambic
- LIII - Soneto caótico
by Gongora

Grandes, más que elefantes y que abadas,
títulos liberales como rocas,
gentiles hombres, sólo de sus bocas,
ilustre cavaglier, llaves doradas;
hábitos, capas digo remendadas,
damas de haz y envés, viudas sin tocas,
carrozas de ocho bestias, y aun son pocas
con las que tiran y que son tiradas;
catarriberas, ánimas en pena,
con Bártulos y Abades la milicia,
y los derechos con espada y daga;
casas y pechos, todo a la malicia;
lodos con perejil y hierbabuena:
esto es la Corte: ¡Buena pro les haga!

Meter: polymetric
Soucit. (IV.)
by František Sekanina

Věk prchnul jeden. Změnilo se mnoho.
Zas ostrov kvet’, však uvadal v své kráse,
a ptáci pěli, by zas umlknuli,
a vlnou moře někdy bouř se snesla
a vše již stárlo, země, strom i ptáci
a Muž a Žena sestárnuli velmi.
Jich tváře byly hlubých plny vrásek
a četné jíní protkávalo vlas
a v jejich duších plno nedůvěry:
On k Ženě měl a ona k Muži zas.
Tak zřeli někdy k oné černé skále
a o ní oba promluvit se báli
a mlčky oba hleděli vstříc Smrti
(již znali ji, neb všecko mřelo kolem)
a nemohli se zhostit nedůvěry.
Kdys byla noc, tak černá, tmavá noc
a bouře chvílí rušila je v spánku...
Pak vzplanul den a oba vstali s lůžka
a každý jinam chystal se jít honbou,
když zvykem hledli v stranu černé skály.
Děs úžasu jim pozaplanul tváří:
Té černé skály nebylo tam více!
Na její místech rozlilo se moře,
tak třpytné zas a mladé zas a krásné.
To oběť byla, kterou černá skála
přinesla jejich důvěře a lásce.
A velký Soucit rozvířil jim ňádro,
to zpráhlé ňádro velkou, dlouhou mukou
a jeden Soucit naplnil je oba –
a tím je sblížil – – – Upadli si v náruč
a byli zase jedna duše čistá
a duše velká, jedna byli Láska
a jedna Svornosť, která plodí činy...
A byl Muž otcem, Žena mátí lidstva.

Meter: iambic
1L: Glühend im Schicksalszwang
by Karl Henckell

Glühend im Schicksalszwang
Sah ich dich, Deutschland.
Wie dein Schild gehämmert
Klang mein Lied.
Mein Herzblut sang
Sieg durch Treue,
Sieg durch Treue,
Neugeburt deiner Welt,
Glutengeläutert, dir zu.
Dunkel im Schicksalsgang
Seh ich dich, Deutschland.
Wie dein Tag erdämmert,
Tönt mein Lied.
Blut braust Gesang:
Sieg durch Freiheit,
Sieg durch Freiheit!
Singt erschüttert mein Herz,
Donnernde Walstatt, dir zu.

Meter: polymetric
by Johann Wolfgang von Goethe

Wer auf die Welt kommt baut ein neues Haus,
Er geht und lässt es einem zweyten,
Der wird sich’s anders zubereiten
Und niemand baut es aus.

Meter: iambic
22. Süsser Tod
by Johann Gottfried Herder

Ist's wahr, daß Liebe sich an Tönen labet,
Spiel auf! gib ihrer mir genug! zu gnug!
Daß übersättigt meine Liebe schwinde
Und sterbe. Noch einmal den Gang! – Er fällt
So sterbend! O, er überschlich mein Ohr,
So wie das süsse Lüftchen übers Beet
Von Veilchen haucht und stielt und gibt Gerüche –
Genug – nicht mehr! Dies klingt nicht mehr so süß. –
– Nur, lieber Freund, das Stückchen! – jenen alten
Altvatersang, wir hörten's gestern Nacht –
Und mich dünkt, all mein Herz hob sich empor,
O, mehr als bei den luft'gen Arien,
Dem Wortgelese unsrer hüpfenden
Taumelnden Zeiten – komm – Ein Verschen nur!
Komm, lieber Junge, was wir gestern Nacht –
Merk es, Cesario, 's ist alt und plan,
Die Spinn- und Knittemädchen an der Luft,
Die Stubenmädchen, wenn ihr Garn sie weben,
So singen sies; 's ist Honigsüß, es dahlt
So mit der Unschuldliebe, wie man vormals
Noch liebte – Bitt dich, sing'!
Süsser Tod, süsser Tod, komm,
Komm, senk mich nieder ins kühle Grab!
Brich, o Herz, brich, o Herz fromm,
Stirb fromm der süssen Tyrannin ab!
Mein Gruftgewand schneeweiß und rein,
Legt es fertig!
Kein Bräut'gam hüllte je sich drein
So fröhlich.
Keine Blum', keine Blum' süß
Sollt ihr auf'n schwarzen Sarg mir streun!
Keine Thrän', keine Thrän' fließ,
Wo sanft wird ruhn mein Todtenbein!
Ach tausend, tausend Seufzer schwer –
Nein – ihr Meinen,
Legt hin mich, wo kein Liebender
Kommt weinen.

Meter: iambic
- CLXXXII -
by Gutierre de Cetina

¡Ay, sabrosa ilusión, sueño suave!,
¿quién te ha enviado a mí? ¿Cómo viniste?
¿Por dónde entraste al alma o qué le diste
a mi secreto por guardar la llave?
¿Quién pudo a mi dolor fiero, tan grave,
el remedio poner que tú pusiste?
Si el ramo tinto en Lete en mí esparciste,
ten la mano al velar que no se acabe.
Bien conozco que duermo y que me engaño,
mientra envuelto en un bien falso, dudoso,
manifiesto mi mal se muestra cierto.
Pero, pues excusar no puedo un daño,
hazme sentir, ¡oh sueño piadoso!,
antes durmiendo el bien, que el mal despierto.

Meter: polymetric