PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
De La venganza de Tamar
by Tirso de Molina

Si amor consiste sólo en semejanza,
y tanto los hermanos se parecen,
que en sangre, en miembros y en valor merecen
igual correspondencia y alabanza,
¿qué ley impide lo que amor alcanza?
De Adán, los mayorazgos nos ofrecen,
siendo hermanos, ejemplos que apetecen
lo mismo que apetece mi esperanza.
Perdone, pues, la ley que mi amor priva,
vedando que entre hermanos se conserve;
que la ley natural en contra alego.
Amor, que es semejanza, venza y viva;
que, si la sangre, en fin, sin fuego hierve,
¿qué hará sangre que tiene tanto fuego?

Meter: iambic
Acaba de salir...
by Manuel Justo de Rubalcava

Acaba de salir, sagrada aurora,
acaba de e salir entre pintadas
nubes, que con sus luces regaladas
el mismo campo reverdece y dora
Con tu amable espectáculo enamora
las aves que te esperan desveladas,
y devuelve las horas ya pasadas
a todo el triste que en la noche llora
Mueve las fuentes y las blandas hojas,
y pon todo viviente en movimiento
ya que al rendido amante desenojas.
Propaga tus delicias por el viento,
y pues es causa Lais de mis congojas,
dile, porque me priva del contento.

Meter: polymetric
1L: In der Früh, in der Früh, wenn die Sonn' erwacht,
by Otto Roquette

In der Früh, in der Früh, wenn die Sonn' erwacht,
Von dem Fenster bieg' ich die Reben,
Hab geträumet von dir wohl die ganze Nacht,
Grüß dich Gott, grüß dich Gott, du mein Leben!
Ueber Tag, über Tag, was ich schaff' und thu',
Blick' ich hundertmal um die Reben,
Denn mein Sinnen ist dein, und mein Denken bist du,
Grüß dich Gott, grüß dich Gott, du mein Leben!
Und zu Nacht, und zu Nacht, bei der Sterne Schein,
Schlägt der Wind mir an's Fenster die Reben,
Wach' ich auf, denk' ich dein, über's Jahr bist du mein,
Grüß dich Gott, grüß dich Gott, du mein Leben!

Meter: trochaic
1L: Was frag ich nach den Menschen
by Hermann Löns

Was frag ich nach den Menschen
Und nach der lauten Stadt,
Wenn mich die Bergwaldwildnis,
Die weiße Stille hat.
Die Buchenstämme stehen
So schwarz im weißen Schnee,
Seinen Schlafbaum sucht der Bussard,
Zu Felde zieht das Reh.
Der Fuchs bellt unten im Grunde,
Die Eule gibt keine Ruh,
Der Abendwind rührt an den Zweigen,
Der Schnee fällt immerzu.
Im Tale funkeln die Lichter,
Was kümmert mich ihr Schein,
Ich stehe oben am Hange
Und bleibe für mich allein.

Meter: iambic
- 908 - Jornada I, ALBANO
by Lope de Vega

Niño inocente, que el rigor tirano
de otro segundo Herodes vais huyendo,
con vuestra luz y vuestro paso haciendo
la noche clara y el camino llano
rogad al cielo, aunque no sois cristiano,
con esas perlas que lloráis riendo,
que se duela de vos, que hasta Él entiendo
llega ese llanto y esa tierna mano.
Hijo sois de mi propio entendimiento;
con la imaginación os he engendrado,
y así, por defenderos, hijo, muero.
Por calor os daré mi propio aliento;
si os falta leche en este despoblado,
con propia sangre sustentaros quiero

Meter: iambic
VÝZVA
by Xaver Dvořák

Jak dlouho ještě poličkovat dát se chcem?
kdo smí nás ještě považovat raby?
smí přistěhovalec v tu naši drahou zem
si troufat po nás plíti? Jsme tak slábi?
Nuž, běda! pruhy pout jsou dosud krvavé
a nabíhají krví ruk i nohou;
tou krví nezardí se, lide, líce tvé?
lze mlčet před zemí a před oblohou?
Ti svědci naší přísahy, jež vyzývá
a zavazuje tebe zas a znovu!
Co chtějí všecka jubilea plesnivá?
dost naklaněli jsme se chvály slovu.
Čin žádá doba! Ne už války rekovství,
víc! sebevědomí a páteř muže,
dokonat dílo, srdcem národa co chví,
udolat hydru, než se znovu zmůže!
Jed stříká dnes už po tvém drahém umění,
tvůj jazyk jest jí nízké idioma,
co tvého jest a drahého, nic necení;
můj hrdý národe, jsi ještě doma?
Tvých věcí správa vrátila se do ruk tvých;
žel, jsou to ruce tvé, jež dnes tě vedou?
že neznamenáš hydry posupný už smích,
jenž roste, tobě na podkop, v zášť bledou?!
Pryč s romantikou manifestů, nic už dél!
co chce tvůj postoj, Sokole: zbraň k noze!?
což zdřímly stráže tvé? Je v domě nepřítel:
zmij zašlap, Kulturelle Symbiose!*)

Meter: iambic
Soneto
by Alberto Lista

¿Dónde cogió el Amor, o de qué vena,
el oro fino de su trenza hermosa?
¿En qué espinas halló la tierna rosa
del rostro, o en qué prados la azucena?
¿Dónde las blancas perlas con que enfrena
la voz suave, honesta y amorosa?
¿Dónde la frente bella y espaciosa
más que l primer albor pura y serena?
¿De cuál esfera en la celeste cumbre
eligió el dulce canto, que destila
al pecho ansioso regalada calma?
Y ¿de qué sol tomó la dulce lumbre
de aquellos ojos que la paz tranquila
para siempre arrojaron de mi alma?

Meter: iambic
S PANTHEONU.
by František Kvapil

Val se, ty moře štítů, arkad, věží!
Tvůj zjev jak nekonečnost v dál se tratí!
Nad práchní věků, jež ti u stop leží,
co dnes nám pravíš, dějin nad závratí?
Kam zašly hrdé Karolingů stíny?
Kde ve tmách pyšný Ludvíků šik mizí,
césarské Bonapartů kde teď řízy?
Tiš – po všech kol jen trosky, zříceniny!
Leč z prachu fénix, mocný lidu chorál
se k nebi zdvihl, volá k nové práci.
Pluh revoluce k setbě půdu zoral,
z ní pučí símě, k lidstvu máj se vrací.
Kde trůnil purpur se svým zpupným smíchem
nad bídou tisíců a zloba s hříchem,
nás mozolná dnes dělná ruka vítá,
a v ní tkví síla věčná, obrovitá!
To trofej, která nové žití plodí,
jež lidstvo z muk a trudů vysvobodí,
by štěstím širá zem zas rozekvetla
a mysl k nebi křídlem Psychy vzlétla.
Val se, ty moře bez hranic a mezí!
Tvá myšlenka již nelká pod řetězy,
svobodná vstala ve své hrozné slávě!
Odvrhla pouta, chodí v zlatohlavě
i v bluze dělníka, všem nese štěstí –
jest heslem Bratrství, jest Lásky zvěstí!
Val se, ty moře života i smrti!
Tys jako propasť, kterou hlučí věky,
jak ruka obra, která světy drtí –
leč dnes v tvých vlnách červánek hrá měkký!
Dnes štíty, věže tvé se zlatem skvějí
a hymnus tvůj dnes zpívá o naději!
Však za tebou, jež v háv se halíš hvězdný,
zřím věků vesmír bezdný!
V něm bledý svit již budoucnosti vstává
jak věštby jiskra žhavá!
Zřím národ jiný, který měl jen hroby
a skráň dnes věncem zdobí,
meč v ruce, na svém štítu kalich zlatý,
tak v boj se vrhá svatý!
Zřím lid svůj, národ Božích bojovníků,
hřmít ve válečném ryku,
zas Žižky, Prokopů se prapor míhá,
jenž vrahy zhoubou stíhá!
Zřím k východu, jenž červánky plá v zoři –
tam volnosti žár hoří,
jak Husa hranice on ke obloze
v ohnivém letí voze!
Ó rci, ty moře domů neobsáhlé,
zdaž klesne opět náhle?
Zdaž proud, jenž v šíř se rozlil křepkoběhý,
se vrátí nazpět v břehy?
Zdaž vzruch, jenž Balkánu teď volnost vrátil,
svých blesků sílu ztratil?
Zdaž voj, jenž k jitru vzkříšení dnes chvátá,
zas kletba zničí klatá?
Byl po tři věky otrokem a robem –
teď vstal a otřás hrobem,
byl vrahu posměchem, byl mučedníkem,
a náhle zved se šikem!
On, Cirku zápasník, teď hrdě vzhlédl
a Říman – škůdce zbledl,
v něm Lidstva cíl zas v plný rozmach vzlétá
a v páky bije světa!
Nechť sřítí se a rozmetá a klesne
v té věků chvíli děsné,
zas obnoví se, rozkvete zas jarem,
křivd zajásá on zmarem!
Nechť vichrem dál a dál vždy v před se valí –
on zdrtí pekel skály,
v své prosté víře, v kytli selské chudé
zas vítězem Čech bude!
Ostruhu pomsty přitkne svému oři
a hradby Temna sboří,
myšlenku Pravdy rozhlaholí všude,
zas vítězem Čech bude!
Ten hymnus v nepřátelské davy zrádné
jak divý příval vpadne,
zlob valy zhroutí, moci nepozbude,
zas vítězem Čech bude!
Ó val se, moře činů, věků moře,
v tvém hřmění blýská zoře,
můj národ k štěstí zvou tvé blesky rudé –
zas vítězem Čech bude!

Meter: iambic
- LXXIV -
by Lope de Vega

Salió Faetón y amaneció el Oriente
vertiendo flores, perlas y tesoros;
pasó por alto del mar indio al moro
turbado de su luz resplandeciente.
Las montañas de nubes al poniente
iban subiendo y de la Libra al Toro,
cuando cayó, sembrando el carro de oro
del Eridano claro en la corriente.
Recibiole llorando la ribera,
de su temeridad castigo justo,
que tan alto subir tan bajo para.
Pero mísero de él, ¿dónde cayera,
si con freno de fuerza y no de gusto
la voluntad de una mujer guiara?

Meter: polymetric
Als ihm seine Asterie geschrieben.
by Johann Jacob Bodmer

Wer sollte dieses wol in sein Gemüthe bringen,
Daß unter weiß und schwartz verborgen solche Freud?
Daß nur ein einig Brieff nem alle Traurigkeit?
Kan auch der Augenlust so weit ins Hertze dringen?
Ich weiß die Sinne fast nicht höher mehr zu schwingen,
Und habe wol mit Fleiß gelesen jederzeit,
Was von der Liebe nur gefunden weit und breit,
Es hat mich aber nichts vermocht so sehr zu zwingen;
Der Griech Anacreon, der Sappho schön Gedicht,
Und auch Ovidius sind ihm zu gleichen nicht,
Der künstlich Amadis ist nie so hoch gegangen.
Glückselig ist die Hand, die diesen Brief gemacht,
Glückselig ich die Dint und auch die Feder acht,
Und mehr glückselig mich, der ich ihn hab empfangen.

Meter: iambic
POHÁDKA DÁVNO UPRCHLÉHO JARA. (XIII.)
by Josef Kuchař

Mně nezbývá leč Tobě, drahá, díky vzdát,
že kouzlo bytosti Tvé, Tvoje něha vřelá
mně na chvílí zde v žití nebe otevřela...
Jak moh’ bych pro jinou kdy bytost plát? –
V mém životě kdys tměl se muk sráz divý,
jak hrob byl temný, jak smrt mlčelivý.
Mně zbývalo jen v neznámý se sřítit svět,
kde věčná propast noci vykoupením z běd – –
Tu přišlas Ty: Tvá něha, krása, nevinnost:
a ručka Tvá nad srázem vyklenula most.
Tys v zoufalou mou duši nový život vlila,
jej vznětem, nadějí a vírou vyzlatila –
Tys sám můj neúprosný Osud okouzlila.
V mém lačném srdci Tebou probuzený vznět
tak mnohé sladké písni dal vypučet v květ,
a nadšený tu děj, jenž v pohádku se pojí,
je zlatým plodem mladé, dávné přízně Tvojí.
Čar duše Tvé, jenž do pozdních mých let se schvěl,
zas v nové vonné jaro se mi rozpučel.
Vděčností nevystihlou plane moje hruď –
Ty milá, dobrá, drahá na světě tu šťastna buď!
Mám Tebe v duši jako v zlatě na obrázku,
a pod ním věčnou lampu – svoji k Tobě lásku.
Že také já v Tvé ve paměti žiju, jsem si jist,
jak blesknuvší se světlo – neposkvrněn, čist,
a v toužení že hlavou táhne myšlenek Ti val:
„Ticho po pěšině, kudy chodíval“ –
ta čarokrásná ruská píseň Donaurova,
jež celé moře citu, stesku v sobě chová,
a již Tvůj vzácně milý hlas v nadšeném vznětu
tak úchvatně a vroucně pěje při spinetu.

Meter: iambic
1L: Mit Zuziehung der Ständ' etwas belieben,
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Mit Zuziehung der Ständ' etwas belieben,
Ist sonst wohl nicht der Herrn Monarchen Art,
Doch in des Löwen Staate ward
Vor kurzem erst ein Landtag ausgeschrieben.
Die Thiere standen wartend da.
Der Löwe kam. Nehmt Platz, bitt' ich, ihr Herrn!
Sprach der Monarch. Allein der eine sah
Den andern an, und keiner wollte gern
Den Anfang machen; denn die Grade
Von Rang, die unter uns ein jeder Dummkopf weiß,
Ließ der Monarch, vielleicht mit Fleiß,
Ganz unbestimmt. Daher verbat ein jeder sich die Gnade
Zu sitzen, wo der Löwe saß.
Dem aber wurde nach gerade
Die Zeit zu lang. »Ihr Herren, treibt ihr Spaß?
Bei meinem Barte! wären wir
Auch nur beisammen, um zu schmausen,
So sollt' uns doch kein kluges Thier
Die Zeit durch solche Possen mausen.
Herr Esel!« – (denn auch Esel sind,
Wenn ihr's nicht wißt, zuweilen Landesstände;)
»herr Esel! Setz' er sich geschwind
Hier neben mich! Und damit Lied am Ende.«
Welch Wesen da der Esel an sich nahm,
Das könnt ihr leicht von selbst erachten.
Die andern Thiere aber lachten;
Und setzten sich in Zukunft wie es kam.

Meter: iambic
Die neue freie Zeit
by Robert Eduard Prutz

Nun freuet euch, ihr Frommen,
nun ist der Tag gekommen,
den ihr so lange erharrt:
Durch Beten und durch Glauben,
nun wird man rückwärts schrauben
die schnöde Gegenwart.
Trotz Widerspruch und Schnarchen,
die Zeit der Patriarchen,
schon kehrt sie uns zurück:
Modern sind wir gewesen,
nun werden wir Chinesen –
Chinesen, welch ein Glück!
O China, Reich der Sitte,
Reich der gerechten Mitte,
du Reich der Majestät:
Wo niemand braucht zu sorgen,
wo alles heut wie morgen,
in ew'gen Gleisen geht!
Dein Beispiel soll uns lehren,
zur Einfalt zu bekehren
das sündige Geschlecht:
Nun scheren wir die Köpfe,
nun salben wir die Zöpfe,
der dickste Zopf hat recht!
Nun müßt ihr schweigend sitzen
und auf die Nasenspitzen
in stiller Andacht sehn:
So wird die Menge preisend
und mit dem Finger weisend
euch demutvoll umstehn.
Nun gegen Strauß und Bauer,
nun baut man eine Mauer
rings um das Reich herum:
drauf stehn mit stolzen Mienen
die Herren Mandarinen
und nicken und – sind stumm.
Das Schreiben und das Sprechen
das gilt nun als Verbrechen,
denn nur der Kaiser spricht!
Nun, mächtiger und weiser
als unser Herr, der Kaiser,
ist selbst der Herrgott nicht.
Und will das Fleisch sich regen,
und fragen wir, weswegen?
O dann dem Kaiser Preis:
Dann kriegen wir als Kinder,
bald stärker, bald gelinder,
die Rute auf den Steiß.
So bilden wir mit Ehren
als ob wir's selber wären,
den Mittelpunkt der Welt!
Was schert in unsrer Glorie,
was schert uns die Historie,
wenn's nur zusammenhält?
Drum immer frisch geschoben,
gehoben und geschroben,
nach China frisch herum!
Doch wollt ihr's recht vollenden,
o dann mit gnäd'gen Händen,
o gebt uns Opium!

Meter: iambic
ZÁPAD.
by Karel Babánek

Zapadá slunce, úsměvem se loučí,
i tvůj už na noc nachýlil se den
a nazpět-li se ohlédneš dnes přece,
vše jako krátký připadá ti sen.
Je život za tebou a stíny už se dlouží,
tou cestou krátkou ještě jdeš a jdeš,
zapadá slunce, úsměvem se loučí,
čeho ty s láskou vzpomeneš?

Meter: iambic
Moji drazí spolubratří
by Karel Dostál-Lutinov

Moji drazí spolubratří
s tichým plesem na mne patří,
jak mne stihá „Boží trest“.
Inu, láska přejná jest.

Meter: trochaic
14
by Gottfried Keller

Und wieder schlägt's – ein Viertel erst und zwölfe!
Ein Viertelstündchen erst, daß Gott mir helfe,
Verging, seit ich mich wieder regen kann!
Ich träumte, daß schon mancher Tag verrann!
Doch bin ich frei, das Weh hat sich gewendet.
Der seine Strahlen durch das Weltall sendet,
Er löst auch Zeit und Raum in diesem Schrein –
Ich bin allein und dennoch nicht allein!
Getrennt bin ich von meinem herben Leiden,
Und wie ein Meer, von dem ich mich will scheiden,
Laß brausen ich mein siedendheißes Blut
Und steh am Ufer als ein Mann von Mut.
So toset nur, ihr ungetreuen Wogen,
Lange genug bin ich mit euch gezogen!
Ich übersing euch, wie ein Ferg am Strand,
Und tausch euch an ein gutes Heimatland!
Schon seh ich schimmernd fließen Zeit in Zeiten,
Verlieren sich in unbegrenzte Weiten
Gefilde, Bergeshöhen, Wolkenflug:
Die Ewigkeit in
Der letzte Hauch ein wallend Meer von Leben,
Wo fliehend die Gedanken mir entschweben!
Fahr hin, o Selbst! vergängliches Idol,
Wer du auch bist, leb wohl du, fahre wohl!

Meter: iambic
Soneto con diálogo
by Fray Jerónimo Bermúdez

Coro Segundo: Buen Conde, bien
                  será que te consueles
de suerte así rompido el noble pecho
Condestable: ¡Ay, que en España veo, a mi despecho,
tres Pedros reyes, todos tres crueles!
Coro segundo: Este misterio no
                  se le reveles
que donde hay fuerza piérdese el derecho
Condestable: ¡Ay, que me
                  tiene un trueque tan mal hecho
amargo el corazón más que las hieles
Coro segundo: Mira que cuelga
                  el público sosiego
del tuyo, y con este duro ensayo
atizas contra ti la cruda llama
Condestable: Soy lauro verde contra el seco rayo,
y planta larisea, que en el fuego
conservo en su verdor mi tronco y rama

Meter: iambic
- XCIX - Al Señor Almirante de Castilla le envió este soneto con esta copla
by Luis de Ulloa y Pereira

Científico Apolo nuestro
ese soneto os envío,
porque le enmendéis por mío
y yo le estime por vuestro.
Un vacilar continuo el pensamiento,
mover sin ocasión de prevenido,
un ciego idolatrar, cuanto advertido,
una incredulidad del escarmiento.
A cuenta respirar de ajeno aliento,
nacer de lo cobarde lo advertido,
al tiempo anticiparle agradecido,
usar como lisonja del tormento.
Una unión del descanso, y la fatiga,
un guiar lo animoso la imprudencia,
osar, ceder, y resolver osado.
Un forzoso temer aun cuando obliga,
sólo este amor al mío diferencia,
en la razón, que sigue mi cuidado.

Meter: iambic
Nářek.
by Josef Jaroslav Langer

Jak to dlouho mám zde ještě dlíti,
Kdežto jen nesnáze traplivé
Naději kladou se klamlivé,
V strasti veždy jen kde jest mi žíti?
Věčně sudba má mi káže sníti,
Věčně sníti ve tmě truchlivé!
Ó, kde medle soužení divé
Konce žádaného má dojíti?
Výše hleď! do věčna vzdálenosti,
Tam konec kde vezme trápení,
Nám kde víc není již mámení;
Tam kde zlost i lesť i šidba pojde,
Tam kde jen kynou duchům radosti,
Tvá i ctnost tam odměny hle dojde.

Meter: trochaic
30. Freimaurerlied
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Wackre Brüder, stimmet an!
Auf! begrüßt den braven Mann,
Der in unsern freien Orden
Eben aufgenommen worden;
Der nicht weiß, wie ihm geschah,
Ob der Wunder, die er sah!
Lieber Bruder, freue dich!
Wir auch freun uns inniglich!
So du als ein Maurer handelst,
Auf der Weisheit Pfade wandelst;
Hüllet, mit der Zeiten Lauf,
Neue Wahrheit dir sich auf.
Senke, Bruder, nicht den Blick
In die Finsternis zurück!
Forsche tiefer in die Wahrheit!
Von der Dämmrung geh zur Klarheit!
Wandle sicher! strauchle nicht!
Bis du fleugst von Licht zu Licht!
Sei getrost, und achte nicht,
Was der Thor und Heuchler spricht,
Sie, die uns im Finstern richten,
Lügen an die Wahrheit dichten!
Was gehn einen braven Mann
Alle Splitterrichter an?
Höre, was die Weisheit spricht:
»thue Recht, und zittre nicht!«
Ob ihm tausend Feinde dräuen,
Wird der Redliche nichts scheuen;
Weichet weder links noch rechts,
Fühlt sich göttliches Geschlechts!
Bruder, gieb uns deine Hand
Unsrer Freundschaft Unterpfand!
Unser Bündnis zu erneuen,
Soll sich unser Bruder freuen!
Maurer, schenkt die Gläser voll!
Trinkt auf unsers Bruders Wohl!

Meter: trochaic
O muzice.
by Bohdan Kaminský

Čertův kvítek,
tenhle Vítek,
ten má z pekla štěstí!
Bleskem oka
srazí soka,
nebojí se šesti.
Bez okolků
chytne holku,
která se mu líbí,
v pás ji chytí,
hochům bití
a jí pouti slíbí.
Oči upne,
jen si dupne,
basa začne hráti,
dokud Vítek,
čertův kvítek,
všecko nevymlátí.
Času není
na placení, –
zaplatí to nebe.
Vítek milý
v posled zbylý
vyhodí sám sebe.
Cestou domů
rád je tomu,
jak se moudře bavil –
čertův kvítek,
tenhle Vítek,
jak to moudře spravil!

Meter: trochaic
Anhelos
by Rodolfo Castaing

En la copa nevada de un jazmín,
donde el aura conviértese en rumores,
un trono han fabricado a sus amores,
dos gorriones que habitan el jardín.
Cuando el sol al perderse en el
                     confín
baña a la planta en suaves resplandores,
ilumina un idilio entre las flores,
cuyo ensueño de amor no tiene fin
¡Deliciosa visión la de ese nido
columbrado a los rayos del ocaso!
¿Lograré yo, después de haber
                     vivido
resignado al capricho del acaso,
encontrar para siempre convertido
de amor en casto nido tu regazo?

Meter: anapestic
KLEKÁNÍ
by Alfons Breska

Slyš ston a ston
a sten a sten,
jímž kvílí zvon,
když zmírá den.
Můj plaší sen
ten žalný tón,
ten sten a sten
a ston a ston.
A stínů shon
v mém srdci jen,
jen sten a ston
a ston a sten.
Žal probuzen
lká z duše clon
svůj ston a sten
a sten a ston.

Meter: iambic
Inscripción de la estatua augusta del César Carlos V en Aranjuez
by Quevedo

Las selvas hizo navegar, y el viento
al cáñamo en sus velas respetaba,
cuando, cortés, anhélito tasaba
con la necesidad del movimiento.
Dilató su victoria el vencimiento
por las riberas que el Danubio lava;
cayó África ardiente; gimió esclava
la falsa religión en fin sangriento.
Vio Roma en la desorden de su gente,
si no piadosa, alegre valentía,
y de España el rumor sosegó ausente.
Retiró a Solimán, temor de Hungría,
y por ser retirada más valiente,
se retiró a sí misma el postrer día.

Meter: polymetric
Las piedras preciosas – La cornelina
by José Navarro Montes de Oca

Tiene un color rosado y ambarino
en conjunción, radiante y armoniosa,
de ámbar delirio con carmín de vino,
y oro geranio con carmín de rosa.
Gema de bella y limpia luz de oro,
en claros nimbos su fulgencia arroja,
y parece, en su lírico decoro,
la flor sangrienta de tu boca roja.
Su luz en clara irradiación difunde
sobre tu mano, como sobre un ala,
y con tu carne de ámbar se confunde;
porque tu carne, que es rosada y crema,
su matiz transparente y puro, iguala
por una extraña afinidad de gema.

Meter: iambic
A Lord Wellington en la toma de Badajoz
by Juan Nicasio Gallego

A par del grito universal que
                     llena
de gozo y gratitud la esfera hispana,
y del manso, y ya libre, Guadiana
al caudaloso Támesis resuena;
tu gloria ¡oh Conde! a la región
                     serena
de la inmortalidad sube, y ufana
se goza en ella la nación britana;
tiembla y se humilla el vándalo del Sena
Sigue; y despierte el adormido polo
al golpe de su espada; en la pelea
te envidie Marte y te corone Apolo;
y si al triple pendón que al aire ondea
osa Alecto amagar, tu nombre solo
prenda de unión, como de triunfo, sea

Meter: polymetric
1L: Zwei Leute sitzen am Tische –
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Zwei Leute sitzen am Tische –
Der Abend ist so schön:
Es weht wie mit Thaues Frische
Herab von des Berges Höhn.
Schon träumt nach des Tages Schwüle
Die Erde von kühler Lust.
Es erwachen die mildern Gefühle
In jeder Menschenbrust.
Die Abendglocken erschallen,
Verkünden Fried' und Ruh;
Es flöten die Nachtigallen
Und die Blumen nicken dazu.
Die beiden sitzen und zanken
Sich über einen Bericht.
Es fallen ihre Gedanken
Auf etwas anderes nicht.
Da beginnen sie aufzustehen
Als triebe sie Ein Gefühl:
Herr College, wir wollen gehen!
Es wird nach gerade kühl.

Meter: iambic
Soneto
by León Espinel

Cuando a la dulce guerra de Cupido
de tus besos me llame el instrumento,
cuando vea ondeado por el viento
el fuego de tus ojos esparcido,
sé que he de acometer como atrevido,
teniendo por muy cierto el vencimiento;
mas ¡ay! que al fin me faltará el aliento,
quedando yo triunfante y yo vencido.
Divina vencedora de mis ojos,
hermosa triunfadora de mi gloria,
Señora, si me vences tú, paciencia,
Como vencido, te daré despojos,
como rendido, te daré victoria,
y como esclavo, te daré obediencia.

Meter: iambic
XVIII. „Jste krásná,“ řekl Jsi mi dnes. Jsem krásná?
by Tereza Dubrovská

„Jste krásná,“ řekl Jsi mi dnes. Jsem krásná?
Na tvář svou hledím, zřím se v zrcadle –
Běl tuberos má, průzračná je, jasná,
mé oči pláčem mdlé jsou, zapadlé.
Žal na skráň vetkal jemné pavučiny,
čas na čelo svál chmury šedivé,
a postříbřil žluť vlasu – modré stíny
se na rty schvěly, chladné, neživé.
Jsem vybledlý jen přízrak mládí svého,
jenž hledí na mne s výčitkou a něm,
jsem, co žít mělo, slabý odlesk všeho.
Ne, krásná nejsem! Sklo mne neošidí –
než nelkám, neb čtu sladkou pravdu v něm,
že oko Tvé mne přec jen krásnou vidí!

Meter: iambic
Fatalidad
by Antonio Ros de Olano

De luz vestida en el azul sereno,
limpio reflejo de la casta luna,
diosa del mar en transparente cuna,
la amé en un tiempo de esperanza ajeno.
¡Fatal amor! El corazón sin freno
triunfó del Hado ¡mísera fortuna!
¡La Náyade de límpida laguna
fue Venus libre y me abismé en su seno!
Luego la vi en el féretro tendida,
pavorosa beldad de carne inerte,
astro apagado en luctuosa esfera.
Y ¡ay del deseo! Me atedió en la vida
y amé el dolor con que me hirió su muerte,
¡vuelto al afán de mi ilusión primera!

Meter: polymetric