PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
XI.
by Viktor Dyk

Ví bůh, kde člověk kosti složí.
Proud bystřin nejlíp téci nechat.
Ustaňte! Nezdravo tak spěchat.
A máte zlato? Máte zboží?
Vy jdete těžit s hřivnou svojí.
Úrodné zlatem vaše vozy.
Kup, sedláče! A bohpomozi:
co stálo groš, pět grošů stojí.
Bůh odnímá a zase dává,
a chce-li, lidské činy zvrátí. –
Vy o groš zvykli jste si hráti.
Což menší sázkou naše hlava?

Meter: iambic
Ein arabischer Fluch
by Johann Gottfried Herder

»gott verwirre die Haar' am Kinne des Feindes!« Geruhig,
Lieber! dem zornigen Mann wirrt er den inneren Sinn.

Meter: polymetric
ELEGIE O ŠTĚSTÍ.
by Jaroslav Vrchlický

Kdo zvyk, že štěstí šlo vždy kolem dál,
si nezavzdychne ani,
když nový den zas jednu naděj vzal,
zhas’ jedno pousmání.
On cítí, jinak nemohlo to být,
víc nezachví se bolem,
ba v posled bude osud velebit,
že vůbec šlo tu kolem!
Tak mnohý po něm celý život práh’,
kde ono zatím bylo?
Jak tomu byl by okamžik jen drah’,
kdyby se zastavilo!
A jiný ani z dálky neviděl
lem jeho bílé řízy,
v jhu, jařmu, v poutech, v odříkání šel,
v sled i sám sobě cizí.
Již šťastný každý, kdo jen o něm snil,
s těch strmých lidstva hlídek,
tak chodec kdysi jen v snách vůni pil,
ze zahrad Hesperidek...

Meter: iambic
1L: Du meines Blutes Unruh, heimliche Liebste du,
by Otto Erich Hartleben

Du meines Blutes Unruh, heimliche Liebste du,
die du verstohlen nur die dunklen Blicke schenkst,
o lass aus deinen schweren Flechten braune Nacht
um meine Sinne strömen – lass Vergessenheit
sich breiten über niegestillte Lust und Qual.
Ich seh uns wandeln unterm kahlen Winterwald,
ins Morgenrot, durch streifende Lüfte ging der Weg.
und glaubten an den Frühling, als der Schnee noch lag ...
– du sollst nicht weinen – gib mir deine liebe Hand! –
Der Frühling kam, uns beide fand er nicht vereint;
in Sommernächten duftete süss der Lindenbaum –
wir aber durften nicht in Liebe beisammen sein.
Nun ward es wieder Winter und es starrt der Schnee,
doch still aus Schmerzen spriesst uns wohl ein spätes Glück,
das leise webt und langsam um uns beide her.
Lass uns umhüllt von deinen braunen Haaren sein,
du meines Blutes Unruh, heimliche Liebste du.

Meter: iambic
- 81 - De la buena cosecha de poetas, conforme al pronóstico de los almanaques
by Lope de Vega

Si de Poetas la abundancia apruebas,
Elisio, en nuestro Hispánico distrito,
a los panes y peces te remito,
sino sabes el número que llevas.
Año de brevas y de malas nuevas
nunca le veas, tiene el vulgo escrito,
mas cierto Matritense manuscrito,
dice Poetas, donde dijo brevas.
¿Piensas que alguno en tantos la campaña
podrá cantar de Marte en las ajenas,
con las banderas de la invicta España;
las naves contra Holanda de armas llenas?
pero de tal acción te desengaña
sobrar Poetas, y faltar Mecenas.

Meter: iambic
36. Příroda se ze všech živlů všudy
by Jan Kollár

Příroda se ze všech živlů všudy
Kvítek jala stvořit nesvadlý,
V němž se v sličné změně zercadlí
Nebe, země, hvězd a slunce proudy;
Než um Pallas, Lada sladké pudy
Místo vůně po něm rozkládly,
Kupid s Milkem lístky pokradli
Točíce z nich tři dny každé údy:
A vše tyto bohů větších dary
Okouzlily vděky nevinně
Stříbrem hlasu, hnutí lehkých čáry;
Kdo Ji uzří, stane, sám se ptaje:
Jakž pak předce tato bohyně
Z řeckých hájů přišla v naše kraje?

Meter: trochaic
- CLIII - Traducción de un epigrama latino
by Gutierre de Cetina

Sobre las ondas del helado Ibero,
incauto niño, y sin saber, corría,
cuando el hielo, que fuerza no tenía,
quebrando, se mostró crudo y severo.
El río, que veloz iba ligero,
con el tributo el cuerpo al mar envía:
la cabeza que el hielo sostenía
por memoria quedó del caso fiero.
La madre que buscando al niño andaba
por la ribera, viendo el rostro luego
asió dél y sacó lo que quedaba.
«¡Ay cruel hado -dijo- extraño y ciego!
Pues de lo que parí no me tocaba
más parte que ésta, ésta consuma el fuego.»

Meter: iambic
- 0 - Jornada I, DON JUAN De El gran Duque de Moscovia y emperador perseguido
by Lope de Vega

La opinión general pinta desnudo
al ciego Amor, y en esto no se engaña,
que cuando de intereses se acompaña
no lo es, ni lo será, ni serlo pudo.
Dicen que es gala al tosco, ingenio al rudo,
propia amistad, correspondencia extraña,
mano al avaro, y al inhábil maña,
freno al soberbio y al cobarde escudo.
Dicen que es un defecto que conquista
la hermosura en quien hace el alma empleo,
sin que prudencia humana se resista.
Yo digo que es amor, y en mí lo veo,
un animal que le engendró la vista,
dio vida el trato y manos el deseo.

Meter: polymetric
En nombre de la antártica academia de la ciudad de Lima en el Perú
by Pedro de Oña

Hasta ahora tuvimos por muy cierto
llevado (Delio) tras la simple
                     gente
que navegar el Sol del rojo Oriente
adonde en lo cerúleo toma puerto
Era guardando el orden, y el concierto
de la naturaleza providente,
que le manda asistir atentamente
acá en el vtreo mar, y allá en el muerto
Mas, ya que habemos visto el
                  nuevo rayo
del celestial ingenio, que os adorna,
gloria de nuestra edad en las postreras
Hallamos ser aquello un solo ensayo
y una sombra de luz, que va, y que orna,
imitando su burla a vuestras veras.

Meter: iambic
Za Fořtem Žáček.
by Josef Pachmayer

Ach, revír Vídně! Mazaný v něm fořt náš
nic nesved, neulovil nic!
Teď k Dunaji si žáček used! Proč ten tam?
By naučil se chytat – vodu do udic.

Meter: iambic
MODLITBA.
by Petr Křička

Svatý Václave,
vévodo české země,
kníže náš,
pros za nás Boha,
svatého Ducha,
Kriste eleison!
Nikomu jsme křivdy nečinili,
žíti nechávajíce, jsme žili,
pravdy jeho každému jsme přáli,
hada zlého na prsou jsme hřáli,
svatý Václave!
Pomoci tvé my žádáme,
smiluj se nad námi!
Utěš smutné,
zažeň vše zlé,
svatý Václave,
Kriste eleison!
Pohleď! Jak Syn boží zrazen, prodán,
kříž svůj vleka, zlehčen, trny zbodán,
jde Tvůj národ ve smrtelném potu
za svět podlý umřít na Golgotu,
svatý Václave!
Nebeské je dvorstvo krásné,
blaze tomu, kdož tam půjde,
v život věčný,
v oheň jasný
Svatého Ducha,
Kriste eleison!
Ale má-li pravda Páně žíti,
musí i zde věrné vojsko míti –
a Tvůj národ vždy ji v srdci choval,
za ni trpěl, pro ni rytěřoval,
svatý Václave!
Ty jsi dědic české země,
rozpomeň se na své plémě,
nedej zahynouti
nám i budoucím,
svatý Václave,
Kriste eleison!

Meter: trochaic
[solch ein lauer weißer Tag]
by Max Dauthendey

Solch ein lauer weißer Tag,
Mag die Hände gar nicht rühren,
Nur die Augen liegen wach.
Draußen welken gelb die Bäume,
In der stillen Esche nicken
Graue Blätter, altersschwach.
Graue Blätter, graue Träume.

Meter: trochaic
Flor de cieno
by Julián del Casal

Yo soy como una choza solitaria
que el viento huracanado desmorona
y en cuyas piedras húmedas entona
hosco búho su endecha funeraria
Por fuera sólo es urna cineraria
sin inscripción, ni fecha, ni corona,
mas dentro, donde el cielo se amontona,
cubre sus hojas fresca pasionaria
Huyen los hombres al oír el canto
del búho que en la atmósfera se pierde,
y, sin que sepan reprimir su espanto,
no ven que, como planta siempre verde,
entre el negro raudal de mi amargura
guarda mi corazón su esencia pura.

Meter: iambic
1.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Damit die Motte nicht darff über Hunger klagen,
Noch sonder Tichter darff der Kramer Dütten drehn,
Wird hier das Fünffte Buch der gute Leser sehn,
Mit welchem sich schon wil der harte Lands Knecht tragen.
Es sind ja Pappelstiel, und wo von eiteln Sachen
Was schlechters kan als wol die Pappelstiele seyn;
Ich theile Schandfleck aus, und nehme sie auch ein:
Denn ieder wil mich draus ohn Danck zum Tichter machen.

Meter: iambic
- IX -
by Pedro de Padilla

Ojos, que no sois ojos, si no estrellas,
que alumbran más que el Sol, y resplandecen,
luces, que cien mil almas enriquecen,
y abrasa el corazón amor con ellas.
Del fuego soberano sois centellas,
que humanos ojos veros no merecen,
bellísimos luceros, que aparecen,
eclipsando las luces menos bellas.
La libertad troqué sólo por veros,
porque conozco que tenéis la cumbre
de la belleza, y de la gallardía.
Y estoy en tal estado por quereros,
que ya soy Fénix, que con vuestra lumbre
me consumo y renuevo cada día.

Meter: iambic
- 69 - Desea el poeta que le piquen avispas
by Lope de Vega

Pensando que era flor una mañana
de Abril, meliflua abeja argumentosa
hizo mayor junto al jazmín la rosa
de la mejilla de la hermosa Juana.
Bajó al dolor, para sí sola humana,
lágrima de sus ojos amorosa,
bebió la herida aljófar, y celosa
en punta de zafir trocó la grana.
Juana, el cruel rigor de tus hazañas,
de tan pequeño mal tu pecho arguya,
pues tus ojos por él en perlas bañas.
Y si ha de ser la medicina suya,
píquenme avispas, áspides y arañas
por una de cristal lágrima tuya.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel José Othón

En los collados y en la selva inculta
del maternal amor se muestra el celo;
oye el ave el reclamo, deja el cielo
y acude al nido que el ramaje oculta
Entre las hojas de la encina adulta
se siente el ensayar del primer vuelo,
y en el pico de rosa del polluelo
su pico de ámbar la torcaz sepulta.
Muge la vaca en tanto que se aleja
la cría por las quiebras del camino
y al blando son de la amorosa queja,
tiembla, cual amapola sobre el lino,
la roja lengüecilla de la oveja
del cordero en el blanco vellocino

Meter: iambic
- XIX - Similitud de la nieve, y el alma
by Francisco de La Torre

Cae la hermosa nieve de la altura,
desciende el alma noble de hacia el Cielo,
la nieve se introduce en el vil suelo,
y en la tierra del cuerpo el alma pura.
Poco en la tierra el bello candor dura,
y poco el alma, que la vida es vuelo,
pisadas manchan de la nieve el velo,
y error la faz del alma desfigura.
Llama a nieve el Sol con luz severa,
tira la parte leve hacia sí mismo,
la grave en río al valle se exonera.
Llama Dios la alma a sí en el paroxismo,
la sutil en virtud sube a la esfera,
y la pesada en culpa va al abismo.

Meter: polymetric
Hřbitov
by František Dohnal

Tak stále jdu tou alejí,
kde hroby mrtvých nadějí
a hroby snů
ze zašlých dnů
zřím všude, kam jen pohlednu.
A hrobů těch, och, tolik již –
a nad hroby, hle, kříž a kříž,
a na nich zřít:
kdos pní tam vbit –
to mého Já kus, můj to cit...
A jdu a jdu tím hřbitovem,
co krok, vždy hrobě po novém,
a každý den
vždy nový sen
k těm mrtvým rovům připojen.
A jdu a jdu a přemítám,
proč každý sen tak pochovám,
proč každý květ
tak zvadne hned
a každý tak mře duše vznět.
A jdu a jdu a nevím sám,
jak ubráním se potom tmám,
až v jeden den
já rozechvěn
svůj poslední tak pohřbím sen...

Meter: iambic
Book 2, Epigram 22
by Thomas Bastard

I met a courtier riding on the plain,
 Well-mounted on a brave and gallant steed;
 I sat upon a jade, and spurred to my pain
 My lazy beast, whose tired sides did bleed:
 He saw my case, and then of courtesy
 Did rein his horse, and drew the bridle in,
 Because I did desire his company:
 But he corvetting way of me did win.
      What should I do, who was besteaded so?
       His horse stood still faster than mine could go.
 ﻿

Meter: iambic
- XIX - Encarece de animosidad la elección de estado durable hasta la muerte
by Juana Ines de La Cruz

Si los riesgos del mar considerara
ninguno se embarcara, si antes viera
bien su peligro, nadie se atreviera,
ni al bravo toro osado provocara.
Si del fogoso bruto ponderara
la furia desbocada en la carrera,
el jinete prudente, nunca hubiera,
quien con discreta mano le enfrenara.
Pero si hubiera algo tan osado,
que, no obstante el peligro, al mismo Apolo
quisiera gobernar con atrevida
mano, el rápido carro en luz bañado
todo lo hiciera, y no tomara sólo
estado, que ha de ser toda la vida.

Meter: iambic
79.
by Friedrich von Logau

Fürstin! Ihr gabt dieser Welt eure Zier und euer Leben,
Da den Engeln gleich ihr Fest pflegt die Christenheit zu geben;
Dann, ihr soltet wie ihr seyd, durch der Schönheit reinen Schein,
Durch die Tugend, durch die Gunst, unsres Landes Engel seyn.
Engel! diesem Engel dient, den uns Gottes Treu verehret,
Dem hier Würde, Leben, Heil und dort Ewigkeit gehöret;
Engel! diesen Engel schützt durch der Flügel sichres Dach,
Führet volles Gnügen zu, führet weg all Ungemach.

Meter: trochaic
MASARYK. (III.)
by Adolf Černý

Když radost vyšuměla a vše jímal klid,
že vláda věcí dána všechněch Otci,
zas ku práci se vracel svobodný teď lid,
k svým pluhům, k mlatu, péru, k svému kotci.
Však také k svému dílu zprvu nesměle,
dál směleji se závist navracela
a nenávist a zloba s vráskou na čele:
prý není vše, jak zem by míti měla.
Prý muži přibývá let tíha nemalá
i slábne jeho duch – a zlé jsou časy.
Je čas, by jiná ruka otěž ujala.
A hloupost kývala, žeť tak to asi.
Lid zatím pamětliv, že sňal mu řetězy,
když vidí hrdinu, jak otěž svírá
své brůny, maje štítem „Pravda vítězí“,
pln víry jest a šťasten za ním zírá.
A když čas bohatě jej lety obdařil,
lid po vší zemi jásal jedním hlasem
a svátek provolal, jenž všecky prozářil,
a celá země zahořela jasem.
Jak bzukot mouchy zanik' zloby vřesk a ryk,
když lid se rozjásal, jej z dálky vida,
a když vše zavolalo: „Zdráv buď Masaryk!
Kéž Bůh mu věku nekonečně přidá!“

Meter: iambic
2.
by Joseph von Eichendorff

Staunend auf den Göttersitzen
Die Unsterblichen nun stehn,
Sehn den Morgen drüben blitzen,
Fühlen Duft herüberwehn,
Und so süßes Weh sie spüren,
Lösen leis ihr Schiff vom Strand,
Und die Lüfte sie verführen
Fern durchs Meer zum jungen Land.
O wie da die Quellen sprangen
In die tiefe Blütenpracht
Und Lianen dort sich schlangen
Glühend durch die Waldesnacht!
Und die Wandrer trunken lauschen,
Wo die Wasserfälle gehn,
Bis sie in dem Frühlingsrauschen
Plötzlich all erschrocken stehn:
Denn sie sehn zum ersten Male
Nun die Sonne niedergehn
Und verwundert Berg' und Tale
Tief im Abendrote stehn,
Und der schönste Gott von allen
Sank erbleichend in den Duft,
Denn dem Tode ist verfallen,
Wer geatmet ird'sche Luft.
Die Genossen faßt ein Grauen,
Und sie fahren weit ins Meer,
Nach des Vaters Haus sie schauen,
Doch sie finden's nimmermehr.
Mußten aus den Wogenwüsten
Ihrer Schiffe Schnäbel drehn
Wieder nach des Eilands Küsten,
Ach, das war so falsch und schön!
Und für immer da verschlagen
Blieben sie im fremden Land,
Hörten nachts des Vaters Klagen
Oft noch fern vom Götterstrand. –
Und nun Kindeskinder müssen
Nach der Heimat sehn ins Meer,
Und es kommt im Wind ein Grüßen,
Und sie wissen nicht woher.

Meter: trochaic
XV. Bohatec.
by František Serafínský Procházka

Mám hříbátko s lyskou, s lyskou,
a chaloupku nízkou, nízkou.
Hříbátku však svědčí, svědčí,
brzo bude větší, větší.
Přes pole a meze, meze,
k panence mne sveze, sveze.
Panenku mám radši, radši,
chaloupka nám stačí, stačí.

Meter: trochaic
II. Dýchal vítr na haluze
by Alois Jirásek

Dýchal vítr na haluze
stydlé dubu u lesa:
Netruchli, ty stará hlavo,
modrají se nebesa.
Odlož listí, upomínky
na to, co již zmizelo,
přijde radost, slunce s písní,
věnec vloží na čelo.

Meter: trochaic
El vértigo demente
by Carlos Valverde López

Sólo el camino sabe donde acaba el camino,
sólo el silencio sabe donde el silencio acaba,
sólo tu vuelo de ave sobre el vértigo... madre,
sabe donde se estrellan los anhelos del alma..
Sólo el perfil sereno de tu
                  cabeza blanca
sabe de los perfiles del
                  volcán de mi almohada
y conoce mi espanto y mi
                  amarga mirada
cuando miro de frente tus
                  ojos esmeralda...
Sólo el fulgor del alba que
                  tu afección emana
apaga los crespones de mi
                  locura de albas...
y en el ronco latido de esta
                  torva acechanza
sólo tu mano calma mi frente atormentada
Sabes madre que sólo me aferro a tu nostalgia,
pariste soledades, pare ya mi esperanza.

Meter: dactylic
Verläugnung der welt.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wer sich verläugnen will, und diese welt verlassen,
Der muß, was menschlich ist, und nicht die menschen hassen.

Meter: polymetric
1L: Aus einer Riesenstadt verirrt' ich mich
by Detlev von Liliencron

Aus einer Riesenstadt verirrt' ich mich
Auf einen weit entlegnen kleinen Bahnhof.
Ein Städtchen wird vielleicht von hier erreicht
Von Männern, die vom Morgen an viel Stunden
Am Pult, in Läden und Kanzlei gesessen,
Und nun den Abend im Familienkreise
Den Staub abschütteln wollen vom »Geschäft.«
Ein glühend heißer Sommertag schloß ab.
Es war die Zeit der Mitteldämmerung.
Der neue Mond schob wie ein Komma sich
Just zwischen zwei bepackte Güterwagen.
Im Westen lag der stumme Abendhimmel
In ganz verblaßter milchiggelber Farbe.
Und diesem Himmel stand wie abgeschnitten
Ein Haufen Schornsteintürme vor der Helle.
Aus allen Schloten qualmte dicker Rauch,
Erst grad' zur Höh', dann wie gebrochen bald,
Beinah' im rechten Winkel, einem Windzug
Nachgebend, der hier Oberhand gewonnen.
In wunderlich geformten Oefen dort,
Die offne Stellen zeigten, lohte ruhig,
Ganz ruhig, ohne jeden Flackerzug,
Ein dunkelblauer starker Flammenmantel ...
Und aus der großen Stadt klang dumpf Geräusch,
Ein brodelnd Kochen, das ich einmal schon
Gehört, als vor Paris wir Deutschen ruhten,
Indessen drinnen die Kommune sich
Im Höllenlärme blutige Wangen wusch.
Das fiel mir ein in diesem Augenblick.
Und wie auch damals, kam ein Bild von neuem:
Scharf, wie geputztes Messing blank, erglänzte
Hoch über allem Zank der Jupiter.
Und heut wie einst: Der Jupiter stand oben,
Von allen Sternen er allein zu sehn,
Und schaute auf den ewigen Erdenkampf,
Der mir so wüst in dieser Stunde schien –
Und wie bezwungen sprach ich vor mich hin
Mit leiser Lippe: Zwanzigstes Jahrhundert.
Um mich war's leer; ein letzter Zug hielt fertig,
Die letzten Arbeitsmüden zu erwarten.
Ein Bahnbeamter mit knallroter Mütze
Schoß mir vorbei mit Eilgutformularen.
Sonst nichts – nur oben stand der Jupiter.
Die blauen Flammen lohten geisterhaft,
Und aus der Stadt her drang verworrner Ton.

Meter: iambic
La mañana
by Gonzalo Peoli

En un lecho de púrpura y de grana
levanta el bello sol su roja frente,
por respirar el seductor ambiente
de la risueña y plácida mañana
De verdor la floresta se engalana,
la atmósfera de un velo transparente,
y el fresco arroyo en su fugaz corriente
lleva el aroma de la flor temprana.
El ave oculta entre el ramaje umbrío
también saluda la rosada aurora
con voz que envidia el murmurar del río;
mas ¡ay de mi alma que el amor devora,
y que al cantar con esforzado brío,
solo puede llorar a la que adora!

Meter: iambic
Ii.
by Johann Jacob Bodmer

Man sagt, daß eine Flieg in Ungestüme flog,
Und einen kahlen Mann vielmahls betrog.
Indem sie ihm oft an die Stirne faß;
Wenn er dann seiner nicht vergaß,
Und mit der Hand oft nach ihr schlug,
Da floh sie bald und schnell genug.
Sie trieb hernach noch ihr Gespötte,
Daß er sich selbst geschlagen hätte.
Bald aber flog sie wieder dar.
Der kahle Mann nimmt ihrer wahr
Und spricht: O Fliege hör was ich dir sage.
Ob ich dir deinen Spott vertrage,
Und ob ich mich gleich zehnmahl schlage:
So werd ich doch davon nicht wund,
Ich bleib hernach wie vor gesund.
Dein Stachel tödet auch nicht mich;
Träff’ aber ich nur einmahl dich,
So lägest du im Staube todt.
Begiebt sich jemand selbst in Noth
Durch kleinen Schaden, den er thut,
Der hat wohl einen tummen Muth.

Meter: iambic
- XIX -
by Bocangel y Unzueta

Grandes los ojos son, la vista breve
(o amor la abrevia, porque a herir apunta);
arco es la ceja, y el mirar es punta
a quien amor sus vencimientos debe.
A su mejilla el nácar, nácar debe;
adonde en llamas de coral difunta
fuera la rosa, más su incendio junta
a la azucena de templada nieve.
El arte es superior, pero sin arte
el ingenio es acierto y no es ventura;
el andar es compás y no es cuidado.
De tantas partes no presume parte;
hermosa pudo ser sin hermosura;
yo, sin amor, viviera enamorado.

Meter: iambic
Čin
by Karel Hlaváček

Ó, slovo prázdné dnes a bez významu,
ač blýskáš v každé vlastenecké notě,
na foru řečnišť, parlamentu, chrámu,
což ztratili jsme všechen smysl pro tě?
Ten instiktivný smysl, prostý klamu,
jejž zrovna tak zná potlučené kotě
jak lev, jenž skrčen v klece úzkém rámu
svůj pase zrak na krotitelů rotě?
Ten smysl pro tvou hrubou exklamaci,
když Národ, jako Kristus uplvaný,
skráň zrůměněnou studem k zemi níží?
A člověk zaslzí i při své resignaci,
když obratu už nezří s žádné strany,
a na všem jen tu dusnou, tupou tíži.

Meter: iambic
„SVATOVÁCLAVSKÉ VOLBY“
by Josef Svatopluk Machar

Co jsme se ti nazpívali,
jaké pocty tobě vzdali,
svatý Václave!
Eminence přišli z dáli,
vojáčků pluk jsme ti dali,
celý národ sbubnovali,
svatý Václave!
Lebku tvou jsme z hrobu vzali
Prahou vezli, ukázali –
co jsme mohli, provedli jsme:
a jak ty ses odvděčil nám,
svatý Václave?
Byly volby. Byly v spěchu,
abys v nebeském svém cechu,
svatý Václave,
nezapomněl našich vzdechů,
pomohl nám ku úspěchu
v zemi husitských kdys Čechů,
svatý Václave!
Svatý Ot sám pro potěchu
z milostí svých svatých měchů
posvěcený van dul z Říma
do daleka, na zem naši,
svatý Václave!
Ach ty volby! Teď už víme,
že se za tě zastydíme,
svatý Václave!
Odpusť nám, ó svatý Říme,
my ten přehmat napravíme:
Vojtěcha si vyvolíme,
svatý Václave!
V talonu on tiše dříme
blízko tebe. Oprášíme
jeho kosti, jeho slávu –
my své hlavy nesvěsíme,
nechtěls, nemoh, nedoved jsi,
přičti sám si, co teď přijde,
svatý Václave!
Jsme spokojeni – ač se upřít nedá,
že poškodila nás ta závist bledá
stran druhých. Ale marny všechny křiky,
my v rukou máme osud republiky.
Tak se to všecko točí na zemi:
lidovcem člověk byl pod církevníky,
teď neví: budem nyní soc. demy?
Nár. soci? Nár. demy? Či agrárníky?
Co bylo řevu v celém národě!
Co špíny, nadávek a boulí –
A teď je rázem klid.
Tak poperou se strejci v hospodě,
rozbijí kde co, očima zle koulí –
– no pračka, jak má být –
pak otřou líc a shrnou rukávy,
bratrsky usednou si ku stolu,
je zapomenut zápas krvavý
a starým zvykem začnou pospolu
– na účet obce ovšem – pít.

Meter: trochaic
II.
by Gustav Pfleger Moravský

To be or to not be, that... a tak dále,
Jak začíná ten slavný monolog –
Kdo chce víc věděť, po originále
Ať ohlédne se, jenž je teď en vogue –
„Mám čili nemám?“ sebe ptám se stále.
Nuž, odvážím se; avšak na Moravě
Jsem složil verše ty jí k větší slávě;
Tak chatrné mé básně stkvostné budou,
Když ti tam v Brně chválu o nich shudou.2)
A tak se sprostě všech zlých kritikářův
Snad dojdu velké slávy – u kramářův.

Meter: iambic
The Little Match Girl
by Knight of the White Elephant of Burmah William McGonagall

It was biting cold, and the falling snow,
Which filled a poor little match girl’s heart with woe,
Who was bareheaded and barefooted, as she went along the street,
Crying, “Who’ll buy my matches? for I want pennies to buy some meat!”

When she left home she had slippers on;
But, alas! poor child, now they were gone.
For she lost both of them while hurrying across the street,
Out of the way of two carriages which were near by her feet.

So the little girl went on, while the snow fell thick and fast;
And the child’s heart felt cold and downcast,
For nobody had bought any matches that day,
Which filled her little mind with grief and dismay.

Alas! she was hungry and shivering with cold;
So in a corner between two houses she made bold
To take shelter from the violent storm.
Poor little waif! wishing to herself she’d never been born.

And she grew colder and colder, and feared to go home
For fear of her father beating her; and she felt woe-begone
Because she could carry home no pennies to buy bread,
And to go home without pennies she was in dread.

The large flakes of snow covered her ringlets of fair hair;
While the passers-by for her had no care,
As they hurried along to their homes at a quick pace,
While the cold wind blew in the match girl’s face.

As night wore on her hands were numb with cold,
And no longer her strength could her uphold,
When an idea into her little head came:
She’d strike a match and warm her hands at the flame.

And she lighted the match, and it burned brightly,
And it helped to fill her heart with glee;
And she thought she was sitting at a stove very grand;
But, alas! she was found dead, with a match in her hand!

Her body was found half-covered with snow,
And as the people gazed thereon their hearts were full of woe;
And many present let fall a burning tear
Because she was found dead on the last night of the year,

In that mighty city of London, wherein is plenty of gold—
But, alas! their charity towards street waifs is rather cold.
But I hope the match girl’s in Heaven, beside her Saviour dear,
A bright reward for all the hardships she suffered here.

Meter: trochaic