PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
V ZAHRADĚ POZNÁNÍ.
by Emanuel Lešehrad

Já nikde štěstí nenalez,
ač navštívil jsem mnoho měst
a kráčel směry všechněch cest,
já nikde štěstí nenalez.
Ve snivém parku princezen,
u mříže starý ořech stál
a zlatý plod na větvi zrál,
ve snivém parku princezen.
Ten zlatý plod jsem utrhl,
v mých rukou sladce zazvonil,
já zalkal, plod ten zahodil,
plod zlatý, jejž jsem utrhl.
Já zvedl zraky k oblakům
a v mracích nahý měsíc plál,
plod v trávě hnil – já smuten stál
a pozved’ zraky k oblakům.
Přec štěstí jsem se nezřekl,
já kráčel směry všechněch cest,
na každé shléd’ jsem tisíc hvězd,
ach, štěstí jsem se nezřekl.

Meter: iambic
Soneto
by Martín Goygoechea Menéndez

En la calma solemne de la noche
el férreo Mariscal por vez postrera
su ejército revista. Sobre el
                  negro
manchón de las vecinas arboledas,
se distinguen los cuerpos alineados
como una tenue pincelada.
                  Llegan
con el viento los débiles
                  rumores
que alza el Aquidabán. Alguna
                  enseña
deshilachada, trágica, en la brisa
se extiende como un ala gigantesca,
y sobre ese puñado de guerreros
-la última falange que le queda-
¡parece el alma de la Patria
                  misma
llamándolos a sucumbir con ella!

Meter: polymetric
3
by Georg Trakl

Die Blinden streuen in eiternde Wunden Weiherauch.
Rotgoldene Gewänder; Fackeln; Psalmensingen;
Und Mädchen, die wie Gift den Leib des Herrn umschlingen.
Gestalten schreiten wächsernstarr durch Glut und Rauch.
Aussätziger mitternächtigen Tanz führt an ein Gauch
Dürrknöchern. Garten wunderlicher Abenteuer;
Verzerrtes; Blumenfratzen, Lachen; Ungeheuer
Und rollendes Gestirn im schwarzen Dornenstrauch.
O Armut, Bettelsuppe, Brot und süßer Lauch;
Des Lebens Träumerei in Hütten vor den Wäldern.
Grau härtet sich der Himmel über gelben Feldern
Und eine Abendglocke singt nach altem Brauch.

Meter: iambic
- CXXII - A la muerte de Agustín de Carpio
by Lope de Vega

Este sepulcro lagrimoso encierra
un viejo en seso, aunque mancebo en años,
que por desengañar nuestros engaños,
el alma a Dios, el cuerpo dio a la tierra.
Su virtud, que del mundo se destierra,
ejemplo a propios y dolor a extraños,
dejó a sus padres miserables daños;
tanto del mundo la esperanza yerra.
Fue su nombre Agustín, su ingenio raro
y, como prenda que era ya del cielo,
fue milagroso en todo su discurso.
Pasó su resplandor como el sol claro,
de las estrellas imitando el vuelo
que alumbran más para acabar el curso.

Meter: iambic
- LIII -
by Bernardino de Rebolledo

Que de años ah Señor que fugitivo
me trae de vos medroso mi pecado,
en veros tantas veces arrastrado
de tan inútil libertad cautivo.
Ya que piadosamente vengativo
por prisión este lecho me habéis dado
no me dejéis en él desamparado
cadáver sólo a los tormentos vivo.
Pues ni seguiros puedo ni buscaros
sin vos, Señor volved a defenderme
de mis más interiores enemigos.
Yo sé que cumplo sólo con llamaros,
de que estáis obligado a responderme
vuestras misericordias son testigos.

Meter: iambic
POHRDÁNÍ
by Antonín Sova

Výčitku nechci z očí tvojich číst.
Dnes podzim v uschlých stromech zahořel.
Jak mlčí zdvořilá tvá nenávist,
jak mlčí. – Snad jsem jednou mnoho chtěl,
však vzíti neuměl.
Kdys louky kvetly zlatem vlasů tvých,
tvých očí modrem, rukou bělostí,
tvých kroků měkkostí,
mech váben tajil žlutých listí smích,
tůň černá houpala tvůj obraz v paprscích.
Byl zázrak, není... Rozklad, zhouba let.
Však umíš dosud plnit dávný slib
než smrt a život líp:
pohrdou takou ničí neplá ret
a z očí trpčí smích já nevyčet.

Meter: iambic
MUŽÍK.
by Eliška Krásnohorská

V prach bije čelem, v němžto zbožná hrůza
se nikdy nerozdumá hrdým vzdorem,
a cestu líbá, kam i bědná lůza
své stopy vtiskla i kde kleká sborem.
Svou šíji tuří mrtvě vrhá na zem,
s níž smetá plevy vážnou svojí bradou,
on, ruský mužík, bezvolným jest plazem
před zlatopestrých ikon hrubou vnadou.
On v lepou, lví svou sílu víry nemá,
sám nejsa modlou, jíž co rob se koří;
on stokrát žehná křížem prsa němá,
v nichž sopka pochybnosti nezahoří.
On lysé čelo větrům od severu
a mrazům obnaženou hlavu vzdává,
když svatou branou kráčí v pološeru
a v duchu modlitbu si odříkává.
Neb rozžehnav se s osením a chatkou
vše oddal nebeskému hosudaru;
vždyť víc než matka Moskva jest mu matkou,
jež káže bílému teď sloužit caru.
Své žití v daň mu z končin dálných nesa,
svou krev by podal v živé srdce půli;
hned v oheň slepě vrhá se i plesá,
hned v ocel tuhne baťuškovou vůlí.
Pak těžkým krokem přívalů jde k jihu
jak od ledovců hřmící sněhy v tání,
své hrudi dechem valí bouřek tíhu,
a koník jeho blesky dupá z plání.
Hle, mužík obří nohou v Dunaj šlape,
jak hora vpadnuv ční jak hora z břehu;
kam děl se Dunaj? z brady jemu kape,
z níž v Černé moře dál se valí v běhu.
A mužík světům závisti a zloby
svá prsa v odpor staví obnažená,
v krev sterých ran se halí beze mdloby,
ni v jedovém v nich žáru nezastená.
Pak s úsměvem se před Balkánem staví,
jenž mu až po pás, hle – až k srdci sahá;
on tiskna k hrudi jej, led jeho taví,
sněžné spousty barví krev ta drahá.
A nad hřeben se kloně nevysoký
si dlaní drsnaté tam hladí sedlo,
i zaťav nehty ve skalnaté boky
zří vztyčen v dálku, zdaž se slunce zvedlo.
Hoj, vymrštiv se, jako na koníku
již na Balkáně sedí, k slunci pne se,
a nabodnuv je na kozáckou píku
již mladé Bulgarii v klín je třese.
Tu sprchá blesků, paprsků a září,
ažť Bulgarie výspou v moři jasu, –
a mužík obrátiv se s jarou tváří,
zas jechá zpět dle baťuškova hlasu.
Jak v prsou rány, v duši světla planou, –
to přináší si z obrovského díla.
Zas prostý mužík svatou kráčí branou
a věří, Bůh a car že jeho síla.
I spěje v chatku, v drahé lokty dětí,
svým ikonám se klaní pod svou střechou,
a nad ní anděl příštích dějin letí
ji ovívaje palmou libodechou.

Meter: iambic
La rosa
by Adolfo de la Fuente

Son su forma y color del pensil gala,
del aura encanto su preciado aroma;
el suave rosicler del alba toma
y al bello tinte, si no excede, iguala.
Pliega en la flor la mariposa el ala
cuando del tibio sol el rayo asoma
que tiñe en áurea luz la verde loma,
ebria al perfume seductor que exhala
Al mirar de sus pompas el tesoro
fue enaltecerle general anhelo:
brilla en sagrada mano rosa de oro;
y, no bastando símbolos del suelo,
místico emblema forma en santo
                     coro
de la Reina purísima del cielo

Meter: iambic
III. Ku pohřbu školního učitele.
by Václav Alexander Pohan

Tmavá rakev jest tvé lůžko,
Pod hrudami obyt tvůj,
Ach! co v bouři tak jest úzko,
Smrt kde stán rozbije svůj;
Ní se boří hrdé hrady,
Ní se řití králův byt,
Kosou máchá v lidské řady,
K lovu strojí černou síť.
Tlouklo tvé, netluče více
Srdce šípem raněné;
Oko zhaslo, zbledly líce,
Rty umlkly ruměné;
Uvadla co letní řása
Čilost tvá i slávy blesk.
Klam zde, marnost, tam jen spása,
Tam jen pravá radost jest.
Svůj jsi láskou k Bohu žhoucí
Úřad věrně zpravoval,
U pochodně pak hasnoucí
Úkol pouti dokonal;
Nesa břímě dne i vedra,
Stezkou chodils trnovou,
Strast netíží víc tvá bedra,
Nemáš zápas s nehodou.
Slzy mládež školní line,
Ve smutek se obláčí,
Srdce její lásky plné
Žalostí! ach krvácí.
Pěstils ji co otec milý,
Ona vroucně ctila tě,
Proto z útroby proud živý
Slzí vděčných prýští se.
Truchlovrbí bude krýti
Náhrobek tvůj zelený,
Něžná mládež na něm víti
Tobě věnec růžený;
Oběť čistou s modlitbami,
Oběť knězem svěcenou
Vzhůru Otci nad hvězdami
Přinese za duši tvou.
Choť i dítky poruč Pánu,
O syrotkyť pečuje,
Blaze, v Boží kdo ochranu
Sebe i svých svěřuje!
Tam kde ctnost odměnu bere,
Se nesouží srdce víc,
Mrak neděsí noci šeré,
Tvoji tvých zas uzří líc.
V stínu mlhovité roušky,
V hrobovém zde ouvalí
Dřímej, den než přijde zkoušky,
Smrt než závoj odhalí.
Andělské ze spaní tebe
Probudí zas trouby zvuk,
Cherubů v poklidné nebe
Provodí tě svatý pluk.

Meter: trochaic
56.
by Friedrich von Logau

Virna, der der Mann gestorben, klaget, daß sie sey niemandes;
Ob mit ihr ist was gedienet, wil sie seyn deß gautzen Landes.

Meter: polymetric
Antwort.
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Als jener Römer mich zur Römerin erwehlte/
Den seine Tapferkeit mehr als sein Purpur
Da dacht ich/ weil mir nichts an Ehr und Freude fehlte/
Ich wäre dieses Jahr vollkommen schon beglückt.
Drum laß ich wie im Traum das angenehme Schreiben/
Durch welches mir ein Printz/ den Cron und Zepter ziert/
Aus Ernst/ und nicht im Spiel/ um ewig mein zu bleiben/
Und zwar von werther Hand/ ward gestern zugeführt.
Ich hab ihn willig auf- und danckbar angenommen/
Und glaube daß mein Glück nunmehr am höchsten ist
Was könte sonst aus Rom für mich mehr gutes kom-
Doch komme was da wil/ nur nicht der Antichrist.

Meter: iambic
- VII -
by Fernando de Herrera

En sortijas y flores de oro ardiente,
de perlas y rubíes coronada,
con hermosas figuras enlazada,
cercó mi Luz la bella blanca frente.
Los olores que siembran en oriente,
y la ámbar que en sus hebras fue sagrada,
se movieron con la aura sosegada,
cual en el manso mar el sol luciente.
Espíritus de amor en aquel fuego
armaron las saetas y cadena
y ardió el cruel, herido preso cuello.
Yo, traspasado el pecho quedé ciego;
mas fue mucho mayor mi acerba pena
que en llama eterna me enredó el cabello.

Meter: polymetric
V. Přes hory a doly vrká holubice,
by Václav Antonín Crha

Přes hory a doly vrká holubice,
že jí rodných strání nedopřáno více;
nedopřáno strání, uchvátil ji cizí,
oj což v zajetí jí bodrost, půvab mizí!
A ne holubice, a to píseň stená,
píseň, dcera česká, vlasti unešená.
Stená, naříká si, do hradu že dána
ta, co na luzích jen, v hájích odchována!
Stená, naříká si, cizota ji souží,
po národu zpěvném, po hájích si touží.
Hoj, což je ten národ posud jinoch jarý,
s písní, dcerou vlasti, pojí zvyk ho starý.
Němý je však soused, němý Zbyhoň krádce,
vysvobodí jinoch milou z ruky zrádce,
Vysvobodí milou, po níž smuten kvílí,
plesej holubičko, jinoch zkusí síly!

Meter: trochaic
PODZIMNÍ ELEGIE
by Antonín Sova

A listí žloutne... Padá, padá zas.
Zpívá si jako průvod hudební
když dálkou zachází, kde západ has’
alejí topolů a hoří v ní.
A ač jsi doma, přece zdá se ti,
že vítr cizí zavál přes lesy.
Chceš-li si zplna hrdla zapěti?
Nuž zpívej... Srdce se tak neděsí.
V tvůj domov Dravec často přilétá
sem přes lesy a kopce, vybírá
ze sýpek zrní, síně vymetá,
i z krve o daň tebe vydírá.
I o tvůj jazyk proklatě se rve
a od věků sní, jak ho ponížit,
znamení vpálit nemilosti své
a vše, což jeho bylo, vždy mu vzít.
Však národ přestal včera stádem být
a na porážku hnát se nedá dnes.
To musilo vztek honců probudit
a zuřivost, jíž honácký měl pes.
A vůbec... Za tu hanbu Evropy
já, člověk vzchopený, se nezardím.
Jsou do Spravedlnosti průkopy!
Svět nechť se diví pokáceným zdím.
Tvůj národ vyrost... Ale zapomněl
se přec jen sevřen v cizím područí.
Nezničil plevel, nevyrval se, žel,
byl otrokem, pán jemuž poručí,
jenž o osudy jeho starati
si zvykl, celé věky, cizinec,
jenž frivolně los počal metati
s kumpány o nejvyšší jeho věc.
Jsi arci doma... cítíš všecku lež,
jak před vnuceným bolem násilím,
sám o sobě však nerozhoduješ,
jsi připoután, jsi věčně odvislým,
vždy někdo do tvých pevných sází stop
i osud svůj, tvých kříží smysl cest,
je zavalí kletbami žhnoucích zlob,
a cítit dá svou nenávistnou pěst.
Jsi ovšem doma... Domov krásný je
a bory šumí tiše v skalinách.
Za nimi sní kdos, jak tě zabije
a jak by ti kol krku kličku stáh’.
Ten pocit divný... Bdíš a každý hlas
počítáš, nasloucháš, čím šumí bor.
A listí žloutne... Padá, padá zas.
A tys dál starý, důvěřivý tvor.

Meter: iambic
Hoc erat in votis.
by Jaroslav Vrchlický

Já rovněž cíl měl jeden dětsky smělý:
žít sobě aspoň pár let v žití sklonu
bez trudů, všední práce, nudy, shonu,
jen myšlenkám svým tich a osamělý.
Kdes v zátiší, kde hvozdy by se tměly
a řeka blyskla skrze mlhy clonu...
Jak spěl by život jako hudba zvonů,
a každý den by můj byl dlouhý, celý.
Pár básníkův by mne tam provázelo,
a když by nebe večerem se tmělo,
vstříc plálo by mně ženy mojí čelo.
Tak mnoho to, a přece zas tak málo;
jsem rád, že nebe to mi v úděl přálo,
že celý život se mi o tom zdálo.

Meter: iambic
- XV - A la justicia
by Antonio Enriquez Gomez

Esta que a rayos de su acero fuerte
justifica los golpes de su herida,
dando la muerte nos reparte vida
y vida nos anuncia entre la muerte.
La púrpura que en luces se convierte,
a espíritus vitales nos convida
su materia de estado no vencida,
juicio administra con que el hombre acierte.
Mírala bien y, si juzgares, sea
tu norte su lucero vigilante,
Sol de justicia de la sacra idea.
No te engañes teniéndola delante,
que hay otra en los encantos de Medea
que labrará con oro tu diamante.

Meter: polymetric
Cáncer y Velasco, Jerónimo Barcelona. Siglo XVI - Dramaturgo, escritor y poeta. A una rosa deshojada
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Esa mustia beldad, que enamorado
tuvo al abril su verde lozanía,
fragante joya, que al romper del día
sacó al primavera en el tocado;
Substituta del sol, astro esmaltado,
que igualmente alumbraba e influía,
y en su verde apacible tiranía,
por reina se hizo coronar del prado;
a mano descortés, segur villana.
Rinde cuanto esplendor y pompa adquiere,
pagando como culpa el nacer rosa.
¡Oh! no se fíe la belleza humana:
que es breve flor, que cuando nace muere,
mucho más que por frágil, por hermosa.

Meter: polymetric
ZTRACENÝ SYN.
by Karel Babánek

Proč v plodu zrání, v květu máje,
k člověku země lhostejná je,
já chtěl se ptáti.
A slyšel jsem, jak hlas dí ke mně:
Je člověk ztracený syn země,
a v smrti až se v náruč její vrátí.

Meter: iambic
An die Geliebte
by Gustav Schwab

Sie fassen nicht den ew'gen Schimmer,
Der dir aus deinen Augen geht,
So wie des Mondes heil'gen Flimmer
Kein irdiches Gemüt versteht.
Hell muß es, wie die Sonne, blenden,
Was dieser Welt gefällt und lacht,
Muß alles mit dem Tage enden,
Denn für den Schlaf ist ihre Nacht.
Mir wird dein Leben erst entfaltet,
Wann alles rings in Schatten fällt;
Ich weiß, so lang die Sonne waltet,
Von dir kein Gleichniß auf der Welt.
Du gehst in unbemerkter Fülle
Einsam vorüber und verwirrt,
Ein Stern, der sich aus Nacht und Stille
In dieses fremde Licht verirrt.
O dann erst, wann der Abend dichter
Sich um die stille Erde schließt,
Und wann der Schein verwandter Lichter
Auf dich vom blauen Himmel fließt;
Dann erst, du namenloses Wesen,
Du Stern des Himmels, fass' ich dich,
Und mein' in deinem Blick zu lesen,
Beim Stral des Monds, du liebest mich.

Meter: iambic
Contrición
by Francisco Javier Ugarte y Pages

¡Tu siervo soy, Señor! Alza tu
                     brazo
y sobre mí tu cólera descarga:
no aborrezco la vida por amarga,
ni por duro tu látigo rechazo
¡Tu siervo soy, Señor! En dulce lazo
tu Justicia me atrae, tu Amor me embarga;
a corta pena, recompensa larga
-¿Quién mide el riesgo, ni escatima el plazo?.
Redoble tu rigor la pesadumbre
de la Cruz que me das en penitencia;
para llegar con ella hasta la cumbre
alientos pediré a tu Providencia,
y así mi pasajera servidumbre
don eterno será de tu clemencia

Meter: polymetric
Tote Stadt und lebende Steine
by Kurt Tucholsky

Wenn mich mein Latein nicht täuscht:
Ansehen: Ja. Anfassen: Nein!
 morgen will ich die Päpste besuchen, in dem Rom für die kleinen Leute: in Avignon.

Meter: polymetric
Book 4, Epigram 7: "Our fathers did but use the world before"
by Thomas Bastard

Our fathers did but use the world before,
And having used did leave the same to us.
We spill whatever resteth to their store.
What can our heirs inherit but our curse?
For we have sucked the sweet and sap away,
And sowed consumption in the fruitful ground;
The woods and forests clad in rich array
With nakedness and baldness we confound.
We have defaced the lasting monuments,
And caused all honour to have end with us;
The holy temples feel our ravishments.
What can our heirs inherit but our curse?
The world must end, for men are so accurst;
Unless God end it sooner, they will first.

Meter: iambic
FANTOM.
by Adolf Bohuslav Dostal

Nad západem slunce, rozžhavený kov,
do hladiny řeky oslnivě bije,
na starého münstru věky černý krov
do stínohry věží rudý plamen lije.
Nad Hameln, kde stín už do uliček pad,
na pozadí žhavém tmí se kouře sloupky,
silhouetty štítů, pohádkový hrad,
boří se a lomí v planoucí ty hloubky.
Omámená duše bez úlevy slov
vnímá těžký sen té podvečerní chvíle;
na dně srdce jen se vlní rhytmus strof.
Ale do záplavy světla stín se vkrad,
výstražně se vztýčil v středověké síle
fantom mstitele. Den mizel v tmu a v chlad.

Meter: trochaic
- 832 - Acto I, CONDESTABLE
by Lope de Vega

Influya el cielo, influyan los planetas
(que nacen con los hombres las fortunas)
las condiciones, y tal vez algunas
en sujetos perfectos, imperfectas.
Las causas a nosotros tan secretas,
siendo disculpas, no les den ningunas;
que en viendo condiciones importunas,
huyen las voluntades más sujetas.
Aunque desde este polo al de Calixto
gobierne un rey, de serlo no se alabe,
si rey de voluntades no se ha visto.
¡Dichoso aquel que con prudencia sabe
vencer su condición y ser bienquisto,
que es de la voluntad la mejor llave!

Meter: iambic
- 97 - Acto III, ASUERO De La hermosa fea
by Lope de Vega

A su Dios, a su patria, a sus parientes
ofende el que es ingrato al beneficio:
de muchos vicios es bastante indicio
aunque en maldad parezcan diferentes;
es deshonra tomar entre las gentes,
y nunca dar, que es del ingrato oficio,
y sólo con decir aqueste vicio,
responden los demás como presentes;
es de la hiedra un natural retrato,
que al árbol que la tiene le desmedra
y sale deshojado de su trato,
y aunque engaña, amoroso, como hiedra,
jamás perdona agravio; que el ingrato,
el bien escribe en agua, el mal en piedra.

Meter: iambic
Slib.
by František Zelenka

Na záplavě hymnou písní usínal již den;
dýchal mlčky vůni vlasů její opojen,
na rtech náhle sesmutnělých zatřás jí se sten.
Ovila mu kolem hlavy jemné ruky běl,
v přívalu slz nenadále trysklých zrak se rděl,
tázavě se do duše mu v prosbách zahleděl.
Oddaně mu na skráň tiskla líce ruměnné;
on jí slíbal pochybnosti v oku tlumené:
„nikdy nezapomním, nikdy, věříš, blaho mé?“

Meter: trochaic
1L: Es war einst eine Hungersnoth
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Es war einst eine Hungersnoth
Im Thierreich, alles schrie nach Brod,
Die Vögel fielen aus der Luft,
Wie Mücken in die weite Gruft.
Ein Goldfasan schlich matt und schwer
Und ächzend durch den Hain umher;
Ihm sah ein Specht von ferne zu
Und sagte: Freund, was ächzest du?
An deiner Stelle hätt ich bald
Den fettsten Tisch im ganzen Wald;
Verkaufe nur dein reiches Kleid,
So hast du Brod auf lange Zeit.
Dem Goldfasan gefiel der Rath,
Er setzte seinen ganzen Staat
Bey einem alten Hamster ab,
Der ihm zwo Metzen Korn drum gab.
Nun pflegt er sich bey Fürstenkost;
Doch plötzlich fiel ein Winterfrost,
Und plötzlich war der arme Narr
Am nakten Leibe blau und starr.
O weh mir! sprach er nun zum Specht,
Mein guter Freund, dein Rath war schlecht;
Ich weiß, man stirbt aus Hungersnoth,
Doch wer erfriert, ist gleichfalls todt.

Meter: iambic
Soneto
by Baltasar de Escobar

Entrada a fuerza de armas Cartagena,
y rendida al ejército romano,
dieron al saco la violenta mano,
que hace propia la riqueza ajena.
Reservan de la presa la más buena
joya, para Scipión guardada en vano,
pues al común desorden el humano
querer el joven capitán refrena
La esposa de Luceyo al afligido
amado esposo (liberal hazaña),
sin violar su honestidad, envía,
Luceyo, a tal valor reconocido,
la tierra le rindió, y así la España
vencida fue, mas fue de cortesía

Meter: iambic
An Sylvien/ über ihre
 Veränderung.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Weinet ihr betrübten augen!
Weil der mund nicht reden kan.
Sylvia speyt voller wahn/
Da ich ihr doch nichts gethan/
Meines hertzens weyrauch an.
Weinet ihr betrübten augen!
Weinet/ ihr betrübten augen!
Schmertz und leiden ist zu groß;
Denn der himmel/ dessen schooß
Neulich mir mit zucker floß/
Läßt nun alle donner loß.
Weinet/ ihr betrübten augen!
Weinet/ ihr betrübten augen!
Und verhüllet euer licht;
Krieg und unruh wird geschlicht/
Marmol/ stahl und eisen bricht/
Aber meine schmertzen nicht.
Weinet/ ihr betrübten augen!
Weinet/ ihr betrübten augen!
Weinet aber nichts/ als blut/
Und bewegt den harten muth;
Denn was meine göltin thut/
Macht kein schlechtes wasser gut.
Weinet/ ihr betrübten augen!

Meter: trochaic
Música; gritos; voladores; humo...
by Francisco Lles

Música; gritos; voladores, humo;
vaharadas de sudor; discursos; todo
lo que es un mitin tropical, un
                     modo
recomendable de vivir Yo fumo
tranquilamente recostado; una
de mis pequeñas la mayor, se agita
presa de un sueño mágico y me grita:
«Papá, que el volador rompió la Luna»
Solloza; la acaricio; calla luego
y se duerme otra vez; pero yo entrego
el corazón a un pensamiento grave,
y busco en el origen más remoto,
por qué aquel disco de la Luna, roto,
la hirió en el alma, como nadie sabe.

Meter: iambic
HOŘÍCÍ ÚL.
by František Taufer

Nemocní žebráci u dveří kostelů,
když líbají mé bílé nohy v lehkém běhu,
v modlitbách šeptají, že květy postelu
zem’ všude, kudy nesu těla svého něhu.
Dav lidí lhostejný mne potká na cestách
a krokem oddaným mé kráse ustupuje,
srovnává s růžemi mých zdravých tváří nach
a dětem jméno mé zanícen opakuje.
Já nejsem, jak mníte, blažená nevěsta,
neb světu ani nebi nedala jsem ruky:
jsem spíše královna bez země, bez města
a nikdo nezměřil v mé duši hloubi muky.
Jen v sobě plápolám jak v zimní poledne
úl spící v zahradě bezbranným smutkem hoří:
šum křídel zoufalý mne v ohni pozvedne
a v blankyt blaženství, slyšíš!, jak loď mne vnoří.
Jen sebe samu jsem schvátila plameny,
jež ve mně šlehají jak v zapáleném chrámě.
Však ty mne stále zříš chladnou jak kameny,
jak podávali by mně bozi pyšná rámě.

Meter: polymetric
Ernst der Zeit
by Ludwig Uhland

Wann ward der erste Kranz gewunden?
Wann flog der erste Ball ans Ziel?
Wann ward der heitre Tanz erfunden?
Und wann das lose Pfänderspiel?
Ach! wohl in fernen, fernen Tagen,
Die unsern hätten's nie erdacht,
Wo bald im Feld die Völker schlagen,
Und bald der innre Zank erwacht.

Meter: iambic
An den Edlen Johann von Landts Kron/
 alß er von jhm verreiset.
by Martin Opitz

Wann sich der werthe Gast/ die Seele nun soll scheiden/
Vnd jhres leibes Schloß/ die zarte Wohnung meiden/
Hilff Gott/ was hebet sich alß dann für jammer an?
Wie bitter geht es ein/ ehe man sich geben kan?
Die Haare siehestu alßdan zu berge stehen/
Die Augen in dem Kopff hin vnd herwider gehen/
Das Hertze schleget starck/ der Mensch sich kläglich stellt/
Die Seele fehret auß/ der Todt den Platz behelt.
Wann ein vertrautes Hertz das ander muß verlassen/
Was thut sie dazumahl vor Hertzenleid vmbfassen:
Die Threnen quellen vor alß eine weite Flut/
Der Geist auß Kümmernus ohn ende seufftzen thut/
Das Hertz ist halb dahin/ man kan sich kaum besinnen/
Vnd weiß nit wohinaus/ ja man kan nichts beginnen/
Ein Tag ist ein gantz Jahr/ die angenehme Nacht
Wird mit trübseligkeit ohn Schlaff hinweg gebracht.
So gehet es auch vns/ nach dem wir jetzt mit schmertzen
Von vns gerissen sein/ so offt ich thue behertzen/
Wie wir ohn Arg vnd Falsch gelebet jederzeit/
Wird mein Gemüte gantz bewegt zu Trawrigkeit.
So will mir auch mein Leidt nur nicht so vil vergönnen/
Daß ich ein zierlich Lied dir möchte dichten können.
Den werthen Lorbeerbaum verfluch ich jetzund gantz/
Vnd alle Frölichkeit: Cypressen wird mein Krantz.
Ach daß doch die Natur nicht wollen mir erleuben/
Ein liebliches Gedicht/ wie Naso thet/ zuschreiben/
Oder wie Orpheus vff Hemus Klippen sang/
Daß davon vberal Walt/ Feld/ vnd Berg erklang.
Ich wolte dich sehr hoch/ du Kron vnd Zier der Jugent/
Biß an des Himmels Feld erheben/ durch die Tugent
Der schönen Wissenschafft: dein Name solte sein
In aller Ewigkeit Stammbuch geschrieben ein.
Die weil nun dieses nicht in meinen Kräfften stehet/
Vnd mir die hohe Kunst jetzt nicht von handen gehet/
So nimm diß schlechte Pfandt/ die schlechte Vers zu dir/
Weil zu geleiten dich das Glück nit gönnet mir.
Wann wir vns offtermals auff was gewiß bedencken/
So kompt der so die Welt mit einer Hand kan lencken/
Der streichet einen strich durch vnser Hertz vnd Sinn/
Vnd führet vnverhofft das gantze Datum hin.
Doch wann du werest gleich/ wo Ph
Vnd Ich in
So wolten dennoch wir nicht abgesondert sein/
Mein Hertze bleibet dein/ dein Hertze bleibet mein.

Meter: iambic
207.  Kennzeichen deß Sohns GOtts.
by Angelus Silesius

Wer stäts in GOtte bleibt/ verliebt/ gelassen ist:
Der Mensch wird allermeist für GOttes Sohn erkiest.

Meter: iambic