PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PROTEUS
by Otokar Fischer

Když slunce zapadlo a barva barvu sháší,
má duše toužící se do neznáma vznáší,
by plula sestersky za večerními divy.
Mlh tichým závojem, jenž z jarní stoupá nivy,
a vůní tajemnou a sladkým dechem kvítí
to němý krouží pták, a bílé křídlo svítí,
snů záři vznášejíc nad hmoty slepou tíhu.
Van studený se zdvih a v peruť zadul. K jihu,
ó, k jihu zaletět do pohádkových krajů,
pod nebe zjevení a zaslíbených tajů,
do modrých půlnocí, o kterých hoch už temně
a dusně sníval kdys, tam v ostrovní ty země,
kde krása zakleta, na vzdušnou pout se dáti:
Spí jižní jezero, spí za sedmdesáti
hor strmých hřebenem a za devíti moři – – –
Tam spěje duše má. Jí touha život stvoří,
že smí se pozvedat na křídle dávných přání.
Přes sedmdesát hor, přes devět vodních plání,
Alp ostrou vichřicí, vln usínavým vánkem
jde plavba mlčící nad zemských věcí spánkem.
Až posléz na cypřiš pták bílý znaven sedne,
zří v hloub a sebe, strom i světlé temno shlédne:
Rej bledých přízraků se hebce zvedá zdola
a mizí ve vlnách, hlas nezrozený volá,
zpěv mrtvý zaznívá, mlh zástupy se kupí
nad vodní hladinou a srážejí se v trupy
a roztékají v nic. Je jasno. Ticho. Svatě.
Hvězd všecka nádhera se do stříbrné hlatě
tak sklání, jak by svět chtěl zdvojiti své božství.
A hvězdy pod vodou výš vyplouvají; množství
těch světel nehmotných se zachví, jak by mělo
se k žití probudit a proměnit se v tělo:
kde dříve bludná zář, teď zamávají ruce;
kde klid se chvěl a stkvěl, tam v úpění a v muce
teď z hloubi povznáší se vzdušný úběl najad;
v háj svatý z jasných vod zní jejich píseň: „Zajat,
spí na dně jezera pán života, bůh změny.
My jeho dcery jsme, my s ním jsme uvězněny.
Jsme duše věcí všech a věčno zrcadlíce
jsme věčně měnivé. Však svět nám není více
než zářnou vzpomínkou: Nás dávná sudba kletá,
nás, věcí princezny, se smutným pánem světa
v ta místa zaklela. Kdy zazní slovo přeměn?
Jím půlnoc zazáří a úsvit bude ztemněn,
jím otec procitne a my se volny stanem
a ten, kdo slovo zná, všech krás i naším pánem.
Kdy zazní kouzelný zvuk jediného slova?
Smiluj se nad námi, ty, duše básníkova!
Ty bílá, s cypřiše jež na nás hledíš, duše,
ty znáš je, ty je víš...!“ A ticho. Mrtvo. Hluše
skřek z prsou vyrazí bez smyslu, bez života.
Pták bílý, k smrti chor, mdlým křídlem zatřepotá,
do výše povzlétá, tak sláb, jak měl by klesat.
Přes devět siných vod a přes hor sedmdesát
se plouží na sever. Se zkrvavenou hrudí
má duše letí zpět a mrtvé tělo budí:
„Já byla tuto noc, kde neměla jsem býti.
Já zřela tajemství, jež nesměla jsem zříti.
Mne duše věcí všech, mne duše Proteova
o spásu prosily, a neznala jsem slova,
já slova neznala –!“ Tak duše má se vrací.
Má v šíji touhy šíp a touhou vykrvácí.

Meter: polymetric
Blinder Eifer.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn nicht die Obrigkeit gelindre Triebe nährte,
Und vielen Geistlichen den heilgen Eifer wehrte;
Es würde, dem zur Ehr, der diese Welt gemacht,
Der größte Theil der Welt gelassen umgebracht.

Meter: iambic
9. Der Todt
by Christian Hoffmann von Hoffmannswaldau

Was ist der Tod der Frommen?
Ein Schlüssel zu dem Leben,
Ein Gräntzstein böser Zeit,
Ein Schlafftrunck alter Reben,
Ein Fried auff Krieg und Streit,
Ein Führer zu der Sonne,
Ein Steg ins Vaterland,
Ein Auffgang aller Wonne,
Ein Trieb von grosser Hand,
Ein Zunder zu dem Lichte,
Ein Flug in jene Welt,
Ein Paradiesgerichte,
Ein Schlag, der alles fällt.
Ein Abtritt aller Plagen,
Ein Baum vor alle Noth,
Was soll ich ferner sagen?
Diß alles ist der Tod.

Meter: iambic
- CXV -
by Juan de Tassis y Peralta

Dos veces de Favonio el blando aliento
dejó estas plantas en su honor logradas,
y aquí otras dos veces despojadas
a la tierra entregaron su ornamento,
después que, idolatrado mi tormento,
sigo, Amor, esperanzas engañadas,
primero desmentidas que formadas
en la ilusión de un ciego pensamiento.
¿Qué espera la razón, cómo no advierte
sentidos sordos ya con voces mudas,
de oráculos que avisa desengaños?
Al que contra sí mismo sólo fuerte
escrúpulos absuelve, vence dudas,
en la fe porfiado de sus daños.

Meter: iambic
58.  Kurtzer streit/ ewiger Triumph.
by Angelus Silesius

Wie kurtz ist doch der Streit! wie glüklich ist der Held/
Der ewig triumphirt den Teuffel/ Fleisch/ und Welt!

Meter: iambic
V pohodě jara.
by Antonín Klášterský

V pohodě jara, jitro když svítí,
za tichých větrů vanutí
nad polem bílý obláček zříti
vznášet se k nebes klenutí.
Jako kouř bílý kadidla jemně
nebo jak mlhy bílý tyl
práší se, zdvihá nad hroudy země
nesený větrem plodný pyl.
S květnaté meze rolník se dívá
zbožně a s klidem posvátným,
jak ten pyl s pole na pole splývá
za větrem tichým jako dým...
Nad knihou sedím, nad knihou dějů,
lidského ducha stíhám let,
nad jeho vzmachem velkým se chvěju,
pod nímž se otřás’ celý svět.
Žehnám těm větrům, které v svém dutí
myšlének nových zárody
přenesly k žití nového hnutí
přes kraje, země, národy!

Meter: polymetric
- 43 - A una dama que se llamaba paz
by Lope de Vega

Bien pensará quien viere, Paz hermosa,
que he de jugar de guerra en el Soneto,
que pide para vos cierto discreto
de estos que saben solamente prosa.
Estad segura, Paz, de guerra ociosa,
que yo no sé escribir por mamotreto;
sólo de vos diré que en su concepto
sois Paz de muchas guerras victoriosa.
No tanta paz, encareced retiros,
que os sigue juventud ociosa y loca,
y guerra os volverán con perseguiros.
La bella retirada a vos os toca,
que temo que vendréis a desluciros,
si siendo Paz, andáis de boca en boca.

Meter: iambic
COS VYKONAL.
by Jaroslav Vrchlický

Cos vykonal, za tebou dávno leží,
a přec to půda tvá, z které jsi zrál,
tam kořeny tvé v chladu země svěží
svou sílu ssají, svět co dále běží...
Cos vykonal,
zda korunou jsi k výšinám se vzpjal?
Zda v mramor slil to nebo v zvučné spěži?
Zda byl to duše tvojí nevystihlý ideal?
Stál’s bez pohnutí v času kruté řeži,
u cizích žebrák a jen doma citů král?
Tu rozhoduje, ať se na to jak chce sněží,
cos vykonal.

Meter: iambic
- IX - Metáfora de una yedra que ceñía un laurel, a los dos privados de España y Francia
by Luis de Ulloa y Pereira

Esta yedra rebelde y lisonjera
que de asombrar este laurel blasona,
que con mentido culto le aprisiona
y oprime lo que finge que venera,
de ceniza es su voz, y si la oyera
la sacra majestad cuando perdona
o permite cautivo su corona,
que ambición alevoso le prefiera.
Si para culpa tal tarde las leyes
introducen el público consuelo,
que a ceniza sus derechos pasen.
¡O España! ¡O Francia!: Redimid los reyes,
fulminad rayos que, imitando al cielo,
respeten el laurel, la yedra abrasen.

Meter: polymetric
Das Gewitter
by Heinrich Christian Boie

»chloe, siehst du nicht voll Grausen
Dort die Donnerwolken ziehn?
Hörst du nicht die Winde brausen?
Laß, Geliebte, laß uns fliehn.
Wo das breite Dach der Buchen
Eine Zuflucht uns verspricht,
Eile sie mit mir zu suchen!« –
Chloe schwieg und eilte nicht.
Eine Hirtin, die die Liebe,
Sich und ihren Schäfer kennt,
Gerne treu der Tugend bliebe
Und doch heimlich für ihn brennt,
Siehet überall Gefahren,
Trauet nie des Schäfers Wort.
Wenn hier Blitze schrecklich waren,
War es ihr Alexis dort.
Aber schwarz und schwärzer immer
Zieht das Wetter sich herauf.
Alles ist ein falber Schimmer,
Lange Donner folgen drauf.
Zweifelnd noch in dem Entschluße
Geht sie, bleibt sie wieder stehn:
Furcht heißt sie mit einem Fuße,
Liebe mit dem andern gehn.
Jetzo schon auf halbem Wege
Hält sie plötzlich wieder ein.
Regen, Sturm und Donnerschläge
Treiben sie zuletzt hinein.
Lachend sieht sie Amor eilen
Und sein Blick begleitet sie.
Man entgeht des Blitzes Pfeilen,
Aber Amors Pfeilen nie.
Endlich bei des Mondes Scheine
Kehrte mit verstörtem Blick,
Chloe langsam aus dem Haine
An Alexis Arm zurück.
Nachtigallen sangen Lieder,
Duftend lag die Flur umher,
Ruhig war der Himmel wieder,
Nur ihr Herz war es nicht mehr.

Meter: trochaic
Vše jedno.
by Hynek Grunert

Za ocas ouhoře drž,
a za slovo pak – ženy;
a drž seč síly stačí,
nedržíš nic – jsi ošizený.

Meter: iambic
Auf das Alter
by Gotthold Ephraim Lessing

Dem Alter nicht, der Jugend sei's geklagt,
Wenn uns das Alter nicht behagt.

Meter: iambic
Trauer
by Nikolaus Lenau

Blumen, Vögel, duftend, singend,
Seid doch nicht so ausgelassen,
Ungestüm ans Herz mir dringend;
Laßt allein mich ziehn die Straßen!
Vieles ist vorübergangen,
Seit wir uns zuletzt begegnet,
Und es hat von meinen Wangen
Meines Glückes Herbst geregnet.
Winter kam hereingeschlichen
In mein Herz, die Tränen starben,
Und schneeweiß sind mir verblichen
Alle grünen Hoffnungsfarben.
Blumen, Vögel, rings im Haine,
All ihr frohen Bundsgenossen,
Mahnt mich nicht, daß ich alleine
Bin vom Frühling ausgeschlossen!

Meter: trochaic
482. Heil aus den Feinden
by Gerhard Tersteegen

Mein Feind, der ist mein Freund; er plagt den Eigensinn,
Mit dem ich leider doch so sehr geplaget bin.

Meter: iambic
- VII - Duélete de esa puente
by Gongora

Duélete de esa puente, Manzanares,
mira que dice por ahí la gente,
que no eres río para media puente,
y que ella es puente para treinta mares.
Hoy arrogante te ha brotado a pares
humildes crestas tu soberbia frente,
y ayer me dijo humilde tu corriente,
que eran en Marzo los caniculares.
Por el alma de aquel, que ha pretendido
con cuatro dagmas de agua de achicoria
purgar la villa y darle lo purgado.
Me di, ¿cómo has menguado y has crecido?
¿Cómo ayer te vi en pena, y hoy en gloria?
-Me bebió un asno ayer y hoy me ha ensuciado.

Meter: iambic
But Men Loved Darkness rather than Light
by Richard Crashaw

The world’s light shines, shine as it will,
The world will love its darkness still.
I doubt though when the world’s in hell,
It will not love its darkness half so well.

Meter: iambic
3.
by Clara Müller-Jahnke

Ich war ein Kind und er war schon groß,
und wir liebten uns recht wie Geschwister,
ich setzte mir auf seinen blanken Helm
und schnallte mir um den Tornister.
Dann schlich ich verstohlen, daß keiner es sah,
in die Ecke zu seinem Gewehr
und versucht es zu heben und prüft es wohl
und fand es für mich zu schwer . . .
Zu schwer! – O mein toter Liebling du,
o du blühende, selige Zeit!
ich wurde groß und ich trage Last,
und du bist längst befreit.

Meter: iambic
Luzbel en la redención – I
by Rafael María Baralt

Muere Jesús y al punto estremecida
siente crujir la esfera su cimiento;
enmudece la mar, párase el viento;
viste de luto el sol su luz querida.
Los muertos en sus tumbas por
                     la vida
asaltados se ven, y hondo lamento
mustia levanta al alto firmamento
la tierra toda en su Hacedor herida
Del redentor la sangre gota a gota
se derrama en Luzbel, y su tortura
descubre y su terror así el precito
Nunca, ¡oh Dios!, el hombre agota
tan sólo mi dolor por siempre dura
inmortal como tú, cual tu infinito

Meter: polymetric
- VI -
by Lopez de Mendoza

El agua blanda en la peña dura
faze por curso de tiempo señal,
a la rueda rodante la ventura
transmuda e troca el genio humanal.
Paces he visto apres gran rotura
atarde dura bien nin faze mal,
mas la mi pena jamás ha folgura
nin punto cesa mi largor mortal.
Por ventura dirás, ídola mía,
que a ti non place de mi perdimiento,
antes repruebas mi loca porfía.
Di, ¿qué faremos del ordenamiento
de amor, que priva toda señoría
e rige e manda nuestro entendimiento?

Meter: iambic
Spinoza
by Friedrich Schiller

Hier liegt ein Eichbaum umgerissen,
Sein Wipfel tät die Wolken küssen,
Er liegt am Grund – warum?
Die Bauren hatten, hör ich reden,
Sein schönes Holz zum Baun vonnöten
Und rissen ihn deswegen um.

Meter: iambic
1L: O Schöpfer aller Dinge,
by Johann Rist

O Schöpfer aller Dinge,
Du väterliches Herz,
Merk auf, wie hart ich ringe,
Was für ein schwerer Schmerz
Mich Armen hat ümfangen
In dieser letzten Not!
Wo sol ich Hülf' erlangen?
Sehr nah' ist mir der Tod.
Ich habe nun vollendet,
Herr, meines Lebens Lauf
Und mich zu dir gewendet;
Ach, nim mich gnädig auf!
Bin ich doch schon geschmücket
Mit deines Sohnes Blut
Und trefflich wol erquicket
Durch ihn, das höchste Gut.
Dein Wort hab' ich ghöret
Mit rechter Herzenslust;
Was selbigs mich gelehret,
Ist mir noch wol bewust;
Drüm glaub' ich ohne Wanken,
Daß du mein Helfer bist,
Wil dir auch sterbend danken,
O mein Herr Jesu Christ.
Zu deinen treuen Händen
Stell' ich itz meinen Geist,
Du wirst mir Hülfe senden,
Wie du mir nötig weißst;
Du hast zum Freudenleben,
Mein Gott, berufen mich,
Du wirst es mir auch geben,
Das glaub' ich sicherlich.
In meinen letsten Nöten
Hilf mir, du starker Held;
Wenn mich der Tod wil töten
In dieser schnöden Welt,
So reiß' aus seinen Banden
Mich freudig hin zu dir,
Da werd' ich nicht zu Schanden:
Erfüll, Herr, mein' Begier.
Drauf wil ich ruhig schlafen
In meinem Kämmerlein;
Gott, der du mich erschaffen,
Wirst mein Erwecker sein
Und mein verborgnes Leben
Bald machen offenbar,
Daß ich müg' ewig schweben
Bei deiner Engel Schar.

Meter: iambic
Die Fruchtbahre.
by Johann Georg Gressel

Wenn man zur Erden muß vom Tragen Fruchtbahr sagen/
Ists

Meter: polymetric
Un soneto más
by Alejandro de Gabriel y Ramírez

Escribir un soneto en media hora
quiere decir que el vate está inspirado:
por saber si la Musa me ha soplado,
va a intentarlo mi pluma previsora
Cinco versos escritos hasta ahora
dicen que diez minutos he tardado,
y el reloj, en su son acompasado,
que pasa el plazo avisa sin demora
Mas, sin duda, la Musa, complaciente,
con su soplo divino a mí me inspira;
pues, sin forzar el alma ni la mente,
cuando el tiempo fijado casi expira,
observando con ánimo indulgente,
terminado el soneto bien se mira.

Meter: anapestic
MASARYKOVI OSVOBODITELI.
by Adolf Černý

Duch světa zavolal Tě – a Tys mlčky šel,
když orloj ku dvanácté hodině se blížil,
když lid Tvůj vyzván, aby znovu krvácel,
by za toho mřel, jenž ho jhem a pouty tížil.
Duch dějin jasně dráhu Tobě ukázal
z Tvé vlasti v dál hor alpských přes hřbety a čela –
Tys na pout obraz její jen v své srdce vzal,
jak po nové se ráně více odmlčela.
Svou družku ještě políbils a děti své,
Tvůj zrak jen uvábila Hradčan silhouetta,
Tvou mysl velcí minulosti stínové –
a pevně vydal jsi se do širého světa.
A jak jsi s velikými předky rozprávěl,
jak v mysli s nimi znova's díla jejich prožil,
zář rudá jejich ohně, činů jejich běl
a síla obého se vlévala Ti do žil.
Z niv jihočeských Chelčického, Žižkův duch
Tě naplnil a síla táboritských ramen,
od alpských údolí byl Havlíček Tvůj druh
a z dálné Kostnice Tě Husův prožeh' plamen.
A čím jsi dál se od své vlasti vzdaloval,
tím blíž Ti Amos byl, jenž jako Ty se vydal
v pout dalekou, by za vlast prosil, úpěl, zval,
až k Tobě se jak Poutník v Labyrintu přidal.
Tak síly věků svého národa jsa pln
v zem ze země jsi spěl, v díl ze světa šels dílu,
ni mořské neděsil ses hlubiny a vln –
neb měl jsi milionů vůli, vzlet a sílu.
Tvůj lid byl umlčen, Ty byl jsi jeho ret
a jazyk, Ty jsi za něj před mocnými mluvil,
Tys žaloval, jak ve vlasti byl štván a klet,
jak cizí lupič věnec trnový mu uvil.
Tys jeho syny, rozptýlené po světě,
v dál vyštvané jak vlkem ovce bez pastýře
v šik shledával a volal vzhůru k odvetě,
jak prorok sílil jsi je v odvaze a víře.
Hlasatel pokoje jim do ruky dals meč,
boj poslední by ještě za vlast bojovali,
svou za svobodu, za lid, za sladkou svou řeč –
a oni rádi za všech život umírali...
Cíl Tvůj teď dostižen, vlast zbavena je pout,
a Ty se můžeš vrátit, Osvoboditeli!
Dík uvítá Tě, že ho nelze vystihnout,
jímž naplněn jest národ od hor k horám celý.
Dík přítomných i minulých i budoucích,
že pouto čtyřstaleté činem Tvým se láme –
my, růže na tvářích či na temeni sníh,
že hodni chcem být svobody, Ti přisaháme!

Meter: iambic
AMAITAKO
by José Hernández Gavira

Sed tengo. Padre Mío, sed ardiente
de infinitas dulzuras celestiales;
Sed ardiente de nueva fe ferviente
Que mi alma cure de sus torpes males.
Sed, Padre Eterno, para que en la mente
de los hombres perduren mis ideales,
y no muera en la tierra Tu simiente,
y viva Tu razón en los mortales.
Sed, a que sean con mi fin, cristianos
y se abracen, los hombres, cual hermanos,
Sed, para que en tus brazos quede preso
y al fin me dieras tu deseado Reino.
Sed del Ser Máximo Creador Divino,
Sed del Sagrado Fuego de Tu beso.

Meter: polymetric
Largueza
by Manuel del Palacio

Madre nuestra es la tierra, y nunca ha sido
quien no imita a su madre un hijo bueno;
todo cuanto hay en su fecundo seno
está para nosotros prevenido
La flor hermosa el fruto apetecido,
el dulce manantial, el bosque ameno,
el patrio albergue de delicias lleno,
la tumba, precursora del olvido.
Avaros, ¿qué guardáis? ¡poder, riqueza,
inquietud, ambición! ¡delirios vanos!
la vida acaba y la verdad empieza.
Dios pide amor y aplauso a los humanos
¿Quién ama lleno el pecho de vileza?
¿Quién aplaude con oro entre las manos?

Meter: iambic
La gratitud
by M. Montes Peña

Las olas espumosas y las flores,
galas del mundo, su esplendor perdieran,
si al sol que les da vida no rindieran
puro incienso de nieblas y de olores
Tal es nuestra existencia de dolores
las almas con horror languidecieran,
si cual mares y flores no esparcieran
de gratitud aromas seductores
Virtud divina que mi pecho adora,
único bien del triste que en su anhelo,
paga el bien con las lágrimas que llora.
Gratitud, en las luchas de este suelo,
eres de Dios eterna y viva aurora,
cielo del corazón y luz del cielo.

Meter: iambic
- VII -
by Lope de Vega

Estos los sauces son, y ésta la fuente,
los montes éstos, y ésta la ribera,
donde vi de mi sol la vez primera
los bellos ojos, la serena frente.
Este es el río humilde y la corriente,
y ésta la cuarta y verde primavera,
que esmalta el campo alegre, y reverbera
en el dorado Toro el sol ardiente.
Árboles, ya mudó su fe constante;
mas, ¡oh gran desvarío!, que este llano,
entonces monte le dejé sin duda.
Luego no será justo que me espante
que mude parecer el pecho humano,
pasando el tiempo que los montes muda.

Meter: iambic
Duha.
by Jaroslav Vrchlický

Když hoch jsem byl, já překročit chtěl duhu.
Však marně. Za mnou prchala dál v luhu,
na vrbách visela, výš nad topoly
se klenula, až v mračen šedém poli
se smála sedmibarvou vlajkou svojí.
Teď zdálo se mi: Hle, tam hvozd v ní stojí!
Já běžel k němu. Ne, tam v poli žita
teď v deštných kapkách opály se kmitá.
Ne, nebyla tam. Byla dále zase,
v tom klamavém, vždy mihotavém jase,
tak prchala přede mnou v každém kroku,
co nevěda já sám ji nesl v oku.
Ó Pravdo! Dobro! Kráso! Shodo! Štěstí!
Proč jinde líp vždy vidíme vás kvésti
a zářit jako lesklou duhu v listí
vždy sobě k neklidu a ku závisti?
Jste přece v našich ňadrech, jen tam sáhnout
a netřeba juž hledat, toužit, prahnout,
na pídi své vás máme v jarmu tuhém
za stolem svým, v své knize, za svým pluhem,
tam z tůně zříte míru bezedného.
Jen vidět, poznati v čas, hle, taj všeho.

Meter: iambic
Die Zeit.
by Johann Justus Ebeling

Die Zeit ist wie ein Flus, der unverrükt
fortfließt,
Bis sie sich in das Meer der Ewig-
Die Schiffer sind wir selbst; die mit den Flus fort
Die Hofnung ist der Kahn; worauf was wir er-
Mit uns wird fort gebracht. So wie offt Nord
Wenn man auf Flüssen schifft, ins Seegel stürmmt
Das Schiff an Klippen schmeist; das die Gefahr
Man werde auf der Fluth mit seinen Waaren stran-
So gehts den Menschen auch. Es sind im Flus der
Viel Klippen aufgestellt, woran die Festigkeit
Des Muthes öffters bricht; wenn Unglükswinde
So muß man in der Zeit offt viele Noth ausste-
Allein so lange noch der Hofnungs-Kahn sich hält,
Der Anker nicht zerbricht, und in dem Sturm zer-
Gedenkt man immer noch zum Haffen zu gelan-
Man rudert wieder fort; ein mühsam Unterfangen
Wird offt mit Glük bekrönt. Wer auf dem Flus-
Und nicht den rechten Weg zum Meeres Eingang
Der stürzet in den Schlund, und da ist kein er-
Da helffen Anker nicht, noch Seegel, Mast und
Die grösseste Gefahr ist auf dem Flus der
Wo sich derselbe giest ins Meer der Ewig-
Da ist ein Scheideweg; wer da nicht klüglich
Der stürzet in den Schlund, draus keiner wieder-
Wer aber recht erlernt; so lang er auf dem
Wie er zum rechten Weg ohnfehlbar kommen
Stets auf den Compas sieht, der ihm die Stras-
Und darnach seinen Kahn mit kluger Vorsicht
Der schiffet glüklich ein, und nach getroffner
Kommt er zu seiner Ruh in sichren Haffen an.
Ein jeder wird verstehn, was dieses Lehrbild-
Wer mit der schnellen Zeit zur Ewigkeit fort-
Jm Todt nicht glüklich fährt, der sinkt zum Schlund
Wo ihn die Angst und Noth, wie Wirbel über-
Wer auf der rechten Bahn, die
Die uns der Heiland zeigt und auch geöffnet,
Der kommt beglükt hindurch, wird in den Haffen
In jener Seeligkeit; wo güldne Ehrenkro-
Und andre Schäze sind. Mein GOtt! der Flus
Führt mich stets weiter fort, zum Meer der Ewig-
Ich weis nicht wenn ich werd, zu dieser Scheidung
Da mein entbundner Geist wird endlich aufgenom-
In jene Ewigkeit. Mach mich in dieser Zeit,
Durch deinen Gnadengeist, zu dieser Fahrt bereit.
Ich finde hie und da verfürische Sirenen,
In Uffern dieser Zeit, die mit den Zauberthönen,
Mich auf den Abweg ziehn. Vornemlich find ich
Die stolze Sicherheit, die eitle Heucheley,
Die viele leider schon, die vor mir hingezogen,
Mit ihren falschen Klang, verführet und betrogen.
Und schläffern viele noch mit falscher Hoffnung
Von denen die mit mir im Lauff begriffen seyn.
Bewahr mein Glaubens Schiff, Mein Heiland,
Zieh mich, dir immer nach. Du bist der beste
Erhalt mich durch dein Licht, auf einer ebnen
So komme ich durch dich im Lebens Haffen an;
Betrifft mich wo ein Sturm im Flus der schnellen
So trau ich deinem Schuz, du wirst mich sicher

Meter: iambic
zšedne-li celá obloha
by Stanislav Kostka Neumann

zšedne-li celá obloha
na šeré zdivo žalářní,
že nedovíš se zaboha,
co vězní: slunce podzimní
či sirou zemi znavenou,
a mlha, mlha klesá níž,
až sám jsi tu jen mokrou krou
a nevíš, kdy se potopíš –
nech oblohu, nech vnější svět,
rozsviť si lampu nad stolem,
otevři knihu moudrých vět
a projdi se jich jasným dnem.
vše pomíjí, jen poznání
trvá a prolíná se tmou,
až jednoho dne vyzvání
nejčistší zvonovinou svou.
mrtvý se v hrobě obrací
a živý táhne s praporem,
minulost se už nevrací
a sen už přestal býti snem –:
tu necháš stolu, necháš knih,
jdeš za úrodou do světa.
kde po úhoru tančil sníh,
teď sládne zlatá reneta.

Meter: iambic
Río y perdono
by Juan Bautista Bernabeu

No soy como pensáis un derrotado
que luchó de la vida en la batalla,
soy, aunque el labio por modestia calla,
un héroe de la lucha retirado
No hubiera mi valor intimidado
la horrible bomba que a los pies estalla,
ni deje por pisar tanta canalla,
el campo de la lid abandonado
Tengo la convicción de mi energía
y sé que sacudiendo mi abandono
en lides gigantescas vencería
Hoy no sustento contra nadie encono,
tomé por baluarte la ironía
y así, lo paso bien; río y perdono.

Meter: iambic
CxX.  Auff seiner Tochter 7ten Geburths-
 Tag am Tage der unschuldigen
 Kinder.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Du von der Gnad erregte
Mit Macht bewegte
Und in den Grund gelegte
Je mehr und mehr;
Du bey der kleinen Mägde
Beglücktem Heer
Aus Gnaden mit gehegte
Bißher gepflegte
Und Christo eingeprägte
Benigna hör!
Der abgejagten Hündlein
Zum Würge-Stündlein
Mit Blut-verstellte Mündlein
Schreyn Himmel an,
Ein jedes hat sein Pfündlein
Wohl ausgethan.
Jhr, ihr ins Lebens-Bündlein
Mehr als in Windlein
Hinein gehüllte Kindlein,
Macht JEsu Bahn!
Indem nun wir vom Bunde
Aus Hertzens Grunde
Mit Lob-erfülltem Munde
Diß Heer erhöhn,
Und gleichsam ihre Wunde
Noch vor uns sehn,
Rufft zu derselben Stunde
Der HErr der Pfunde
Dir auf dem Erden-Runde
Herfür zu gehn.
Gleich ist er mit Verlangen
Dir nachgegangen
Und hat mit Siege Prangen
Zu deinem Glück
Dein zartes Hertz gefangen
Den Augenblick,
Da dich die Welt empfangen
Und alle Schlangen,
Die sich an dich gehangen,
Trieb er zurück.

Meter: iambic
Las mujeres en berlina – La mujer artificial
by Jacinto Labaila

¿De la mujer moderna quién se
                        fía
que a la postre no salga equivocado?
Natural antes era su peinado
y hoy es un casco de caballería
Corsés con embutidos en el día
gasta, para ostentar seno abultado,
y polisones huecos ha inventado
para engañar con más alevosía
De mejunjes sin fin la faz se
                        llena
siempre ambiciosa de aumentar su hechizo,
y rubio es hoy la que era ayer morena:
¿Qué no es capaz de hacer la que tal hizo?
Falso en ella cuanto hoy nos enajena;
¿Será también el corazón postizo?

Meter: iambic