PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Der Todte redet sie an.
by Johann Georg Gressel

Frolocke/ Stoltze/ nicht/ mein blasses Schatten-Ich
Das soll zu steten Schmertz dich quählen änstiglich.
Mein Geist/ der heischet Rach sie wird nicht aussen bleiben/
Die Hertzens-Quaal/ die soll dich Tag und Nacht umtreiben.
Die grimmen Furien sind schon auf Rach bedacht/
Doch dein Gewissen ist dir noch nicht auffgewacht/
Laß aber erst den Schwarm aus seinen Schrancken brechen/
So wird der Hertzens-Wurm dich allzugrausahm stechen.

Meter: iambic
- XCIV -
by Argensola

Julio, venciste; pero con la suerte
que a los vencidos míseros aprieta,
rendida a la piedad que allá secreta
guardas en tu valor, piensan vencerte.
Ama pues, tan benigno como fuerte,
la cerviz que te obliga por sujeta;
que no es el perdonar gracia perfeta,
si en generoso amor no se convierte.
Evítales con ella aun el castigo
que en sus conciencias obra la memoria
de haber faltado con su fe y contigo.
¿Cuál resplandor no mereció, cuál gloria,
quién con tal paz triunfó del enemigo,
qué procedió a triunfar de la memoria?

Meter: polymetric
A Thought of the Nile
by Leigh Hunt

It flows through old hushed Egypt and its sands,
   Like some grave mighty thought threading a dream,
   And times and things, as in that vision, seem
Keeping along it their eternal stands,—
Caves, pillars, pyramids, the shepherd bands
   That roamed through the young world, the glory extreme
   Of high Sesostris, and that southern beam,
The laughing queen that caught the world's great hands.

Then comes a mightier silence, stern and strong,
As of a world left empty of its throng,
   And the void weighs on us; and then we wake,
And hear the fruitful stream lapsing along
   Twixt villages, and think how we shall take
   Our own calm journey on for human sake.

Meter: iambic
Chasa.
by Karel Alois Vinařický

A kdo vypočítá díla
švarné chasy vesnické?
Hbita ruka, jara síla
u čeledi rolnické.
Před úsvítem vstává k dílu,
chvílku jen se pomodlí,
ostří kosu, srp a pílu,
do práce hned popílí.
Chasník oře, vláčí v poli,
seče, v parnu nelení,
sváží snopy do stodoly,
mlátí chleb svůj týdenní.
Dívky dobytečka hledí,
v bečkách máslo stloukají,
z mléka syrovátku cedí,
sýr a tvaroh dělají.
Lehčím dílem po večeři
obírá se čeládka,
přede, nebo dére péří;
čas jí krátí pohádka. –
Posléz otec nebo synek
něco čte ze zákona;
než nastane odpočinek,
modlitba se vykoná. –
Nechať zdá se obyčejné,
sprosté dílo rolnické:
není věru pořád stejné,
jak, měšťáku, dílo tvé.
Nepohrdej veským stavem,
nechlub se svým řemeslem,
raději sviť lepším mravem,
poctivosti příkladem!

Meter: trochaic
12. Vichr bouří – žluté hrají
by Vincenc Furch

Vichr bouří – žluté hrají
Listky sobě na zemi –
Vichru bol, jejž v sobě tají,
Vyjevit chce strom němý.
Věz, že marná tvá žaloba,
V bouři zmizí její hlas;
Vládnoucí tvým losem doba
Navrátí, co vzala, zas.
Nový, až Vesna pokyne,
Život tobě se vyvine:
Ale náš, kdy holý jest,
Nemůže strom znova kvest.

Meter: trochaic
HIMNO A LA PRENSA – II
by Zoilo J. Hilario

Ya es hora de alzar un himno sonoro
a la nativa Prensa sin mordaza,
apostolado que no se solaza
con el brillo mefítico del oro.
Cuenta con chicos de excelso decoro
que. laborando por el bien de la raza,
tienen la Verdad por fuerte coraza
y la Honradez por sin par tesoro.
Cuarto Poder, bizarro vigilante:
restaura, en tu labor mundificante,
nuestra moral menguada por la guerra;
y, conforme a tu augusto ministerio,
ayuda a rehacer el bello imperio
del Amor Fraternal en esta tierra.

Meter: polymetric
Agradecimiento a la memoria del amor
by Vicente García de la Huerta

Acostumbrado, Filis, a tu halago
y privado ya de él por tiranía
de mi suerte, las glorias de algún día
con doblados tormentos satisfago
¿Quién tan mortal y tan acerbo
                     trago
de tan grade dulzura esperaría,
que ni tan corto tiempo trocaría
tanto placer en tan terrible estrago?
Pero, ¿cómo es posible que yo sienta
pesar alguno tras de gusto tanto,
por más que amor me niegue ya su gloria?
Pues para disipar cualquier tormenta,
en el mar proceloso del quebranto,
tengo un iris seguro en mi memoria.

Meter: polymetric
Na kadeř.
by Augustin Eugen Mužík

Opuštěná kadeř, cizí
smutně leží přede mnou.
Pověst její duchu mízí,
skrytá rouškou tajemnou.
Bůh ví sám, jak dlouho tady
tlela v prachu pradávném!
Její význam, život, vnady
za své vzaly dlouhým snem.
Rci mi, kadeřko ty malá,
jak jsi přišla pod můj krov?
Ruku, jež tě jiným dala,
dávno již as ukryl rov.
Jaká asi hlava blahá
tebe druhdy nosila,
a jaká to ruka drahá
o tebe ji prosila?
Zda tě matka dala synu,
aby, zašed v cizí dál
na svou milou domovinu
a na ni si vzpomínal?
Aneb s dívky čistých skrání
ustřížena’s bezděky
jako lásky požehnání
pro rozchodnou na věky?
Či snad’s byla syré vdovy
upomínkou jedinou
po zmizelém andílkovi
s duší ještě nevinnou?
Aneb pěvec rodných luhů
přeživ sobě světa vír,
dal tě dříve svému druhu,
nežli zašel v monastýr?
Mlčíš – – a tvá stará páska
zbledla, dřív tak plamenná!
Zbledla, jak ta stará láska
vyhaslá a ztracená.
V prázdný hluk všedního žití
Zjevila’s se, jaký div!
chci tě vlastním srdcem krýti,
dokud sám tu budu živ.
Buď mi strážným amuletem,
abych žár svůj, slasť a žal
před planým a drzím světem
k tobě jenom ukrýval.
Až pak v zem se prach můj vhrouží,
pak tě, družko moje, sám
duši, jež po tobě touží
na věčnosti odevzdám.

Meter: trochaic
Dušiček! A venku deští, sněží,
by Josef Holý

Dušiček! A venku deští, sněží,
hřbitov, hroby jeden svící řad,
a na každém rově věnec leží.
Zde se teprv učím milovat.
V kout jsem zabloudil a utrh maně
lístek zelený, jej přitisk v skráně;
dávný vane z něho, mocný žár.
Ve mně bouří, v srdce cos mi buší,
žití celé chví jím, náhlý zmar! –
Slyšel lkát jsem z lístku mladou duši.

Meter: trochaic
Soneto
by Tomás Gudiel

Hija del rubio Sol; de un bosque hija,
Sol de las flores nace en la mañana
rosa que ofende nácares ufana,
si a la Aurora su púrpura prohija.
Sobre mucha beldad el tiempo aguija,
y encubierta en la luz la muerte
                     cana
a joven flor con rayos inhumana
hace que el Sol hasta morir la aflija
Muere belleza porque el tiempo
                     quiere
darte ejemplo a menos reducido,
del discurso luciente de los años
La luna de este espejo deslucido
clara te avisa que lo bello muere
si te lisonjease en tus engaños

Meter: dactylic
- CCXXVIII - A la condesa Laura Gonzaga
by Gutierre de Cetina

Laura, si cuando en la gran selva Idea
hizo el juicio aquel pastor troyano,
donde a Venus fue dado el soberano
premio a pesar de la una y otra dea,
fuérades vos, ante vos fuera fea
la más hermosa, y presumiera en vano
haber lo que están vuestro y que tan llano
confesará cualquier dama que os vea.
Si Zeúxis de vos sola tomara
cuanto bueno entre mil tomar pudiera,
cuando en Crotón la bella imagen hizo,
más gracia, más beldad, más ser mostrara,
y a Juno más perfecta pareciera:
¡tanto el cielo de vos se satisfizo!

Meter: polymetric
1L: Du kannst das Heil nicht allen Menschen bringen;
by Hedwig Lachmann

Du kannst das Heil nicht allen Menschen bringen;
Doch werden Hunderte sich um dich scharen,
Die willig sind zu dienen und willfahren
Und stark in ihrem Glauben ans Gelingen.
Nur um die wenigen gilt es zu ringen,
Dass diese ihren Brüdern offenbaren,
Was ihnen selbst im Innern widerfahren,
Mit Gläubigkeit einander zu durchdringen.
Millionen sind es, die vor Gott sich beugen,
Doch nur ein Häuflein kündet den Gesandten,
Der in ihr Reich zurückführt die Verbannten.
So sollst auch du ins Volk die Botschaft tragen
Von der Erneuerung in unsern Tagen –
Und da und dort wird einer für dich zeugen.

Meter: iambic
V ALEJÍCH.
by Alfons Breska

S větví se větve snoubí,
ze květů tvoříce
od stromu k stromu loubí
a bílé kytice.
Nad snětí snět se věží
v zářivou kupoli
a na sta květů sněží
na cestu k údolí.
A celý sad se třpytí
jak vílí zahrada,
pozadí zlatem svítí,
kde slunce zapadá.
Bělostné květy snivé
a vonná poupata,
jež sněhem plály dříve,
teď hoří do zlata.
A zlato s ratolestí
se řine po květech,
květy si cestu klestí
a kane dolů v mech.
Jak v báji alej dlouhá
se skvěje ze zlata –
v mém srdci věčná touha
umlká dojata.

Meter: iambic
CAR IVAN HROZNÝ
by Josef Svatopluk Machar

Naplij mi v líce, žebráku, jsem Ivan,
jsem car tvůj Ivan, člověk nejbídnější,
nádoba hořem, žlučí naplněná.
Tys přítel boží, žebráku, nuž naplij.
Víš, co to je být vyvoleným Páně?
Víš, co to značí, pomáhati hříšným
z údolí pláče do radostí ráje?
Já vím to. Život, bohatství a pocty
jsou marností a stínem na té zemi,
pláštíky bídných, jimiž zahalují
svých duší vředy. Vzíti jim ten život
a v mukách dáti shasnout světlu jeho –
co značí to, než přinutit je tady
očistec prožít, tak že mohou potom
jít cestou přímou k blaženostem rajským?
A k této práci pověřen jsem Bohem,
já člověk bídný – jaký trudný úkol!
Ty vidíš, sta a sta svou krví myjí
života hříchy, plášť jim svlekáš s duší,
je smrtí mučenickou očišťuješ,
by boláky a špínou nehnusili
se světcům v ráji: vidíš, jak ty duše
radostně opouštějí dům svůj křehký
a k nebi plynou – a sám ruku vložit
na sebe nesmíš! Otevíráš bránu
a v nečase a zlosti zimní stojíš
a vidíš, kterak tisíce jich vchází,
ty pouštíš je a sám vejíti nesmíš!
Oh, trudný úděl, žebráku, a hrozný!
A vděku nemáš. Ovce, zvíře tupé,
příchylnost jeví ovčákovi svému –
mě, vím to dobře, pomlouvají, špiní
a úklad strojí. Vím, ne sprosťáčkové,
ne lidé druhu tvého, jejichž duším
Pán jasným poznáním dal osvícení,
však bojarové, kněžstvo, jejichž srdce
na plytkostech a hříchu světa visí.
To oni jsou, kdož podryli by zemi,
na které stojím; se psy tatarskými
mou zkázu strojí; s Poláky a Švédy
mně trůn vzít chtějí, trůn mně Bohem daný.
A drtím-li je jako žernov zrní,
já nejen Bohu sloužím, zalidňuje
ráj mučeníky podle vůle jeho,
i sebe chráním. Celou Rus chci pokrýt
tou krví jejich, aby šarlat její
ji slavně halil k uvítání míru,
jejž Pán pak sešle na zem očištěnou.
Pak teprv může Rus se zváti svatou,
pak teprv bude zemí zaslíbenou
všem spravedlivým... Žebráku, ty poslyš,
tys přítel Páně, nuže vyznej tedy:
zda proti vám já pozdvih ruky svojí?
Vás utiskoval? Vám bezpráví činil?
Vám někdy nebyl přelaskavým otcem?
Nuž vyznej! Ano, Svědomí mé čisto.
Vrahové moji vašimi jsou vrahy
a nepřáteli Páně, neboť v nás jen
má zalíbení Hospodin a soudce.
Však oč tys šťastnější mne, cara svého!
Svět domem tvým, a jak pták bezstarostný
svou hlavu neseš, starostmi co moje
se chýlí k zemi – – oh, ty nepojímáš
a tupě hledíš na mě, zvíře hloupé!
Eh, bídný jsi! – Však pán... Já otrok Páně.
Ty přítel jeho. Nuže, v líc mi naplij!
Ať Hospodin to vidí na nebesích,
že nezpychl jsem v těžké službě jeho!

Meter: iambic
Prosa v básni.
by Bohdan Kaminský

Den mrazivý byl jednou v únoru.
Já viděl svahem ulice, jenž náhlý
předměstím stoupal, těžce k úmoru
jak v páru koně těžký povoz táhli.
Sníh zmrzlý klouzal koňům pod kopyty,
je vozka švihal bičem přes nohy
a klel, jen stěží stoje; podnapitý
i nohou kopal potah ubohý.
A ostrý vítr proti koňům vál.
„Tak,“ řekl někdo, „ubožáků rozder,
až padnou ti.“ – A koně táhli dál
a bílá pára kouřila jim z nozder.
A velká kola obalená ledem
skřípěla těžce, jedovatý mráz
i hřívy koňů opřed’ v jíní šedém.
V tom z koňů jeden klouzna, padnul v ráz.
Pad’ bez hlesu; a zvědavý kol dav
se hlučně sbíhal, stál nad padlým koněm,
jenž natáhl se hlavou zakývav.
Kdos kopl doň a řekl: „Je už po něm.“
A já jsem viděl, oko v divném žáru,
jímž strávila se slza zmařená,
jak na všední ten výjev z trottoiru
se zadívala vetchá stařena.
A slyšel jsem, co řekla: „Lakomý
je život všem, po namáhavé práci
tak tiše padnul – zrovna jako my,
když v posled život síly utrmácí...“

Meter: iambic
Soneto
by Antonio de Maluenda

Madre de Dios eterno, norte y guía
de los que en este siglo tenebroso
corren por mar incierto y peligroso
con mal segura nave y compañía
¿Cuándo será el feliz y alegre día
en que mi corazón triste y penoso
halle a su largo error libre reposo
y cobre nuevo aliento y alegría?
Hoy, libre de los hierros y cadena,
en que me tuvo el viejo, a noble vuelo
me remonto del mundo y sus engaños
¿Cuándo de tu piedad la luz serena
hará que vuele puro al alto cielo,
ahuyentada la niebla de mis daños?

Meter: iambic
The Land of Nod
by Robert Louis Stevenson

From breakfast on through all the day
At home among my friends I stay,
But every night I go abroad
Afar into the land of Nod.

All by myself I have to go,
With none to tell me what to do —
All alone beside the streams
And up the mountain-sides of dreams.

The strangest things are there for me,
Both things to eat and things to see,
And many frightening sights abroad
Till morning in the land of Nod.

Try as I like to find the way,
I never can get back by day,
Nor can remember plain and clear
The curious music that I hear.

Meter: iambic
184.  Der Cherubin schaut nur auf
 GOtt.
by Angelus Silesius

Wer hir auf niemand siht/ als nur auf GOtt allein:
Wird dort ein

Meter: polymetric
24.
by Friedrich von Logau

Der der Gunst und Ungunst Zimmer bey den Höfen sucht und funde,
Funde murrend die im Hertzen, jene spielend in dem Munde.

Meter: trochaic
by Johann Wolfgang von Goethe

Vom Himmel steigend Jesus bracht’
Des Evangeliums ewige Schrift,
Den Jüngern las er sie Tag und Nacht;
Ein göttlich Wort es wirkt und trifft.
Er stieg zurück, nahm’s wieder mit;
Sie aber hatten’s gut gefühlt
Und jeder schrieb, so Schritt vor Schritt,
Wie ers in seinem Sinn behielt
Verschieden. Es hat nichts zu bedeuten:
Sie hatten nicht gleiche Fähigkeiten;
Doch damit können sich die Christen
Bis zu dem jüngsten Tage fristen.

Meter: iambic
Idea 20: An evil spirit, your beauty, haunts me still
by Michael Drayton

An evil spirit, your beauty, haunts me still,
Wherewith, alas, I have been long possess'd,
Which ceaseth not to tempt me to each ill,
Nor gives me once but one poor minute's rest.
In me it speaks, whether I sleep or wake;
And when by means to drive it out I try,
With greater torments then it me doth take,
And tortures me in most extremity.
Before my face it lays down my despairs,
And hastes me on unto a sudden death;
Now tempting me to drown myself in tears,
And then in sighing to give up my breath.
Thus am I still provok'd to every evil
By this good-wicked spirit, sweet angel-devil.

Meter: iambic
Las piedras preciosas – El zafiro
by José Navarro Montes de Oca

Azul cual tus pupilas luminosas,
copia, en su transparencia cristalina,
el claro azul del cielo, en temblorosas
y delicadas luces peregrinas.
Si te vistes de azules terciopelos
tu cuerpo es un zafiro luminoso,
que labrara, entre líricos desvelos,
algún extraño orfebre caprichoso
El zafiro diluye en las tranquilas
y temblorosas aguas de los lagos
su limpio azul, cual el de tus pupilas.
Y en el cobalto de azulada gama,
y en los cielos románticos y vagos,
como en tus ojos, su matiz derrama.

Meter: iambic
73.
by Friedrich von Logau

Malprobus ist ein Schelm und nam ihm eine Hure;
Ey, recht! sagt alles Volk, daß diß ihm widerfuhre.
Der Topff bekam also, wie schicklich, eine Stürtze;
Geborgtes ward gezahlt; drum hat er keine Kürtze.

Meter: iambic
Ladrar a la luna
by Jacinto Verdaguer

¡No desmayes jamás ante una guerra
de torpe envidia y miserables celos!
¿Qué le importa a la luna, allá en los cielos,
que le ladren los perros a la tierra?
Si alguien aspira a derribarte, yerra
y puede ahorrase inútiles desvelos;
no tan pronto de abate por los suelos
el Escorial que tu talento encierra
¿Qué no cede el ataque ni un momento?
¿Qué a todo trance buscan tu fracaso?
¿Qué te cansa el luchar? ¡No lo disputo
¡Mas oye, amigo, este refrán de paso:
¡Se apedrean las plantas que dan fruto!
¿Quién del árbol estéril hace caso?

Meter: iambic
Die Muse der Tugend zur Muse der Kunst
by Johann Gottfried Herder

Eitel erblickst Du Dich, Du schöne Schwester der Künste,
Hier im Spiegel des Sees, rückend den Kranz Dir zurecht.
Bleibe bespiegelnd stehn! ich eile zur heiligen Quelle,
Die mich erquicket und stärkt, stärkt mit erneueter Kraft.
Kränze verwelken; der Spiegel zeigt nur innerer Schönheit
Abglanz; ihn auch trübt oft schon ein Lüftchen im See.
Tugend ist Leben; es strömt von Welle zu Welle; der Tugend
Immer verjüngte Gestalt zeigt nur

Meter: hexameter
Jarní větry.
by Antonín Klášterský

Jarní větry dují. Je to teplý van,
jak když anděl letí od nebeských bran,
a kam proudí a kam letí na řece i holé sněti,
z kořenů to mládne, puká se všech stran.
Odkud, větry, jdete, kdo vás poslal k nám
probudit kde koho, vyrvat mrákotám,
kdo jen budí vaše hnutí a kdo v před vás letět nutí,
když vás douti slyším, u sebe se ptám.
Sním, že nejste více nežli křídel vzruch
nesčíslných ptáků, kteří dělí vzduch,
kteří se už zvedli v dáli, a jak křídlem zamávali,
přihnali dech jihu vlažný v zamlžený luh.

Meter: trochaic
VLTAVA POD ORLÍKEM. (II.)
by Eliška Krásnohorská

Jako zvony, jako vichry, jako zpěvy
šumí, hrají, kypí, lkají, buší
vlny tvoje, plny nepokoje,
Vltavo, jak bitci zoufalého boje,
jako hřmění vášní, bouřně bez úlevy,
zas jak lehcí snové, – jako křídla duší.
Znám tvé šepty, znám tvé vání plné něhy,
kde se proudy v hebké lože tulí,
stíhám chvění tvého čaropění,
letí ozvěn dálkou – až kde již ho není!
Znám tvůj řev, ty lvice, vím, kde v skalné břehy
vrážíš vlny s třeskem vystřelených kulí.
Znám ty hloubky, kde se hladce tok tvůj sluní,
zlato plynné v něm se line jemně,
šplouná tiše, z rouna pěny dýše
jako na kolébce, jako ze sna říše.
Ale v prostřed míru jedna vlna duní,
osamělá, velká, z hluboka i temně.
Smutná v jasu, v proudu změnném neustálá,
rozraněná vlna ta se prýští,
a v mé duši družná duma tuší,
Vltavo, že mír tvůj spadlý balvan ruší, –
do hlubiny prsou vražená ti skála,
o niž každým tepem srdce tvé se tříští.

Meter: trochaic
1L: Wedekind war immer interessant,
by Joachim Ringelnatz

Wedekind war immer interessant,
Ein Stoßhorn in die häßlich mittlere Welt.
Wahrscheinlich hat er mich nie gekannt.
Ich bin ihm wohl zehnmal vorgestellt.
Das letzte Mal hatten wir eine absurde,
Mir unvergeßliche Stunde mitnand,
Als ich zum Kriege gerufen wurde
Nach dem Nordseestrand.
Und als ich zurückkehrte,
War der Verehrte
Verstorben.
Mehr bekämpft als umworben,
Hat er doch trotzig gesiegt.
Ehrliche und unehrliche Feinde
Haben doch ihn nicht kleingekriegt.
In seiner treuen Gemeinde
Will ich mitgenannt sein.
Ich senke jetzt meine Nase
Zu einem stillen Glase
Wein.
Apropos:
Wein gibt sich anders als Bier. Und wo
Ist in München die Wedekindstraße?

Meter: iambic
MRAMOROVÝ PALÁC. (VIII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Oj vodo tichá, modrosivá,
Své bílé vlnky kolíbej,
A břehův místa žalostivá
Svým čerem v perlách zulíbej!
Šumáním sladkým, pohnutlivým
Mé duše rozchvěj toužení;
A pláčem svým tak hlubětklivým
K tichému vzbuď ji k nadšení!
A o rozkoši, strasti, bolu,
Ty, sivá vlnko, vypravuj,
Tož v nejmilejším šveholu
Jak pěje slavík jím žal svůj!
A když se luzná k zemi sklání
Po Lunou mřivou sladká noc:
Tu milostného vzpomínání
Svou písní vzkouzli tajnou moc!
Vypravuj milou, dumnou věstí,
Co chováš v dutých hlubinách;
Ať zpěvy tvoje zašelestí
Jak zefýrů van v květinách!

Meter: iambic
Niva svobody.
by Ladislav Quis

Svobody nivo krví zúrodněná,
vlažená pláčem, hroby osetá,
kolem již jaro, ty jen zasněžena,
zeleno vše, jen tvůj luh nezkvétá.
Marná-li byla práce oráčova,
neplodnost půdě, hluchost semenu,
nemá-li vzejít vesna tvoje nová
otčině mé a mému plemenu?
Vzejde, ó vzejde čas ten, vlasti, tobě,
srdce to cítí, duše má to ví:
není vše mrtvo, to, co leží v hrobě;
svoboda mrtva? – Ona jenom spí!
Spasitel přijde a jen tebe tkna se
zaplaší mdlobu, jíž jsi poutána,
rozkvete luh tvůj a v něm pěvci zase
svobodě pěti budou „Hossanah.“

Meter: iambic
1L: Ich sterbe dürstend an der vollen Quelle;
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ich sterbe dürstend an der vollen Quelle;
ich, heiß wie Glut, mir zittert Zahn an Zahn.
Frostklappernd sitz'ich an der Feuerstelle,
in meinem Vaterland ein fremder Mann.
Nackt wie ein Wurm, geschmückt wie Tamerlan,
lach ich in Thränen, hoffe voller Leid
und schöpfe Trost aus meiner Traurigkeit,
ein Mann voll Macht, ein Mann in Acht und Bann,
und meine Not ist meine Seligkeit:
ich, hoch geliebt, geflohn von Jedermann.
Nichts ist mir sicher als das nie Gewisse
und dunkel nur, was allen Andern klar,
und fraglich Nichts als das für sie Gewisse,
denn nur der Zufall meint es mit mir wahr.
Gewinner stets, verspiel'ich immerdar;
mein Frühgebet: Gott, mach den Abend gut!
Im Liegen vor dem Fallen auf der Hut,
bin reich ich, der ich nichts verlieren kann,
und hoff' auf Erbschaft, ich, ein rechtlos Blut –
ich, hoch geliebt, geflohn von Jedermann.
Nichts macht mir Sorge als mein bös Begehren
nach Glück und Gut, doch pfeif ich drauf zumeist.
der Wahrste ist, wer mich mit Lügen speist.
Mein Freund ist, wer mit klipp und klar beweist:
ein grauer Kater ist ein bunter Pfau.
Und wer mir schadet, lehrt mich: du, Dem trau!
Wahrheit, Lug-Trug, mir Alles Eins fortan;
begreif ich's nicht, behalt ich's nur genau!
ich, hoch geliebt, geflohn von Jedermann.

Meter: iambic
- LXXXIII -
by Fcode Borja

Camina nuestro engaño a su castigo,
al paso que la edad corre a la muerte;
igual en todos se ordenó la suerte,
mas no el suceso a la virtud amigo.
Pasan los años, sin poder conmigo,
que el término común medroso acierte,
y opuesto a la razón, sin armas fuerte,
de ajenos desengaños soy testigo.
¡O larga vida! ¡O larga servidumbre!
a quien el alma vive agradecida,
las horas siendo a su tormento iguales.
Y con alegre, y cierta pesadumbre,
el bien, que alcanza una prolija vida,
es medio para ver mayores males.

Meter: iambic
- LXXVI -
by Argensola

Bástale al día su malicia, Fabio;
quiebra esa esfera, en cuya industria sales
a recibir los venideros males,
dos veces ofendido de un agravio.
De los vidrios soberbios en que un sabio
copió los movimientos celestiales,
Júpiter se rió; que sus fatales
causas no las infunde el astrolabio.
Pero dirás que en él te da noticia,
para que, apercibido, las estorbes,
porque flechas previstas menos hieren.
Vive tú a la razón y a la justicia,
y caigan rotos los celestes orbes;
que no los temerás cuando cayeren.

Meter: polymetric
V PODZIM JSEM TĚ POZNAL.
by Adolf Heyduk

V podzim jsem tě poznal
při vázání žit,
paprsek tvých očí
do srdce mi slíť;
od té doby bloudím
v polích jako stín,
skonejšit mou hlavu
může jen tvůj klín.
Divnou žalost podzim
do srdce mi snes’,
jsem jak v listopadu
rozteskněný les;
v pustých skalách těkám,
se mnou vzdechů roj;
poslouchám, jak v roklích
horský pláče zdroj.
Ustává zdroj skalní
v teskných žalostech,
když naň roztoulaný
bílý sever dech’;
chlad jej ukonejší
v křišťálový sen,
ale moje žalost
vyrůstá co den.
Juž mi z očí tryská
stále víc a víc,
zhynu, nevyjdeš li
srdci mému vstříc;
nedáš-li mi okřát
z vnad svých sladkých vín,
na svůj nevezmu-li
šťasten tebe klín.

Meter: trochaic
Der Wunsch.
by Barthold Heinrich Brockes

Hier geh ich, HErr! du weißt, wie lange,
Und auch, wie kurz nur ich hier geh.
Wie lang’ und kurz es nun gescheh’;
So gieb, daß in Vergnüglichkeit,
In dieser ungewissen Zeit,
Ich das, was schön, vernünftig seh’!
Nicht minder, daß ich, Dir zur Ehre,
Was hier so schön zu hören, höre!
Auch, wenn ich rieche, fühl’ und schmecke,
Daß ich in allen Dich entdecke!

Meter: iambic
Děva nemoudrá.
by Beneš Metod Kulda

Děva, která ráda plká,
po celý den neumlká,
prázdnou, dutou mívá hlavu,
ušlechtilých nezná mravů:
moudrého nic nemá v ní,
ze rtů planý hlas jí zní.
Děvě, která klevetí,
neradno jest hověti;
jak zde jiných dotýká se,
pomluví tam tebe zase.
Dobře sobě poslouží,
kdo s ní býti netouží;
po takovém výzkumu
nejdřív přijde k rozumu.
Děva smělá, štěbetavá,
nesnesitelnou se stává;
o čem tu a tam se doví,
za čerstva hned jinde poví:
a jak postačí jí plíce,
poví ještě mnohem více.
Běda tomu zlozvyku.,
běda zlému jazyku!
Hořké slzy nevinné
kazí štěstí rodinné;
a ty padnou na duši
lehkovážné plkuši.
Děva blbě na svět čumí,
ničemu-li nerozumí;
u zkušených přátel svých
budí soustrast nebo smích.

Meter: trochaic
SVÉ MATCE. (XV.)
by Josef Václav Sládek

CO nyní jsi v tom světě jiném,
ať u andělů světicí,
ať atom, jenž se vrátil zhynem
zpět v dílnu Boha zářící,
ať amarantů vůní sladkou
už zapomněla’s, co jsme my,
mně stále budeš pouze matkou,
jen to, čím byla’s na zemi.
A myslím na tě, mluvím k tobě
jak u tvých nohou v mladosti,
když tiskla jsi mou hlavu k sobě
i v radosti i žalosti.
A vzdálena už buď si všeho
na naší pouti setmělé, –
já cítím tlukot srdce tvého
a tvoje slzy na čele.

Meter: iambic