PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Oběť.
by František Alexandr Rokos

Marné na mysli je přemítání,
Oučinku již nemá žádný lék;
A když královice k zachování
Předc se vyhledává prostředek,
Takto zašeptají rtové jeho:
„Rychlého mi muže pošlete
Pozeptat se boha Delfického!“
Na svém lůžku mládenec jak leží,
Davem dvořenínů obklíčen;
Rychlonohý posel s dary běží
Přímo k Delfickému chrámu jen.
První zhasne den, již zhasne druhý,
Víc a více bledne mládenec;
Ještě však zde s radou není slúhy.
Všecko s králem trpkou bolest zdílí,
Počíná syn těžce dychati,
Unavený posel v této chvíli
Namáhá se tísní prodrati,
A pak zboru v radostném dí plesu:
„Přestaňte jen hořce kvíliti,
Já od boha ještě pomoc nesu!“
Utichne hluk – jaké poručení
Dal Bůh, král i lid chce věděti:
„Možné bude jenom uzdravení,
Jestli z dobrovolné oběti
Z vás kdo ocel do srdce si vtopí.
A tak umíraje obličej
Nemocnému vřelou krví skropí!“
Hrůzou trne král, všem blednou líce,
Jak ta slova posel vyřídí:
„Ach což nevzkřísí ho žádný více?“
Ptá se král – a předce nevidí
Z davu nikoho spět ku pomoci.
Ptá se opět: „Což má zahynout
Jedináček ubohému otci?“
Tak když mluví, káže, prosí, žádá –
Smrtí mládenec v tom zápasí,
Hle! již dvořanům víc neukládá
Král – a břitký meč si vytasí.
„Ne tak! – otec můj má více dětí!“
Křikne před ním sprostý bojovník,
A hned proti svému kopí letí. –
Vyrve kov si z ňáder, nazpět padne
Ještě svému králi v náručí;
Jak mu růže prchá z tváři ladné,
Tu krev stříká, kam bůh poroučí.
A když v bojovníku život hasne,
Král i všecken zástup zaplesá;
Jinoch otevře zas oko jasné. –

Meter: trochaic
A Julia
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Si la brillante luz que el sol
                     fulgura
en lóbrego color se convirtiera,
y el claro azul de la celeste esfera
se trocara también en sombra oscura;
si deshecho en pedazos de la altura,
el fanal de la noche descendiera,
y vagar por el orbe no se oyera
el soplo tenue de la brisa pura;
si en breñal se tornara el mar profundo
y la tierra quedara de repente
convertida también en lago inmundo
Entonces mi pasión pura y ardiente,
para ti de una vez se extinguiría
entonces no te amara, ¡Julia mía!

Meter: polymetric
- 1378 - Acto II, FÉNIX
by Lope de Vega

Amó la hermosa reina del Egipto
un caballo veloz, con que tuvieron
infamias las hazañas que pudieron
dejar su nombre en bronce eterno escrito.
Pasife, un toro amó, con infinito
deshonor, que las fábulas le dieron,
no porque fue verdad, pero quisieron
decir que amar indignos es delito.
Yo amé, yo erré, ¡Qué error tan disculpado
el de quererte yo, Carlos!, pues eres
del cielo copia, del amor traslado.
Tú me disculpas de mi error, si quieres;
que amar lo que merece ser amado
hace menor el yerro en las mujeres.

Meter: polymetric
86.
by Friedrich von Logau

Ob das Jahr gleich alle Jahre sich gewohnt ist zu verjüngen,
Dennoch kan der Jahre Jugend Menschen nichts als Alter bringen.

Meter: trochaic
VZPOMÍNKA NA NIAGARU.
by Julius Brabec

Co to šumí? Vody, vlny,
jež se řítí ve hloub skal?
Kletbu věští bělochovi
za Svobodu, kterou vzal
rudochům, z nichž mnohý zoufav
v vlnách život dokonal.
Niagary mocné vody
šumí, hučí žalu píseň,
prosí bohy jménem rudých,
by otrockou sňali tíseň.
Šumí, hučí bolnou píseň:
„Libertas perdita cara“ –
otec všerých vodopádů,
světoborný Niagara.

Meter: trochaic
Von dem Geschmack.
by Barthold Heinrich Brockes

Ein saures Theilchen ist von spitziger Figur,
Und drängt sich in die Zung hinein,
Es gehet tieff in ihre Zäserlein,
Und lässet eine tieffe Spur.
Was bitter aber, ist demselben gantz entgegen,
Denn das, was eigentlich die Bitterkeit,
Sind Theile, welche platt und von Beschaffenheit
Verwirrt, stumpf, ungleich, schwer, und die sich nicht bewegen:
Jhr Druck ist plump und sonder Krafft und Geist,
Die Spitzen sind nicht spitz, da keine sticht und beist.
Die Nerven, die ihr Druck versehret,
Sind sehr dadurch beleidigt und beschweret.

Meter: iambic
Auff ihren mund
by Benjamin Neukirch

Sylvia/ dein süsser mund
Machet/ wenn verdruß und plagen
Tausend andre niederschlagen/
Mein verwundtes hertz gesund.
Ja/ daß ich nicht gantz verbrenne/
Daß ich mich nicht elend nenne/
Thut/ wenn ich es nur bekenne/
Sylvia/ dein süsser mund.
Sylvia/ dein süsser kuß
Kan mir mehr erqvickung geben/
Als die ulmen jungen reben/
Und Egypten Nilus fluß;
Muß ich gleich zuweilen borgen/
So vertreibt doch alle morgen
Meinen gram und meine sorgen/
Sylvia/ dein süsser kuß.

Meter: trochaic
A la tarde
by Francisco «Delio» Iturrondo

Vedla cual sale de la selva umbría
la planta dirigiendo a la pradera:
¿Mirad sobre su frente placentera
cuál reluce el contento y la alegría!
A su aspecto resuena en la alquería
la voz de la sencilla ganadera,
que los trémulos pasos acelera
del rebaño que tímido pacía
¡Ay! ¡Cuántas veces de Corina al lado
aspirando el perfume de las flores,
mi dicha presenciaste, amiga Tarde!
¡Recuerdo triste de mi bien pasado!
Bien, que fiero mi mal trocó a rigores,
y cuyo engaño conocí bien tarde.

Meter: polymetric
PANU JAROSLAVU VRCHLICKÉMU
by Viktor Dyk

To byla vážná chvíle Sabbatu!
Jak ode všech jsou opuštěny dvory!
A bílá ruka, v křeče záchvatu,
hrá variace na „Memento mori!“
Odešli! Přijdou?! Není návratu!
Roj hallucinac věrným zůstal, chorý.
Co ještě zbylo?! Kdo to zpívá tu?!
Je marno všechno – vysíleny vzdory!
A v okna civí ona Příšera,
ta, která kdysi spila Baudelaira,
ta Nepřítelka, žena – nízká hluboce!
A cizinec-li kolem dvorů kráčí:
jednomu teskno, zoufale, až k pláči,
druhý se chechtá, drze, divoce!

Meter: iambic
GRITO DE ALERTA II
by Fernando María Guerrero

Da a la nave de tu empeño
anchas velas de ambición
y boga en pos de tu ensueño
con la diestra en el timón.
Si el celaje arruga el ceño
y tiene el mar bronco sea,
di al temporal: "¡Soy tu dueño
y es firme mi corazón"
Batirá el mar turbulento
tus amuras y tu quilla
en tonante batahola;
pero, erguido bajo el viento,
te verán desde la orilla
como un dios sobre una ola...

Meter: polymetric
En la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán, gran poeta de España
by Juan Barreto Bogado

Esta luz que celeste comunica
humano pensamiento el rayo ardiente
al hombre que inmortal entre la
                     gente
con glorioso renombre le publica
Del muerto Montalbán, y testifica
que en copas de diamante reluciente
la bebe el alma en gloria eternamente,
deidad que a su Cadáver significa.
Aquí desde el sepulcro que le
                     oculta
pirámide levanta Manzanares,
que su lira en España ya suspende
De aquí la trompa suena que resulta
de la fama inmortal que en mis Altares
aclararlo por único pretende

Meter: polymetric
Abundoso y feliz Licas en su palacio, sólo él es despreciable
by Quevedo

Harta la toga del veneno tirio,
o ya en el oro pálida y regente,
cubre con los tesoros del Oriente,
mas no descansa, ¡oh Licas!, tu martirio.
Padeces un magnífico delirio
cuando felicidad tan delincuente
tu horror oscuro en esplendor te miente,
víbora en rosicler, áspid en lirio.
Competir su palacio a Jove quieres,
pues miente el oro estrellas a su modo
en el que vives sin saber que mueres.
Y en tantas glorias, tú, señor de todo,
para quien sabe examinarte, eres
lo solamente vil, el asco, el lodo.

Meter: iambic
- LXXXI - En contra de Lope de Vega
by Gongora

Patos del aguachirle castellana
que de su rudo origen fácil riega,
y tal vez dulce, inunda nuestra Vega,
con razón Vega, por la siempre llana;
pisad graznando la corriente cana
del antiguo idioma, y, turba lega,
las ondas acusad cuantas os niega
ático estilo, erudición romana.
Los cisnes venerad cultos, no aquellos
que esperan su canoro fin los ríos;
aquellos, sí, que de su docta espuma
vistió Aganipe. ¿Huís? ¿No queréis vellos
palustres aves? Vuestra vulgar pluma
no borre, no, más charcos. Zambullíos.

Meter: iambic
Podobenství.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Byl motýl, Vesny dítko;
po kvítí báje lítal
ve slunci obraznosti
a onde, onde sednul,
med po květinkách ssaje.
I přišel hoch se síťkou
a motýla polapiv,
mu křídla natahoval
a studenou jehlici
mu v srdce vpichl vřelé.
A jaký výklad k podobě?
kdo básník jest, si povzdechne,
kdo kritik – čelo zkaboní.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Fernán Pereira de Castro

Este póstumo honor del ya segundo,
si primo Apolo no, pompa altanera,
dice la que hoy dejó noche postrera
a las Musas sin luz, sin sol al mundo.
Extinto aclama al héroe más fecundo
oráculo Español, a quien venera
España muerto, y de quien
                  muerto espera
de tanta Vega fruto bien fecundo
Admira, o peregrino, o tú que errante
espectáculos buscas, tanta gloria,
fin tan lloroso a mente tan lucida
Contempla de esta pira lo elegante,
y erige eterno templo en la memoria
al que a las peñas con su voz dio vida.

Meter: iambic
EN EL SAGRARIO
by Jesús Balmori

En el instante único de la amorosa cita,
Cuando el amor te tuvo en mis brazos tronchada,
La luna se doraba al verte tan bonita,
¡Y el jardín sonreía al verte tan amada!
Y en la noche dormida como inmensa corola.
En que quedó por siempre, nuestro espíritu preso,
Nuestras manos unidas eran un ala sola,
¡Y nuestras bocas juntas eran un solo beso!
¿Qué recuerdo ha dejado en tí la noche aquella?
Yo me llevé en la frente el fulgor de una estrella
¡Y a tí en mi corazón, tu postrimer retiro!
¡Si él fué tu cuna, él tiene que ser ahora tu fosa!
¿No ves que siempre llevo sobre el pecho una rosa
Para que no te puedas fugar en mi suspiro?

Meter: polymetric
STÍNOVÉ OBRAZY
by Antonín Sova

Večerů zimavých když vidíš divý cval,
do ulic fičící ledovou, krutou zimu,
tu Prahu sestárlou bys ani nepoznal!
Vše vidíš v modravém a neurčitém dýmu.
A cítíš najednou, jak stárneš... Míjení
jak stíny prchavé otřesou tebou náhle,
ty poznáš, rety tvé že suché jsou a zprahlé,
že oko vpadlé je a srdce v stišení.
Jak bylo před lety, teď náhle srovnáváš!
stínové obrazy se střídají a minou,
a listy žloutnoucí před sebou všude máš,
rok každý zavane jak vítr doubravinou...
Obrazy na plátně přeběhly pouhou hrou. –
A řady poutníků se v lásce vystřídaly,
zdroj písní vyprahnul těch pěvců, již tě jali,
a hroby přátel tvých četnější stále jsou...

Meter: polymetric
- LXXVII - A Luis de Babia
by Gongora

Este, que Babia al mundo hoy ha ofrecido
poema, si no a números atado,
de la erudición antes limado
de la disposición después lamido.
Historia es culta, cuyo encanecido
estilo, sino métrico peinado,
tres ya pilotos del bajel sagrado
hurta al tiempo y redime del olvido.
Pluma, pues que Claveros celestiales
eterniza en los bronces de su Historia,
Clave es ya de los tiempos, y no pluma.
Ella a sus nombres, puertas inmortales
abre, no de caduca, no, memoria,
que sombras sella en túmulos de espuma.

Meter: polymetric
Moje Madonna.
by Josef Pachmayer

Ach vy oči, Madoniny oči,
nyní vím, k vám nedostoupí hřích,
pohrá-li i rtíkem rozpustilý smích,
ve vás, oči, Madoniny oči,
nebes věčný, čistý klid. –
Ach vy oči, zvíte-li vy někdy,
duch můj co dnes za vás protrpěl,
za vás, za vás, že dnes byl bych málem
ke Madonně ráje navždy odešel?

Meter: trochaic
Pěvcovo loučení.
by Václav Jaromír Picek

Z českých hor zaznívá zpěv
Tak lahodně v oudolí,
Že tak divumilý zjev
Z říše duchů hlaholí.
Jsou to louky, jsou to háje,
Kde se ctíval Svantovít,
A to nebe a ty ráje
Nemám nikdy, nikdy zřít!
O tak ještě jednou k vám,
České hory, zalétám,
Obraz váš do srdce zvu,
A pak dále – dále jdu.
A mé oko hořem hasne,
Že mám hledat jinou vlast,
Neb kdy plyne Labe krásné,
Tam jen věčná kyne slast.

Meter: trochaic
194. Was bist du gegen Gott?
by Angelus Silesius

Mensch, dünke dich nur nicht vor Gott mit Werken viel;
Denn aller Heilgen Tun ist gegen Gott ein Spiel.

Meter: iambic
104
by William Shakespeare

Mir kannst du, Herz, nicht altern; denn so schön,
Wie da zuerst mein Aug' in deines blickte,
Bist du noch heute. Dreier Winter Wehn
Stahl Waldes Schmuck, womit ihn Sommer dreimal schmückte:
Drei holde Lenzen in der Zeiten Lauf
Hab' ich zu falben Herbsten sehn entfliehn;
Dreimal sog Juniglut Aprilenbalsam auf,
Seit ich dich frisch fand, der noch immer grün.
Und doch, ach! Schönheit, wie ein Zeiger, schleicht
Von Zahl zu Zahl mit unbemerktem Tritt.
So hat dein Liebreiz, der zu stehn mir däucht,
Auch wohl Bewegung, die mein Blick nicht sieht?
Dies fürchtend, hört ihr ungezeugten Ohren:
Der Schönheit Sommer starb eh' ihr geboren!

Meter: iambic
Privilegios de la virtud y temores del poder violento
by Quevedo

Desembaraza Júpiter la mano,
derrámanse las nubes sobre el suelo,
Euro se lleva el sol y borra el cielo,
y en noche y en invierno ciega el llano;
tiembla, escondido, en torres el tirano,
y es su guarda, su muro y su recelo;
y erizado temor le cuaja en yelo
cuando el rayo da música al villano.
¡Oh serena virtud! El que valiente
y animoso te sigue, en la mudanza
del desdén y el halago de la gente,
se pone más allá de donde alcanza
en vengativa luz la saña ardiente,
y no del miedo pende y la esperanza.

Meter: polymetric
Revenant
by Otokar Fischer

Mám světlou víru, vracet že se budu,
ať z mohyly, ať z podsvětí, což vím,
chlad na prstech a v očích něco studu,
že věci znám, jež lidem nepovím.
Můj krok se přitlumí, byť bez koberce,
tmou budu vidět, nechť i nerozžu,
cíp roušky odhrnu, bych zahléd’ herce,
vzduch Prahy pít si vyjdu na loggiu,
pak budu stoupat v ulic šerojasu
a vstoupím k nám – tak, jak by stín se mih’,
a zvednu ke rtům kousek ananasu
a pohladím si jednu z milých knih.
Mne přitáhne, byť na kratičkou chvíli,
spor o duši jak zazvonění dýk,
mír pod svícnem a z okna pohled bílý,
zpěv, který dozněl, nevyřčený dík;
verš přivábí mě v orosené kráse
a myšlenka, již nedomyslil muž,
i hlas mé dcerušky, když schovává se
a volá Už...

Meter: iambic
Los reyes magos
by Rosa de Trujillo Arredondo

Los niños bulliciosos colocan
                     sonrientes
en lechos y balcones zapatos y cestillos,
y aguardan a los Magos que en chozas y castillos
ofrenden sus regalos a niños obedientes
Las madres amorosas esperan
                     impacientes
el sueño de los ángeles devotos y sencillos,
y cuando ya se duermen, cual mansos corderillos,
en cestos y zapatos colocan los presentes
En tanto, silenciosas, las
                  vírgenes ofrecen
cestillos de ilusiones que
                  enfloran y feneces
al paso de los nobles Monarcas Orientales
¡y sueñan desveladas con príncipes gallardos,
con madrigales tiernos de peregrinos bardos,
gemelos de sus almas, sedientas de ideales !

Meter: anapestic
El ciprés
by Enrique Menéndez Pelayo

Hay un ciprés en el jardín vecino,
negro como la imagen de la pena,
al que más de una vez la luna llena
a dar aspecto de fantasma vino
En torno suyo el gusto peregrino
transforma sin cesar la agreste escena:
donde ayer hubo césped, hoy arena;
lo que era bosque ayer, hoy es camino
¡Sólo el resiste a la común mudanza!
Yo, cuado del vivir siento la herida,
miro al ciprés y calmo mis lamentos,
pensando que, memoria o esperanza,
algo crece en el huerto de la
                     vida
que no abaten los hombres ni los vientos

Meter: iambic
BENÁTSKÝ MOTIV.
by Jaroslav Haasz

Kdys dóžem býval jsem, jenž mladou dogaressu
pln klidu z gondoly ved ke skvělému plesu,
když vířil v zahradách a ve kvetoucím loubí,
kde v smíchu hrdličky se vrkající snoubí. –
Tam v stínu zaslech jsem pak tajné šepotání,
a plavou hlavu zřel, jak ústa k ústům sklání...
On prchl, zbabělec, jenž před tím byl tak smělý;
ji, nevěrnou, jsem svrh, kde lagúny se tměly,
a klidně po schodech jsem kráčel mramorových.
A pak jsem abbém byl, jenž chodil v zimě, v létě
k své dámě, při ranní ji bavit toaletě,
když mušku černavou si kladla na tvář smavou.
Kdys u ní jiný byl; já kývl pouze hlavou
a mlčky po schodech jsem scházel mramorových.
Teď člověk moderní, jdu v stopách dávné slávy,
kde sloupy paláců mdle věsí šedé hlavy,
a kývnu s úsměvem, když dělnice jde z práce,
jíž v rusém vlasu plá zář staré generace.
A teplo v srdci mám, když blysknou černé oči
a granátový květ se svítí ve vrkoči,
neb když se bílý šat kdes po zahradě mihne
jak luna ve mraku, že sotva zrak jej stihne,
a klidně po stupních jdu dále mramorových.

Meter: polymetric
438. Než hned druhou krajanku sme zřely
by Jan Kollár

Než hned druhou krajanku sme zřely
Její, nadutou tak velice,
Že tu podávala škrablice,
By se jiní pro ni zabíjeli;
Mějže rozum! my jí pověděly,
Jako host tu nečiň různice!
Předce vtírala ta stařice
Každému se Slávy bydliteli:
Stydlivý mnich, Horvat Brezovačky,
Počal pervý s touto nezbednou
Maďařilkou vesti křik a rvačky;
Kuševič v tom, Leška, Rohoň jsou tu,
Ale matka tu při šerednou
Skončí, davši ku pokání lhůtu.

Meter: trochaic
1L: Fremder, wenn du vorbeigehst und möchtest mich anreden,
by Walt Whitman

Fremder, wenn du vorbeigehst und möchtest mich anreden,
Weshalb solltest du nicht mit mir sprechen?
Und weshalb ich nicht mit dir?

Meter: trochaic
1L: Unheimlich-fremd ist mir das letzte Blatt,
by Ada Christen

Unheimlich-fremd ist mir das letzte Blatt,
Das ich im Fieberwahne schrieb vor Wochen,
Wie schnell war jener tolle Muth gebrochen,
War Leib und Seele wieder krank und matt.
Doch Du bist
Mit leisen Tönen schluchz' ich es, mit herben:
Du bist nun
Ich träume nicht, ich bin gesund und wach. –
Und also tödte ich den letzten Keim
Des Trostes, den ich hegt' seit langen Jahren,
Der
Darf nicht zurück – kehrt nimmer wieder heim.

Meter: iambic
TAJNÍ MONARCHISTÉ
by Josef Svatopluk Machar

Republikáni... Málo asi vhod
jim tyhle střízlivé časy!
Hleďte – král lupičů, král anekdot
a ovšem: královna krásy!

Meter: polymetric
Soneto
by Baltasar del Alcázar

Amor, no es para mí ya tu ejercicio,
porque cosa que importa no la hago;
antes, lo que tú intentas yo lo estrago,
porque no valgo un cuarto en el oficio.
Hazme, pues, por tu fe, este beneficio:
que me sueltes y des carta de pago;
infamia es que tus tiros den en vago;
procura sangre nueva en tu servicio.
Ya yo con solas cuentas y buen vino
holgaré de pasar hasta el extremo;
y si me libras de prisión tan fiera,
de aquí te ofrezco un viejo mi vecino
que te sirva por mí en el propio remo,
como quien se rescata de galera.

Meter: polymetric
A la cuaresma
by Juan Nicasio Gallego

Si de Laredo buen salmón, buen sollo
gracias al galopar de un buen caballo,
tuviese yo, cantárame otro gallo,
y al diablo diera alubias y repollo
Esto de hacer de yerbas un embrollo
desprende gases que de intento callo:
de acelgas como un indio penca y
                     tallo
mas no un hijo de España ni un criollo
Mejor lo pasa, por ser pobre
                  un pillo
que prefiriendo un rábano a un capullo
lo entrega de sus dientes al rastrillo
Yo me aguanto y ayuno sin murmullo,
pero envidio los fueros de un chiquillo:
no hiciera más el mismo Pero Grullo.

Meter: iambic
PÍSEŇ ARISTOKRATICKÁ
by Otokar Fischer

Jsou muži, kteří do daleka zří,
kde my jsme slepi z dneška na zítří –
a v tom je útěcha, v tom víra: Jsou,
jimž údělem je bdíti nad spásou,
a zahynout nám nedají. Ne bozi,
a nesmrtelní přec, nechť smrt jim hrozí;
jsou nad světem, jenž vraždí a jenž líbá,
neb vědí to, co znal již Ben Akiba.
Nám nezjevni, druh o druhu však ví;
jde z věků do věků jich zednářství.
Nám bůžci vládnou, jim bůh Sabaot.
Jim celek vším; jim nad národ je rod.
My lásku chvil, však oni znají, vyšší,
jen jednu vášeň: k hvězdě, na níž dýší.
Jsou tvrdi. Mocní. Knížata. V jich znaku
je dlaň a prach. A dorůstají mraků.

Meter: iambic
Jde mladý hoch...
by Bohdan Kaminský

Jde mladý hoch a v sebe víra
svět celý jemu otevírá,
vše plane před ním v jarní kráse,
kam blouznivý zrak zaměří.
Hoch jde a vidí, trne, žasne:
vše plane v slávy zoři jasné
a vše naň vlídně usmívá se –
a chlapec všemu uvěří.
Jej lichotivě vítá sláva
a naděje mu našeptává:
„Jsi z vyvolených, z prvních jeden,
vítězi příští, budiž zdráv!“ –
Má mnohá dívka hocha ráda,
on miluje i básně skládá
a mládí zlatým sněním veden
vše v poesie šatí háv.
Hoch šťastným je a věří všemu
a netuší, jak mnohé lže mu,
jak mnohé, co se zlatem leskne,
je cetka, fráse laciná.
A tu i tam se trpce zklame
a náhle zří se ve lži samé –
ó probuzení hrozné, teskné,
když víra v lidi zhasíná!
Kdo na přátelství šalmaj hrají,
jej sama sobě zanechají, –
dřív celý svět jej vítal v plese
a teď je v celém světě sám.
A trpí-li a strádá v duši,
a volá, – kol jsou lidé hluší,
a zoufalý se výkřik nese
vstříc prázdným, trudným samotám.
Cos k výkřiku a slzám nutí
v tom bolném, hořkém procitnutí...
Muž vzpomínkou se v dětství vrací
a cos jak zmije zabodne...
Těch zašlých snův ó věčná škoda!
Co život slíbí, – a co podá!
Co zbývá? – Vláčet s resignací
dál žití slávy nehodné.
Kde je ta všecka sláva? Není!
Zbyl tvrdý zápas o chléb denní.
Kde láska je? Co zbylo po ní?
Vzpomínka v duši, v srdci mráz.
Kde přátelé? Hle, trochu frásí,
kde teplo pravé lásky schází.
Tak upomínka druhou honí
na beznaděje pustý sráz.
Tak po bloudění, klamu mnohém
dáš marným snům i touhám s bohem,
nač vzpomeneš, vše tíží, bolí,
a naděj každá uvadá.
Tak člověk zvolna umdlí, stárne
a dny se vlekou suchopárné,
a žiješ jak strom pustý, holý,
s nějž všecko listí opadá...
Tak bez přítele, slávy, ženy
kdys psal jsem, sám a opuštěný,
unaven touhou, jatý trudem,
když výkřik dral se na ústa.
To bylo v čas, kdy pouští prázdnou
se život zdá, kde nohy váznou,
a na mladosti hrobě chudém
když v podzim tráva vyrůstá...
To bylo v čas, kdy do tmy chladné
ti hvězda lásky zmizí, padne,
a zdá se ti, že nelze žíti
bez oné hvězdy jediné...
A hle, já žiji přec a prací
jsem došel k tiché resignaci,
byť časem bylo těžko zříti,
květ za květem jak pohyne.
I tam, kde všichni byli hluší,
přec několik mám drahých duší,
jež za lásku mi lásku daly,
tu věrnou, která nelže mi.
I tam, kde časem život mrazí,
mám přátele, jež jsou mi drazí,
jež vzpomínku by zachovali,
až spal bych jednou pod zemí.
Mám lásku svých! A pokud žiji,
mám věrnou družku, poesii,
a zůstane-li v žití chudé
jen přítel, poklad největší.
A bude-li jen lásky trochu, –
nu dobře bude, starý hochu,
žij dál tu chvíli, jež ti zbude,
a klidně umři bez řečí.

Meter: iambic
SLEPÝ (12.)
by Viktor Dyk

Tak sedí tady, obklopený zradou,
dynasta svržený.
Kol něho léčky záhadné se kladou.
A oči zastřeny.
Krev do tváře mu tajná bázeň vhání
pro jakous pohanu.
Andělů sedm po straně ho chrání,
však tisíc satanů.
Léčky se kladou. S které přijde strany
mu rána poslední?
A má se poddat tiše, bez obrany
svých smutných dní?
Msty truchlý květ mu v srdci zvolna vzrůstá,
podivný květ.
Na rty se dere blasfemie pustá.
– Ty, o buď klet! –
O, je-li někdo, kdo je vyšší lidí,
on jemu vymkne se.
A je-li někdo, kdo náš osud řídí,
jho jeho setřese!
Do tváře vmetne výkřik nepokorný,
bez bázně před smrtí.
On, bídný buřič, sražený, však vzdorný,
naposled rozdrtí!

Meter: iambic
- - Acto I, BRIANDA De Las bizarrías de Belisa
by Lope de Vega

Asperísimas peñas, donde apenas
ha llegado jamás estampa humana,
en cuyas fuentes vierte la mañana
escarcha en vez de flores y azucenas.
Montañas de sombríos y hayas llenas,
último fin de mi esperanza vana,
antigua sierra de tu nieve cana,
castillo que de hielo forma almenas.
Profundos valles del oscuro invierno,
lóbrega habitación,, piedras que trae
de su famosa lluvia el curso eterno.
Que bien puedo decir que amor me trae
a morir entre el cielo y el infierno,
si de vosotros mi esperanza cae.

Meter: iambic
Werben
by August Stramm

Geheimnis bogt das Tor
Erde Himmel
Harren!
Harren!
Auf schließt dein Blick!
Blend
Wirrt und greift
Und tastet
Krampf in leeren Händen.
Dein Lächeln wehrt.
Verschlossen blickt das Tor.
Mein Harren harrt
Und
Gott und Himmel pochen!

Meter: polymetric
- CXXX -
by Gutierre de Cetina

Notorio es en el mundo aquel tormento
que en el infierno Tántalo padece,
do el agua y el manjar le desfallece,
teniendo entre los dos perpetuo asiento.
Yo en el infierno acá que el sentimiento
a un alma triste, enamorada, ofrece,
de un fiero desear, que le parece,
infernalmente atormentar me siento.
Mas, ¡ay!, ¿qué digo yo? ¡qué desvarío!:
que su tormento es pena de pecado
y el mío injusto mal no merecido.
Y de tanto es más grave el daño mío,
que él desea el manjar que no ha probado
yo el que solía gozar y he ya perdido.

Meter: iambic