PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Hymna českých nakladatelů.
by Antonín Koukl

Všech ctností skromnosť královnou.
Kéž k naší radě proto lnou
ti, svědomí jichž tíží vina,
a znát se učí Hospodina!
Ó vizte básníka, jenž verše nehynoucí
hvězd napsal hořícími světy,
jenž duhou vítězně se k nebi pnoucí
oslavil nadšení božského vzněty,
jenž harmonií věčným souladem
vtisk’ dílu svému krásy diadém,
že nejplnějším rýmem zvoní!
On duchem svým přírody stvořil knihu.
Hle! co tu poesie, když se slunce skloní
v soumraku k horám, z jejichž hlavy krev se roní,
co poesie v každém luny mihu,
jež s mraky laškuje a v síť je chytá třpytu –
co poesie roste nočním po blankytu!
Hle! večernice hymnou vítězství je –
tak hrdým okem na svět kolem zírá,
ba každá hvězda, jež se v mraku kryje,
ba každá vlasatice, nekonečnosť čirá
jest velkou myšlénkou, je skvostem poesie...
Ó vizte básníka, v jehožto velké dílo
se tolik krás a mohutností skrylo,
že nevyčte jich lidstvo, byť i věčnosť žilo!
Svět nepozná juž slávy větší záře!
A žádal kdy ten autor honoráře? –
Všech ctností skromnosť královnou.
Kéž k naší radě proto lnou
ti, svědomí jichž tíží vina,
a znát se učí Hospodina!..

Meter: iambic
Flood
by James Joyce

Gold-brown upon the sated flood
The rock-vine clusters lift and sway:
Vast wings above the lambent waters brood
Of sullen day.

A waste of waters ruthlessly
Sways and uplifts its weedy mane,
Where brooding day stares down upon the sea
In dull disdain.

Uplift and sway, O golden vine,
Thy clustered fruits to love's full flood,
Lambent and vast and ruthless as is thine
Incertitude.

Meter: iambic
[wenn man die Mütter aus der Erde graben könnte]
by Friederike Kempner

Wenn man die Mütter aus der Erde graben könnte,
Dann würden alle Menschenhände graben,
Mit einer Eil', als wenn es brennte:
Denn jeder will die Mutter wieder haben.
Wenn man die Mütter aus der Erde könnte graben,
Dann wäre Sonnenschein bei Tag und Nacht auf Erden,
Und alle würden wieder frohe Kinder werden,
Wenn sie die Mütter würden wieder haben.
Ein Jubelschrei, er würde rings ertönen,
Ein Glück bei Armen und bei Reichen
Ach, reich sind alle, welche nie vom Mutterherzen weichen. –
Ein Lieben ohne End' und Gleichen –
Das Wiederseh'n nach lang' getrag'nem Sehnen,
Nach stillen, lauten, heißen Tränen! –

Meter: iambic
190. Kdo soudí jenom podle liter směsi,
by Adolf Heyduk

Kdo soudí jenom podle liter směsi,
ne svědomí jak káže mu a Bůh,
ten po zákonu sebe sám ať věsí.

Meter: iambic
Liebeswünsche .
by Clemens Brentano

Auf der Welt hab ich kein Freud,
Ich hab ein Schatz und der ist weit;
Wenn ich nur mit ihm reden könnt,
So wär mein ganzes Herz gesund.
Frau Nachtigall, Frau Nachtigall!
Grüß meinen Schatz viel tausendmal;
Grüß ihn so hübsch, grüß ihn so fein,
Sag ihm er soll mein eigen seyn.
Und komm ich vor ein Goldschmidtshaus,
Der Goldschmidt schaut zum Fenster raus;
Ach Goldschmidt, liebster Goldschmidt mein!
Schmied mir ein feines Ringelein.
Schmied's nicht zu groß, schmied's nicht zu klein,
Schmied's für ein schönes Fingerlein;
Auch schmied mir meinen Namen dran,
Es solls mein Herzallerliebster han.
Hätt ich ein Schlüssel von rothem Gold,
Mein Herz ich dir aufschliessen wollt,
Ein schönes Bild das ist darein,
Mein Schatz es muß dein eignes seyn.
Wenn ich nur ein klein Waldvöglein wär,
So säß ich auf dem grünen Zweig;
Und wenn ich genug gepfiffen hätt,
Flög ich zu dir, mein Schatz ins Reich.
Wenn ich zwey Taubenflügel hätt,
Wollt fliegen über die ganze Welt;
Ich wollt fliegen über Berg und Thal,
Hin wo mein Herzallerliebster wär.
Und wann ich endlich bey dir wär,
Und du redst dann kein Wort mit mir;
Müßt ich in Trauren wieder fort,
Adje mein Schatz, adje von dir.

Meter: iambic
DE INVIERNO
by Rubén Darío

En invernales horas, mirad a Carolina.
Medio apelotonada, descansa en el sillón,
envuelta con su abrigo de marta cibelina
y no lejos del fuego que brilla en el salón.
El fino angora blanco, junto a ella se reclina,
rozando con su hocico la falda de Alençón,
no lejos de las jarras de porcelana china
que medio oculta un biombo de seda del Japón.
Con sus sutiles filtros la invade un dulce sueño;
entro, sin hacer ruido; dejo mi abrigo gris;
voy a besar su rostro, rosado y halagüeño
como una rosa roja que fuera flor de lis.
Abre los ojos, mírame con su mirar risueño,
y en tanto cae la nieva del cielo de París.

Meter: anapestic
Z pěšin a cest. (V.)
by Růžena Jesenská

Večery tiché na silnici bílé –
ó, proč jen vzpomínek mi budí cit,
proč nejsi tu, by duší našich spolu
se dotekl ten mír a sen a klid!
Úrodná pole, vlídné živé ploty,
a nad nimi již tichý polosen,
lazurem plynou mraky opálové
a rážemi se loučí s lesem den.
Z komínů drobných chaloupek se kouří
a temných lesů křídla široká
tajemně šumí, jak ta milá píseň –
hlučnější řeky tichá –  potoka.
Zelené louky od břehů se stelou,
stín olší s nimi, vrb a topolů,
a pěšinky se v úkryt vábně točí,
dva motýli tam vlítli pospolu.
Bučení temné ozývá se sadem,
a cvrčků stejný neustává hlas,
a někdy vzlykem zachvěje se táhlým
rybníka svěží, tichá, klidná hráz.
Divokých kachen rychlé potápění
se zablýskne, a náhle ze sítí
vyletíc hejno rákosníků padá
zas pokraj lesa v měkké rokytí.
A zase chvíli větší ticho všude,
jen ruku v ruce mlčky jít a jít –
proč nejsi tu, by duší našich spolu
se dotekl ten mír a sen a klid!

Meter: iambic
Země česká.
by Václav Antonín Crha

Země česká, krásná země,
roditelko jarých sil,
kolébko, v níž Čechů plémě
dost již slavných mělo chvil,
příjmi srdečný vděk náš,
po vděčnosti nás ty znáš.
Vychovala’s mnoho synů,
mnoho dcer na slávu svou,
dej, bychom i my dle činů
tobě byli oslavou;
tobě na zdar zní hlas náš,
po řeči nás matko znáš.
Dej nám, Bože, svojí síly,
dej nám dožíti se dob,
aby slaven Čech byl čilý,
nesvornost by klesla v hrob.
Slyš o Bože, slyš hlas náš,
ty nejlépe Čechy znáš.

Meter: trochaic
KONEC ANABAZE (III (Balada o pancéřovém vlaku))
by František Kubka

Pancéřový vlak stál prostřed lesů pustých.
Občas vítr zalkal, kulich houknul v tmách.
V dýmu klubkách hustých
jisker roj v les táh,
matičko česká...
Pancéřový vlak stál, šelma vzpiatá k skoku.
Kulomet se zablýsk, pušky hlaveň vzplála,
jako jiskra bílá. Temno bylo v oku,
vráska v čele stála,
matičko česká.
Pancéřový vlak stál... Vlci z každé strany!
Bože! vlci vyjí! Hoj, teď bude hon!
V dálce bijí hrany,
nebo na poplach zní z parostroje zvon,
matičko česká?
Pancéřový vlak stál. Dým se k nebi valil.
Vlci se naň vrhli. Hučel k nebi les.
Pancéřový vlak stál. Pálil. Pálil. Pálil.
Žít či zemřít – jedno – zítra nebo dnes,
matičko česká!
Pancéřový vlak stál. Vlci prchli v skrýše.
Bledý dým se rozprch v mladé jetele.
Roztříštěný komín, kotel kuli v břiše,
mrtvý pancéř spustil křídlo z ocele,
matičko česká...
Pancéřový vlak stál, mrtvý vítěz v rose.
Cvrčků ranní píseň zněla kolem v tiš.
„Kam, ty hochu mladý, zří tvé oko kosé,
v dálce na tě čeká ta, již neuzříš,
matička česká – –.“

Meter: trochaic
- 1246 - Acto III, FÉLIX De Los Comendadores de Córdoba
by Lope de Vega

A vos ¡oh, sacerdote soberano!,
que al Padre en el altar de aquel madero
os ofreciste, cándido cordero,
por el remedio del linaje humano;
yo, indigno sacerdote valenciano,
de la cruz de Montesa caballero,
mi sangre ofrezco y confesando muero
el santo nombre militar cristiano.
Quisiera yo imitar esas guirnaldas
de espinas y esa cruz, mas no me han hecho
dignas de tales palmas y esmeraldas.
Pero voy de una cosa satisfecho;
que si no la merezco en las espaldas,
ya muero en cruz, pues que la llevo al pecho.

Meter: iambic
Amors Grab
by Johann Wolfgang Goethe

Weint, Mädchen, hier bei Amors Grabe; hier
Sank er von nichts, von ohngefähr darnieder.
Doch ist er würklich tot? Ich schwöre nicht dafür:
Ein Nichts, ein Ohngefähr erweckt ihn öfters wieder.

Meter: iambic
Domovina.
by Adolf Heyduk

Ach, máti, matičko,
domovino rodná,
jak jsi byla dobrá,
jak jsi byla hodná!
Snášela’s mi kvítí,
za jižního vánku
a za noci hvězdy
do klidného spánku;
spěchám k tobě v snění,
za zimy i léta,
i kdybysi byla
třeba konec světa;
vráskovitou rukou
na prsa tě vinu
a svou hlavu těžkou
ukrývám ti v klínu.
Ach, táto, tatíčku,
zadumaný lese,
na tebe-li myslím,
srdce mi se třese,
mocí v žebra tluče,
touží vylítnouti
do hebkého mechu,
do bujného proutí;
bájí na tisíce
z jara jsi mi zpíval,
zelenou svou hlavou
v ústrety mi kýval,
ba i při jeseni,
když jsme byli spolu,
zlaté k hraní lístky
házel jsi mi dolů.
Ach, sestro, sestřičko,
studánko vždy čistá,
k tobě ustavičně
myšlení se chystá;
bílá křídla čechrá,
na polet se dává,
pod rozkvetlým keřem
blíž ti zasedává;
čilost s veselostí
nabírá si v dlaně,
aby ovlažilo
zvadlé rty i skráně,
a barvami duhy,
co v tvém zdroji leží,
k zpátečnímu letu
ručí peruť svěží.
Ach, bratře, bratříčku,
skalní proude malý,
jak se k tobě často
nohy cestou daly,
po kamení vlhkém
nahoru i dolů
v jásotu a zpěvu
spěchali jsme spolu;
bránils-li mi v chůzi,
bránil já ti v toku,
bys mi rybky nosil
pod mlýn na zátoku,
nohou jsem tě stavil,
a ty jsi se zlobil –
ach, jak rád bych s tebou,
bratře můj, zas pobyl.
A vy, zvony zlaté,
kam jste zvučnost daly?
společně jsme ondy
písně zpívávaly;
vaše melodie
lítly za mnou v hory,
kde jsem skryt slýchával
drozdů rozhovory;
mlčíte? ó zvony,
kde že srdce máte?
kdy pak mne zas jednou
domů zavoláte?
Teskno bez vás, smutno,
rád bych prosnil chvíli,
v drahém rodném kraji
u vás, moji milí!

Meter: trochaic
1L: Gedenck auch nun einmahl, getreue Poesie,
by Johann Christian Günther

Gedenck auch nun einmahl, getreue Poesie,
An Sachen, die nicht so nach Welt und Thorheit schmecken,
Und leide, daß mein Fuß dich von dem Wege zieh,
Auf welchem Lust und Schein den Untergang verdecken.
Man rühmt dir allzeit nach, du seyst ein Himmelskind,
Gieb thätigen Beweis, dein Vaterland zu glauben;
Nachdem Geschmack, Geruch und Farb und Würckung sind,
Nachdem erfährt man auch den Boden reifer Trauben.
Du hast der Eitelkeit so dienstbahr aufgespielt,
Viel Feuer angesteckt, manch schlüpfrig Lied geschrieben
Und manchen reichen Thor, der sonst sich anders fühlt,
Durch Lob und Schmeicheley zum Hochmuth angetrieben;
Die Sünd ist zwar nicht klein, doch wird sie leicht verziehn,
Wenn Buß und Beßerung die Arbeit heilig machen.
Du must dein Saythenchor nach Davids Harfe ziehn,
O was bekommstu hier vor groß- und hohe Sachen!
Kein Maro, kein Homer, kein hoher Pindarus
Hat vor sein Heldenlied so reich- und starcken Zunder;
Du brauchst nicht erst den Geist, der jene treiben muß,
Betracht und schäze nur des Höchsten Werck und Wunder!
Du bist zu sehr verwöhnt und hast ein thöricht Ohr,
Wofern dir Juppiter und Venus beßer klingen,
Als wenn die Sulamith und Assaphs güldnes Rohr
Vom großen Zebaoth und schönen Freunde singen.
Liegt Elims Palmenstadt nicht höher als Athen?
Beschämt nicht Hermons Thau des Pindus Gözenhügel?
Aurora macht den Vers bey weitem nicht so schön,
Als wenn ihm David wüntscht der Morgenröthe Flügel.
Was giebt Elysien? Verlogne Frucht und Lust.
Komm, las dir Gottes Stadt vom liebsten Jünger zeigen;
Ihr Schatten wirft dir schon viel Klarheit in die Brust,
Und was du hier gewinnst, das ist ein sehnlich Schweigen.
Wie, schärfstu schon den Kiel zum Riße dieser Pracht?
Sie läst sich nicht so wohl erzehlen als genießen;
Auch dazu weis ich Rath, komm mit und gieb fein Acht,
Was dort auf Golgatha vor Seegensströme fließen.
Es ist das rothe Meer in jen' gelobtes Land,
Das unser Josua am Creuze scharf erfochten;
Hier übe deine Kunst, hier wecke Geist und Hand,
Zerreiß auch, was mir sonst der Helicon geflochten;
Wir finden reichern Schmuck, was soll der Lorbeercranz?
Nimm, was der Heiland trägt, und cröne mir die Scheitel
Und sprich: Hier schenck ich dir den wahren Dichterglanz;
Wer andern Nachruhm sucht, der handelt blind und eitel.

Meter: iambic
Schäfers Sonntagslied .
by Ludwig Uhland

Das ist der Tag des Herrn!
Ich bin allein auf weiter Flur,
Noch Eine Morgenglocke nur!
Nun Stille nah und fern!
Anbetend knie’ ich hier.
O süßes Graun! geheimes Wehn!
Als knieten Viele ungesehn
Und beteten mit mir.
Der Himmel, nah und fern,
Er ist so klar und feierlich,
So ganz, als wollt’ er öffnen sich.
Das ist der Tag des Herrn!

Meter: iambic
Der dunkle Dichter
by Gottfried August Bürger

Sanct Lykophron baut Schöppenstädts
Doch keine Fenster drein.
Abhelflich trägt das Licht sein Scholiast
Im Sack hinein.

Meter: iambic
RŮŽENEČEK
by Josef Holý

Chodili jsme spolu na procházky,
říkali jsme růženeček lásky.
Na začátku místo kříže v snění
dali jsme si třikrát políbení.
V sedmi radostech se spolu smáli,
po otčenášku vždy tancovali.
Po zdrávasu k utvrzení slova
políbili jsme se spolu znova.

Meter: trochaic
Betrachtung des Schlafs,
 als
 eine Göttliche Wohlthat,
 bey dem 1728sten Jahres-Wechsel.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn uns, so lang es Tag, Fleiß, Arbeit, Sorg und Müh
Des Cörpers Krafft geschwächt, erschöpfft, verzehret,
Wird alles wiederum uns auf das neu bescheret
Durch diese Frucht der Nacht.
Wie schwartz, wie traurig ist zuweilen unser Sinn
Des Abends, ehe man sich schlaffen leget;
Früh aber, wenn man aufgewacht,
Ist aller Gram verschwunden und dahin,
Den wir des Abends spät in unsrer Brust geheget.

Meter: iambic
Para muestra...
by Ángel R. Chaves

Juega hasta echar el pego algunas veces,
con bastante frecuencia se emborracha,
y tres leguas en torno no hay
                     muchacha
que no pierda con él sus esquiveces
Hace vil mercancía de sus preces,
su lengua de escorpión parece un hacha,
y oculta en ocasiones la bocacha
de la sobrepelliz en los dobleces
Tal es el que en mi pueblo representa
la santa religión de mis mayores,
y como este ejemplar sé de cincuenta
Mas de la sacra fe a los resplandores
¡qué importa, vive Dios! Tened en cuenta
que si hay curas así, los hay peores

Meter: polymetric
Na Petronillu.
by Josef Košín z Radostova

Nebeského anděla
máš, ó dívko, vzezření,
hleď jen vždycky docela
zdržeti se mluvení.

Meter: trochaic
- XXXVIII -
by Hernandode Acunya

Contra la ciega y general dolencia
de la triste ignorancia miserable,
que de común se ha hecho comportable,
siendo tan insufrible pestilencia,
quiero que valga en esto mi sentencia:
que vuestro dulce estilo tan loable
os hará en Helicona memorable
sin contraste ninguno o diferencia;
ya vuestro claro ingenio nos lo muestra,
y ya el fruto gentil que de él procede
a la cumbre del monte os encamina,
do subís sin errar por la vía diestra
camino que a tan pocos se concede,
que ya por vuestro mal no se camina.

Meter: polymetric
- LXXIV -
by Bocangel y Unzueta

Huésped, no yace aquí, falta severo
aquel que, con doctísima experiencia,
al mismo Apolo que le dio la ciencia
sólo en tiempo le deja ser primero.
Porque durase de la muerte el fuero,
incompatible ya con su presencia,
faltó, ni se cumpliera la sentencia
a no estar él de parte de su acero.
No en humana salud, que al tiempo miente,
en vida sí, que el tiempo no acabase,
pudo parar su idea esclarecida.
Lloremos, pues, de envidia en su occidente,
que primero labró, que nos faltase
a todos la salud y a sí la vida.

Meter: iambic
TŘI LODI
by Antonín Klášterský

Loď „Evropu“ jsi viděl kdys, jež temně
se nesla mořem – světa řád ten vratký –
zřel’s boje v ní, vzdor, jarmo, chaos, zmatky
a velkým hlasem vzkřik: „Zhyň, rabů plémě!“
Pak před zrak věštce vyplula ti jemně
loď „Slavie“, a hlas tvůj zněl tak sladký
do bratří snah a rozporů a hádky,
neb v srdci svém vše slávské objal’s země.
A naposledy charou loď jsi zočil,
a „Věčnost“ jasně s její přídy plálo,
ty’s usmál se a klidně do ní vkročil.
A loď ta mizí, mizí... v stín se mění...
„Ó, s bohem! dík! za vše, co dal’s, to málo!...
Leč s oblak už zní hlasu tvého hřmění.

Meter: iambic
Al nacimiento de la Princesa de Asturias
by Rafael María Baralt

¡La Reina es madre! Venturoso día
luce por fin en el Oriente hispano:
présago de salud, con hondo arcano
a Trono y Pueblo el Hacedor le envía
Cesa la guerra; la Discordia impía
huye al profano; y del bifronte Jano
cerrado el templo, con augusta mano
la regia prole a la virtud nos guía
Y la patria revive; árbitro y dueño
es de la tierra; y su blasón divino
brilla otra vez con inmortal hazaña
Ángel querido, así al mirarte,
                  el ceño
la suerte depondrá, y alto destino
de honor y gloria labrarás a España

Meter: iambic
- XXXIII -
by Argensola

Amor, tú que las almas ves desnudas,
cuéntanos el desdén y la osadía
con que la hermosa Filis resistía
a tus doradas flechas más agudas;
y dinos las razones y las dudas
con que, después de herida, se encubría,
si soberbia o vergüenza detenía
lo que mostraba apariencias mudas.
Lo que nosotros vimos acá fuera
fue colorearse el rostro como rosa
y huir de nuestros ojos sus dos soles;
cual suele Febo al fin de su carrera,
robando su color a cada cosa,
las nubes adornar con arreboles.

Meter: iambic
- LXXXII -
by Fernando de Herrera

Bello cerco y ondoso, que enlazado
en sutil vuelta y varia de ámbar pura
tenéis mi preso cuello, que aun procura
hallarse más revuelto y anudado;
si el vigor de este fuego renovado
veo que abrasa ¡oh bien de mi ventura!
a aquella que me tiene, ingrata y dura,
ausente y de mí todo enajenado,
no habrá en el suelo nuestro ni en el cielo
hebras lucientes de oro terso tales,
no de amor tan hermosa red y llama;
ni aun en el cielo habrá, ni habrá en el suelo
despojos de cabello ilustre iguales,
honor o rica trenza de quien ama.

Meter: iambic
POSLEDNÍ
by Viktor Dyk

Kolik pósy bylo v tomto slově!
Degenerovaný samozřejmě potomek
starého degenerovaného rodu,
samozřejmě ve všem na ruby,
v ovzduší se halil úpadkové,
pohrdaje vším, co žije, roste, bují!
Slovo poslední má dneska jiný smysl,
pósy není v něm.
Volá, přikazuje, zavazuje:
Rozmnož síly, napni svoje křídla,
za všecky, kdož nemohou už, bojuj,
za všecky, kdož dozpívali, zpívej,
za všecky, kdož bez křídel jsou, leť!
„Unese svůj úkol poutník Moro?“
před dvacíti lety moh’ ses’ ptáti.
Večer jde. A pokdy ptát se není:
Večer jde. Svou vezmi hůl. Jdi též.

Meter: trochaic
9.
by Ernst Moritz Arndt

So stehst du fest im Lebenssturm.
Nur wer vor Gott sich fühlet klein,
Kann vor den Menschen mächtig sein.

Meter: iambic
Sonett.
by N. N.

In meine Kammer fällt nur trübes Licht —
Wie lang ist’s her, daß ich des Glücks entbehrte —
Nur der Verstand ist mir im Leid Gefährte,
Der ewig grämliche und trübe Wicht.
Stets düst’rer wards, es schwand das letzte Licht,
Als sich von mir das sapphirblaue, werthe
Huldauge meiner Jugendliebe kehrte …
Und dunkel blieb’s, tiefschwarz, und tagte nicht …
Nur manchmal tritt in süßem Glorienschein,
Ein wunderlieblich Weib zu mir
Ein guter Engel ist es, gottgesandt:
Dann weicht vom Blick das Bild der Schmerzmeduse,
Leis’ legt auf’s Haupt sich eine weiche Hand:
Dann herzt und küßt mich liebreich meine Muse . .

Meter: iambic
Jen vy ne, písně mé.
by Adolf Heyduk

Smutno mně jak v jeseni je stromu,
smutno mně jak dítku v cizém domu,
v kterém tráví život bez své máti;
smutno mně, jak měl bych zaplakati,
zaplakati nad svým žitím celým,
které nikdy s Tebou, moje duše drahá,
nerozdělím.
Podivno, mé srdce bujné, žhavé,
potratilo všecky city hravé,
potratilo svěžest svou a v tichu
zadumáno, jakby plno hříchu
nesmělo víc vzlétnout nad oblaky,
ba mně zdá se, jakby i ty písně jeho
mřely taky.
Ne, ach ne, jen vy mně neumřete,
písně mé, jež v středu jeho vřete,
nezhyňte mi písně moje malé,
pučte, kvěťte, šiřte se jen dále,
neboť kdyby vy jste zvadnout měly,
než mne v růvek položí můj chladný,
pak nebude cítit na tom božím světě
se mnou žádný.

Meter: trochaic
Sonntag .
by Joseph von Eichendorff

Weit in das Land die Ström' ihr Silber führen,
Fern blau Gebirge duftig hingezogen,
Die Sonne scheint, die Bäume sanft sich rühren,
Und Glockenklang kommt auf den linden Wogen;
Hoch in den Lüften Lerchen jubiliren,
Und, so weit klar sich wölbt des Himmels Bogen,
Von Arbeit ruht der Mensch rings in die Runde,
Athmet zum Herren auf aus Herzensgrunde.

Meter: iambic
NA VOJENSKÉM CVIČIŠTI.
by Ferdinand Tomek

Ač nerad, někdy zabloudím sem přec,
kde důstojnost se lidská zašlapává,
kde hrubý desátník má více práva
než s límcem bez hvězdiček vzdělanec,
kde dobrý chřtán – toť přece známá věc! –
vždy platí víc než nejbystřejší hlava.
To nemohl jsem nikdy pochopit,
že divákem tu může někdo býti,
kde prší nadávky jak krupobití,
kde urážen i nejsvětější cit,
jenž do srdce snad každého je vryt, –
cit národní, jenž k Betlému nám svítí.
Zač, pane Bože, snášíme ten trest
– a jinak nazvati to nedovedu –,
že tolik lidí žije v našem středu,
již leda někdy v kapse zatnou pěst?!
Kde dovedný a rázný lékař jest,
jenž zbavit by nás uměl toho vředu?

Meter: iambic
Anmuth in Betrachtung der
 Creaturen.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn wir des Schöpfers Werck bewundernd überle-
gen,
So finden wir, daß nicht allein
Die Creaturen uns zu GOTT zu führen pflegen,
Und gleichsam Himmels-Leitern seyn;
Wir finden, wenn wir sie recht mit Vernunft erwegen,
Daß sie ein Freuden-Licht, und einen Anmuths-Schein
In ihrem Wesen wircklich hegen.
Die unser Schöpfer in der That
Als einen Lohn darin zu legen,
Sie gnädiglich gewürdigt hat.
Sprich nicht, geliebter Mensch: ich seh ein solches Licht,
Solch einen Anmuths-Schein und Lohn in ihnen nicht.
Wenn solch ein Freuden-Glantz die Creatur erfüllt,
So wär sie ja wol nicht so sehr darin verhüllt,
Verborgen und versteckt. Du irrest dich. Denn höre,
Wofern dein Mund nie Honigseim geschmeckt,
Und wo Erfahrung dir es nicht entdeckt,
Daß diese Süssigkeit in bunten Bluhmen steckt,
Du leugnetest gewiß, so starck, als unsre Lehre,
Daß in den Bluhmen Honig wäre,
Der doch wahrhaftig da. So steckt auf gleiche Weise,
Zu deiner Lust, und deinem GOTT zum Preise
Auch eine wahre Seelen-Speise
Ein Seelen-Honig in der Blühte,
Ja überall in ieder Creatur.
Laß dein aufmercksames vernünftiges Gemüthe
Der regen Bienen Stelle nur
In fleissigen Betrachtungen vertreten:
So wird, wie sie, mit frohem sumsen, thun,
Auch dein vergnügter Sinn nicht ruhn,
Voll froher Danckbarkeit, den Schöpfer anzubeten.
Je mehr du nun darin Sein’ Allmacht wirst ergründen;
Je gröss’re Süßigkeit, Lust, Anmuth und Vergnügen,
Die wunderbar darin verborgen liegen,
Wird dein erquickter Geist, zu seiner Nahrung, finden.
Ja nicht nur dir allein;
Auch andern wird der süsse Safft
Der in der Creatur verhandnen Eigenschaft
Ein süsser Seelen-Honig seyn.

Meter: iambic
Selbstbildnis aus dem Jahre 1906
by Rainer Maria Rilke

Des alten lange adligen Geschlechtes
Feststehendes im Augenbogenbau.
Im Blicke noch der Kindheit Angst und Blau
und Demut da und dort, nicht eines Knechtes
doch eines Dienenden und einer Frau.
Der Mund als Mund gemacht, groß und genau,
nicht überredend, aber ein Gerechtes
Aussagendes. Die Stirne ohne Schlechtes
und gern im Schatten stiller Niederschau.
Das, als Zusammenhang, erst nur geahnt;
noch nie im Leiden oder im Gelingen
zusammgefaßt zu dauerndem Durchdringen,
doch so, als wäre mit zerstreuten Dingen
von fern ein Ernstes, Wirkliches geplant.

Meter: iambic
- 27 -
by Lope de Vega

Peligro tiene el más probado vado;
quien no teme que el mal le impida pida,
mientras la suerte le convida vida,
y goce el bien tan sin cuidado dado.
Mas cuanto en más afortunado hado
fuerza y poder se descomida mida,
cuán presto adonde más resida es ida
la gloria vil desde prestado estado.
La honra puede tu estandarte darte,
amor, por quien la recatada atada
tuvo en el fuego que reparte, parte.
Fue la defensa, aunque ordenada, nada,
pues es por ti, sin remediarte arte,
la cuerda, loca; la encerrada, errada.

Meter: iambic