PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
139. Slyš radostné dítek svých hlasy,
by Eduard Just

Slyš radostné dítek svých hlasy,
jež dnešním Tě vítají jitrem:
jsou plesné to v ozvěně jasy,
a proudí se v duši jich nitrem,
z kterého stoupá k nebi vřelé přání,
by Tvůrce světa
na mnohá léta
Ti dopřál hojně svého požehnání.
Buď chvála mu, budiž dík vřelý,
že milostí svojí Tě chránil,
a osudu aby Tě střely
kdy ranily, laskavě bránil!
On nadál vezmiž v ochranu Tě svoji,
on dej Ti síly,
bys dospěl k cíli,
kde láska věčná oslavence pojí!

Meter: polymetric
Vae victis!
by Jaroslav Vrchlický

Ten starý pokřik vítězného Galla
se po věcích vždy občas lidstvu vtírá,
když naděj na vítězství práva malá,
když mizí v dobro víra;
pod barbarů jhem jak zněl v ústech zloby,
jej nových kultur doba zpět zas nese,
přes trávu, otroků jež věnčí hroby,
v svět znovu rozlehne se.
Zní spadlých chrámů troskami a prachem,
zní v strojů hvizdu a v komínu kouři,
zní nad slzami i nad krve nachem
v odbojů nových bouři.
V žalářů chodbách okovy on chřestí
a krotkým pěst zatínat v hněvu učí,
jak Mefisto se vysmívá snům štěstí
v číš illusí jsa žlučí.
Jej chudina zná nad vyhaslým krbem,
jež láska zve se, hanba na své pryčně,
již Golgaty zněl kdysi nad pahrbem,
zní světem ustavičně.
Neb Eli! Eli! – Přemoženým běda!
Jen variant je poslední té písně,
za kterou stín se zapomnění zvedá
v sny odsouzených přísně.
My skoro zvykli v havraní ty skřeky,
kterými zloba vždy svůj návrat hlásá,
nad hlavou dědů zněly dlouhé věky,
i vnuka až to drásá!
Je cítí stařec nad hrobem i dítě,
kterému jazyk z úst má vyrván býti,
muž, s kladivem či s perem od úsvitě
jenž o své rve se žití.
O sílu mít, kde není smilování,
kde pokrytstvím a lží jsou dějin řádky,
na váhu soudů věčných v umírání
je moci vrhnout zpátky!

Meter: iambic
De El laberinto de amor, jornada segunda, Porcia
by Cervantes

Si al fuego natural no se le pone
materia que en la tierra le sustente,
volverase a su esfera fácilmente,
que así naturaleza lo dispone.
Y el amante que quiere que se abone
su fe con afirmar que no consiente
en su alma esperanza, poco siente
de amor, pues a su ley justa se opone.
Cual sin el agua quedaría la tierra,
sin sol el cielo, el aire sin vacío,
el mar en tempestad, nunca en bonanza,
y sin su objeto, que es la paz, la guerra,
forzado sin su gusto el albedrío,
tal quedara amor sin esperanza.

Meter: iambic
- VIII -
by Fcode Borja

En qué consiste el ser de la hermosura,
me pides, Fabio amigo, que te escriba;
es una perfección, la más activa,
que tiene aquesta humana arquitectura.
Es una proporción, y compostura,
que en breves años su firmeza estriba,
y a su dorada flor, libre, y altiva,
le sobra el tiempo, y falta la ventura.
Ni en ojos, boca, frente, ni cabellos
consiste la verdad de la belleza,
sino en el todo, que resulta de ellos.
Y en él, sin más dibujos, ni destreza,
que unir las partes, y colores bellos,
acierta, sin pensar, naturaleza.

Meter: iambic
1L: Und immer wieder sinkt der Winter
by Cäsar Flaischlen

Und immer wieder sinkt der Winter
und immer wieder wird es Frühling
und immer immer wieder stehst du
und freust dich an dem ersten Grün,
und wenn die kleinen Veilchen blühn,
und immer wieder ist es schön
und macht es jung und macht es froh,
und ob du's tausendmal gesehn:
wenn hoch in lauen blauen Lüften
die ersten Schwalben lustig zwitschern ...
immer wieder ... jedes Jahr ...
sag, ist das nicht wunderbar?!
Diese stille Kraft der Seele:
immer neu sich aufzuringen
aus dem Banne trüber Winter,
aus dem Schatten grauer Nächte,
aus der Tiefe in die Höhe ...
sag, ist das nicht wunderbar?!
diese stille Kraft der Seele,
immer wieder
sich zur Sonne zu befrein,
immer wieder stolz zu werden,
immer wieder froh zu sein?!

Meter: polymetric
HRA STÍNŮ. (I.)
by František Taufer

Les známý, prudce hovořící vůněmi,
se zachvívá, když do něj vkročím.
Noc, za mnou jdoucí, nepokyne svůdně mi,
ať ve studánkách rty své smočím.
Spí tiše les můj s bezednými tůněmi.
V aleji stopy štvané zvěře zočím.
Mé srdce zachví se a rty mé oněmí
před divadlem, jež zjevuje se očím.
A bytost stísněná i ve smrt uvěří,
když pozdní hodina tesklivě udeří
a nekonečný stín se vyjevuje stínu.
Se stíny hrůza jde a s hrůzou přiletí
tmou noci hluboké hlasy ze zásvětí,
vyčítající člověku odvěkou vinu.

Meter: iambic
Gula
by José Selgas y Carrasco

¿Qué no te quiero? Pues mi amor
                     confiesa
que es jamón puro tu beldad jugosa,
que tus mejillas son pomas de rosa,
y son tus labios regalada fresa;
que es tu regazo suculenta presa,
y salsa tu mirar siempre sabrosa,
trufas tus besos, tu blancura hermosa
limpio mantel en abundante mesa
Dices «comedme» y yo me desayuno,
y un plato dejo y otro plato tomo,
que así el banquete tu menú convida.
Mayor que mi apetito no hay ninguno;
sólo puedo olvidarte cuando como,
y comiendo, mi bien, paso la vida.

Meter: polymetric
Wanderer .
by Justinus Kerner

Die Straßen, die ich gehe,
So oft ich um mich sehe,
Sie bleiben fremd doch mir.
Herberg', wo ich möcht' weilen,
Ich kann sie nicht ereilen,
Weit, weit ist sie von hier.
So fremd mir anzuschauen
Sind diese Städt' und Auen,
Die Burgen stumm und todt;
Doch fern Gebirge ragen,
Die meine Heimat tragen,
Ein ewig Morgenroth.

Meter: iambic
7. Květ když vadne denním palem,
by Václav Bolemír Nebeský

Květ když vadne denním palem,
Dech umrlčí z ňader vane:
Tu se mrak nad ním ustrne
A naň shora těcha kane.
Když má duše denním hořem
Omdlívá a bolně vadne:
Nebe se nad ní slituje
A noc tichá na zem padne.

Meter: trochaic
Los dos gallos
by José Fornaris

Los cascos de escarlata rutilantes,
canelo el uno, el otro matizado,
el espolón durísimo afilado
a la lucha se arrojan anhelantes.
Se atacan con tal furia, tan pujantes
que cada cual vacila acribillado;
mas con igual fervor y pico airado
el triunfo se disputan arrogantes.
Herido en el costado, moribundo,
rota el ala derecha, el lomo abierto,
ya el canelo ni lucha ni amenaza;
mas su rival lo ataca furibundo
de un puntazo feroz lo deja muerto,
y el sangriento cadáver despedaza

Meter: iambic
Soneto
by Luis Tejada y Guzmán

-Madre, esta pura sangre que me diste
cuando me concebiste y me criaste,
que hoy por el hombre se derrame y gaste
es justo, pues para eso me pariste.
-Hijo, aun paso ya tu pasión triste
dentro del alma mía que creaste,
¿por qué también de ese
                  sangriento engaste
a mi cuerpo partícipe no hiciste?
-Porque si cuando yo tanto me humillo
al dolor, a la afrenta y al tormento
tu cuerpo en mi pasión me acompañara,
no hiriera tu alma con tan cruel cuchillo,
que es el mayor dolor que ahora yo siento,
y este dolor a mi pasión faltara.

Meter: polymetric
Velikáni válek a výzkumů.
by Jan Evangelista Nečas

Sešly se duše velikých
despotů zemského světa;
z projevů jejich dolítla
sem k nám jen některá věta.
Alexandr, král Veliký
divně se durdil a zlobil:
„Neznali, hlupci, udržet,
čeho já sám jsem jim dobyl!“
Vedle stál Karel Veliký,
despota s vysokým čelem,
prohodil cosi, krev že jest
pro státy výborným tmelem.
Napoleon zřel zamračen
do dálky ke zlaté zoři,
tak jak to asi činíval
s ostrova Heleny v moři.
Ostatní zemští velicí
soustrast si jevili spolu,
že to jde s pýchou válečnou
na zemi rapidně dolů.
Rarášek šibal prohodil:
„Proměny dějí se v právu!
Začato z dějin vyhánět
výbojnou válečnou slávu.
Místo vás nová jména se
na vrchol oslavy vznesla,
školáček ze vsi ví, kdo jsou
Edison, Marconi, Tesla.“

Meter: dactylic
Die Liebe.
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Und der silberne Mond hinter dem Walde steht,
Ist ein irdischer Himmel,
Gleicht den Thalen der Seligen.
Schöner lächelt der Hain, silberner schwebt der Mond,
Und der ganze Olimp fleusst auf die Erd' herab,
Wann die Liebe den Jüngling
Durch die einsamen Büsche führt.
Wann ihr goldener Stab winket, beflügelt sich
Jede Seele mit Glut, schwingt sich den Sternen zu,
Schwebt durch Engelgefilde,
Trinkt aus Bächen der Serafim;
Weilt, und trinket, und weilt, schwanket im Labirinth;
Eine reinere Luft athmet von Gottes Stul
Ihr entgegen, und weht sie
Gleich dem Säuseln Jehovas an.
Selten winket ihr Stab, selten enthüllet sie
Sich den Söhnen des Staubs. Ach! sie verkennen dich;
Ach! sie hüllen der Wollust
Deinen heiligen Schleier um.
Mir erschienest du, mir, höheres Glanzes voll,
Wie dein Sokrates dich, wie dich dein Plato sah;
Wie du jenem im Thale
Seiner Quelle begegnetest.
Erd' und Himmel entflieht sterbenden Heiligen;
Lebensblütengeruch strömet um sie herum;
Engelfittige rauschen,
Und die goldene Krone winkt.
Erd' und Himmel entfloh, als ich dich, Dafne, sah;
Als dein purpurner Mund schüchtern mir lächelte,
Als dein athmender Busen
Meinen Blicken entgegen stieg.
Unbekanntes Gefühl bebte zum erstenmal
Durch mein jugendlich Herz; froh wie Anakreon,
Goss ich Flammen der Seele
In mein zitterndes Saitenspiel.
Eine Nachtigall flog, als ich mein erstes Lied,
Süsse Liebe, dir sang, flötend um mich herum;
Und es taumelten Blüten
Auf mein lispelndes Spiel herab.
Seit ich Dafnen erblickt, raucht kein vergossenes
Blut durch meinen Gesang, spend' ich den Königen
Keinen schmeichelnden Lorber,
Sing' ich Mädchen und Mädchenkuss.

Meter: polymetric
Fortuny, nadějí byl jsem král,
by Josef Holý

Fortuny, nadějí byl jsem král,
hvězdy jsem trhal dolů,
když mi tvůj šáteček poprvé vlál.
Řadou jsme holých stromů spolu
vážně šli, života vřes
žlutě se smál a mlhou dýchal les:
to mi Tvůj šáteček podruhé vlál.
Na stonkách jíní, po lese led,
sněhem se vleku. Tys prchla v dál.
To vlál Tvůj šáteček naposled!

Meter: dactylic
XX. TOUHA.
by Jaroslav Vrchlický

Ó ty tak štíhlá a kypící,
v noc jasem poledním zářící,
přijď v noci v stan můj ukrytý
se ke mně v lásce družící!

Meter: dactylic
Abend
by August Stramm

Müde webt
Stumpfen dämmert
Beten lastet
Sonne wundet
Schmeichelt
Du.

Meter: trochaic
FÉMINA
by Manuel Bernabé

Al ver los oros tenues de tu encaje,
tu lino de eucarística blancura,
quiero curar mi hidalga desventura
encarcelado en la prisión de un traje.
Tal que mis potros es mi amor salvaje;
pero, en mi sed de clásica aventura,
yo deshojo una flor a la hermosura
y la rindo perpetuo vasallaje.
Ya sé que afirmas que no sabes cómo
el ciego impulso de mis potros domo;
pero perdona si a mi vez te arguyo,
Que este mi amor es impetuosa fiera
que "sólo una mujer domar pudiera
con un mirar celeste como el tuyo.

Meter: iambic
Furore
by Joaquín G. Losada

«Ni aun el altar bendito en que
                  te amparas
a mi justa venganza pondrá freno
¡He de verte morir de gozo lleno!
¡He departirte en esas mismas aras!
Antes que de mi cólera escaparas
nublárase por siempre el sol sereno,
cruzara el tiburón el valle a mano,
nadara el tigre por las ondas claras»
Dijo sacando airado su cuchillo,
que a la luz del augusto santuario
lanzaba rayos de siniestro brillo,
y luego el sacristán de Candelario
cortó la vela, se la echó al bolsillo,
y se fue a dar el toque del rosario

Meter: iambic
Prší!
by Jaroslav Vrchlický

Hleď, prší! – Den je šedý, nebes clonu
jen déšť protkává jako tenké nítě
a kapka v bláto splývá okamžitě,
jen okapy zní v jednotvárném tónu.
V den taký nejvíc v upomínkách tonu
na minulost, jež roztáhla své sítě,
a píseň má jest bosonohé dítě,
jež chytá motýle snů v rychlém shonu.
Sem staré víno, ale verše nové!
Verš nejlepší je věno smrtelníků;
toť nektar, mana, rosa, nechť svět bláto.
Bez veršů, věř, by nestál život za to,
a s nimi nerozeznáš purpurové
své víno od nachových dívčích rtíků.

Meter: iambic
46. Jeseň přišla, ba již přišla zima,
by František Sušil

Jeseň přišla, ba již přišla zima,
Jenžto v smutnou skonu zástavu –
Šediny ti sype na hlavu,
A ti v ducha mhlu a stříže dýmá.
Všechna radost v duši k smrti klímá,
Zloba času růžnou záplavu
Změnila ti v mračnou blíkavu,
Z nížto strast a žalost na tě hřímá.
Jak se vybyť z klepet hladoleta,
Který duši bez milosti hnětá?
Miluj Krista! Budeš prost těch břemen.
Jako jiskry v sobě chová křemen,
Budeš ráj nésť v sobě s hrudí plesnou,
Jenž ti skvitne nevadnoucí vesnou.

Meter: trochaic
1.
by Emanuel Geibel

Bist du der Selbsucht los, so gehorche der ahnenden Seele,
Und das Bezweifeln der Welt störe dir nimmer den Weg;
Folge getrost. Am schroffesten Hang wallt sicher die Unschuld,
Durch die Grube des Leun führt sie beschirmend ein Gott.
Selber das Unglück wandelt sich ihr zur erhebenden Staffel;
Ging doch aus finsterer Haft Joseph im Purpur hervor.
Aber fürchte die Schuld und mehr noch fürchte den Hochmut,
Der wie berauschender Wein rasch dir die Sinne verwirrt.
Auch Alexander erlag, der gewaltige Liebling des Schicksals,
Eh' sein Ziel er erreicht, weil er der Götter vergaß.

Meter: iambic
1L: Freunde, bedenket euch wohl, die tiefere, kühnere Wahrheit
by Friedrich Schiller

Freunde, bedenket euch wohl, die tiefere, kühnere Wahrheit
Laut zu sagen: sogleich stellt man sie euch auf den Kopf.

Meter: polymetric
Soneto
by Marcelino Menéndez Pelayo

Cual suele por las puertas del oriente
al rojo despuntar de la mañana,
desplegando su manto de oro y grana,
mostrar la aurora su risueña frente.
Y retratarse en límpida corriente,
que murmurando entre las flores mana,
el rostro de la niña soberana
guiando su carroza refulgente.
Así brillaste tú, dulce Belisa,
ante mi vista ¡oh Dios! un solo instante;
y yo pensé encontrar, ángel de amores,
tu voz en el suspiro de la brisa,
en la faz de la Aurora tu semblante,
tu aliento en el perfume de las flores.

Meter: iambic
- XLVII -
by Lope de Zarate

Retarte a quien se deben alabanzas
mayores cuanto menos pretendidas
pues con tenerlas todas merecidas
te persuades que ninguna alcanzas.
Parécense a tus mismas esperanzas,
pues con tenerlas casi conseguidas,
como mérito propio las olvidas
asegurando en trémulas balanzas.
Si al deseo común correspondieran,
premio de las virtudes, beneficios;
fueran los merecidos, no contados.
Por ti, en todos los ánimos se hicieran,
y casi aun a ti mismo, sacrificios,
y fueran repetidos, y acertados.

Meter: iambic
TANČÍ SE KOLEM GUILLOTINY
by Josef Svatopluk Machar

Louisetta je panna suchá,
vysoká,
milion chce milovníků
do roka!
Jenže kvapná je v té lásce
trošíčku,
bere je a ukusuje
hlavičku!
Inu, každá panenka má
jiný zvyk,
ale trpěliv má býti
milovník!
A je hodně vybíravá
panna ta,
měla krále, teď chce mít jen
hrabata!
Přejme jí je – kde je jaký,
sem s ním, sem!
Ať se laská, vždyť my taky
milujem!
Louisetto, ty panno milá,
hubená –
co pak je to, že jsi celá
červená?
Naposled se, cudná panno,
stydíš snad,
že máš toho milování
stále hlad?
Nestyď se, a miluj po svém
každý sám,
z toho tvého milování
dobře nám!
Nám je dobře, tobě dobře,
cha, cha, cha!
světu dobře, všemu dobře
cha, cha, cha!

Meter: trochaic
Na Krescencii.
by Josef Košín z Radostova

Ty se neskonale ráda slzami
ozdobuješ právě jako perlami;
jeť to ozdobení velmi prospěšné,
chyba jenom, že je obé falešné.

Meter: trochaic
El pronóstico
by Juan Meléndez Valdés

No en vano, desdeñosa, su luz pura
ha el cielo a tus ojuelos trasladado,
y ornó de oro el cabello ensortijado,
y dio a tu frente gracia y hermosura.
Esa rosada boca con ternura
suspirará; tu seno regalado
del blando fuego bullirá agitado,
y el rostro volverás con más dulzura.
Tirsi, el felice Tirse, tus favores
cogerá, altiva Clori, su deseo
coronando en el tálamo dichoso.
Los cupidillos verterán mil flores,
llamando en suaves himnos a Himeneo,
y Amor su beso le dará gozoso.

Meter: iambic
Hospitalidad
by Lamar Jiménez

Por tierra extraña con el alma rota,
la noche cae sobre mi marcha incierta;
a tu tienda me acojo, abres la
                     puerta
y abrigo das al que la suerte azota
Presintiendo el dolor de mi derrota,
sobre la herida de mi pecho abierta,
derrama tu piedad con mano experta
bálsamo de consuelo gota a gota
Bajo la protección de tu cariño,
dormido quedo en tu amorosa estancia
Y sueño que otra vez yo soy un niño;
y que tú eres aquella que en mi infancia,
ungía, maternal, mi faz de armiño,
con besos de purísima fragancia.

Meter: iambic
- LXXVI -
by Fcode Borja

O Mayoral del gran Pastor Romano,
que por la dulce paz de sus ovejas
de aquellos montes célebres te alejas,
expuesto a las injurias del verano!
Tú, que con seso en las virtudes cano,
la ardiente edad acreditada dejas,
y ejemplo a los ejemplos aparejas,
con noble asombro a la piedad de Urbano.
Defienda ahora del León sangriento
la Iglesia, armado tu invencible río
de fe, no de paveses, y alabardas,
que si al ganado velas siempre atento,
hará el cielo a tus años grato, y pío,
que muchos rijas, lo que en pocos guardas.

Meter: iambic
JÁ NEMAZLÍM SE S PŘÍRODOU...
by Josef Václav Sládek

JÁ nemazlím se s přírodou,
spíš’ někdy se svým skotem –
co dala mi, vše vyrval jsem
ji pracným, těžkým potem.
Mně není matkou příznivou,
ni kráskou velkolepou;
mně z jara voní od mrvy
a v podzim voní řepou.
Leč rád si někdy utrhnu
též květ, – tak nejspíš’ v máji,
když moje luka žluťákem
tak zlatě prokvétají.
Neb ze stébel, jda po mezi,
utrhnu svlačec, lechu,
a zadívám se, zamyslím,
– jak jsme tak rovni dechu.

Meter: iambic
II. Co den, to boj a zápas neustálý –
by Bohdan Kaminský

Co den, to boj a zápas neustálý –
hle, české děti nástrahou a léčí
jsou chytány, by jednou cizí řečí
své rodné matce klnuly a lály.
Jest možno, rcete, na boj hledět z dáli,
když slabší podléhá? – Tím síla větší
buď v nás, čím více roste nebezpečí,
tím pevněj v šiku stůjme jako skály!
Tím více bděmež v zápasu i práci,
ať cizí lest nás nikdy neudolá,
ať z našich dětí nejsou jednou zrádci!
A kdo jsou muži, nechť se stanou obry
v tom vědomí, vlast k pomoci že volá
a že boj náš je poctivý a dobrý!

Meter: iambic
- III -
by Baltasar del Alcázar

La novedad, Amor, en que me pones
no es de discurso honroso ni discreto;
no son maduros años buen sujeto
en que poder fundar tus pretensiones.
Hácesme dar con públicos pregones
noticia al mundo de tu mal conceto,
pues quieren que en mí lean sin respeto
lo que es mejor pasallo entre renglones.
Bástete, Amor, saber que he militado
siguiendo tus banderas y tu imperio,
cuando tuvo disculpa un mal ejemplo.
No me rompas la ley de jubilado,
pues ya las armas deste ministerio
adornan las paredes de tu templo.

Meter: iambic
XX. A přec zas přišla... K nohám se mi vrhla
by Antonín Klášterský

A přec zas přišla... K nohám se mi vrhla
a v neskonalé muce, pláči, vzlyku,
mi vyštkala své hoře... V okamžiku
jak se svého by žití závoj strhla:
Jak proklíná svou krásu, vášeň zvrhlá
jak mužů tělo rvala ji, jak dýku
ji v srdce vráželi – plat rozkošníků...
Ó, jaká bolest hrdlo moje zdrhla!
Oh, umřít, umřít, umřít se mi chtělo!
Hněv zapomněl jsem, jat byl soucitem,
jí ruce hladil jsem a vlas i čelo.
Sám pláče, slzy s jejího jsem líce
jen stíral jemně, chvějným šeptal rtem:
Oh, kráso! – ženo! lásky mučednice!

Meter: iambic
3.
by Rainer Maria Rilke

Seine Diener füttern mit mehr und mehr
ein Rudel von jenen wilden Gerüchten,
die auch noch Er sind, alles noch Er.
Seine Günstlinge flüchten vor ihm her.
Und seine Frauen flüstern und stiften
Bünde. Und er hört sie ganz innen
in ihren Gemächern mit Dienerinnen,
die sich scheu umsehn, sprechen von Giften.
Alle Wände sind hohl von Schränken und Fächern,
Mörder ducken unter den Dächern
und spielen Mönche mit viel Geschick.
Und er hat nichts als einen Blick
dann und wann; als den leisen
Schritt auf den Treppen die kreisen;
nichts als das Eisen an seinem Stock.
Nichts als den dürftigen Büßerrock
(durch den die Kälte aus den Fliesen
an ihm hinaufkriecht wie mit Krallen)
nichts, was er zu rufen wagt,
nichts als die Angst vor allen diesen,
nichts als die tägliche Angst vor Allen,
die ihn jagt durch diese gejagten
Gesichter, an dunklen ungefragten
vielleicht schuldigen Händen entlang.
Manchmal packt er Einen im Gang
grade noch an des Mantels Falten,
und er zerrt ihn zornig her;
aber im Fenster weiß er nicht mehr:
wer ist Haltender? Wer ist gehalten?
Wer bin ich und wer ist der?

Meter: iambic
Un dolmen
by Amos de Escalante

Rústico altar que a un Dios desconocido
el religioso cántabro erigía;
sepulcro que los huesos escondía
del muerto capitán y no vencido
Silla de excelso juez, cadalso
                     erguido
donde la sangre criminal corría,
donde el bígaro ronco repetía,
llamando a guerra, su montés bramido,
rayendo el musgo que tus lomos viste,
en vano el arte codicioso indaga
señales que declaren lo que fuiste;
en ti la antorcha del saber se apaga,
yerto gigante de la cumbre triste,
envuelto en ondas de la niebla vaga.

Meter: iambic
Ananké.
by Jaroslav Vrchlický

„Ó, jen se skrývej, červe, pod mou patou!“
Tak syčí stále, stále spějíc za mnou
ta zahalena v roušku černošatou,
kahancem svítíc v cesty noc mi klamnou.
Po jakéms schodišti jdem’ ve spirale;
já s duší zahanbenou v stínu, v žale,
a ona syčící v sluch neustále:
„Ó, jen se vzpírej, červe, pod mou patou!“
„Ty musíš, musíš, ves tvůj odboj marný!“
A jdeme dále labyrinthem skalným,
vzduch jehož dusný jest a skoro parný,
strop jehož vzdycháním zní stálým, valným.
Svůj vzdech od jiných nerozeznám ani,
však cítím, nejsem sám v tom těžkém lkání,
kterému v odvet zní škleb, který raní:
„Ty musíš, musíš, ves tvůj odboj marný!“
„Až doděláš pod vítězným mým chechtem!“
A cítím, skoro jsem již skonu blízký
jak hmyz, jenž obřím rozdrcen jest nehtem,
jak vozu kolem hlemýžď malý, slizký...
Jdu mlčky, děsná bohyně kam svítí,
a cítím celý hluboký taj žití
a nehlesnu víc – musím dále žíti,
až dodělám pod vítězným tím chechtem.

Meter: iambic
Soneto
by Juan de San Martín

Corazón que a Javier te has resistido,
¿serás de mármol? No, que te labrara
con los rayos de luz, que en luz
                  más clara
acicalar su celo ha conseguido
De fuego no serás, pues no han
                     podido
extinguirte los hilos de tu cara;
pues de agria menos, porque te
                     alterara
el aire entre ternezas despedido
Mas ya conozco de qué estas formado,
al verte en tu inconstancia tan constante,
que al valor de Javier te resististe.
Si el coral al azote derramado,
te venció claro está que eres diamante,
pues que sólo a la sangre te rendiste.

Meter: polymetric
VIII Mám záviděti všem, jimž v nevědomém snění
by Jan Vrba

Mám záviděti všem, jimž v nevědomém snění
rty občas zvlní přelétavý smích...
Mám závidět, že neví o plameni,
že neztravuje jich...
Ne! Míjej žal i bolest jejich lože,
a jejich sen buď jako objetí!
A vše, co máš, jen na mne sešli, Bože! –
Chci ještě trpěti...
Jsem prach v Tvé dlani, který hněteš krutě –
a třeba nevím k čemu, proč a zač,
přec volám k Tobě: Vím, že smysly nenajdu Tě,
a proto neváhej a pal a muč a tlač! – –
Nejkrutší bolesti z úst výkřik nevynutí,
nezradím zkoušky Tvé ni na mezi svých sil,
jen dovol, abych aspoň v tichém srdce hnutí
v nejhlubším zdrcení Tvou blízkost vytušil...
A pochopil, proč zavřel jsi mne, jako krystal
do tvrdé skály, v samotu a chlad –
proč tolik bolestí jsi mému srdci schystal,
proč mne máš víc, než rád...

Meter: iambic
Je noc...
by Xaver Dvořák

Je noc, ach, noc tak pochmurná a čirá;
kam oko tesknou bázní jato zírá,
stín roste hluboký, a temno vlaje
a ztrnule se dívá v spící kraje.
I klenbu nebes jak když suzavírá,
je bez záře a svitu, pustá, sirá;
jen bludiček roj vstal, kdes plápolaje;
teď zhasnul náhle, kolem zas jen tma je.
Je ticho mrtvé! Sotva větev chvílí
se větrem pohne a se k zemi schýlí,
pták ze sna zastená, a vlna vzdychne
tak z hluboka, a zase všechno stichne:
to lidstva velký bol teď kolem kráčí,
a srdce mé jde za ním v hořkém pláči.

Meter: iambic
Ty naše doutníky.
by Hynek Grunert

V neděli si vyšel chasník
po týdenní štrapáci,
aby sobě zrobil kdesi
nějakou tu legraci, –
že pak sobě dopřál také
v neděli kus doutníku,
nezapomněl na své cestě
navštivit též trafiku.
Koupí sobě až šest kusů
těch, kterých je plná huba –
a jimž říká prostomluva
naše jenom „šustrkuba“!
Vezme sirku, škrtne chutě
a chce do úst doutník dát –
v tom však krámský zarazí ho,
div mu doutník nevypad:
„Pro boha vás prosím, pane,“
zoufale dí, nářek robě,
„ušetřte mne nebohého,
venku až zapalte sobě –
zde by snadno mohlo stát se,
že bych do mdloby upad’ –
neboť, ač mám dosti síly,
nesnesu podobný – smrad!“ –

Meter: trochaic