PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1. I. 1920.
by Jan Karník

Ty velká mezi ženami,
již prosta údů mdlých
a ozářena hvězdami
Jsi nejkrásnější z nich!
Vavřínem skráň Tvá věnčena,
sňat s útlých beder kříž,
a v slávu nebes zdvižena
v taj božstva pohlížíš.
Sviť, hvězdo lásky hrdinné,
nám jasným plápolem,
ať sémě Tvoje nezhyne
duseno koukolem!
A kdyby v noční vichřici
žár pochodní nám zhas',
Ty svoje srdce hořící
zas vrhneš mezi nás!

Meter: iambic
195
by Josef Vlastimil Kamarýt

Pověst o člověku zlá
jest, co hruda sněhová:
čím se dále povaluje,
tím se více zveličuje.

Meter: trochaic
MEZI KNIHAMI.
by Josef Václav Sládek

BYL podzimkový, šerý den
a těžký stesk mi v duši leh’,
tu náhle padl do oken
svit slunečný a v řady kněh.
Tak stály tady nehnutě,
kmen podle kmenu, – duchů les,
jímž jako orlí perutě
se myšlenkový šelest nes’.
A paprsk slunce na ně pad’
jak v starých dubů kořeny;
ten tam byl stesk a nesoulad,
já viděl prales vznešený.
Ten lidstva velkých duchů bor,
jak hledí ve svých myšlenkách
tak nepoddajně v žití spor.
A nesmrtelna dech jím táh’.

Meter: iambic
Poslání Hviezdoslavovi.
by Jaroslav Vrchlický

Po dlouhé době přátelská mi ruka
Tvůj přinesla zpěv nadšený a silný.
Dík za všecko! – Však orlí zrak Tvůj sdílný
vše z výše zří pod úhlem věčnosti.
Chtít osud opravovat – nová muka
je strojit sobě, v troskách vlastní dílny
pak hledat sebe – pouhou marností.
Tož bratrsky dlaň za vše Tobě tisknu
a místo díků jen si v tichu stýsknu.
Ne, příteli, já aspoň o tom nevím.
Mne neposlouchá nadšen národ celý,
ten za jinými hesly jde, já smělý
jsem příliš málo žvýkat mu je zas;
já spokojím se rád úsměvem děvím,
jenž nad mou písní řídce osamělý
se kmitne čtenářce mé z vlhkých řas,
a věř to, jedno dívčí srdce jaté
mi nad laury jest vysněné i zlaté.
Ne, příteli, té slávy tolik není,
jak v básnickém snu zdá se Tobě býti,
mé prosté jest a jednotvárné žití;
co plálo v srdci, ztuhlo po letech.
A všední starost, všední utrpení,
boj o groš, za kterým se davy řítí,
pro existence denní shon a spěch,
to rub je mince, jejíž se líc směje
růžemi lásky, laurem epopeje.
Však nechci žalovat. Tak býti musí;
svůj osud každý od kolébky vedl,
já líp svůj utvářit si nedovedl,
to vina má, ji nutno až v hrob nést.
Vše vyzpívat, co dáví, rve a dusí...
Kdo jako Ty jsi příbojem zlým bředl,
zná hloubky vod, však též zář jasných hvězd;
na výši té my v lásce, ve souzvuce
poctivci chudí stiskneme si ruce.

Meter: iambic
Luise von Coburg
by Ludwig Thoma

Hundertsechsundvierzig Federhüte
Hatte Coburgs Gattin, die Luise.
Alle waren von der ersten Güte,
Selten sah man schönere als diese.
Und es sprach die Ärztewelt in Sachsen:
So viel Hüte deuten auf Verschwendung,
Die aus einem kranken Geist erwachsen.
Denn man hat für so viel nicht Verwendung.
Hundertsechsundvierzig Federhüte
Überschreiten den normalen Rahmen,
Zeigen mangelhafte Geistesgüte
Auch bei hoch- und höchstgestellten Damen.
Mancher Fürst hat freilich ganz enormen
Vorrat an verschied'nen Kleidungssachen,
Tressen, Troddeln, Büschen, Uniformen.
Doch ein andrer Schluß ist hier zu machen.
Tausend Troddeln, Tressen, Federhüte,
Uniformen, rote, blaue, gelbe,
Zeigen Herrscherkraft und Feldherrngüte.
Es ist eben nicht so ganz dasselbe.

Meter: trochaic
Auf eine verbuhlte Gastwirthin
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Wenn doch die Reisende das Klagen unterließen,
Daß unsre Wirthin hier, sie schnelle; denn mich dünkt,
Daß manche Gäste mehr von ihr genießen,
Als sie in Rechnung bringt.

Meter: iambic
- - Acto II, TANSILO
by Lope de Vega

Que estimará mi amor, dice Clavela,
si la desprecia el Príncipe Rugero,
¡triste de aquel que quiere como quiero,
a quien por otro gusto se desvela!
Con que si no la quiere me consuela,
mirad que premio de mi amor espero,
mas si la quiere, sin remedio muero,
así que este mi amor quiere a cautela.
Amar, quien ama, justa ley lo ordena,
pero querer a nadie a su despecho,
si no es locura es temeraria pena.
Querer lo que otro deja, no es bien hecho,
porque es como vestirse ropa ajena,
que nunca viene justamente al pecho.

Meter: iambic
Soneto
by Arturo Reyes

Tienes razón, mujer, negarlo fuera
pueril alarde, a la verdad ajeno:
al grito del amor no existe freno
que logre detenerme en mi carrera
Gozar o sucumbir es mi bandera,
y siempre de ansiedad ardiente lleno,
como de flor en flor, de seno en seno,
busca mi ser lo que encontrar no espero.
Bálsamo es el placer en toda herida,
y a olvidar nuestras penas nos convida
cuando el dolor en nuestro ser estalla.
Y él es, cuando en la lucha me fatigo,
el único bridón en que consigo
alejarme del campo de batalla.

Meter: iambic
Al Conde de Cavour
by Jacinto Labaila

Una gran esperanza con su aliento
tu laboriosa vida embellecía,
luz poderosa que en tu mente ardía,
alumbrando el gigante pensamiento
De esa luz al lejano oscilamiento
tu mirada de águila veía
que Italia, como ayer, se engrandecía
imprimiéndola tú, tu movimiento
¡Quién pudiera pensar que tú tuvieras
por contrarias la muerte y la fortuna,
aliadas contra ti viles y arteras,
abriéndote las dos tumba importuna!
Toda la Italia, toda, si vivieras
sería hoy libre, independiente y una

Meter: polymetric
2. Krvácet a kvect chce srdce
by Václav Bolemír Nebeský

Krvácet a kvect chce srdce
Při zpomínce na ty časy,
Jak by máj v mou duši vešel
S svými květy, svými hlasy.
Když se láska ta v mém srdci
Zňala jako jitra rdění,
Tuť má duše očerstvěla
Jako jara zelenění.
Ach, ta láska sladkotlivá
Jako růže rosní pláče,
Mladá jako poupat puky,
Plachá jako lesní ptáče.
Tajná jako šepot v noci,
Svíží jako broskve rdění,
Čerstvá jako prysky zdroje,
Blahá jako nalezení.
Hrdličky dvě v jednom hnízdě,
Slavíčků dvou šveholení,
Myrtoví dvou proplítání
A dvou rtíků políbení.

Meter: trochaic
Lo que hacen
by Justo Ibergas

No teniendo vergüenza, aparentarla;
no tener dignidad, pero fingirla;
oír una sandez, y repetirla;
escuchar la verdad, y despreciarla.
Odiar a la razón, por sólo odiarla;
enseñar mansedumbre, y no sentirla;
aparentar la fe, para mentirla;
predicar caridad sin practicarla.
Con los grandes humilde, pero altivo
con él que débil su bondad implora;
no ceder lo sagrado sin recibo,
y mofarse del pobre y del que llora,
es la ley que ejecuta cuotidiana
la turba miserable de sotana

Meter: polymetric
¡NO ES DEMÁS!
by José Santos Chocano

No es demás que el volcán proteste, y brame,
y salte de su asiento; no es en vano,
si sorprende a Pompeya y Herculano
desatentadas en la orgía infame...
No, no es demás que el corazón se inflame
y que el látigo vibre entre la mano,
si, al rebelde castigo, el vil tirano
de su castigador las plantas lame.
Justo es que estallen, cuando el Bien claudica,
volcán de sangre, rebelión de llamas:
la sangre borra, el fuego purifica...
¡A los primeros golpes que lo hienden,
ceden del árbol las endebles ramas
y los frutos podridos se desprenden!

Meter: iambic
4.  Das geheime Nazareth und geist-
 liche Verkündigung.
by Angelus Silesius

Maria/ Nazareth/ und Gabriel der Both/
Ist meine Seel/ mejn Hertz/ und neues Licht von Gott.

Meter: iambic
¡Vive!
by Francisco Lles

Ama bien esta vida, este momento
de nuestra juventud, el sólo instante
en que es bueno vivir, que en adelante
no hay nada más que pena y que tormento
Toma el último fruto: el sentimiento
de ver que es tarde ya, será aplastante;
y entonces al pasado, muy distante
sólo podrás volver el pensamiento
Y querrás -todos quieren- dar la vuelta,
y llorarás lo que no ha sido, envuelta
en un grave pesar, el alma mustia
Y al desandar lo andado, -cuando fuere-
sentirás cómo el alma se te muere
de una callada e inconsolable angustia

Meter: polymetric
Tedy ještě za svobody žezla
by František Sušil

Tedy ještě za svobody žezla
Máme býti hejnem otroků?
Čili jako Jonáš v žraloku
Všechna pravda v pekle pouhřezla?
Vrahova nás posud závisť přezlá,
Nedbajeci Božích výroků,
V neslávy chce pohřbiť hluboku,
By vlast nikdá k světlu nevylezla.
A náš národ tak již celý klesnul
Na své mysli po století dvojí,
Že by sotva o své právo hlesnul.
Takto křivda tká strast dvojnásobnou;
Jednu sebou, druhou že hruď strojí
K svobodě a pravdě nezpůsobnou.

Meter: trochaic
Jeť básník nejvíc světu zodpovědný
by Jaroslav Vrchlický

Jeť básník nejvíc světu zodpovědný
za vše, co srdce cítí, ruka píše,
dech, kterým každá sloka jeho dýše,
toť světu on, ať šťastný juž či bědný.
Smí sochař, malíř býti nedůsledný,
jen básník ne! Ta, z níž pít dává, číše
je duše jeho, a ta ve své pýše
by nesnesla plášť klamu neprůhledný.
Ne naději svou, bol, ne svoje štěstí,
v něm každý pouze jeho život vidí,
on vždycky lidstvu stojí na pranýři.
A proto snad je nejbídnějším z lidí,
však maják též, jenž v noci konec věstí,
kam nejvíc v letu tlukou netopýři.

Meter: iambic
- XXXI - Al capitán don Diego Enríquez
by Diego Ximenez Ayllon

Loar Señor a ilustres se me ofrece
y pues de ilustre sangre sois nacido
en número seréis de ellos metido
con loa que también os pertenece.
La fama vuestros hechos encarece
y os tiene ya en lugar constituido
el trono de famosos escogido
que con el nombre vuestro se enriquece.
Y la virtud sin par vuestra cursando
habéis en mar y tierra muestra dado
del Don que os es de Marte concedido.
Con brazo y corazón fuerte y osado
en Frisa y en Brabante peleando
con los herejes sois en más tenido

Meter: iambic
Die Attacke.
by Detlev von Liliencron

Platz da, und Zieten aus dem Busch,
Mit Hurrah drauf in Flusch und Husch,
Und vorgebeugten Leibes rasen,
In einem Strich die Pferdenasen,
Wir zwei weit voran den Husaren,
So sind wir in den Feind gefahren.
Die roten Jungen hinterher
In todesbringender Carriere,
Daß wild die Spitzen der Chabracken
Den Grashalm fegen wie der Wind.
Und hussah, hep, die bunten Jacken,
Sind wir am Waldesrand geschwind.
Geknatter, dann ein tolles Laufen,
Wir konnten kaum mit ihnen raufen,
So rissen die Gascogner aus
Vor unserm Säbelschnittgesaus.
Doch hinter einer schmalen Erle
Stand einer dieser kleinen Kerle
Und macht auf mich recht schlechte Witze,
Und schoß mir ab die Helmturmspitze.
Ei, du verfluchter gelber Lümmel,
Ich treffe gleich dich im Getümmel.
Und „Hieb zur Erde tief“, saß ihm
Im Schädel eine forsche Prim.
Kolonnen rückten nun heran,
Der Auftrag war erfüllt, gethan.
Der Lieutenant sammelte den Zug,
Und als er durch die Säbel frug,
Ob Keiner fortblieb, Keiner fehle,
Da schnürt es ihm die junge Kehle.
Denn der Trompeterschimmel bäumte,
Den Sattel frei, und schnob und schäumte.
Wir fanden seinen Reiter bald
An Brombeersträuchen, tot, im Wald.
Ein blaurot Fleckchen zeigte nur
Den Schuß ins Herz, der Kugel Spur.
Bei meinem Freund zum ersten Mal
Sah ich die Scherbe niederschnippen,
Und Thränen fielen ohne Zahl
Dem Toten auf die bleichen Lippen.
O schäm’ dich nicht, wenn dies du liest,
Daß dir so leicht die Thräne fließt.
Im Sterben trägst du noch die Scherbe,
Ich sei, stirbst früher du, der Erbe,
Dann denk’ ich an den treusten Freund,
Den je die Sonne hat gebräunt.

Meter: iambic
De Marta la Piadosa
by Tirso de Molina

El tardo buey atado a la coyunda
la noche espera y la cerviz levanta,
y el que tiene el cuchillo a la garganta
en alguna esperanza el vivir funda.
Espera la bonanza, aunque se hunda,
la nave a quien el mar bate y quebranta.
Sólo el infierno causa pena tanta
porque de él la esperanza no redunda.
Es común este bien a los mortales,
pues quien más ha alcanzado más espera,
y a veces el que espera, el fin alcanza.
Mas a mí la esperanza de mis males
de tal modo me aflige y desespera,
que no puedo esperar ni aun esperanza.

Meter: polymetric
Liebeszauber
by Hermann Löns

Und willst und willst du mich nicht lieben,
O Maienzeit, o Süßigkeit,
Das soll und soll mich nicht betrüben,
O Maienzeit, o Bitterkeit;
Ich weiß das edle Kräutlein blühn,
Habmichlieb, das Kräutlein grün,
Kräutlein grün, Blümlein rot
Hilft bei Liebesnot.
Zur Liebe will ich dich bekehren,
O Maienzeit, o Süßigkeit,
Du kannst und kannst es mir nicht wehren,
O Maienzeit, o Bitterkeit;
Ich weiß das edle Kräutlein blühn,
Habmichlieb, das Kräutlein grün,
Kräutlein grün, Blümlein rot
Hilft bei Liebesnot.
Und hab' und hab' ich es gefunden,
O Maienzeit, o Süßigkeit,
So bleibst und bleibst du mir verbunden,
O Maienzeit, o Bitterkeit;
Ich weiß das edle Kräutlein blühn,
Habmichlieb, das Kräutlein grün,
Kräutlein grün, Blümlein rot
Hilft bei Liebesnot.

Meter: iambic
Vision
by Clara Müller-Jahnke

Zur lichtumflossenen Weihnachtszeit
wie doppelt schwer ist Menschenleid!
Wie doppelt tief ist des Elends Nacht,
wenn Lichtschein aus Palästen lacht!
Und ein Waisenkind im Winterschnee:
das Auge wird feucht, das Herz tut weh . . .
– Ich ging in die sinkende Nacht hinaus;
die Glocken klangen vom Gotteshaus.
In des Himmels blitzendem Diadem
strahlte der Stern von Bethlehem.
Und als ich schritt aus des Städtleins Tor,
stiegen die Nebel der Nacht empor.
Sie spannen mich ein – daß Gott erbarm'! –
von Schemen schien es ein bleicher Schwarm:
fahle Wangen und welke Gesichter,
liebehungernde Augenlichter,
tastende, gierende Bettlerhände –
und neue Scharen – und noch kein Ende . . .
Ein endloses Heer von Leidgenossen,
vom Feste der Liebe ausgeschlossen!
Und sieh: aus der Darbenden Reihen tritt
Ein König erscheint er im Bettlergewand.
Mit ruhvollen Augen, mit segnender Hand
– einen lichten Schein um das blonde Haar –
führt er die blasse, hohläugige Schar
durch die lärmenden Straßen, das Festtagsgebraus,
vor ein säulengetragenes, fürstliches Haus.
Durch die schimmernden Scheiben ins Dunkle bricht
eine Fülle von Glanz, eine Fülle von Licht, –
und Kinderjubel und Weihnachtslieder
klingen aus leuchtender Höhe nieder.
Vor den Türen die schenkenden Diener stehn:
»heut soll kein Bettler vorübergehn . . .«
Er aber bückt sich mit stiller Gebärde
und sammelt die Brocken von der Erde:
»ihr Herren der Erde, ihr Reichen an Habe,
am Feste der Liebe ist
ein christlich Almosen, ein gnädig Erbarmen –
und ich suchte das Recht für die Aermsten der Armen
und die Liebe, die voll aus dem Vollen gibt,
die nicht wägt und nicht rechnet, – die Liebe, die liebt!«
Und wendet sich stumm und weicht von hinnen,
wie fallende Nebel die Schatten zerrinnen . . .
Die Luft wird klar. Hoch im Zenit
ein schönheitschimmerndes Sternbild blüht
und gießt auf das ärmste, verfallendste Haus
die Fülle himmlischer Strahlen aus.

Meter: iambic
Apostrofa.
by Jan Červenka

Dej v dlaň mi svou ruku, ať srdce věří,
že hvězdy tvých očí neklamou,
když denně noci tmou
mi na cestu svítí z tvých dveří.
Jen hleď mi tak v oči, ať mohu říci,
že věřiti lze i loktům tvým,
když ke rtům plamenným
mou hlavu si přivineš snící.
V mé bude-li pevnou tvá ruka vřelá
a zraky tvé ohněm budou plát,
jdi! Víc tě nechci znát!
Jdi! Pak jsme si rovni již zcela!
Však budou-li chvět se jak lístky květů
tvé prsty i víčka očí tvých...
jsi čistá jako sníh!
Jdi! Nejsem víc hoden tvých retů!

Meter: polymetric
El no
by Juan Bautista Arriaza

¡Ay, cuántas veces a tus pies postrado,
en lágrimas el rostro sumergido,
a tus divinos labios he pedido
un sí, cruel, que siempre me han negado!
Y pensando ya ver tu pecho helado
de mi tormento a compasión movido,
en vez de sí, ¡ay dolor! he recibido
un no, que mi esperanza ha devorado.
Mas si mi llanto no es de algún provecho,
si contra mí su indignación descarga,
y si una ley de aniquilarme has hecho,
quítame de una vez pena tan larga,
escóndeme un puñal en este pecho,
y no me des un no que tanto amarga.

Meter: iambic
- XCVII -
by Fcode Borja

En silencio, en horror, en urna breve
descansa Montalbán, vivo reposa
en patria más segura, y más dichosa,
la tierra sea a su memoria leve.
Secó su lauro anticipada nieve,
con la mano del tiempo licenciosa,
que de su ingenio en la estación hermosa,
la flor, y el fruto a destruir se atreve.
Ninfas de Manzanares, que en su arena,
y en públicos teatros le escuchaste,
de ellos Menandro, y del cristal Sirena,
volved a repetir los que lloraste,
pues le debéis más lágrimas, y pena,
si las que mereció no le pagaste.

Meter: iambic
- XX - Al gobernador Gaspar de Robles
by Diego Ximenez Ayllon

Si Lucio, Marco y Ceba el buen Toscano
tres soles dijo ser claros de guerra
por hechos que acabaron en la tierra
en tiempo en que imperó el pueblo Romano.
Más debe engrandecerse el Lusitano
en que mayor virtud de armas se cierra
pues su valor espada y brazo aterra
las fuerzas y el poder del Luterano.
Frisa y Brabante hacen muy notoria
insigne Robles vuestra fortaleza
y lo que habéis de atrás siempre mostrado.
Digno por cierto sois de más grandeza
con triunfo tal y tan sublime gloria
cual nunca en Roma fue a ninguno dado.

Meter: iambic
VIII. Národní architekt.
by Rudolf Pokorný

Aj, ty slunce, aj, slunečko,
ty-li si žalostivo?
čemu ty se ošklíbáš,
když tu jaro máš?
Nejsem sice astronomem,
ale hádám, že to je
pro tu hvězdu velikou
v raka znamení.
Aj, národe, narůdečku,
ty-li si též žalostiv?
Čemu smutíš, když už máš
universitu?
Nejsem sice žádný výbor,
ale hádám, že to je
pro ty hezké ssutiny
blíže Vltavy.
Snášeli jsme patnáct roků,
ženy šperky s hrdel svých,
dělník krev svých mozolů,
žebrák almužnu.
Snášeli jsme ještě jednou,
snesli celý milion,
polovic ho stavební
shltne kancelář!
A na druhou polovici
laskominy zdá se mít
„prozatímní“ plačící,
že má deficit.
„Dajte, nebožátka, dajte
střiebro, zlato, zbožice;
anebo vám poberem
sukně, čepice!“
Darmo všecko (na)dávánie
a vzdychánie po vlastech,
když se Zídka architekt
zrodil na raku!
Leč když výbor přesvědčil se,
že by národ nedal víc –
musil Zídka z divadla
dírou děravou.
Napřed jsou ho malovali,
diplomy mu dávali,
za vlastence před námi
vychvalovali!
Národ hněvi uchvátichu,
i by pánóm upěti,
i by pánóm prnúti,
i ostuda jim!

Meter: trochaic
Immortality
by Matthew Arnold

Foil'd by our fellow-men, depress'd, outworn,
We leave the brutal world to take its way,
And, Patience! in another life, we say
The world shall be thrust down, and we up-borne.

And will not, then, the immortal armies scorn
The world's poor, routed leavings? or will they,
Who fail'd under the heat of this life's day,
Support the fervours of the heavenly morn?

No, no! the energy of life may be
Kept on after the grave, but not begun;
And he who flagg'd not in the earthly strife,

From strength to strength advancing—only he,
His soul well-knit, and all his battles won,
Mounts, and that hardly, to eternal life.

Meter: iambic
- 1411 - De Pastores de Belén
by Lope de Vega

Cuando pasó con Cristo fugitivo
para habitar la Virgen más hermosa
la tierra por Pirámides famosa,
tanto que pareció del cielo estribo.
A los niños, que el golpe ejecutivo
sintieron, y lloró Raquel piadosa,
anticipó la mano poderosa
entendimiento claro y discursivo.
Mas tanto a vos ¡o niño! os clarifica
la virtud celestial, que pudo hacello,
que al discurso el valor también aplica.
Así a morir apercibís el cuello,
con que haberos nacido verifica
primero la corona, que el cabello.

Meter: iambic
by Arno Holz

Durch einen schwarzen, schwehlenden Schneckengang
stinken Pechfackeln.
Grüne, johlende Meerkater
mit Eisenklauen und geringelten Schwänzen
schieben, schleppen, zerren, beissen mich
vor die boshaften Greise.
Die hocken, Strohkronen auf ihren Schädeln, und blinzeln.
Ihre langen Geierhälse recken sich,
aus ihren Froschmäulern quillt Geifer.
Du hast Unsre Tropfsteinstühle bespien! Du hast über Unsre Gesässschwielen gelacht!
Du hast Unsre Excremente nicht verehrt!
Schon hebt der Henker, eine Mandril, seinen riesigen Plättbolzen.
Der glüht!
Die Bestien brüllen, das Eisen zischt,
rotes, berstendes Blutlicht zersprengt die Höhle.
Pestkanaillen!!
Ich strample, stosse, schäume, schreie, schlage wütend um mich.
Stürzen die Sterne zusammen,
bricht die Welt ein?
Auf meinem Bettvorleger,
in kleinen Tümpeln,
zwischen den blauen, blitzenden Scherben meiner Karaffe,
glitzert die Morgensonne.

Meter: polymetric
1L: Von der Welt!
by Johann Christian Günther

Von der Welt!
Ist ein Wort, das mir gefällt.
Denn wer wollte bey den Drachen
Länger hier Gesellschaft machen?
Drum der Schluß ist fest gestellt.
Da Capo.
Herz und Sinn
Denckt nach Salems Freystatt hin,
Und die eingesperrte Seele
Lechst in dieser Marterhöhle,
Wo ich ein Gefangner bin.
Da Capo.
Drum wohlan,
Fort mein Fuß in Canaan!
Fleuch Egyptens Brodt und Schimmel,
Denn die Sehnsucht nach dem Himmel
Sezt dir schon die Flügel an.
Da Capo.
Gute Nacht.
Grab und Gruft ist schon gemacht.
Müden Schenkel, legt euch nieder,
Müden Augen, schliest die Lider,
Bis der große Tag erwacht.
Da Capo.
Komm, o Tod,
Komm, du Heiland aller Noth!
Komm, ich rufe nicht vergebens,
Denn die Sonne meines Lebens
Zeiget schon ihr Abendroth.
Da Capo.

Meter: trochaic
1L: Ein Philosoph, des Ordens Ehre,
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Ein Philosoph, des Ordens Ehre,
Ritt einst nach einem Doctorschmaus,
Bewehrt mit Säbel, Schild und Speere,
Auf einer flüchtigen Chimäre,
Voll Muths auf Abendtheuer aus.
Die Wahrheit, diese spröde Dame,
Der Magier, Sophist und Brame
Zu allen Zeiten nachgesetzt,
Ist auch das Wildpret das er hetzt.
Allein zu seinem grösten Grame,
Verlor er stets die rechte Spur:
Er tummelte die rasche Mähre,
Bald in das Kreuz bald in die Queere,
Erbost, durch eine stille Flur,
Als er ein Hirtenweib erblickte,
Das unter Disteln Beeren pflückte;
Die Göttin wars, die unerkannt,
Mit scharfem Blick und offnen Mienen,
In einem weissen Flachsgewand
Wie sie dem Sokrates erschienen,
Vor seinem trüben Auge stand:
Wohin? sprach sie mit ernstem Spotte.
Je! nach der Wahrheit Zauberschloß,
Erwiederte der Don Quixotte.
Das findst du nicht auf diesem Roß;
Sie wohnt in einer stillen Grotte,
Zu der ein rauher Pfad sich krümmt,
Den, wie die alten Sagen melden,
Auch selbst der tapferste der Helden
Nur schwer und nur zu Fuß erklimmt.
Zu Fuße? sprach mit bitterm Hohne
Der weise Ritter zur Matrone,
Ha, ha! so dumm sind wir nicht mehr:
Mein gutes Weib, laß dir bedeuten,
Daß schon seit vielen Jahren her
Die Philosophen alle reiten.

Meter: iambic
Das kranke Kind .
by Joseph von Eichendorff

Und so im Gras alleine
Das kranke Kindlein blieb,
Frug keiner, was es weine,
Hat jeder sein's nur lieb.

Meter: iambic
HYMNA LAZAROVA. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

Když o ideách rozumoval Plato
na hlavě s věncem a s pohárem v ruce,
kdo všimnul si, že otrok úpěl v muce,
hvězd dotýkali se – a já byl bláto.
Když papež světu žehnal a když městu,
jak slunce když stál v prostředku své dráhy,
kdo všimnul si, že Lazar polonahý
dál úpí v kletby svojí těžkém trestu?
Dnes Helota, Spartakův otrok zítra,
a po stu letech zvěř vpřažena k strojům,
pod jinou formou starým, stejným bojům,
v plen vydán jsem byl bez naděje jitra.
A bastilla že padla, co měl z toho
syn chudoby? Moh’ tančiti, kde stála,
však bída zase z hadrů se mu smála,
a chtěla jíst – a to je přece mnoho!
A žebrák stejně hnis ran škrabal dále,
jak před boháče dveřmi v Palestině,
vždy v povržení, porobě a špíně,
co jemu po tom, když svět zabil krále?
Co papež dnes, co zítra caesar dá mu?
On jako vždy se schoulí v svoje hadry,
on bude dál zahřívat svými ňadry
paláců schody a portály chrámů.
A nadějí, kterou jej víra živí,
sen vyzlatí si, by jí klnul zítra,
a koruna jak papežova mitra
jsou masky mu, z nichž ďáblův ret se křiví.

Meter: iambic
Vážky.
by Jaroslav Vrchlický

Tu ve slunci, tu ve stínu
nad vodou hraje vážek třpyt;
hle topas, safir, axamit
sed’ v mžik na spící květinu.
Při bouři v ňadrech leknínu
pod bílým listem najdou skryt;
a ve slunci, zas ve stínu
nad vodou hraje vážek třpyt.
Ve žití kal a hlubinu,
ó pěvče, nechtěj potopit
své nadšení, svůj vzlet a cit,
svou duši stkanou z rubínů!
Hle, ve slunci a ve stínu
nad vodou hraje vážek třpyt.

Meter: iambic
1L: Keiner begriff mir von euch den bithynischen Knaben
by Rainer Maria Rilke

Keiner begriff mir von euch den bithynischen Knaben
(daß ihr den Strom anfaßtet und von ihm hübt...).
Ich verwöhnte ihn zwar. Und dennoch: wir haben
ihn nur mit Schwere erfüllt und für immer getrübt.
Wer vermag denn zu lieben ? Wer kann es ? – Noch keiner.
Und so hab ich unendliches Weh getan –.
Nun ist er am Nil der stillenden Götter einer,
und ich weiß kaum welcher und kann ihm nicht nahn.
Und ihr warfet ihn noch, Wahnsinnige, bis in die Sterne,
damit ich euch rufe und dränge: meint ihr den?
Was ist er nicht einfach ein Toter. Er wäre es gerne.
Und vielleicht wäre ihm nichts geschehn.

Meter: iambic