PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- CXXXV - A la muerte de un niño que abortó la Duquesa del Infantado
by Juan de Tassis y Peralta

Esta rama del árbol generoso,
anticipadamente florecida,
de su materno tronco desunida,
cayó en el seno del común reposo.
Mas transpuesta en terreno más glorioso
en primavera eterna, eterna vida
logrando está, seguramente unida
al sol más puro en cielo más dichoso.
Y aunque quiso la envidia recatada
no ver maduro el fruto de la gloria
que produjo pimpollo de tal planta,
madre suya es la Iglesia, y consolada
dulces himnos ofrece a su memoria:
¿qué llora el mundo, pues, si el cielo canta?

Meter: polymetric
A Cuba
by Fernando de Zayas

Aunque del golfo en la ajustada
                     clave
situada por la mano del misterio
dominas casi todo un hemisferio
y eres de un mar la centinela y llave,
al mundo no impondrás tu planta
                     grave
cual la patria de Augusto y de Tiberio,
brillante cual la luz será tu imperio
blando, como el amor, tu yugo suave
La tierna imagen del Edén perdido
tu fauna y flora al viajador ofrecen,
calma tu ley su inextinguible anhelo;
y conforta su espíritu abatido,
la oración de tus palmas, que parecen
las pitonisas del altar del cielo

Meter: iambic
[liebchen, ach! im starren Bande]
by Johann Wolfgang Goethe

Liebchen, ach! im starren Bande
Zwängen sich die freien Lieder,
Die im reinen Himmelslande
Munter flogen hin und wider.
Allem ist die Zeit verderblich,
Sie erhalten sich allein!
Jede Zeile soll unsterblich,
Ewig wie die Liebe sein.

Meter: trochaic
De La ilustre fregona
by Cervantes

Raro, humilde sujeto, que levantas
a tan excelsa cumbre la belleza,
que en ella se excedió naturaleza
a sí misma, y al cielo la adelantas;
si hablas, o si ríes, o si cantas,
si muestras mansedumbre o aspereza
(efecto sólo de tu gentileza),
las potencias del alma nos encantas.
Para que pueda ser más conocida
la sin par hermosura que contienes
y la alta honestidad de que blasonas,
deja el servir, pues debes ser servida
de cuantos ven sus manos y sus sienes
resplandecer por cetros y coronas.

Meter: iambic
El ciclón
by Belisario Nodarse

Ara el buey con pausado movimiento
la fértil vega y el fecundo llano;
y, mientras canta el ruiseñor, lozano
carmen aroma la región del viento
El sol, como un volcán, el firmamento
alumbra, y su destello soberano
resplandores arranca al océano
que conmueve la tierra con su acento
Todo es bellos y gentil ; más,
                  de repente
gigante, oscura nube abrumadora,
cubre del sol la inmaculada frente;
desátase la lluvia; y, precursora
de espanto y ruina, el agua del
                     torrente
el bosque inunda y el pensil deflora

Meter: iambic
A la princesa de Portugal doña Juana
by Pedro Laynez

Altísima princesa en quien el cielo
con abundante mano ha derramado
la gloria y el valor tan extremado,
por quien se estima en alto precio el suelo;
cuyo saber, beldad y honesto celo,
digno de eternamente ser loado,
nos muestra claro ser claro traslado
de aquel que te levanta a tanto vuelo
Si en los altos oídos se consiente
llegar alguna vez al bajo canto,
disculpa hallará mi atrevimiento,
pues ver los claros ojos y alta frente
bañados con tan largo y alto llanto,
subió tan alto mi atrevido intento

Meter: iambic
Jaká ctnost bez ctnosti.
by František Vladislav Hek

Slyšel sem šumaře hrát, však sotva se ohledli na mne,
již hned každý svou vejš počínal táhnouti strunku;
chvílku se uradili, pak krásně mi počali hráti.
Může-li povrhel, dím, se mu divě, tak vyborně housti,
ježto po všecken čas za trápení sloužíval uším?
Myšlením bavě se tím, hned naleznu Sulciů obraz.
Šumařit, vzdechnu si, zná dle potřeby: dobře i špatně!!
Sulcius náš, jak sám sebou jest, můž činiti dobře:
bez všeho rozdílu zlé i dobré při jednom páše,
jak se mu nahodí kdy nebo k čemu ho potřeba nutí.
Ctnost jen ze jména zná jako nástroj k něčemu dobrý;
nástroj nástrojem jest, aby práci přivedl k místu.
Tak hle! i dobrým jest, aby lid svou dobrotou zklamal,
zklamaný navedl tak, aby divě a klaně se jemu,
ničemu neuvěřil, leč sám co mu zvěstovat ráčí.
Však i pomocníka jen způsobem bére si tímto.)
„Zdali ho přivede ctnost, aby upustil od zlého?“ – Sotva.
Kdo ctnost bez ctnosti má, tomu nekvete blaženost ctnosti.

Meter: polymetric
Die beschreibende Poësie
by Friedrich Hölderlin

Wißt! Apoll ist der Gott der Zeitungsschreiber geworden
Und sein Mann ist, wer ihm treulich das Faktum erzählt.

Meter: iambic
Das Kartenspiel
by Joachim Ringelnatz

Vier Männer zogen sich zurück,
Schlossen sich ein, und drei
Von ihnen versuchten ihr Glück,
Spielten Karten.
Draußen im Garten
Blühte der Mai.
Im schwülen Zimmer saßen die
Männer bei ihren Karten.
Ihre Weiber ließen sie
Draußen weinen und warten.
Und spielten Spiel um Spiel zu dritt,
Und jeder schwitzte.
Der vierte Mann sah zu, kibit –
Kibitzte.
Geld hin – Geld her – Geld her – Geld hin –
Verlust – Gewinn –
Nach Kartengemisch.
Es wurde gebucht,
Gereizt und geflucht.
Man schlug auf den Tisch.
Man witzelte seicht.
Hätte Pikdame statt Karozehn
Den Buben genommen,
Dann wäre vielleicht
Alles anders gekommen.
Und noch einmal und noch und noch,
Verbissen und besessen. –
Ein Lüftchen kam durchs Schlüsselloch,
Roch nach verbranntem Essen.
Der König fiel.
Das letzte Spiel,
Das allerletzte Spiel begann.
Und wieder stach die Karozehn.
Der vierte Mann,
Der nichts getan als zugesehn,
Gewann.
Vier gähnende Männer gingen
Hinaus ins Morgengraun.
Draußen hingen
Am Gartenzaun
Vier vertrocknete Fraun.

Meter: iambic
114. Die Überformung
by Angelus Silesius

Dann wird das Tier ein Mensch, der Mensch ein englisch Wesen
Und dieses Gott, wenn wir vollkommlich sind genesen.

Meter: iambic
SCALA SANTA
by Růžena Jesenská

Jsou v Římě svaté schody, po nichž Kristus kráčel v hoři
v paláci Pilátově: scala santa. Minulost
šlépějí božských žhavý řetěz modliteb tam tvoří,
v nichž Spasitel se vznáší, utrpení lidských prost.
Na prvních stupních tichá víra z tváří oněch zírá,
a na posledních horečně žhne připoutaný zrak, –
již nic těm duším chvíle vyslyšení nezastírá,
jen říci amen, povstat, jít a čekat na zázrak.
Ó scala santa, roztoužená k monstrancím až vzhůru,
mně zjevuje se v nocech do krvava zoufalých,
svět propastí je strašnou, z níž až do azuru
se žebřík pne kams’, Bože, v oblast věčných tajů tvých.
A přízrak příšerný se mezi nebem zemí houpá,
v astrálních sférách mizí, bolest taví srdce v krev:
– dav úžasný a hrozný po stopách tvých v závrať stoupá,
že smiluješ se, doufá, díla svého nezapřev.
Opuštěn člověk hledá svého Stvořitele zjevu...
Jsou šílenci to hrůz, neb stíny mrtvých prostorem
se tmí? Ó Bože, odhal tvář – ne lhostejnosti, hněvu,
leč věčné lásky, kterouž vnukni dole srdcím všem!
Viz, Bože, scala santa úděsů: – svět celý kleká!...
Stvoř silných duchů majáky pro bouří možnosti,
magický strážný oheň rozežhni v nich pro člověka,
na věky svatým ecce homo z pout ho vyprosti!

Meter: iambic
149.  Das Hochzeit Kleyd ist noth.
by Angelus Silesius

Der Him̄el thut sich auf/ der Bräutgam komt gegangen!
O Braut wie wiltu jhn ohns Hochzeit Kleyd embfangen!

Meter: iambic
- 1219 - Acto III, CONDESA De Las paces de los Reyes y Judía de Toledo
by Lope de Vega

Casáronme mis ojos, mis oídos,
mi voluntad, mi propio entendimiento,
dando con la razón consentimiento
al consejo de todos mis sentidos.
No tan precipitados ni atrevidos
que los cegase un loco pensamiento,
que antes en este mar del casamiento
los ha embarcado el alma prevenidos.
Amor, yo te agradezco las porfías
con que tantos dulcísimos engaños
rindieron hoy las altiveces mías.
Y cuando de este bien resulten daños,
por el placer de los primeros días
te perdono el pesar de muchos años.

Meter: iambic
Mezi čtením Hugových „Contemplations“.
by Jaroslav Vrchlický

Mdlý marným sněním, unavený žalem,
a s vírou v sebe, s lidmi v sporu stálém,
jsem našel knihu tvou a duch můj složil
na ni, na skálu, jež ční v moře jeku,
a na niž padá záře dávných věků,
své perutě a k novým letům ožil;
a myšlenek tvých svatým světlem sycen
tam oltář krásy zbudoval a znícen
tvým ohněm zaplál jako blankyt jitrem.
Neb orel Jana z Pathmu slet’ ti k uchu,
a propastí hlas mluvil k tvému duchu
a srdce lidská se ti otevřela;
tys jako bůh šel hlubin jejich nitrem,
a vášeň, bol i muka, jež v nich vřela,
jsi zamknul, posvětiv je písně vlnou,
v svou věčnou knihu stínů boha plnou!

Meter: iambic
Der schlechte Wein.
by Friedrich von Hagedorn

Wein, den die Bosheit ausgedächt,
Des Wassers Ruhm empor zu bringen,
Der aus Verzweiflung trunken macht,
In dem wir Gift und Tod verschlingen:
In dem des Hefens Aufruhr tobt,
Den niemand als der Wirth belobt,
Den Wirth und Wirthin spart! von dir will ich ietzt singen.
Ein harter Fluch beschwert das Land,
Wo dieser Weinstock aufgeschossen;
Es hat in dem bestraften Sand
Ein Sohn des Vaters Blut vergossen,
Und, falls mich kein Gedicht berückt,
So ist der Winzer gleich erstickt,
Der seiner Beeren Kost zum erstenmahl genossen.
Auf, auf, ihr Keile! zeigt euch bald!
Auf, auf, entzündet euch, ihr Blitze!
Vereint die rächende Gewalt!
Doch trefft nur dieses Weinbergs Spitze,
Und macht, daß dieser Theil der Welt,
Den diese Pflanze recht verstellt,
Nicht ferner Härlinge so schlimmer Art besitze!

Meter: iambic
1.
by Moritz von Strachwitz

Deines Nackens stolze Beugung
Seh' ich weiß, als Fels sich dehnen,
Drüber hin mit Gruß und Neigung
Spielend hüpfen die Sirenen,
Deine Locken, Deine nächt'gen,
Wie sie tanzen, wie sie flattern,
Um in ihren zaubermächt'gen
Ringen Herzen zu ergattern.
Ob ich an den Mast mich binde,
Wie der edle Laertide,
Es zerreißt das Taugewinde
Sehnsucht mir, die Eumenide;
Ob ich Aug' und Ohr vergittert,
Tobend will sie sich empören,
Bis das Band ich selbst zersplittert,
Lauschen muß den Feenchören.
Und die Klippe zu umranken,
Sie zu küssen, heiß zu pressen,
Reißt mich's auf mit Glutgedanken,
Wollustatmend Tod vergessen,
Bis in quälender Verkettung
Mich umklammert die Sirene
Und auf harter Felsenbettung
Ächzt der Schützling der Athene.

Meter: trochaic
Mé drahé.
by Jan Václav Tůma

Ach oči krásné, drahé oči,
vy nejste hvězdy noci tmavé,
vy nejste slunce za dne žhavé,
ach krásné oči, drahé oči,
jak první list jste knihy svaté,
již hloubka kryje zasvěcená,
jak první list, jímž odhalena
tajemství v duši rozepjaté!
Ach oči krásné, drahé oči,
tam v hloubce kniha rozevřena,
však první list je beze jmena,
ba, krásné oči, drahé oči,
vy tajný list jste knihy svaté,
a pod tou krásnou pod pečetí,
zda smím, co vidím, pověděti:
tajemství v duši rozepjaté?
Tajemství duše! oči krásné!
Je pravda to, co hloubka kryje,
že obrázkem nám v oku žije –
ach rcete, rcete oči krásné,
že obrazí tam také lásku –
vždyť kdykoliv do vás nahlídám,
tu v blahém snění nic nevídám,
než sebe – v malinkém obrázku!

Meter: iambic
SVATOPLUKU ČECHOVI
by Karel Dostál-Lutinov

Vždy stáls jak dub, a v tom je tvoje sláva.
Dubiskem hrdé tvoje dílo roste,
– pták v jeho koruně – tvá sladká píseň zpívá,
ač s nebes mračných sníh a sníh se trousí...
Dav tupý, jenž tvé rajské harfy neposlouchal,
ten probudil se v jásot řetězů tvých chřestem.
Demagog jde a okovem tvým řinčí,
lid za ním jde a dětinsky jím cinká...
Já přicházím, tvé vrásky líbám v čele
za Dagmar sličnou. – Dáš mi ještě jednu?...

Meter: iambic
13.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Was eilest du so sehr? Du kommst vor keinem andern
Ins Himmelreich: Halt an? Wir müssen Gleiche wandern.

Meter: iambic
A la inmortal memoria del doctor Juan Pérez de Montalbán, apolo de las musas y benjamín de Madrid
by Sebastián Herrera y Rojas

Si el Emporio has dudado Pasajero
de la Casta elocuencia, y si olvidaste
quien eminente le construye engaste
al oro del saber más verdadero
Si al que documentar pudiera Homero,
y a Horacio dar preceptos, ignoraste,
si del nuevo Demóstenes dudaste
el fecundo decir docto y severo
Si en fin no has admirado al que
                     pudiera
Salmantino obtener la Primacía,
lauro eterno gozando inmortal nombre
Repara en Montalbán, y considera
cuan breve Mausoleo en tierra fría,
Ángel terrestre hoy, ayer fue un Hombre

Meter: polymetric
Against my love shall be, as I am now (Sonnet 63)
by William Shakespeare

Against my love shall be, as I am now,
With Time’s injurious hand crush’d and o’er-worn;
When hours have drain’d his blood and fill’d his brow
With lines and wrinkles; when his youthful morn
Hath travell’d on to age’s steepy night,
And all those beauties whereof now he’s king
Are vanishing or vanish’d out of sight,
Stealing away the treasure of his spring;
For such a time do I now fortify
Against confounding age’s cruel knife,
That he shall never cut from memory
My sweet love’s beauty, though my lover’s life:
    His beauty shall in these black lines be seen,
    And they shall live, and he in them still green.

Meter: iambic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Veo, Señora, al son de mi instrumento,
cuando entona mi voz tu nombre santo,
parar los ríos a escuchar mi canto,
correr los montes y callar el viento.
Y luego, si publico mi tormento,
huir los ricos con temor y espanto,
y ser los montes sordos a mi llanto,
y el viento murmurar del triste acento.
Y es porque haces sus arenas de oro,
traes a los montes un verano eterno,
y das olor al viento que te toca.
Yo deshago, llorando, su tesoro,
traigo a los montes un helado invierno,
y doy a viento el fuego de mi boca.

Meter: iambic
1L: Wie der Heiden Redner blum / Cicero / in seinem hoffen
by Catharina Regina von Greiffenberg

Wie der Heiden Redner blum / Cicero / in seinem hoffen
in den Seelverzuckten Freuden von der unaufhörlichkeit
sich so süß' und sanfft vertieffte / daß er wünschet allezeit
in so hoher Herzenslust / auch betrogen / seyn ersoffen:
So ist mir der Himmels safft sanfft in Sinn und Seel geloffen
von den Allbewegungs Händen / hoch verhoffend' hingeleit /
wolt' auch / daß sein süsses flüssen sich ergöß' in mir so weit /
daß dem Erden-Einfluß' ich blieb zu keinem Tropffen offen.
Spiele nur / mein lieber Himmel / nach gefasstem Raht mit mir.
laß ja keine Irrdischkeit jrren mich an deiner Güte.
Du weist doch / mein Edler Herrscher / daß mein Haubt-und Erzbegier
einig / dich zu ehren / zielt. Mir nur mein Gemüt behüte /
daß kein' Erden Qual zersprenge / meines Glaubens Glas / im Lufft:
laß' ihn steif im Feur bestehen / ob die Noht schon knallt und pufft.

Meter: trochaic
198
by Josef Vlastimil Kamarýt

Pán Bůh náš jest dobrý vždy,
nemění se jako my.

Meter: trochaic
ECCE HOMO! (IV.)
by Jan z Wojkowicz

Pod mrtvým, širým nebem širá Sahara,
pláň samý písek, nekonečná poušť –
jen žhavá výheň slunce, žhavý samum,
oasy řídké, občerstvení sporé –
jen nekonečná, širou, jednotvárnou pouští,
žhavou a mrtvou pouští marná pouť!

Meter: iambic
Abschied von der Poesie
by Friedrich Schlegel

Wem die Muse hold sich neigte,
Liebend hingegeben ganz
In der Jugend Blütenglanz,
Und ihr Heiligtum ihm zeigte:
Nimmer wird den Dichterkranz
Fest ihn halten im Verscheiden;
Zürnend drob aus hohem Mute
Jenem, der in leichtem Blute
Frühlingshauch im Liebesgarten,
Klagelaut im Abendscheine,
Strahl der Lust im Zauberhaine,
Wer soll deiner Blumen warten?
Mag'sche Dichtung! Du alleine,
Leuchtend wie ein Schild von Erz,
Spiegelst schön zurück den Schmerz,
Wie soll ich von dir mich trennen?
Denn es kann nur Kunst dich nennen,
Dieses Dichten, dieses Denken,
Ist es nur ein süßes Träumen,
Sinnend Spiel in leeren Räumen,
In das Nichts den Weg zu lenken?
Ein Verlieren, ein Versäumen,
Wo sich selber sucht das Herz,
Führt es uns doch himmelwärts.
Andre sehn da nur ein Spielen,
Nennen es ein selig Fühlen;
Wer ihn selbst in sich erlebte,
Mag es dann in Worten sagen,
Und in Melodien klagen,
Was im Herzen sehnend bebte.
Drum bis zu den letzten Tagen
Dichten wir in Liebe weiter,
Singen aus dem Leben heiter;
Folgen treu der hohen Kunde,
Fest vereint im Dichterbunde,

Meter: trochaic
IN MEMORIAM.
by Adolf Brabec

Mé krásné dítě, dítě slunné Italie,
co zaneslo tě v chladné kraje Severu?
V černých vlasech zatknutý květ kamelie
se snaží zastřít’ bledé tváře nádheru.
Když vyprávíš o bílém kraji Venezie,
kde vlažné moře město krásy obtéká,
hned vidím růže, vidím sněžné akacie –
kraj sluneční ve smutném žití člověka.
Jak bludné ptáče toužíš marně, marně zpátky,
tvé krásné sny tak záhy osud pochová,
v duši tvé jen obraz dřímat bude sladký
s tebou v koutku vesnického hřbitova...

Meter: iambic
79.
by Friedrich Rückert

Die Schlange, wann der Tod für sie geschrieben steht,
Kommt auf den Weg heraus, wo Roß und Maulthier geht.

Meter: iambic
Lv.
by Heinrich Heine

Ich wollte bei dir weilen,
Und an deiner Seite ruhn;
Du mußtest von mir eilen,
Du hattest viel zu thun.
Ich sagte, daß meine Seele
Dir gänzlich ergeben sey;
Du lachtest aus voller Kehle,
Und machtest 'nen Knix dabei.
Du hast noch mehr gesteigert
Mir meinen Liebesverdruß,
Und hast mir sogar verweigert
Am Ende den Abschiedskuß.
Glaub' nicht, daß ich mich erschieße,
Wie schlimm auch die Sachen stehn!
Das Alles, meine Süße,
Ist mir schon einmal geschehn.

Meter: iambic
ZÁPAD
by Jan Opolský

Žeh slunce rudý byl, jak z borovic by masa
se v troucheň mechovou proud krve hojně lil,
žeh slunce břitký byl jak dýka, která drásá,
již v ňadra sněhová kdos prudce ponořil.
Jak granát rozteklý ve vlastním lichém žehu,
jsa v ohni průzorný a bez příměsí čist,
střel hájem u večer svou zmírající něhu,
až zhasnul utlumen jak v druze amethyst.
Stem šípů ubledlých však zasáh’ srdce jedlí,
jed spánku vetknuv do košatých hlav,
a vzdechy sov se do tišiny zvedly,
jak tajemství by vála na pozdrav.
Jen tichá chůze srn jak nesla by se plavně,
sled rythmického dění po lese
a dlouhá rána z myslivecké hlavně
jak zoufanlivý výkřik ozve se...

Meter: iambic
NA SAMOTĚ.
by Bohumil Adámek

Samota v rokli. Koso proti ní
z březových mladin útes lysý ční.
Mrtvo. Vzduch prahne vedrem žní.
V samotě pusto. Lidé po poli
o sklizeň do mrákot se mozolí,
aby ji strhli v stodoly.
Ve dvoře na stráž zůstal hafan jen.
Nikdo tu blíž, přec štěká celý den,
vrčí a vyje rozchraptěn.
Štěk mu zas měkce vrací skalní zeď...
S útočným vztekem chrlí psisko teď
ozvěně své – psí odpověď. –

Meter: iambic
Tu nad mým ložem zapomenut visí,
by Xaver Dvořák

Tu nad mým ložem zapomenut visí,
svit kolem kříže v sladkou památku:
na doby zašlé, domov, na matku,
jež učila mě na něm modlit kdysi;
a srdce divem jak hned vykouzlí si
tu prostou štěstí mého pohádku,
a staré obrazy zas v duši křísí,
proč? – by snad zmizely zas ve krátku.
Jak patřím na něj, srdce mně to sevře:
ten ráj juž žádný anděl neotevře,
mé mládí zašlé jednou prchlo-lis...
zas beru růženec jak v mládí kdys:
jdou zrnka rukou, písně rty se snují,
já na nit růžence je navlekuji.

Meter: iambic
- XIX -
by Juan de Arguijo

De la fenisa reina importunado
el teucro huésped, le contaba el duro
Estrago, que abrasó el troyano muro,
y echó por tierra el Ilion sagrado.
Contaba la traición y no esperado
engaño de Sinón falso y perjuro,
el derramado fuego, el humo oscuro,
y Anquises en su hombres reservado.
Contó la tempestad que, embravecida,
causó a sus naves lamentable daño,
y de Juno el rigor no satisfecho.
Y mientras Dido escucha enternecida
las griegas armas y el incendio extraño,
otro nuevo y mayor le abrasa el pecho.

Meter: iambic
- 732 - Acto II, BLANCA De Con su pan se lo coma
by Lope de Vega

Aquel verde botón, que lazo airoso
de esmeralda en prisión el clavel tiene,
cuando en rubís a desflorarse viene
llega a fuer de esperanza perezoso.
Y cuando a la prisión más espacioso
el ardiente pimpollo se detiene
con mayor detención galas previene,
y así naciendo tarde vive hermoso.
No os canséis de sufrir pecho abrasado,
que en el gusto mayor crédito ha sido
saber hacerte siempre deseado.
Y es ingenio en el bien ser detenido,
porque fea deuda en penas de esperado
para pagar en gozos de cumplido.

Meter: polymetric
- CXXXV -
by Lope de Vega

Cuando digo a Lucinda que me mata
y que me hiela y juntamente enciende,
libre responde que mi mal no entiende,
como quien ya de no pagarme trata.
¡Ay de mi amor satisfacción ingrata!
pues lo que un monte, un árbol comprende,
niega Lucinda, que mi mal pretende,
y la esperanza de mi bien dilata.
Montes que de mi mal testigos fuistes,
piedras donde lloré corrientes ríos,
que con mis tiernas lágrimas crecistes:
decidle mis confusos desvaríos,
declaradle mi mal, paredes tristes,
pues alma os dieron los suspiros míos.

Meter: iambic
Soneto
by Jerónimo de Lomas Cantoral

Madre de amor gentil, que cuando
                  el día
asoma por levante, tú riendo,
con amorosa luz estás hendiendo
la tierra, el mar y el aire de alegría
Así jamás de amor nueva porfía
Adonis, siga, por quien vas ardiendo,
que el pecho abrases desta que
                     encendiendo
y helando está rebelde el alma mía
Que yo juro y prometo en sacrificio
¡oh, Santa Diosa! consagrarte altares,
y en ellos esparcir purpúreas flores
Y junto por tan alto beneficio
sacrificarte víctimas a pares
y en su fuego quemar de Arabia olores.

Meter: iambic
Melodie.
by Jaroslav Vrchlický

Bolelo to, bolelo,
srdce pod tím umdlelo,
dnes to více nebolí,
cos jen šumí
v tvoje dumy
jako ze snu topoly.
Bodalo to, bodalo,
ráj v tom srdce hledalo,
vím, dnes ráj ten ztracený,
cos jen kmitá
a tmou svítá
jako západ zlacený.
A ten šum a tento svit
by chtěl dál jen se mnou jít,
všecko konečně jest v něm,
co se chvěje,
co tu pěje
i co skreje v posled zem.

Meter: trochaic
Nevěř v soucit šťastných, jak to bývá v básni,
by Jaroslav Vrchlický

Nevěř v soucit šťastných, jak to bývá v básni,
právě nejkrutější jsou vždy lidé šťastní.

Meter: trochaic
77.
by Friedrich Rückert

Der Erde dankt man nicht den Schatz, den man gegraben,
Dem Reichen nicht, was wir ihm abgewonnen haben.
Man dankt auch nicht dem Meer die Perlensaat am Strand,
Noch der Freigebigkeit die Gab' aus ihrer Hand.
Dort wird sich mit der Müh und Schwierigkeit entschuldigen
Der Undank, leichter hier selbst mit der Huld des Huldigen.
Dort rechnet zum Verdienst er sichs, daß dirs nicht roste;
Hier gilt ihm wenig, was er sieht daß nichts dir koste.
Drum rechne nie auf Dank, du magst nun deine Gaben
Dem Meere gleich verstreun, der Erde gleich vergraben.
Doch freue dich, zu sehn, daß sich der Finder freut,
Du habest aufgespart nun oder ausgestreut.

Meter: iambic
PODZIMNÍ NÁVŠTĚVA (VII.)
by Antonín Sova

Do krajů zřím podzimem
přes lesnatých kopců lem,
pode mnou srub z trámů sbitý
skřípe vichrů přívalem.
Černé lesy pode mnou
hučí hudbou tajemnou,
žluté spousty ořešiny
chřestí, jak je vichry rvou.
A stín klesá, stín a stín
dolů kraje do hlubin
přes balvany, lísky, trsy
černomživých ostružin.
Skrze stromy prořidlé,
horizontu čáry mdlé
v šedých, smutných barvách hoří
v kouli slunce vychladlé.

Meter: trochaic
Starý šumař
by Jan Karník

Ještě já si zašumařím,
i když často píseň mařím
u zamčených vrat.
S trubači jdu domovinou,
noty, které nepominou,
chceme vyhrávat.
Hrajem píseň vytrvale
o lásce až k smrti stálé,
jak nám v srdci žhne
k zemi, která předků kosti
jako zlatá zrna hostí,
sémě tajemné.
Hrajem píseň nekonečnou
o lásce, jež vatrou věčnou
spájí věrných rod,
o lásce, jež nedbá na nic,
přenáší se ostny hranic,
hlubinami vod.
Hrajem lásky píseň sladkou,
jako když se shledá s matkou
při návratu syn –
už ji neopustí více,
dražší mu nad zřítelnice
mateřský je klín.

Meter: trochaic
STARÝ ŽEBRÁK.
by Jaroslav Vrchlický

Jde stále se mnou, vím to, vím,
jak věrný stín jej všady zřím,
mám soucit s ním,
však pomoci mu mohu málo,
byť mne to třeba život stálo.
Dost málo chce, je spokojen,
lze snadno ztišit jeho sten,
ať noc či den;
však i to málo nelze dáti,
a to mne jistě jednou schvátí.
Chce úsměv, který okem blysk,
chce vlídný pohled, ruky stisk
mu velký zisk,
chce, nad tím snad by štěstím zhynul,
by kdos jej k srdci vinul.
Je tichý, není dotěrný;
však v bolu svém, jenž nezměrný,
je příšerný;
jak výčitka tu stojí němá,
že stále, co chce, posud nemá.
Ó, hádanko, jež se mnou jdeš,
zda v hrobě klidu nalezneš?
– Až ty, já též!
mdlým šeptá rtem a jeho oko
zří v duši moji přehluboko.
A umlkám, neb znám ten hlas,
to on, vždy v písních mých se třás,
jej slyším zas.
Ten žebrák – slza zrak mi rosí –
mé srdce, o lásku jež prosí.

Meter: iambic