PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Francisco de los Santos

Próspero es al nacer, quien a la
                     Luna
en riesgo pone infausto de apagarse
O Lucero del Sol Puede pensarse,
que con el ataúd pagas la cuna
En tan unido imperio la oportuna
luz del Cuarto Planeta ha de eclipsarse,
cuando astro coronado a colocarse
viene tu ardor en su ínclita fortuna
Ella, que es Majestad en tanto lleno
el menguante, qué Antorcha tan
                     crecida
llegó a lo más al dar tus claridades
Y ya el cielo de España (más sereno)
vuelve a crecer las luces de su vida,
para llenarlo de Prosperidades.

Meter: polymetric
1L: Wenn aus sich lebt der Mensch und wenn sein Rest sich zeiget,
by Friedrich Hölderlin

Wenn aus sich lebt der Mensch und wenn sein Rest sich zeiget,
So ists, als wenn ein Tag sich Tagen unterscheidet,
Daß ausgezeichnet sich der Mensch zum Reste neiget,
Von der Natur getrennt und unbeneidet.
Als wie allein ist er im andern weiten Leben,
Wo rings der Frühling grünt, der Sommer freundlich weilet,
Bis daß das Jahr im Herbst hinunter eilet,
Und immerdar die Wolken uns umschweben.

Meter: iambic
Soneto
by Guillermo Blest Gana

Mujeres, mundo, sociedad, engaños,
de vosotros por siempre me despido
¿Recuerdos? Ni ambiciono ni los pido,
y quiero sólo huir de vuestros daños.
Cortos han sido del placer los años,
largos los años del dolor han sido;
cada sonrisa me costó un gemido;
cada culto de fe, mil desengaños.
Engaños, mundo, sociedad, mujeres
Recorramos el libro de mi historia
para contar mis dichas y placeres:
primeros sueños de ambición de gloria,
adoración después de falsos seres,
llanto por fin y luto en la memoria.

Meter: polymetric
SLAMĚNKY
by Karel Dostál-Lutinov

Letos mi vyrostly moc krásné květy,
kořenně vonné, bílé, ruměné
a nevadnoucí jako amulety;
jsou to mé divné květy slaměné.
V kytičku svázal jsem je tenkou nitkou
a dolů květem jsem je zavěsil,
tak ustrnuly a jsou živou kytkou.
Co jsem se z ní už dávno natěšil!
A přišly mrazy, vánoční pak sněhy,
kdy kvítko jest už bájí, vzpomínkou –
a slaměnky mé plny krás a něhy,
jak včera vzkvetly by, tu čerstvy jsou.
Tak, milý příteli, toužíš po kvítku
pro celý život? Nevol si pomněnku
ni cyklamku ni růži aksamitku –
vyvol si drsnou, věrnou slaměnku.

Meter: iambic
[heiße Thräne selbst zu weinen]
by Friedrich Rückert

Heiße Thräne selbst zu weinen
Ueber dir, ich mir nicht gönnte,
Weil erkaltend sie an deinen
Bäckchen dich erkälten könnte.
Nun die Bäckchen sind erkaltet,
Möcht' ich meine Thränen weinen,
Aber ihr, o Augen, haltet
Sie zurück, als wärt ihr steinen.

Meter: trochaic
113. Pozorněli’s patřil na pavouka,
by František Sušil

Pozorněli’s patřil na pavouka,
Jak se trudí se svou budovou,
A vždy a zas novou obnovou
Neustále přízi z útrob souká?
Neuloví on však leda brouka
Všelikou svou pílí hladovou;
Zadme vítr, zahrá s osnovou
A ji celou snadným věvem stlouká.
Viz v tom moudrost, jakou svět ten přede,
A s ní jako s bohyní si jede
Věkovitou věstě pro ni vládu.
Leč v té slávě smrt jen triumf vede.
Zavál vítr, sehnal něco hrádu,
A již stavba hroutila se k pádu.

Meter: trochaic
145. Daß wesen GOttes.
by Angelus Silesius

Was ist das wesen GOtts? Fragstu mein ängigkeit?
Doch wisse/ daß es ist ein’ überwesenheit.

Meter: iambic
Verifica la sentencia de arriba en dos afectos suyos
by Quevedo

Tal vez se ve la nave negra y corva
entre aquilón y el euro combatida;
y cuanto más del uno es impelida,
el otro con adverso mar la estorba.
De éste la saña de su frente torva
la embiste; aquél la calma; y, suspendida,
teme la gavia vela mal regida,
la quilla Euripo que voraz la sorba.
No de otra suerte entre Rosalba y Flora,
en naufragio amoroso distraído,
ardiente el corazón suspira y llora.
En dos afectos peno dividido;
y una hermosura espera vencedora
que dos triunfos alcance de un vencido.

Meter: iambic
199
by Josef Vlastimil Kamarýt

Srovnávámli s věčností,
co čas krátký vystojím,
živ jsem v tiché radosti,
neštěstí se nebojím.

Meter: trochaic
Z DENNÍ ZKUŠENOSTI
by Jan Karník

Neruda kdys toužil
po poctivém jádru,
žádaje, by celý národ
z pevného byl kvádru.
Přešla řada roků,
osud byl k nám vlídný –
jenže místo pevných kvádrů
leckde beton bídný!

Meter: trochaic
- - Desengaño del vivir
by Lope de Vega

Compuso un sabio, cuya pobre suerte
apenas toga concedió raída,
un libro en vituperio de la vida,
y dos en alabanza de la muerte.
La muerte, que infamarse siempre advierte,
de tanta exaltación desvanecida,
prometiole mostrarse agradecida
de darle tarde el virotazo fuerte.
«Que no lo estimaré, te certifico,
el sabio respondió, ya calvo y ciego,
tan largo de nariz como de hocico;
pues por tarde que vengas, será luego.
Promete, oh muerte, esa tardanza a un rico;
que yo ni te desprecio ni te ruego.»

Meter: iambic
2.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schließ deine Aeugelein!
Sei ruhig nun und schließ sie zu,
Dann hat dein liebes Herz auch Ruh.
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Bald kommt der Sonnenschein,
Der wecket auf die Blumen all
Und Schmetterling und Nachtigall.
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
O schöner Sonnenschein,
So komm doch her, komm her geschwind
Und weck' auch auf mein liebes Kind!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Er blickt durchs Fensterlein,
Als wollt' er sagen: seht doch, seht,
Wie Alles schön im Garten steht!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!
Schließ deine Aeugelein!
Sei ruhig nun und schließ sie zu,
Dann hat dein liebes Herz auch Ruh.
Schlaf', mein Kind, schlaf' ein!

Meter: polymetric
PARA LA MISMA
by Rubén Darío

Miré al sentarme a la mesa,
bañado en la luz del día
el retrato de María,
la cubana-japonesa.
El aire acaricia y besa
como un amante lo haría,
la orgullosa bizarría
de la cabellera espesa.
Diera un tesoro el Mikado
por sentirse acariciado
por princesa tan gentil,
digna de que un gran pintor
le pinte junto a una flor
en un vaso de marfil.

Meter: polymetric
Dios
by Manuel Gutiérrez Nájera

Los mares en tormenta o en bonanza
nos revelan, Señor, tu omnipotencia,
y los astros nos dicen tu alta ciencia,
y las aves nos cantan tu alabanza
La tempestad, Señor, es tu venganza,
tu mirada amorosa, la clemencia;
tu santuario del justo, la conciencia;
y tu dulce sonrisa, la esperanza.
No puede el hombre concebir tu alteza,
y el azul pabellón del firmamento
un reflejo sólo es de tu grandeza
En todo está tu poderoso aliento,
y es un canto a tu amor Naturaleza,
y un canto a tu saber el Pensamiento.

Meter: polymetric
Plácido
by Joaquín Nicolás Aramburu

Tranquila el alma, la mirada quieta,
inocente, sin miedo y resignado,
llega al suplicio, a muerte condenado,
el gran mestizo, Plácido el poeta.
Rota la lira que cantó discreta
las glorias de su pueblo infortunado,
yace bajo las plantas de un soldado
que ni talento ni virtud respeta
Ya cae el buen cubano sin mancilla;
Dios no ha escuchado su dolor profundo
por más que le invocara en la capilla.
Pero del genio que brillo fecundo
aún repite la voz en nuestra Antilla:
¡Ay, que me llevo en la cabeza un mundo!

Meter: iambic
Dvě ženy.
by František Sušil

Prokvetly dvě růže
V sadě všehomíra,
Vábné v obou lůže
Měla krása čírá.
Však z nich jedna svadla,
Trn jen ostal od ní,
Jen ta druhá mladla
Sličněji den po dni.
Pro vděk milozraký,
Co tkvěl v její řáse,
Lnulo nebe taky
K její divné kráse.
Kvítka nevyskytla
Na sadě se světa,
Dvou žen divně svitla
Krása milokvětá.
Jak svit luny skvělé
Nad hvězdy jest ctěný,
Tak v žen ve všech čele
Skvěly se ty ženy.
A z nich byla jedna
Lunou na úbytě,
Smrti do bezedna
Propadala hbitě.
Když ta zrodila se,
Příroda se smála,
Ale v krátkém čase
Ostala jak skála.
Kde svou zvedla nohu,
Zapustl ráj dřevní,
Vzdorně proti Bohu
Vstali vrazi zjevní.
A ta žena druhá
Lunou byla v zrostu,
Darů Božích duha
Stála nad ní v skvostu.
Když se na svět brala,
Ploulo nebe v nachu,
Země v ples se dala
Zproštěna jsouc strachu.
Ples ten ve přírodě
Každým dnem víc zrostal,
Svět se v jejím plodě
K věčné spáse dostal.
Byla na obloze
Lidstvu jasná zoře,
Za ní v zlatém voze
Slunko vyšlo z moře.
Ona zimné mrazy
Proměnila v máje,
A kde byly srazy,
Rozkvetnuly ráje.
Znášli ženy ony?
Jedné jméno Eva,
Druhá bez úhony
Jest Maria děva.

Meter: trochaic
TĚŽKÝ NÁVRAT.
by Adolf Heyduk

Vrať se v život, chceš-li dýchat ještě
růží svého mládí vonný pel! –
Nelze! Za slzného očí deště
už bych dálavy té nedošel!
Nedojdeš-li, přeleť, vrať se přeci,
neznavíš se, vzmuž se, letmo dál! –
Nelze! Léta na shrblé mám pleci,
zamlžen je zrak, jenž ondy plál.
Přec se vrať v ty kraje květné něhy!
Nelze! Bouří stal by se můj vzdech,
na hlavě mám těžké, bílé sněhy,
černá mračna duše na křídlech.

Meter: trochaic
Dům klidu bílý v zahradách se kryje,
by H. Uden

Dům klidu bílý v zahradách se kryje,
v houšť větví těsně spletených se noří,
ven pohlížeje k modravému moři –
sněť plná zlatých oranží se vije
kol hustých keřů, květ se ve květ lije
a každý jinou, sytou barvou hoří,
i myšlenka, již chladný rozum tvoří,
se vzletem naplní a citem spije.
Dech větru lehký je, jím tiše hnána,
se šíří vůně z vůní sterých stkaná,
vlá do oken, do rozevřených dveří,
a srdce, které hloubi klidu měří,
své síle, svému roznícení věří
a každým vláknem bije: Qui si sana!

Meter: iambic
Bez hovoru.
by Adolf Heyduk

Němé lesy, němé skály
s šedými kol hlavy mraky
hledí na mne toužně z dáli
věčně nehybnými zraky.
Lesů duše ke mně letí
zelenými perutěmi,
kývá na mne kyprou snětí,
ale její rty jsou němy.
Duše skal mě volá snivá,
chmurným steskem po mně nyje,
tajemné mi písně zpívá,
leč mé srdce neslyší je.
Nuže, k vám, mé skály, sestry,
k vám, mí bratři, stromy boru,
sen života s vámi pestrý
vysnít toužím bez hovoru.
Žulové mě skryjte tesy,
s hvozdu snětmi, drazí známí,
němé skály, němé lesy,
a já němý mezi vámi! –

Meter: trochaic
39.  Die Unvollkom̄ne gelassenheit.
by Angelus Silesius

Wer in der Hölle nicht kan ohne Hölle leben/
Der hat sich noch nicht gantz dem Höchsten übergeben.

Meter: iambic
1L: Hüte dich vor Hund und Katzen,
by Ludwig Eichrodt

Hüte dich vor Hund und Katzen,
Hüte dich vor Laus und Floh,
Denn die einen können kratzen,
Und die andern beißen froh.
Darum selber thu' dich kratzen
Darum leb wie Laus' und Floh,
Aber nicht wie Hund und Katzen,
Laus und Hund und Katzen kratzen
Und zu hüten ist der Floh,
Willst du sein des Lebens froh.

Meter: trochaic
17. Odplať Pán Bůh za Tvé péče Tobě,
by Jan Květoslav Klumpar

Odplať Pán Bůh za Tvé péče Tobě,
Jež jsi proukázal mně;
Proto zní dnes dík Ti v mé útrobě,
Jež vždy láskou k Tobě lne.

Meter: trochaic
327. Mittel zur Andacht
by Gerhard Tersteegen

Ein ganzer Sinn, ein pur Gottmeinen
Macht leicht gesammelt zum Gebet;
Sonst wird man nur andächtig scheinen,
Wenn man gleich große Arbeit tät'.

Meter: iambic
[für Josefine Wagner]
by Franz Grillparzer

Trink, aber betrink dich nicht!
Lieb, aber verlieb dich nicht!
Denk, aber bedenk dich nicht!
Damit dem Christkindl sein Willen g'schicht.

Meter: polymetric
Píseň o ráji.
by Václav Antonín Crha

Dobo děctví, žítí mého ráji,
zdaž se mi kdy vrátíš zpět?
půl srdce bych ti postoupil,
jen kdybych tě za to koupil, –
za tě dal bych svět.
Zahrádečka na malém vršíčku,
kol ní plůtek z rokytí:
o jak v budce rád jsem hlídal,
v jasném slunku plynouť vídal
své živobytí.
Vedle naší druhá zahrádečka
plůtek hustý, hlohový,
s Dorotkou jsem si tu hrával,
odešla-li, rád hlídával –
za ni – bláhový.
Jestli na mne hodila kdy v žertu
jablátek pár těšínských,
vběhla honem za rokytí
a z mých jablek krupobití
měla jenom smích.
A však dal-li jsem jí kdy jabličko,
zlíbav rtíčky růžené:
prstíčkem mi hrozívala
a mé dárky nazývala
zapovězené.
Ráj však prchnul s jablíčky rájskými,
nechav tužbu v srdci mém:
abych někdy této děvě,
dětinského ráje Evě,
být moh’ Adamem.

Meter: trochaic
Na Lipanském poli.
by Rudolf Pokorný

Zapadlo slunce na Lipanské pláni,
zapadla česká sláva v kurhany...
Tam na návrší stařec hlavu sklání:
„O, Lipany, o, děsné Lipany!“
A nad hlavou mu černá mračna táhnou,
však černější tou hlavou skloněnou...
A kolem pláně po krvi jen práhnou
a on se loučí s šavlí zrosenou:
„Slepého reka jediný ty odkaze,
po vlasti vrahu rubal’s hlavy, po Praze,
než spojili se vrazi s Pražany – –
O, Lipany, o, černé Lipany!
Pěknátě služba, starý, Pražanů;
chceš do poroby, strážce Lipanů?
Egyptské hrnce, krev i kuběny –
jaké to dostal bys, hleď, odměny!
Však lepší dar ti, starý, uchystám:
v svém srdci teplé místečko ti dám,
pak půjde spat – zrak hořem ztrhaný –
oh – s bohem Lipany, o Lipany!“
Zalkála mračna pláčem nade plání,
zalkála nad šedivým junákem,
ten k prsům zkrvaveným hlavu sklání
a sladce spí se mu to pod mrakem.
A po návrší bujní větři pláčí
nad povražděných bratrů kurhany,
Smrť v rudé říze na trůn český kráčí –
O, Lipany, o, kleté Lipany!

Meter: iambic
štědrý večer v mánesu
by Jaroslav Kolman Cassius

Tma jako v hrobě, mráz v okna duje,
v Mánesu teplo u kamen,
v herně se svítí, Mánes vystavuje,
děvčata karbaní s klubem Pen.
Toč se a vrč, můj kolovrátku,
všaktě už máme jen na krátku
dělat si z lidí dobrý den.

Meter: polymetric
1L: Warum gabst du uns die tiefen Blicke,
by Johann Wolfgang Goethe

Warum gabst du uns die tiefen Blicke,
Unsre Zukunft ahndungsvoll zu schaun,
Unsrer Liebe, unserm Erdenglücke
Wähnend selig nimmer hinzutraun?
Warum gabst uns, Schicksal, die Gefühle,
Uns einander in das Herz zu sehn,
Um durch all die seltenen Gewühle
Unser wahr Verhältnis auszuspähn?
Ach, so viele tausend Menschen kennen,
Dumpf sich treibend, kaum ihr eigen Herz,
Schweben zwecklos hin und her und rennen
Hoffungslos in unversehnem Schmerz;
Jauchzen wieder, wenn der schnellen Freuden
Unerwart'te Morgenröte tagt.
Nur uns armen liebevollen beiden
Ist das wechselseit'ge Glück versagt,
Uns zu lieben, ohn uns zu verstehen,
In dem andern sehn, was er nie war,
Immer frisch auf Traumglück auszugehen
Und zu schwanken auch in Traumgefahr.
Glücklich, den ein leerer Traum beschäftigt!
Glücklich, dem die Ahndung eitel wär!
Jede Gegenwart und jeder Blick bekräftigt
Traum und Ahndung leider uns noch mehr.
Sag, was will das Schicksal uns bereiten?
Sag, wie band es uns so rein genau?
Ach, du warst in abgelebten Zeiten
Meine Schwester oder meine Frau.
Kanntest jeden Zug in meinem Wesen,
Spähtest, wie die reinste Nerve klingt,
Konntest mich mit
Den so schwer ein sterblich Aug durchdringt;
Tropftest Mäßigung dem heißen Blute,
Richtetest den wilden irren Lauf,
Und in deinen Engelsarmen ruhte
Die zerstörte Brust sich wieder auf;
Hieltest zauberleicht ihn angebunden
Und vergaukeltest ihm manchen Tag.
Welche Seligkeit glich jenen Wonnestunden,
Da er dankbar dir zu Füßen lag,
Fühlt' sein Herz an deinem Herzen schwellen,
Fühlte sich in deinem Auge gut,
Alle seine Sinnen sich erhellen
Und beruhigen sein brausend Blut!
Und von allem dem schwebt ein Erinnern
Nur noch um das ungewisse Herz,
Fühlt die alte Wahrheit ewig gleich im Innern,
Und der neue Zustand wird ihm Schmerz.
Und wir scheinen uns nur halb beseelet,
Dämmernd ist um uns der hellste Tag.
Glücklich, daß das Schicksal, das uns quälet,
Uns doch nicht verändern mag!

Meter: trochaic
SONET.
by Věra Vášová

Je život šelma krvelačná, divá,
jež v smrtonosný hotoví se skok.
A všude tma. Stůj! zastav krok!
Což nezříš, jak se v propast noci skrývá?
Jist nejsi ničím! Co ti nejsvětější,
a za co život položil bys rád,
můž v příští chvíli kořistí se stát
té šelmy dravé, ze všech nejlítější.
V noc zrádnou jiskrou žhavý zrak se míhá.
Vždyť ví, že musíš, musíš tudy jít,
a u tvé cesty na tebe tu číhá.
A tys jí nezřel v mládí oslnění!
Zda můžeš klidně šťasten zase být,
když její řev pad jednou ve tvé snění?

Meter: iambic
[götterruhm ist das Gelingen]
by Anastasius Grün

Götterruhm ist das Gelingen,
Menschenwerth das treue Ringen.

Meter: trochaic
- V -
by Fernando de Herrera

Cuán bien, oscura noche, al dolor mío
conformas, y resuenas a mi llanto,
murmurando con sordo y triste canto
entre estas duras peñas, alto río.
Óigame este desnudo cielo frío
si tanto con mis quejas me levanto;
mas, pues no espero bien en daño tanto,
vana es la queja y mal en que porfío.
Rompa del corazón más tierna parte
mi gran pesar, acábese encubierto,
y a tal agravio falte la memoria;
que no es justo que en esta u otra parte
se diga que perdí, sin culpa muerto,
las debidas promesas de mi gloria.

Meter: iambic
Píseň volnosti.
by Jaroslav Martinec

Budu Vám zpívat do noty,
leč nikdy podle partesů.
Já volně zpívám jako pták
a píseň krajem roznesu.
Za bídný žold já nesloužím,
jen z lásky budu sloužit!
Já po milosti netoužím
a nechci po ní toužit!
Kdo lichou chválou povýšen
se s hůry na svět dívá,
a za kus panské milosti
otrockou píseň zpívá,
kdo chválí, aby chválen byl,
a blbosť učí vzývat:
Ten první bude svobodě
pohřební píseň zpívat!
Ten není Vaším přítelem,
kdo za přízeň Vám lahodí,
a běda! Chvála pochlebná,
kdy s marnivostí závodí!
To věřte, kdo jen k chválení
své lyry struny ladí,
ten zná i zradu velebit
a Vás pak jistě zradí!
Kdo pláštěm panské milosti
se pyšně přiodívá
a leskem zlata oslněn
otrockou píseň zpívá,
kdo slaví, aby slaven byl,
a modly učí vzývat:
Ten první bude svobodě
pohřební píseň zpívat! –
Je úkol pěvce nejvyšší,
by šlechtil lidskou duši,
a volnou píseň, šlechetnou,
tu zloba nepřehluší.
Kdo učí pravdu velebit
a volnosť lidu vzývat:
Ten jenom bude porobě
pohřební píseň zpívat!

Meter: iambic
14. Gemeineidgnössisches Lied
by Johann Kaspar Lavater

Treue, liebe Eidsgenossen,
Aus der Helden Blut entsprossen!
Singt! und uns'rer Lieder Schall
Ströme, wie ein Wasserfall
Von den hohen Felsen nieder!
Felsen, Thäler hallet wieder!
Wer von alter Treue glüht,
Sing mit uns ein Schweizerlied!
Heilig, Brüder, sey die Stätte,
Wo die Väter um die Wette
Stritten und im Feur der Schlacht
Sich und Enkel frey gemacht!
Heil euch, Schwerdter tapf'rer Ahnen,
Heil euch, theurerworbne Fahnen!
Wer nur Freyheit fühlen kann,
Sieht euch ohne Schaur nicht an!
Hier, auf diesem Boden standen,
Die zur Freyheit sich verbanden,
Hier, hier flammt' ihr Heldenmuth,
Floß ihr, floß der Feinde Blut!
Blutgedüngter Boden zittre,
Daß sich Leib und Seel' erschüttre!
Rufe, Blut, vom Schlachtfeld: »Sey
Ewig, Schweizer, stark und frey«!
Brüder, werft euch auf die Kniee!
Dankt dem Himmel späth und frühe,
Dessen treue Vaterhand
Herz und Herz zusammenband!
Alte Eintracht, erste Liebe,
Feuer brüderlicher Triebe,
Löscht nicht mit der Jahre Lauf!
Lebt im Enkelbusen auf!
Jeder Staat soll allen Staaten
Gutes wünschen, Gutes rathen,
Jeder von dem Neide rein,
Alle nur ein Herze seyn,
Welche Freude! welch Entzükken,
Tausend Brüder zu erblikken!
O! wie lieblich ist's und schön,
Daß für einen alle stehn!
Friede soll in unsren Gränzen
Lang wie Eisgebürge glänzen!
Eh' auf jeder Alpenhöh,
Ferner Jahre tiefer Schnee,
(unsers Bundes Zeuge) schmelzen,
Sich durch Monarchien wälzen,
Ehe sich durch Zank und Streit,
Brüder, unser Herz entzweyt.
Wenn Europens Völker kriegen,
Singen wir von alten Siegen,
Sehen im Gefühl der Ruh
Ihren Blutgefechten zu.
Weiden selbsterzogne Heerden,
Pflügen sicher eigne Erden,
Essen froh nach altem Schroot.
Käse, Milch und Roggenbrod.
Einfalt, Einfalt laßt uns lieben,
Friedlich uns in Waffen üben!
Unser Herz und unser Arm
Bleibe für die Freyheit warm!
Schweizer! Weichlinge verachten,
Nach der Väter Stärke schmachten!
Weh, wenn Wollust, Stolz und Pracht
Aus uns Freyen Sclaven macht!
Auch das Gold in Königshänden
Soll kein Schweizerauge blenden,
Soll uns seyn wie Wind und Rauch:
Goldne Fesseln fesseln auch!
Nein, nach Schmeicheley der Fürsten
Soll kein freyer Schweizer dürsten!
Demuth bleibe unser Ruhm,
Freyheit Schweizereigenthum!
Fremder Fürsten Feinde schlagen,
Feil sein Blut und Leben tragen,
Schweizer, das ist Raserey!
Das ist Knechtschafft! bleibet frey!
Sucht bey keinem fremden Heere,
Sucht nur in der Freyheit Ehre,
Stärke in der Eintracht nur,
Lieblingssöhne der Natur!
Treue, lieb Eidsgenossen,
Hand in Hand, ihr Heldensprossen,
Singt, und unsrer Lieder Schall
Töne mächtig überall!
Hallt ihr täglich, unsre Lieder
Von Kanton zu Kanton wieder!
Wer von alter Treue glüht,
Schweizer, sing diß Schweizerlied!

Meter: trochaic
Tryzna za Boecklinem. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

K sobě jsem pravil tu: „Věku ty nový, čím lidstvu se hlásíš?
Z největších světel že největší světlo krutě nám zhásíš?
Jiní snad přijdou podle slov Goetha, vždy rodí je zem,
většího sotva, v tobě, ó věku, naleznem!“
Do mojí samoty bleskem tu zářivým šlehly
nymfy vše, satyrům kosmatým v náruč kdy vběhly,
čarovné západy, umrlých ostrovy, antických chrámů vidění,
draci a princezny, poutníci na mostech v cvalu a zděšení,
zápasy kentaurů s netvory pralesů, s netvory vln,
celý svět kosmický, celý svět legendy, zázraků pln,
naivní víra ta, prorocké průseky, které sen přede,
hlubokých pralesů Mlčení, jednoroh v stínu kde jede,
na srázu Kavkazu trpící antický Job,
hymny a paiany efebů ze zlatých dob,
život a – hrob.
Vše to se spřádalo, skládalo do mysli mé,
jako když po letech staré své soudruhy najdeme!

Meter: dactylic
The Lover: A Ballad
by Lady Mary Wortley Montagu

At length, by so much importunity press'd,
Take, C——, at once, the inside of my breast;
This stupid indiff'rence so often you blame,
Is not owing to nature, to fear, or to shame:
I am not as cold as a virgin in lead,
Nor is Sunday's sermon so strong in my head:
I know but too well how time flies along,
That we live but few years, and yet fewer are young.

But I hate to be cheated, and never will buy
Long years of repentance for moments of joy,
Oh! was there a man (but where shall I find
Good sense and good nature so equally join'd?)
Would value his pleasure, contribute to mine;
Not meanly would boast, nor would lewdly design;
Not over severe, yet not stupidly vain,
For I would have the power, tho' not give the pain.

No pedant, yet learned; no rake-helly gay,
Or laughing, because he has nothing to say;
To all my whole sex obliging and free,
Yet never be fond of any but me;
In public preserve the decorum that's just,
And shew in his eyes he is true to his trust;
Then rarely approach, and respectfully bow,
But not fulsomely pert, nor yet foppishly low.

But when the long hours of public are past,
And we meet with champagne and a chicken at last,
May ev'ry fond pleasure that moment endear;
Be banish'd afar both discretion and fear!
Forgetting or scorning the airs of the crowd,
He may cease to be formal, and I to be proud.
Till lost in the joy, we confess that we live,
And he may be rude, and yet I may forgive.

And that my delight may be solidly fix'd,
Let the friend and the lover be handsomely mix'd;
In whose tender bosom my soul may confide,
Whose kindness can soothe me, whose counsel can guide.
From such a dear lover as here I describe,
No danger should fright me, no millions should bribe;
But till this astonishing creature I know,
As I long have liv'd chaste, I will keep myself so.

I never will share with the wanton coquette,
Or be caught by a vain affectation of wit.
The toasters and songsters may try all their art,
But never shall enter the pass of my heart.
I loath the lewd rake, the dress'd fopling despise:
Before such pursuers the nice virgin flies:
And as Ovid has sweetly in parable told,
We harden like trees, and like rivers grow cold.

Meter: amphibrachic
Dumky.
by Vincenc Furch

Nežli lampa shasne,
Svítí nejjasněji,
Nežli kvítko zvadne,
Voní nejsilněji;
Když má labuť umřít,
Zpívá nejtklivěji –
Jak by puknout měly,
Struny moje znějí.
Nitro mé jest plno
Tajných šumných zvuků,
Plno sladké vůně,
Plno květných puků,
Plno pestrých barev,
Plno stínů tmavých,
Plno slasti, strasti,
Plno blesků žhavých.
Často bojoval jsem –
Ne však na bojišti,
Kde se viditelně
Na vavřín krev prýští –
Bojoval jsem tajně –
Boj to v moři hluchém –
Bojoval jsem srdcem,
Bojoval jsem duchem.
Jásej, srdce bouřné,
Plesej, duše moje,
Nestraší tě více
Světa nepokoje;
Nestraším se bolu –
Bytost moje hrdá
Jest jak skála v moři
Holá, pevná, tvrdá.
Bíte o mne, vlny,
Stojím skála v moři,
Nadarmo se o ni
Síla vaše boří;
Dozrálo mé srdce
Nevyslovným bolem,
Svadla moje bytost,
Zuřte, vlny kolem!! –
Nemám naleznouti
Nikdy na své pouti
Hledaného blaha?
Marná vždy má snaha?
Noha unavena,
Trním skrvácena,
Srdce míru prázdno,
Touha nesplněna.

Meter: trochaic