PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Cristóbal de Virués

Digo que las paredes han oídos;
no estamos bien aquí, por nuestra vida,
que en parte nos pongamos escondida
para leer estos versos escogidos.
No es negocio de burla; si sentidos
somos con esta dama, en nuestra vida
(cual ella lo es) del vulgo perseguida,
sin poder ser de nadie socorridos.
Y anda el vulgo muy cuerdo y sabio y justo
en perseguir, Señor, de esta manera
la poesía y su divino gusto;
pues no es, cual él, infame lisonjera;
pues no es, cual él, amiga de lo injusto;
pues no es, cual él, para los buenos fiera.

Meter: iambic
XvII.
  Unglückliche Liebe.
by Georg Herwegh

Nicht an den Königen liegt's — die Könige
lieben die Freiheit:
Aber die Freiheit liebt leider die Könige
nicht!

Meter: polymetric
KAREL KUČERA.
by Karel Mašek

Když kácela se Hellas s trůnu věků
v tůň minulosti bezednou a tmavou,
by jenom časem z klína svého hrobu
zas svojí nesmrtelnou bleskla slávou
a zazářila hvězdou v příští dobu,
jsouc nedostižnou lidstvu krásou vděků,
tu Macek pozved z dum svou hlavu šedou,
v níž buňky snů již dávno pohynuly,
kde předtuchy jen šerá vlákna předou
jak múry, na jichž hruď se lebka tulí,
a zvolal hlasem hynoucího reka:
„Ó Die, otče, znám ten los, jenž čeká
luh vlasti mé, že jako motýl zhyne,
kdy v azur pochová jej řeky bezdno!
Však rci, zda také touha moje mine,
zda také Káča splyne v tmavé hvězdno
a pouť má skončí předaleko cíle?
Ó Die, otče, jsem jen charý tvor,
a ty jsi velduch, o jehožto díle
si bludnou poutí zpívá meteor,
a skalným zvukem ohlas se to modlí.“
A stichnul zas, jak siná peruť ptáka,
když nad hnízdo se skloní a tak prodlí,
než jitro zas ji skropí novou rosou;
v sny klesal zas jak výkřik v ticho lesa,
jak kámen, který tmavá propasť láká,
Však náhle zřel, jak clona noci klesá,
a před ním plála Káča zářným zjevem,
hřbet země líbajíc svou nožkou bosou
a k hvězdám sáhajíc svou zlatou kšticí –
tak stála zas, jak snové jeho všicci
mu kreslili ji čarodějnou rukou,
jak za ní hřímal kocouřím svým zpěvem.
A v dál zas, jak chvost vlasatice hřmící
mu prchala – on na kříž lásky mukou
jsa přibit sladkou, upaloval za ní,
chtě jeden záblesk rtů v své lapit sítě –
však prchala v před poraněnou laní,
že mamě vzpínal paže silné svaly,
až posléz kles, a Thanatu dech cítě
vzdech slední poslal v mrak, jenž Olymp halí:
„Ó Die, v dík se modlím k tobě v smrti,
vím nyní již, že potomstva vztek podlý
náš prach i díla smělou rukou zdrtí
a na pranýř si bohy vyštve nové –
však Káča má, ať kdo ji jak chce zove,
vždy opět vzroste v netušené síle.
Ó Die, otče, já jsem charý tvor
a ty jsi velduch, o jehožto díle
si bludnou poutí zpívá meteor
a skalným zvukem ohlas se to modlí!“

Meter: iambic
XxI.
by Christian Gotthold Spindler

Geht, ihr wohlgemeinten Lieder,
Bringet Kuß und Antwort wieder
Jenem Freunde unsrer Stadt,
Der mein Hertz in Händen hat.

Meter: trochaic
To a Daisy
by Alice Meynell

Slight as thou art, thou art enough to hide,
Like all created things, secrets from me,
And stand a barrier to eternity.
And I, how can I praise thee well and wide

From where I dwell—upon the hither side?
Thou little veil for so great mystery,
When shall I penetrate all things and thee,
And then look back? For this I must abide,

Till thou shalt grow and fold and be unfurled
Literally between me and the world.
Then shall I drink from in beneath a spring,

And from a poet’s side shall read his book.
O daisy mine, what will it be to look
From God’s side even of such a simple thing?

Meter: iambic
Der verlohrne Amor.
by Johann Peter Uz

Amor hat sich jüngst verlohren;
Und nun will, die ihn gebohren,
Jhren Flüchtling wieder küssen;
Und man hat ihn suchen müssen.
In dem Schatten dunkler Linden,
Wo wir Dichter Amorn finden;
Unter froher Dichter Myrthen,
In den Städten, bey den Hirten,
Kann man nichts von ihm erfragen.
Mädchen! wollt ihr mirs nicht sagen?
Denn ihr hegt den Gott der Sorgen:
Hat er sich bey euch verborgen?
In den Rosen eurer Wangen,
Die mit frischer Jugend prangen?
Oder auf den Liljenhügeln,
Wo der Gott mit leisen Flügeln
Sich schon öfters hingestohlen?
Darf ich suchen und ihn hohlen?

Meter: trochaic
- VI - Escoge antes el morir que exponerse a los ultrajes de la vejez
by Juana Ines de La Cruz

Miró Celia una rosa que en el prado
ostentaba feliz la pompa vana
y con afeites de carmín y grana
bañaba alegre el rostro delicado;
y dijo: -Goza, sin temor del Hado
el curso breve de tu edad lozana,
pues no podrá la muerte de mañana
quitarte lo que hubieres hoy gozado;
y aunque llega la muerte presurosa
y tu fragante vida se te aleja,
no sientas el morir tan bella y moza:
mira que la experiencia te aconseja
que es fortuna morirte siendo hermosa
y no ver el ultraje de ser vieja.

Meter: iambic
El amor carnal
by Mercedes Matamoros

Por ti olvidé -cual flores sin esencia-
ilusiones de bien que fueron mías;
y troqué por culpables alegrías
lo más bello del alma, la inocencia!
Lleváronse la paz de mi existencia
tus locas noches y revueltos días;
en el fuego mortal de tus orgías
quemó sus níveas alas mi conciencia!
Hollé por tu favor lo más sagrado;
apagué con tu risa el sentimiento;
escondí en tu cinismo mis sonrojos;
y en cambio, ingrato amor, ¿qué me has dejado?
¡Sombrío cual la noche el pensamiento,
inerte el corazón, secos los ojos!

Meter: polymetric
Verliebte Arien.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Sclaven schlaffen in den banden/
Nur ich liege sonder ruh;
Meiner hoffnung schiff will stranden/
Und läufft wilden klippen zu/
Denn die flammen deiner liebe
Hegen in sich lauter triebe:
Weil ihr weg will seyn
Nur stein/
Daß ich mit weh
Dich nur lieb’ Arcadie.
Könt ich nur dein auge küssen/
Würd’ ich meiner bande loß/
Meine geister solten fliessen
Dir ersterbend auff dem schooß;
Denn so wolt ich liljen pflücken/
Und auff deine brüste drücken/
Sagen sonder leid/
erfreut/
Ihr weisser schnee
Gleicht dir nicht Arcadie.
Ich muß küssen in gedancken/
Ich muß lieben sonder that;
Meiner sinnen zirckel wancken/
Weil ich hoffe sonder rath/
Ja mein leben wird verschwinden/
Eh’ es die noch wird empfinden/
Die den todt mir bringt/
Und schwingt/
Daß ich vergeh
Verwund/ Arcadie.
Denn die flammen ihrer augen/
Die mein hertz in brand gebracht/
Können mir den geist aussaugen/
Daß ich sonder lebens macht
Muß verlodern in der flammen/
Die sich legt um mich zusammen/
Indem deine gunst/
Die brunst
Durch ihre see
Nicht abkühlt/ Arcadie.
Deine purpur-rothe wangen/
Die ich doch nicht angerührt/
Haben meinen geist gefangen/
Die ihn sclavisch zugeführt;
Und die liljen deiner brüste/
Deiner lippen süsse lüste/
Machen durch den zwang
Mich kranck/
Daß ich vergeh/
Und dir sterb’/ Arcadie.

Meter: polymetric
Gebet   .
 1810.
by Joseph von Eichendorff

Was soll ich, auf Gott nur bauend,
Schlechter sein, als all' die Andern,
Die, so wohlbehaglich schauend,
Froh dem eigenen Nichts vertrauend,
Die gemeine Straße wandern?

Meter: trochaic
13.
by Friedrich Rückert

Wer Gutthat sendet aus, wielang sie auf den Wegen
Mag bleiben, endlich kehrt sie heim zu ihm mit Segen.

Meter: iambic
180. Auch von GOtt.
by Angelus Silesius

Gott ist noch nie gewest/ und wird auch niemals seyn/
Uñ bleibt doch nach der Welt/ war auch vor jhr allein.

Meter: iambic
O Lovětínské rokli.
by Adolf Heyduk

Dnes, braši, chci vám říci,
jak ondy pod Lichnicí
král Jiří Uhry chyt’;
jak vosy strach je v chomáč svál,
a v chomáči tom Matěj král
byl po zásluze bit.
V té Lovětínské rokli
zle věrolomci zmokli,
Čech v zásekách je lap’;
ač utíkali sem i tam,
vždy přišli – posud radost mám –
z lijáku pod okap.
Ó Jiří, svatý králi,
spěš s nebeské své dáli
a vezmi ostrý meč;
už zase hřebínek jim vzrost’,
my vděčni budem na věčnost
za pomocnou ti seč.
A já budu hrát v dudy
a velebit tě všudy,
jen, Jiříku, je znič –
a zahynu-li při tom, nuž,
pak řekni: „Sem pojď, synu, juž
a hrej o všecko pryč!“

Meter: iambic
- XXXIV -
by Fernando de Herrera

Este lauro que tiene en su corteza
verde escrita la honra de mi pena,
y en él el manso céfiro resuena
mi mal, su resplandor y su belleza;
cuando el sol elevado en más alteza
se vio, me dio en sus hojas sombra llena;
fue el calor blando y la congoja buena,
y entonces me alegraba la aspereza.
Ahora, ¡oh triste hado, avaro cielo!
que deja el sol ardiente el paso abierto,
y todo el mal y daño en mi fortuna,
con llanto eterno y falto de consuelo
miro el lauro, y padezco en el desierto,
por su culpa, el calor que me importuna.

Meter: iambic
JOSÉ MARIA DE HEREDIA.
by Jaroslav Vrchlický

Z Tvé ruky vypad’ štětec, celý svět
a barvy v něm jenž ladil na souzvuky;
víc Krása neovlaží sprahlý ret
z tvé ruky...
Jen divný rachot, z podsvětí snad vzlét’,
jak Heraklu by habry, jilmy, buky
kdos kácel, by je na hranici vmet’,
se mísí v Gaie pláč, ve fléten zvuky,
v nichž velký Pan se sklání naposled,
Tvé srdce líbaje, kde ztichly tvůrčí muky,
by – pro koho jen? – ztichlou lyru zved
z tvé ruky.

Meter: iambic
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

De librar a su patria deseoso
del asedio de Porsena apretado,
por el campo enemigo se entra osado
Scevola, aquel Romano valeroso
Dar muerte al rey intenta prodigioso,
mas de iguales insignias engañado,
por matar al señor, mató al criado
junto al Ara del culto religioso
Mucio, el engaño de su mano viendo,
a quemarla la mete en medio el Ara,
la venganza sufriendo como ajena.
Pero mirar el rey, aun no pudiendo
espectáculo tal, que la quitara
mandó, y que se fuera sin más pena
¡Oh, valor grande! ¡oh, mano victoriosa!
celebrada de propios y de ajenos,
tu yerro alcanzó fama más gloriosa,
si no erraras, hubieras hecho menos

Meter: anapestic
74.
by Friedrich von Logau

Die Person, die ich ietzt führe, auff dem Spielplatz dieser Welt,
Wil ich nach Vermügen führen, weil sie mir so zugestellt;
Denn ich hab sie nie gesucht. Wird was andres mir gegeben,
Wil ich nach deß Schöpffers ruff, nie nach meinen Lüsten leben.

Meter: trochaic
1L: Den Du verliehst, den Samen
by Luise Hensel

Den Du verliehst, den Samen
Streut' ich mit rüst'gen Händen
Einst in des Lenzes Tagen
In frisches Gartenland.
Ich that's in
Du wolltest Segen spenden
Und Sonn' und Regen senden,
Daß reich die Saat erstand.
Nun in des Herbstes Tagen
Kehr' ich von fernen Wegen
Zurück zu diesen Feldern,
Die ich Dir einst gebaut,
Und froh mein Herz muß schlagen,
Denn reicher Aehrensegen
Wallt golden mir entgegen
Wohin das Auge schaut.
O Dank, Herr! Deinen Hulden,
Daß vor des Sturmes Wüthen
Und Dürr' und Wurmes-Nagen
Sie schützte Deine Hand
Trotz meiner Schwäche Schulden!
O, wollest ferner hüten
Die Früchte und die Blüthen
Im Dir geweihten Land! Amen.

Meter: iambic
Las armas del amor
by Juan Meléndez Valdés

De tus doradas hebras, mi señora,
Amor formó los lazos para asirme;
de tus lindos ojuelos, para herirme,
las flechas y la llama abrasadora.
Tu dulce boca, que el carmín colora,
su púrpura le dio para rendirme;
tus manos, si al encanto quise huirme,
nieve que en fuego se me vuelve ahora.
Tu voz suave, tu desdén fingido
y el albo seno, do el placer se anida,
pábulo añaden al ardor primero.
Amor con tales armas me ha rendido;
¡ay armas celestiales!, ¡ay mi vida!,
yo soy, yo quiero ser tu prisionero.

Meter: iambic
DUŠE A LUZA (I.)
by Antonín Sova

Bolestně zvířenou píseň
smutnému potomstvu
plochého Století
před jitrem zpívám.
Zpívám ji v bezhvězdném šeru
Století. Zpívám ji Věčnu.
Odvrácen od luzy. Sobě
také ji zpívám.
Lidská krev dávno v ní zraje
k prolití. Za něco mříti!
Chce se zas kouřit k slunci
v tajemný prostor.
Zpívám tu bolestnou píseň:
tyranům slávu a chválu!
Luze vždy velký je tyran,
větší než bůh!

Meter: dactylic
Mi tierra
by Rafael Otero y Castroverde

¿Conoces tú la tierra bienhechora
donde la palma con la caña crece,
donde el mar, ondulante, s estremece,
vibrando eterna su canción sonora;
donde la noche brilla cual la
                     aurora
que en el ártico polo resplandece,
donde la indiana virginal florece,
y el bardo canta y el esclavo llora?
¡Pues bien! En esa tierra de palmares,
donde toda ilusión encuentra abrigo
y consuelo el dolor, y yo pesares;
bajo ese cielo, de mi bien testigo,
entre besos, caricias y cantares,
vivir quisiera y fenecer contigo!

Meter: iambic
PŘED NOCÍ.
by Jaroslav Vrchlický

Juž večer tlumí všecky barvy dne,
v klín zvolna klesá ruka unavená,
duch po neznámém do dálky se pne
a ptá se, jaká je ta žití cena;
a štěstí anděl, který jistě v davu
a v ruchu města mih’ se v denní vřavu,
zda aspoň spatřil mne?
Já nechci, aby křídlem svým se tknul
mé skráně, myšlénka v níž zvolna vzrůstá,
jen v kolébku by děcka nahlédnul,
jen mojí ženy aby zlíbal ústa!
Já blaho budu píti z plných zřídel,
byť mdlý jen odlesk zlatých jeho křídel
se v oknech zamihnul.
A má-li spíše ticho noci rád,
já zhasnu lampu, veršů svojich družku,
a stlumím oheň, kterým chtěl jsem vzplát,
mým drahým jen by hodil na podušku
květ bílých růží, radost s láskou zticha,
až přijde po tmě, jako máj když dýchá,
chci zbožně stranou stát!

Meter: iambic
Večerní. (1.)
by Jan Václav Tůma

Zašlo slunce; stín se k zemi sklání,
den shasíná, a za ním život hyne,
jak země kladla by se k umírání,
den, dítko své, čas v náruč věčnou vine.
Jen v dálce na horách se ještě staví,
a hledě zpět, jak sám se v sobě tratí,
posýlá ještě pozdrav usměvavý,
a pak jde dál – ten už se nenavrátí! –
I duše má svůj den, a noční chvíle;
a jasný den-li v štěstí hloubce zmírá,
tu ještě na myšlence nahodilé
se zastaví, a do hloubky nazírá.
A když i zašlo, a ta duše bolem
se v blaha klade hrob, v neštěstí halí,
o čírá tma tu, pusto, smutno kolem –
však duše ještě – vzpomínkou se šálí.

Meter: iambic
V.   Uber sich selbst. Zu Pariß.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Ich suche mich mit GOtt, dem höchsten Gut,
Aufs nächste, da es seyn kan, zu verbinden;
Und da ich sonst auf meinem Kopff beruht,
Muß nun durchaus der eigne Wille schwinden.
Mein Hertze ist dem HErren übergeben,
Der soll hinfort in seinem Bilde leben.
Der Tod, der mir sonst vieles Grauen macht,
Fängt itzo an viel besser auszusehen;
Die so gefürchtete und lange Nacht
Wird einmahl unversehens übergehen;
Der Tag wird desto unverrückter gläntzen,
Und meinen Geist in Ewigkeit bekräntzen.
Der Heyland, der vor mich gelitten hat,
Bleibt bloß allein die Regel meines Lebens;
Davon zeigt Mund, und Hertz, und auch die That,
Ich mühe mich nicht mehr, wie sonst, vergebens,
Ich würck in GOtt, und weiß, auf Sieges-Thronen
Wird Gnaden-Lohn mein Werck in GOtt belohnen.

Meter: iambic
El retorno
by Rosario («Crisantema») Sansores

Yo sé que volverás Yo sé que un día
suspirarán unidas nuestras bocas
y otra vez en la noche quieta y fría
se juntarán nuestras cabezas locas.
Sé que en tus horas de nostalgia
                     evocas
el ámbar de mi piel y sé que sueñas
que estremecido entre tus manos tocas
dos palomas nevadas y sedeñas
¡Ah! Yo también cuando la alondra canta,
sueño en tu amor y mi tristeza
                  es tanta
que ya su peso el corazón ahoga
Mi vida -silenciosa pasajera-
en el esquife azul de la quimera
sobre las aguas del recuerdo, boga.

Meter: iambic
214.  Die Heiligen messen GOtt.
by Angelus Silesius

Wer gründt die tieffe GOtts? wer schätzt wie hoch Er
flammt?
Wer mist Jhn lang und breit? die Heilgen allesambt.

Meter: iambic
SPLEENY. (II.)
by Jan z Wojkowicz

Smutno je mi ze všeho, ze všeho, ach, ze všeho,
jak by jinak ani u mě nikdy být už nemělo...
Vše tak staré, zkušené tak – všechno kol tak náhle žal,
jak by na dně všechněch věcí Tíhy Duch se smuten skrýval,
unavenou hlavou kýval, zádumčivou notou zpíval:
„Já to dávno povídal,
dávno, dávno povídal...
Tisíce už říkám let – každé větvi z jara svěží,
každé písni lásky mladé, která věčnost sobě klade,
že je marnost všecko, všecko, bez výjimky všecko, všecko,
že je všecko illuse, že svět jenom k Smrti běží –
že jen klam a žal je všecko:
minulost i přítomnost,
přítomnost i budoucnost,
všechna nenávist i láska,
všechen hřích i všechna ctnost –
všecko, všecko...“
Smutno je mi ze všeho, ze všeho, ach, ze všeho,
jak by ani jinak u mě nikdy být už nemělo...
Všechno v mojí hlavě stůně, vše si stýská, hořkne nudou,
Hudebníci Zmaru v ní jen stále stejnou píseň hudou:
„Marnost všecko, bolest všecko,
šalba zlá a bolest všecko...“
Navečer se vloupal v město, posádkou rozložil stíny:
Vše je jako po zakletí, zmožené a uondané,
plné výčitek a viny –-
ze všeho jen Smutek vane,
vše tak stejné, nikdo jiný;
i ta drožka, která hrčí teskně někde z povzdálečí,
po dláždění, po kamení v monotonním teskném zvuku:
Jak by sobě naříkala, unaveně naříkala
na nudu, a hnus, a spleeny,
na samé jen kocoviny...
Smutno je mi ze všeho, ze všeho, co vidím, slyším;
ze všeho, co myslím, sním,
ze všeho, co cítím, vím,
ze všeho, ach, ze všeho,
jak by u mě ani jinak být už nikdy nemělo...

Meter: trochaic
ROMÁN DVOU DUŠÍ.
by Karel Dostál-Lutinov

Já byl jsem v nebi andělem
a měl jsem křídla bílá – – –
Že země teď mým údělem – –
tím vinna jedna víla.
Mně touha křídla spálila,
a já jsem spadl na zem
a pro Tě, duše spanilá,
jsem světským bloudil mrazem.
Tu nabylas ty křídel dvou,
k hvězdám jsi vzlétla hbitá –
a já jsem motýl pod lampou,
jenž ve prachu se zmítá.

Meter: iambic
V zášeří večerním sedím si sám,
by Jan Evangelista Nečas

V zášeří večerním sedím si sám,
záhady záhrobní na mysli mám.
Kdo mi je vysvětlí, která kde moc?
Venku se rozkládá hvězdnatá noc, –
posvátné mlčení, němé jak hrob! –
Mysl má zalétá do dávných dob;
stíny mých zemřelých kolem mne jdou –
žehnám ti, matičko, za lásku tvou! –

Meter: dactylic
- CXVII -
by Fernando de Herrera

Temor me impide, esfuerza la esperanza,
y cuanto me entorpece, Alfonso, el hielo,
tanto el ardor me alienta y alza el vuelo,
y llega do el deseo apena alcanza.
Fijo la vista, sin temer mudanza,
en la luz bella de mi eterno cielo,
y oso traer una centella al suelo,
que abrasará con él mi confianza.
Si fue con pena inmensa la osadía
que robó el fuego a la celeste rueda
terror y ejemplo a humano atrevimiento,
podré alabarme en la fortuna mía;
que aunque mi grande afán al suyo exceda,
deseo que no acabe mi tormento.

Meter: iambic
by Johann Wolfgang von Goethe

Verschon uns Gott mit deinem Grimme!
Zaunkönige gewinnen Stimme.

Meter: iambic
[ich bin bey Gott in Gnaden]
by Simon Dach

Ich bin bey Gott in Gnaden
Durch Christi Blut und Tod,
Was kan mir endlich schaden?
Was acht' ich alle Noht?
Ist er auff meiner Seiten,
Gleich wie er warlich ist,
Laß immer mich bestreiten
Auch alle Hellen-List.
Was wird mich können scheiden
Von Gottes Lieb und Trew?
Verfolgung, Armut, Leiden
Vnd Trübsal mancherley?
Laß Schwerd und Blösse walten,
Man mag durch tausent Pein
Mich für ein Schlacht-Schaff halten,
Der Sieg bleibt dennoch mein.
Ich kan umb dessentwillen
Der mich geliebet hat
Gnug meinen Vnmuth stillen
Vnd fassen Trost und Raht.
Denn das ist mein Vertrawen,
Der Hoffnung bin ich voll
Die weder Drang noch Grawen
Mir ewig rauben sol:
Daß weder Tod noch Leben,
Vnd keiner Engel Macht
Wie hoch sie möchte schweben,
Kein Fürstenthum, kein Pracht,
Nichts dessen was zugegen,
Nichts was die Zukunfft hegt,
Nichts welches hoch gelegen,
Nichts was die Tieffe trägt
Noch sonst was ie erschaffen
Von Gottes Liebe mich
Sol scheiden oder raffen,
Denn diese gründet sich
Auff Jesu Tod und Sterben,
Ihn flieh ich gläubig an,
Der mich sein Kind und Erben
Nicht lassen wil noch kan.

Meter: iambic
42. Der heilige Geist ko it als ein Sturm eines Windes
by Andreas Gryphius

Der Erden Klugheit wird wie Sprew und Staub verschwinden/
Nun Weißheit in dem Sturm sich Himel-ab will finden.

Meter: iambic
41.
by Friedrich von Logau

Die Fische lieben auch; mag Wasser-Liebe brennen?
Kein Fisch bin ich, und sie sind stumm; wer wils bekennen?

Meter: iambic
Martín de la Plaza, Luis Antequera (Málaga). 77 - Sacerdote de la Colegiata de su ciudad natal. Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Cubierto estaba el Sol de un negro velo,
luchaba el viento con el mar hinchado
y él en huecos peñascos quebrantado
con blanca espuma salpicaba el cielo.
El ronco trueno amenazaba el suelo,
tocaba el rayo al monte levantado
y pardas nubes de granizo helado
el campo cobijaban con su hielo.
Mas luego que su clara luz mostraron
los bellos ojos que contento adoro
y a quien el alba envidia los colores,
calmó el mar, calló el viento y se ausentaron
los truenos, pintó el Sol las nubes de oro,
vistiose el campo de olorosas flores.

Meter: iambic
XVII.
by Gustav Pfleger Moravský

Tam kryla nešťastníka vetché tělo
V sousedním háji šerá mohyla;
Co vlastně na vždy skryto býti mělo,
Tabulka živly sešlá pravila,
Že vášní lásky srdce zpráchnivělo.
Nad tichou mohylou se chvěje svída,
Jež smutný příbyteček strasti hlídá,
Anť pomník starý jako strážný duch
Pne nad hrobem se vzhůru v modrý vzduch
A jedné strádající duše city
Po boku šedém má v svůj kámen vryty.

Meter: iambic
Slzičky Marie Panny.
by Xaver Dvořák

Dlouhá cesta, dlouhá k nepřečkání,
v každé stopě krůpěj krve bleskne
a přec Kristus ani nezasteskne
a jen hlavu stále níže sklání.
Za ním svatá matka v tichém štkání
líce její slzami se leskne,
a když v plachém letu oko teskné
zadívá se ku Golgotské stráni,
ku Golgotské stráni nebo k zemi,
jež je vlhká krve krůpějemi,
hojněj v cestu kanou. – A kam sletly,
rudé květy na památku zkvetly...
O by jedna slza v hruď mou klesla,
snad by také poupě vonné nesla!

Meter: trochaic
Funeral elogio en la muerte del bienaventurado Rey Don Felipe III
by Quevedo

Mereciste reinar y mereciste
no acabar de reinar; y lo alcanzaste
en las almas al punto que expiraste,
como el reinar al punto en que naciste.
Rey te llamaste, cuando padre fuiste,
pues la serena frente que mostraste,
del amor de tus hijos coronaste,
cerco a quien más valor que el oro asiste.
Militó tu virtud en tus legiones;
vencieron tus ejércitos, armados
igualmente de acero y oraciones.
Por reliquia llevaron tus soldados
tu nombre y por ejemplo tus acciones,
y fueron victoriosos y premiados.

Meter: polymetric
- CVI -
by Fernando de Herrera

Tiéneme ya el dolor en tanto estrecho,
que el desmayado corazón doliente
ve el grave mal que más temió, presente,
y no cuida rendirse al triste hecho.
Obstinada porfía esfuerza el pecho,
y vence endurecido este accidente;
honra es, y no es valor, quien no consiente
que el mal tejido nudo esté deshecho.
Vos, que con generoso y alto vuelo
alzáis alegre el noble y dulce canto,
libre de este amoroso sentimiento,
herid la lira, y dad algún consuelo
a mi pena y afán antes que el llanto
último ponga fin a mi tormento.

Meter: iambic
- 716 - Acto II, REINALDOS
by Lope de Vega

Entre las armas del sangriento Marte,
entre los tafetanes que enarbola,
de la gente francesa y española,
entre el cristiano y bárbaro estandarte;
entre las lanzas de una y otra parte,
cuyo acero de sangre se arrebola,
Angélica, tu voz pudiera sola
hacer que de Paris mi espada parte.
Sigo tu luz, aunque por más distancia;
mas cuando a ti, cual mariposa, llego,
no me dan premio de mi amor tus cielos.
Y así, más enojado vuelvo a Francia,
porque es mirarse en un espejo un ciego,
seguir desdenes y obligar con celos.

Meter: iambic
Soneto
by José Pellicer de Tovar

De horror armado, de furor ceñido,
valiente lidia, a más victoria atento
el bruto victorioso, cuyo intento,
de más alto poder fue resistido.
Feroz en la campaña, es ya temido;
a toda fiera alcanza el escarmiento,
mayor aplauso debe al vencimiento,
pues fue la causa de quedar vencido.
Los postreros amagos de la vida,
se vieron antes, que la
                  ardiente llama
ejecutase el golpe de la herida
Creció la admiración, creció la fama,
y el aplauso común, en voz divina,
deidad te adora, vencedor te aclama.

Meter: iambic
LXI. Už ti s lkáním, děvo, píši,
by Josef Uhlíř

Už ti s lkáním, děvo, píši,
Jak mi den tu zdlouha mizí,
Kde se lidé ve všem liší,
Cizí mrav a řeč kde cizí.
Teď to cítím, beze tebe
Jak cizejší mojí lásce
Přichází i samo nebe,
I to slunko na své scházce.
Zde mně noc je nejmilejší,
Kde ni zraku, ani sluchu
Nevadí už věci vnější,
A já zřím jen tebe v duchu.

Meter: trochaic