PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Ließ' ein hartes Mädchen mich
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Ließ' ein hartes Mädchen mich
Auch ein Jahr und länger schmachten,
Ohn' auf meine Pein zu achten,
Dennoch würde sicherlich
Sie mich endlich wieder lieben,
Oder – Stolz und Kälte trieben
Weg von ihr, und heilten mich.
Aber ach! Natur! nach dir
Brennet Tag und Nacht vergebens
Zwanzig Jahre meines Lebens
Sehnsucht schon im Herzen mir.
Läg' ich Armer nicht an Ketten;
Himmel! meine Füße hätten
Längst sich wund gesucht nach dir!
Dennoch, wenn's auch länger währt,
Will ich gern geduldig schmachten.
Ach! dein kleinstes Werk betrachten,
Ist allein des Kummers werth,
Daß von deinen Meisterstücken,
Die im Traum' mich oft entzücken,
Dein Verlaßner nichts erfährt.
Unbemerkt und unbekannt,
Brod in einer Jägertasche,
Milch in dieser Kürbisflasche,
Diesen Stab in meiner Hand,
Wollt' ich, gleich dem schönsten Weisen,
Froh die halbe Welt durchreisen,
Bis ich fände, was er fand.
Würde mir wohl so gemach
Dieses Herz im Busen schlagen,
Folgte gleich ein Küchenwagen,
Und des Landes Gold mir nach?
Aber auch der Spott der Ritter,
Das Geheul verarmter Mütter,
Und der Bauren leises Ach!
Zwar es würde dann vor mir
Sich kein Spiel am Thore rühren,
Keine Wache präsentiren,
Und kein Horn die Neubegier
Der geschminkten bleichen Docken
Haus für Haus ans Fenster locken,
Um zu schaun das Wunderthier.
Zwar der Gastwirth schösse nie
Auf mich zu, gleich einem Blitze,
Unterm Arm' die Sammetmütze,
Und das Haupt gebückt aufs Knie,
Um den Schlag an meinem Wagen
Aufzureißen, und zu fragen:
»gnädger Herr! befehlen Sie?«
Weder ein Heyduck noch Mohr
Fragte je nach meinem Namen;
Durch Lorgnetten sähn die Damen
Nicht nach meiner Log' empor;
Niemand bäte mich zum Schmause,
Und vor meines Wirthes Hause
Führen keine Kutschen vor.
Die Gelehrten – o wie gern
Wollt' ich, um ihr Herz zu werben,
Wenigen nur Zeit verderben;
Denn die Weisheit dieser Herrn
Ist fast immer eitles Prahlen,
Leeres Klappern mit den Schaalen!
Denn wer sucht und schmeckt den Kern?
Traurig würd' ich, o Natur!
Meinen Stab nur weiter setzen,
War' ich deiner Schwester Schätzen
Irgendwo schon auf der Spur,
Und mir fehlt' es dann an Golde!
Denn die Kunst nicht, du, o Holde!
Zeigst umsonst die deinen nur.
Laß mich deine Schilderein
Nur beschauen, und vor allen
Erdefreuden, nach Gefallen,
Deiner guten Menschen freun!
Dann mag zu Florenz die schöne
Venus Anadyomene
Meinethalb verschlossen seyn!

Meter: trochaic
Kriegsandenken
by Kurt Tucholsky

Daran mag keiner mehr denken, nicht wahr –?
Daß achtzig Millionen als Sklaven des Schwerts
sinnlos über die Erde stampften,
schossen, räuberten, plünderten, feilschten,
schlugen und geschlagen wurden,
soffen, um das Leid zu vergessen,
Heimat und Menschtum zu vergessen . . .
Daran mag keiner mehr denken, nicht wahr –?
Was ist denn in den Kästen geblieben –?
Münzen, bunte Medaillen und Tand.
Seidenbänder, von deutschen Fürsten
braven Untertanen gespendet:
Seide für Blut.
Fotografien liegen in den Kästen.
»das war mein Stabsquartier in Flandern.«
»hier, diese Ferme wurde beschossen.«
»das ist ein Weibsstück aus Lomscha – ne Polin.«
Was ist denn in den Kästen geblieben –?
Was ist denn in den Seelen geblieben?
Habt ihr die Läuse, den Durst auch vergessen –:
denkt an den Mord an Leibern und Seelen –
denkt an die Unterdrückung des Mannes,
denkt an die Reden der Feldpastoren,
denkt an die Jahre, die ihr verloren,
denkt an die Frauen, die drinnen verdarben,
während die Söhne im Trichter starben – –
denkt an die große, die herrliche Zeit – –!
Vorbei? Vorüber? Vergangenheit?
Laßt ihrs treiben bei alten Standarten,
lobt ihr, die euch vier Jahre lang narrten,
legt ihr euch wieder schläfrig aufs Ohr,
seht ihr euch wieder so wenig vor
vor dem schlimmsten Feind und seinen Taten –
vor dem Soldaten –
singt ihr die alten, verderblichen Lieder –:
morgen habt ihr die große Zeit wieder –!
Fluch dem ersten August –! Fluch der Ludendorff-Zeit –!
Freund des Friedens!
Sei immer bereit!

Meter: polymetric
Al recogerme
by Clemente Althaus

En triste noche, como yo sombría,
vuelvo con lento paso a la morada
alegre ayer, hoy muda y desolada
desde que no la habitas, madre mía
¡A nadie le parece ya tardía
mi vuelta, ni conoce mi pisada,
ni con amor sonríe a mi llegada,
ni me pregunta en qué pasé mi día!
Entro: silencio en donde quier profundo
hallo; voy a tu estancia, y tu desierto
callado lecho en lágrimas inundo:
¡ningún consuelo en mi dolor advierto,
y al sentirme tan sólo en este mundo,
quisiera, oh madre, como tú, haber muerto!

Meter: iambic
TAJEMNÉ ZRAKY.
by Xaver Dvořák

Rozkošné zraky! Vzpínám k vám ruce!
svítíte snem či ve skutečnosti?
uzdravily jste duši mou chorou;
řekly jste: vstaň! a lehounce vstala.
Dlouho se těžce choulila v smutku,
ale teď celá rozkvetla vůní.
Jako sklo jste ji pronikly žhoucí,
zažehly jste v ní červánky jitra,
nového jitra, skrytého zemi.
Sleduje vás jak somnambul lunu,
vstupuje na vše výšiny lehce,
na vršky křížů stříbrných vížek,
výš a výš, hle, se radostně vznáší.
Paprsky vaše vbodly se do ní
a jsou jí křídla prostřená dálkou,
jako pták na nich vstupuje vzhůru.
Pod ní se v temnu skrčuje země,
despotka život tlumící krutě.
Unikám! Rychle! Dříve než jitro
vykřikne z konce obzoru na ni.
Nechci víc probuzení juž žádné.
Neshasněte mi, rozkošné zraky!

Meter: polymetric
Llueve
by Carlos Hugo Gamboa Molina

Llueve sobre los árboles del huerto,
donde parece que la noche llora
y en donde en cada flor duerme la aurora,
mientras mi corazón sigue despierto.
Llueve sobre el poblado y el desierto,
y al rumor de la lluvia se incorpora,
cual una multitud que al cielo implora,
de los batracios el rural concierto.
Llueve sobre las lámparas del puerto,
y en cada lámpara hay un ser que
                     añora
a otro ser que atraviesa el mar abierto
Llueve sobre el andén, a esta hora,
cuando en más de un portal, al descubierto,
vela un niño sin pan y el pan lo ignora.

Meter: polymetric
A LA VIRGEN MARÍA
by José Rizal

¡María, dulce paz, caro consuelo
De afligido mortal! eres la fuente
Do mana de socorro la corriente,
Que sin cesar fecunda nuestro suelo.
Desde tu solio, desde el alto cielo,
¡Oye piadosa mi clamor doliente!
Y cobije tu manto refulgente
Mi voz que sube con veloce vuelo.
Eres mi Madre, plácida María;
Tú mi vida serás, mi fortaleza;
Tú en este fiero mar serás mi guía.
Si el vicio me persigue con fiereza,
Si la muerte me acosa en la agonía,
¡Socórreme, y disipa mi tristeza!

Meter: iambic
Rhoswita's Bild
by Friederike Kempner

In stiller Klosterzelle saß
Ein ernstes Frauenbild,
Und eifrig schrieb und dacht und las
Rhoswita, sanft und mild!
Ein härenes Gewand
Bis an den Hals sie trägt,
Ein großes Tuch von Pergament
Ist vor ihr aufgelegt.

Meter: iambic
- IX - Al Gabrio Ceruelón, prior de Hungría
by Diego Ximenez Ayllon

Varón ilustre fuerte y elocuente
trasunto singular de aquel invito
que con potente mano y nuevo edito
domó en Toscana la arrogante gente.
Y habiendo sido su lugarteniente
valor mostrando en armas infinito,
librasteis a Ponblín de un gran conflicto
fama alcanzando y gloria permanente.
En Malta, Hungría, en Roma y Alemaña
sus muy heroicos hechos imitando
mostraste la virtud que en vos se encierra.
Y a Príncipes altísimos dejando
siendo escogido vos del Rey de España
contento le servís en paz y en guerra.

Meter: iambic
Zahořel západ, Rýn ječel tokem,
by Josef Holý

Zahořel západ, Rýn ječel tokem,
hranice k nebi vzplála.
Spoutaná postať, však vzhůru s okem,
velebná u sloupu stála
jak maják moře kolotokem.
Mnichů vztek, vojáci, baby –
Hubený kardinál
pacholka zavolal:
Zabi ho, zabi, zabi!
Plili naň, „pekelnou stvůru“,
modlil se v jasu
spoutanou paží a s okem vzhůru.
Dohořel západ, oděl se v chmuru.
„Dej lidu mému spásu“
na srdci s paží řek, s okem vzhůru.

Meter: polymetric
Ensueño musical
by Francisco González León

Herida la melómana pianista,
por mágicos recuerdos de áureos trinos,
sobre esquife de remos marfilinos
engólfase en un Ponto de amatista
Contemplan mis ensueños de turista
del Salón los tapices gobelinos,
las sepias de jarrones florentinos
y el biombo que ilustro nipón artista
Los ámbitos perfuma de la estancia
con perfumes de exótica fragancia
un corimbo de flores de Malati,
y la «virtuosa» que la estírpea
                     mano
apoya sobre el ébano del piano,
escucha una romanza de la Patti.

Meter: polymetric
Soneto amoroso
by Quevedo

Aguarda, riguroso pensamiento,
no pierdas el respeto a cuyo eres.
Imagen, sol o sombra, ¿qué me quieres?
Déjame sosegar en mi aposento.
Divina Tirsis, abrasarme siento:
sé blanda como hermosa entre mujeres;
mira que ausente, como estás, me hieres;
afloja ya las cuerdas al tormento.
Hablándote a mí solas me anochece:
contigo anda cansada el alma mía;
contigo razonando me amanece.
Tú la noche me ocupas y tú el día:
sin ti todo me aflige y entristece,
y en ti mi mismo mal me da alegría.

Meter: iambic
80.
by Friedrich von Logau

Der Friede henckt die Dieb, und Krieg beschenckt die Diebe;
Daher kummt Friedens Haß dir, Veit, und Krieges Liebe.

Meter: iambic
»ich habe das gar nicht verlangt«
by Clemens Brentano

Schaut kalt vom hellen Himmel Mondschein nieder
So störet keine Farbe meinen Blick
Ein jeder Ton klingt in mich selbst zurück
Der reine Spiegel giebt mein Bild mir wieder.
Das Echo wacht, es kehren alle Lieder
Verklungen in dem wechselnden Geschick,
Das früh verschwundne Bild vom innern Glück
Enthüllt sich froh, bewegt die leichten Glieder.
Im Herzen fühle ich ein freudig Bangen,
Ein kühles Meer von Glanz schwillt um die Brust,
Ich bin so schön von Dir in mir gefangen,
Doch alles dies bleibt Dir stets ohnbewußt
Du hast mir
Und nichts

Meter: iambic
II. CESTY.
by František Serafínský Procházka

Vyšel jsem do světa,
sto cest bylo,
ještě mi k dojití
nestačilo.
U jedné pěšiny
klíčí pšenka,
se mnou ji sívala
má panenka.
U druhé pěšiny
zoráno je,
a co tam vyroste,
není moje.
U třetí pěšiny
záře skvělá,
mez to tam měsíčkem
hoří celá.
Ta čtvrtá pěšina
kamenitá,
a z páté bláto mi
za krk lítá.
A tak se cesty mé
proplétají,
ta radost, ta žalost
vždy mi dají.
Tam něco usychá,
zde zas puká,
a ejhle, u každé
boží muka.
Zbělená dívá se
v čtyři strany,
na hoře křížek v bok
naviklaný.
A ještě něco víc
taky tu je:
nad hlavou skřivan mi
vyzpěvuje.

Meter: polymetric
Crepuscular
by Efraín Saenz Cordero

Alárgase el camino polvoriento
bajo la verde fronda campesina,
donde pone su armónica sordina
la música quimérica del viento
La tarde en el milagro del momento
más allá de los mares se reclina,
mientras la noche al descender
                     inclina
su sombra, como un negro pensamiento
Ya no se ve al pastor por el camino
ni el rebaño de ovejas que al paisaje
le brindaban su encanto peregrino.
Queda no más, como el jirón de un traje,
bajo el dormido cielo vespertino
la irisación del último celaje.

Meter: iambic
377. Voll Liebe und Vertrauen –
by Gerhard Tersteegen

Sag, ob ich dich nicht liebe recht;
Du kannst es in der Krippe schauen!
Es wär' wohl ungeschickt und schlecht,
Wenn du mir

Meter: iambic
Mluva naše.
by Vojtěch Pakosta

Úděl dražší nad poklady,
hudba nebes, pokrm sladký:
jest ta drahá mluva naše,
mluva otce, mluva matky.
Nevděčníkem – kdo jí nedbá,
hanbu sobě k hanbě kupí,
nezdárníkem – kdo jí zhrdá,
odrodilcem – kdo ji tupí.
V požehnání žíti bude,
kdo si váží otců statku,
řeči, – neboť požehnaný,
kdo ctí otce, kdo ctí matku.

Meter: trochaic
62. Že chladný jsem? Viz v sněhu kraje chudé,
by Adolf Heyduk

Že chladný jsem? Viz v sněhu kraje chudé,
já vzdechnu slovo láska třikrát jen,
a jedním rázem jaro na nich bude.

Meter: iambic
¡Victoriosa!
by Aurelia Castillo

¡La Bandera en el Morro! ¿No es un sueño?
¡La Bandera en Palacio! ¿No es delirio?
¿Cesó del corazón el cruel martirio?
¿Se realizó por fin el arduo empeño?
¡Muestra tu rostro juvenil, risueño,
enciende, ¡oh Cuba!, de tu Pascua el cirio,
que surja tu bandera como un lirio,
único en los colores y el diseño!
Sus anchos pliegues al espacio
                     libran
los mástiles que altivos se levantan;
los niños la conocen y la adoran
¡Y sólo al verla nuestro cuerpos vibran!
¡Y sólo al verla nuestros labios cantan!
¡Y sólo al verla nuestros ojos lloran!

Meter: iambic
1L: Grüßt mich mein Mutterlieb?
by Friederike Kempner

Grüßt mich mein Mutterlieb?
Ist ihr nicht bang?
Ach, schon so lang,
Ist's, daß sie fortblieb:
Dort in der Ferne
Kreisen die Sterne,
Sphärische Lieder,
Rauschend Gefieder,
Dorten ihr Bild,
Seh'n wir uns wieder,
Tönen die Lieder,
Mutterlieb, mild!

Meter: polymetric
32.
by Friedrich von Logau

Der hier liegt, der war von Thon, machte nachmals selbst auß Thone
Viel Gefässe, die man braucht, theils zu Ehren, theils zu Hohne.
Er auß Thon ist wieder Thon, was auß Thon er macht, ist Thon;
Dieser bleibt; er aber steigt zu der Herrligkeit davon.

Meter: trochaic
- LII - Canta amorosas influencias de los astros desatadas en nueve armonías y dulces metros
by Joseph de Litala y Castelvi

Ah del Amor sagrada Astrología,
que predomina en cuerpos sublunares,
sin excepción de tierras, y de mares,
por dilatados términos del día.
Que respeto, que imán, que simpatía
es esta (Cielos) con que en sus altares,
sacrificios votivos singulares,
engañada la propia fantasía.
Con un impulso arrastra soberano,
el arbitrio más libre y altanero,
máximas ejerciendo de tirano.
Porque razón (o Celestial Clavero)
me sujetas a imperios de tu mano
haciéndome vivir de lo que muero.

Meter: polymetric
En ocasión de no darle el Duque de Lerma las ferias de una esfera y de un estuche de instrumentos matemáticos, escribió este
by Quevedo

La esfera, en que divide bien compuestas
repúblicas de luz rayo elegante,
entre vuestra excelencia y entre Atlante,
uno la tiene a cargo y otro a cuestas.
Satisfacción, señor, y no respuestas,
pide el vil concetillo mendicante.
Haya tres ferias este mes, y espante
el veros añadir al año fiestas.
Esté la esfera limpia, está lustrosa,
que da lástima el verla tan tomada,
en una galería tan curiosa.
Un Cáncer basta a toda esfera honrada:
que me dicen está muy peligrosa,
más comida del signo que ilustrada.

Meter: iambic
Soneto
by Pedro del Castillo

Del Cielo Augusto del materno seno
salió Felipe Quinto a luz, el día
mejor que ha visto España, ni podía
sino es el sumo bien darle tan bueno
Mas ay, que cuando le celebra lleno
de gozo, de contento, y de alegría,
el Oriente del Sol, que amanecía
tiñó su Aurora de mortal veneno
Apenas rompió el Alba el Sol Hispano
(dicha fue la mayor que se esperaba)
cuando a la Reina dio mortal dolencia.
Intercadencias tiene el bien humano,
templóle el mal, mas no perseveraba,
que el mal, en tanto bien, era violencia.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Bautista Arriaza

Católico monarca, que has vencido,
siendo escudo a la fe de tus mayores,
más que del fiero Marte los rigores,
las perfidias de un siglo corrompido.
Tú, que Fernando y español nacido,
colmaste nuestros votos y clamores,
doblando a sí la afrenta a los traidores
con dos títulos más de ser querido;
Hoy renueva, Señor, Madrid el gusto
de haberte visto regresar triunfante
de la opresión de un invasor injusto.
Cuánta gloria no encierra un solo instante,
pues da a tu sacra sien lauro el más justo,
y al pueblo libre palma de constante!

Meter: iambic
- XLVII - Soneto acróstico (san Luis Beltrán)
by Joseph de Litala y Castelvi

Sales astro feliz, lucero hermoso,
A ser del Orbe asombro peregrino
No vio el Pego en su margen cristalino
Lo que el Turia en su sitio delicioso.
Venere su corriente el prodigioso
Imperio, con que a fuerza del destino,
Sujetas Luis un corazón sin tino,
Bárbaro, atroz, cruel, más ya piadoso.
Era un rayo de plomo el que violento,
Libraba con su ceño ardiente herida
Tropezando en su arrojo (lance fuerte).
Rindiose pavoroso tu ardimiento
A vista de un milagro, que la vida
Nos da triunfando de la misma Muerte.

Meter: iambic
- -
by Lope de Vega

Sentado estaba el padre de las gentes
a los umbrales de su casa un día,
que en la mitad del cielo el sol ardía,
cuando miró tres ángeles presentes.
Las manos, que después tan obedientes
hallaron el cuchillo y la osadía,
juntó arrojado por la tierra fría,
y dijo a los varones eminentes:
Para, Señor, aquí come y descansa
debajo de esta sombra entre estas flores,
si con tu gracia mi humildad abonas.
Lavaos los pies, el agua corre mansa,
mas ¿cómo Señor dijo y no señores?
porque adoraba un Dios en tres personas.

Meter: iambic
No imites a tu amigo Lauro cuya rebeldía mereció este soneto
by Jacinto Polo de Medina

¿No escuchas Con tu ingenio aquella fría
fuente, Lauro, que hermosa se dilata?
¿Ves cómo vuela pájaro de plata?
Sagrada es, a mi ver, filosofía.
Líquida erudición tanta armonía
tu estudio sea, pues tu ser retrata;
una onda a otra onda lo desata,
así impele él un día al otro día.
Mas si de avisos no te persuades
y te ofende escuchada y no temida
la culpa de tus locas vanidades,
bien de avisarte temerá mi vida,
que es siempre lo que informa las verdades
una salud muy mal agradecida.

Meter: polymetric
NOVALIS NA PODZIM.
by Jan z Wojkowicz

Kol aster, vinic, oči rozzářené,
vzdušnými, plachými se prokmitává kroky
mládenec útloboký;
po jeho štíhlém zjevu hedvábí vlasů vlaje...
Teď, gazel hnědooký,
blaženě, jako vytržením, stane:
Sešpoulí rty své karafiátové,
svá úzká prsa vypne, chůzí udýchaný,
a rozteskněn, v úsměvné tuše snové,
se rozhlédne přírodou na vše strany!
Jak shléd teď něžně na květ, nebe změřil čisté,
úsměvné, hluboké, jak jeho duše tichá!
Ba, vše tak známé dnes, tak moudré – je to jisté:
Vše, co kol děje se, už Její krásou dýchá!
Vše o Ní hovoří již dnes, je ve Vše proměněna!
Květiny, oblaka – vše má již tvary Její!
Zde pozdravuje ho, hovoříc o Naději,
Sofie, Moudrost-Věčnost, dávno Vytoužená!
Čeká Ji pokojně. Vždyť ví, že blíž je denně
bráně, jež vede k Ní, bráně Veliké Noci;
jsou jeho bledé ruce teď bledší každodenně,
jsou jeho oči denně živější tajnou mocí,
co mladých, bledých, denně bledších, tváří
duchové, svaté světlo mocněji vždy září.
Až přijde jeho čas, vzdá se Jí šťastně, klidně,
úsměvem shledání se přivítá s Ní vlídně:
Vždyť ví, že proto pouze od Ní vzdálen byl,
by Ona stoupala, a on k Ní vystoupil!

Meter: iambic
1L: Zwei Inkunabeln seht ihr hier vereint.
by Franz Grillparzer

Zwei Inkunabeln seht ihr hier vereint.
Die eine trägt schon Fausts verjährte Züge,
Die andre, wie der Wortverstand es meint:
Ein Kind, wahrhaftig halb noch in der Wiege.
Ob nun sie durch ein Drittes sich ergänzen,
Hängt ab von Bengel, Form und freien Drucklizenzen.

Meter: iambic
68. Als ein Frauenzimmer Vorstehendes übel aufnahm
by Abraham Gotthelf Kästner

Was ich von Gänsen hier geschrieben,
Trifft Sie, Madam, gewißlich nicht.
In Gänse, so wie die, von den die Mutter spricht,
Kann man sich ja verlieben.

Meter: iambic
OTÁZKA A ODPOVĚĎ
by Rudolf Medek

Kdo ve vřavě hlučné, v které tančí svět,
v níž se duše lidí vratce potácejí,
může srdci tvému dobře rozumět,
srdci, v němž teď žhavou lávou hřmějí
všecky síly země?
Kdo se zastaví a kdo se skloní ke mně,
ruky podá, aby se mnou šel
ohni vstříc a dešti střel?
Ten, kdo s mukou prošel nad propastmi strázní,
poroby kdo poznal šedou chut,
o slunci kdo snil uprostřed temné noci –
mezi nádherou kdo chodil věčně chud:
ale také ten, kdo neseslábl bázní
před útokem hmoty – kdo se nevzdal moci,
která ducha hubí, kdo své čelo zdvih
mezi otroky, kdo za bouřného dne
si uchoval v hodinách soumračných
srdce svobodné!

Meter: trochaic
17.
by Friedrich Rückert

Der Andacht Thräne soll man nicht vom Auge wischen,
Denn nichts sosehr wie sie kann dessen Glanz erfrischen.

Meter: iambic
V Rakousku za Clama a Seidlera.
by Karel Červinka

Často orby z ministerstva
bráni předsedové zčerstva.
Z toho máme jenom hoře:
proto námi tak se oře.

Meter: trochaic
2.
by Emanuel Geibel

Herr Walther, dessen Ruhm erklungen,
So weit die deutschen Ströme gehn,
Als er sich Land und Leut' ersungen,
Da jauchzt' er auf in Liedeszungen:
Ich hab' ein Lehn! Ich hab' ein Lehn!
Herr Walther von der Vogelweide,
Und wüßtet Ihr, was mir geschehn,
Wie ich zu Freuden kam aus Leide,
Ihr hörtet singen mich mit Neide:
Ich hab' ein Lehn! Ich hab' ein Lehn!
Mein Lehn sind eitel rote Rosen,
Die Tag und Nacht in Blüte stehn,
Frau Minne ließ es mich erlosen,
Mit Scherz bestell' ich's und Liebkosen:
Ich hab' ein Lehn! Ich hab' ein Lehn!

Meter: iambic
- LXXXVII - Al corazón temeroso
by Pedro Soto de Rojas

Piloto sabio, de la nave de oro,
que sobre el mar de amor eleva espumas;
tú que cuentas sus astros, tú que sumas
las arenas, que cercan su tesoro.
Porque das suelta al inefable lloro,
pues en medio navegas de las brumas,
mientras se viste el Alción de plumas
(seguridad debida a tu decoro).
Reposa corazón, olvida el llanto;
no temas tempestades, claro el cielo,
no hay nube que a tu sol imponga afrenta;
mira, que las sospechas pueden tanto,
que harán borrasca en el seguro suelo,
y podrás anegarte sin tormenta.

Meter: iambic
PÍSEŇ...
by Kamil Berdych

Zapomenem na bolesti,
zapomenem na to štěstí,
jež jsme chtěli mít...
Ještě máme touhy dravé,
ještě máme pěstě zdravé,
máme s kým se bít!
Vyhráli jsme v boji mnohém,
vyrovnáni s pánem bohem,
děti beze jmen,
a když bude vojna tuhá,
padneme druh vedle druha,
jako jeden kmen...
Na jedné však ratolesti
jeden plod zrát bude, kvésti
z krve Tvé a mé...
Bude-li mít pěstě zdravé
a jako my, touhy dravé
tož nás nesklame...
Naše doupě nezná bázně,
zoufalství a bouří strázně,
a když musí hřmít,
zapomenem na bolesti,
na svou bídu, na své štěstí,
budeme se bít,
s životem se bít...

Meter: trochaic
VERE NOVO.
by Josef Svatopluk Machar

Sana mens in corpore
sano – drobný priman říká,
v tlustých knihách hledá pak
smysl toho Latiníka.
Sana – zdravá, mens je duch,
in – toť s ablativem bude –
pod velkými brejlemi
svítí dětské oči rudé.
Corpore je od corpus,
zdravý duch je v těle sano –
po zádičkách jede si,
kříž jej bolí dnes už, ano.
V zdravém těle zdravý duch –
tak té věty smysl stihl – –
s odstalýma ušima
vodnatelnou hlavu zdvihl.

Meter: trochaic
by Johann Wolfgang von Goethe

Wer wird von der Welt verlangen?
Was sie selbst vermisst und träumet,
Rückwärts oder seitwärts blickend
Stets den Tag des Tags versäumet.
Ihr Bemühn ist guter Wille,
Hinkt nur nach dem raschen Leben
Und was du vor Jahren brauchtest,
Möchte sie dir heute geben.

Meter: trochaic
1L: Wenn mich bejahrte Spröden quälen,
by Christian Felix Weiße

Wenn mich bejahrte Spröden quälen,
Mir ihrer Jugend Glück erzählen,
Und auf die ietzgen Zeiten schmählen:
Wie lang wird mir die Zeit!
Wenn artge Mädchen mit mir spielen,
Die noch wie ich, ihr Leben fühlen,
Und schlau nach meinem Herzen zielen,
Wie hurtig verschwindet die Zeit!
Wenn meine Vettern mich betäuben,
Mir weise Regeln niederschreiben,
Wie ich soll gute Wirthschaft treiben:
Wie lang wird mir die Zeit!
Doch wenn sie wie der Tejer winken,
Wo eingeschänkte Gläser blinken,
Mit ihnen jugendlich zu trinken,
Wie hurtig verschwindet die Zeit!
Wenn mich politsche Mäckler stören,
Sich wieder Türk und Pabst verschwören,
Bald Reiche baun, bald sie zerstören,
Wie lang wird mir die Zeit!
Doch wenn mit unsrer Zeit zufrieden,
Mich muntre Freund im Krieg und Frieden,
Durch heitre Scherze nie ermüden:
Wie hurtig verschwindet die Zeit!
Wenn meine Wechsel langsam gehen,
Die Gläubiger nicht Spas verstehen
Und Wirthe mich nicht gerne sehen,
Wie lang wird mir die Zeit!
Doch wenn die volle Börse klinget,
Man Wein mir ungefordert bringet,
Wenn man bald tanzt, bald küßt, bald singet:
Wie hurtig verschwindet die Zeit!

Meter: iambic
JITRO MĚ MILĚ.
by Josef Lukavský

Něžným proudem zlaté záře
slunce budí dům,
v němž jsme sobě zbudovali
lásky tusculum,
jemných blesků třpytnou tkání
volá ze sna písně ranní,
dřív než plné jitro vzbudí
žití ruch a šum.
V bílém loži andělíček
protáh' se a zív,
rozhlédl se, pousmál se,
jak by to byl div,
že se vzbouzí v bílém loži
a ne v pekle na rohoži,
když byl včera ohně pekel
tolik žádostiv.
Andělíček roztál v úsměv,
ale ihned vzdych'
při vzpomínce, zda to všecko
nebyl strašný hřích
od chvíle, kdy rozžeh' plamen,
až k chvíli, kdy jenom „amen“
mohl šeptat a nešeptal,
blažený a tich.
Tady – ano, zrovna tady –
slyšel: mám tě rád!
a pak šel za hlasem touhy
lásky do tenat
a když chtěl nazpátky jíti,
bylo pozdě, píseň žití
začaly už všechny smysly
čarokrásně hrát...
Andělíček rozpřah' lokty,
blaženě se chvěl,
ve vzpomínce všecky slasti
znovu okoušel
a když spatřil, jak se směji,
jak šťasten se touhou chvěji –
„Vezmi vše, co ještě zbylo,“
tichounce mi děl...

Meter: trochaic