PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Wenn ich bei der Arbeit stehe,
by Gerhard Tersteegen

Wenn ich bei der Arbeit stehe,
Esse, trinke, sitz' und gehe,
Ach, das Herz ist anderswo,
Unberührt und innig froh.
Nur im Geist mit Gott gemein,

Meter: trochaic
El monasterio
by Julio Herrera y Reissig

A una menesterosa disciplina sujeto,
él no es nadie, él no luce, él no vive, él no medra
Descalzo en dura arcilla, con el sayal escueto,
la cintura humillada por borlones de hiedra.
Abatido en sus muros de rigor y respeto,
ni el alud, ni la peste, sólo el diablo le arredra;
y como un perro huraño, el muerde su secreto,
debajo su capucha centenaria de piedra.
Entre sus claustros húmedos, se inmola día y noche
por ese mundo ingrato que le asesta un reproche
Inmóvil ermitaño sin gesto y sin palabras,
en su cabeza anidan cuervos y golondrinas,
le arrancan el cabello de musgo algunas cabras,
y misericordiosas le cubren las glicinas.

Meter: anapestic
LA CANCIÓN DEL CREPÚSCULO [A mi buen amigo el poeta Remigio Jocson.]
by Remigio S. Jocson

Para ahuyentar los miedos del camino
vas cantando en la tarde que declina.
Bien sabes que ser poeta es ser divino,
—y la poesía es ciencia que adivina
todas las emboscadas del Destino—
Tienes el alma enferma de poesia,
de quimeras sonámbulas e ignotas.
Y sientes la inmortal melancolía
de los que viven con las alas rotas
y hacen del verso el pan de cada día.
Yo también, como tú, al viento cedo
mis cantos en la tarde taciturna,
propicio a la inquietud, fácil al miedo.
Y le pido al arroyo cristalino
las cuerdas de su música nocturna
para ahuyentar los miedos del camino.

Meter: polymetric
TREST.
by Jaromír Borecký

Ty vaše oči modré, blouznivé!
Kdys poznal jsem hloub celou jejich tůní.
Šla z divadla jste, zahalena vůní,
z hry v srdci ještě city různivé.
Já dohonil vás u vrat. Žíznivé
vás pily zraky. Bylo novoluní,
mráz, tma, jen v plynu perlami se sluní
vám na kožíšku vločky třpytivé.
Prv tázavě jste oči ke mně zvedla,
pak náhle jak by sám tu Gabriel
s ohnivým mečem na prahu stál ráje.
Svou nízkost cítím, hřích mi v srdci taje,
v tmě průjezdu co ztrácíte se zbledlá.
Ten meč však navždy již v mém boku tkvěl.

Meter: iambic
El arroyo
by María de los Ángeles Espejo

Recostada en la cuenca reluciente
cabe el fonje tapiz de áureos bancales,
bajo toldo flexible de juncales
fluye, pausada, mórbida corriente
Sin artificios, del cristal ambiente,
en el moaré sutil de albos cendales
refocílanse a trechos siderales
lumbres, en tregua azul, serenamente
Osa el arroyo ante la gracia leda,
en la propicia estagnación del sueño
prender el rayo que adoró su empeño;
mas luego en torvo mar extinto queda
¡Y llora la visión desvanecida
cual gime el alma su ilusión perdida!

Meter: polymetric
34. Tafellied
by Johann Heinrich Voß

Wie hehr im Glase blinket
Der königliche Wein!
Wie strömt sein Duft! O trinket,
Und laßt uns fröhlich sein!
Doch fälscht ein Rebenhasser
Den Feuertrank mit Wasser;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und reicht ihm klares Wasser!
Der edle Wein erweitert
Des edlen Mannes Herz,
Erhellt den Geist, und läutert
Des Wortes Ernst und Scherz.
Will jemand einen Sparren
Zu viel ins Dach uns narren;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und laßt ihm seinen Sparren!
Es strahlt, wie Gottes Sonne,
Die Wahrheit allgemein;
Nicht Kirche, Log' und Tonne
Des Denkers schließt sie ein.
Wenn etwa Schält' im Dunkeln
Von eigner Wahrheit munkeln;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und lacht der Schälk' im Dunkeln!
Kocht thöricht Gold im Tiegel,
Und blast den Diamant;
Raubt Salomonis Siegel,
Der Geister Graun, und bannt!
Doch wird zum Trank der Jugend
Gebraut der Sterne Tugend;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Nur Wein ist Trank der Jugend!
Wer Messe liebt zu plärren
Am hellen Fronaltar,
Der spiel' auch Tempelherren
In weißem Amtstalar!
Doch trennt man uns vom Bunde
Der feuchten Tafelrunde;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und fei'rt die Tafelrunde!
Beim Trunk gehört ein König,
(so war's in alter Zeit!)
Der, trinkt ein Gast zu wenig,
Ihm Dreimaldrei gebeut!
Doch raunt man von Sankt Petern,
Und unbekannten Vätern;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Trotz unbekannten Vätern!
Wir zechen gern in Frieden,
Und glauben, was man kann!
Im Osten auch und Süden
Wohnt mancher Biedermann,
Doch rühmt ein Schalk uns Kloster,
Tonsur und Paternoster;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und schickt ihn heim ins Kloster!
Auf! füllt das Glas, ihr Lieben,
Und trinkt den lieben Wein;
Sei's Dreimaldrei, sei's Sieben,
Die bös', auch Dreimalneun!
Doch sperrt ein Schalk den Schnabel
Zu Pfaffentrug und Fabel;
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Frisch!
Trommelt auf den Tisch!
Und schlagt ihm auf den Schnabel!

Meter: iambic
Pintura del cruel estado de un celoso
by Gaspar María de Nava Álvarez

Así como el bridón noble y fogoso
al eco del clarín, que el aire hiende,
la crin encrespa, las orejas tiende
y a veces la menea presuroso,
enhiesta la cerviz, el polvoroso
suelo a patadas deshacer pretende,
tasca el duro bocado, que le ofende,
se inquieta y combatir desea ansioso,
se encuentra aquel amante desdichado,
que en su pecho los celos aposenta
y vive con sospechas alarmado.
Porque todo lo agita, le impacienta,
hasta que llega a ver desengañado
con pureza su honor, falsa su afrenta.

Meter: iambic
TESKNÉ PŘÍTMÍ
by Božena Benešová

Dnes soumrak tolik sliboval a příliš důvěřivě snil,
po horkém dni se lichotně až k jarním hrudám přichýlil,
dech jeho voněl čekáním, tím které v srdci rozpěje
na sladkou notu vzpomínek zas píseň nové naděje.
Však večer pranic nesplnil, jak zlhostejnělý přišel druh,
jenž v zamyšlení zapomněl na něhy nesplacený dluh
a který jenom únavu má v zraku, kde jsi hledal sen,
a nechce chápat ničeho a nechce býti pochopen.

Meter: iambic
XXXII. T. G. M.
by Petr Křička

Tak rozšuměl se starý, rodný bor
za klidných dnů:
„Ten život – vroucný s Bohem rozhovor,
boj andělův...
O víc než pravdu neusiloval,
v boj za ni šel.
Silný i k těm, jež nad vše miloval,
z ran krvácel.
O víc než pravdu neusiluje,
když zbělel vlas.
Úsměvné srdce zase miluje,
odpouští zas...
Geniem, vášní nezatemněným,
síla a klid,
hrdinským srdcem, hořem zjemněným,
vede svůj lid.
Hlouběji, nežli v moři padá olovo,
v něm dobro tkví.
Rozsévač sije slovo apoštolovo,
chléb vezdejší,
v tu sije zem, již miluje a zná.
Čas přijde žít!
Člověka uzří duše vítězná
člověkem být.
Ten život – vroucný s Bohem rozhovor...“
V žasnoucí svět
„Miluji,“ šuměl po skalinách bor
i v sadě květ...

Meter: iambic
IMPROVISACE.
by Hugo Kepka

Odkudsi brzo přijdou k nám princi touhou choří,
na loutny bílých světel nám budou tiše hrát...
Jak silni jsou svá vesla nedají vřavě moří –
jen našim skřítkům malým se budou posmívat.
Co bylo nedostupno jich písně sladce vzruší,
kde světla shasínala plamínkům dají plát,
snům klíčit dají v květech a v hudbě blízkých duší –
však našim skřítkům malým se budou posmívat.
Ti princi z krásných zemí a z dálných říší přijdou,
na loutny bílých světel nám budou tiše hrát –
a v hloubce modrých nebes i nové hvězdy vyjdou,
jen našim skřítkům malým se budou posmívat.

Meter: iambic
Proto.
by Eliška Krásnohorská

Mezi květy dlela
zlatá včela,
k bílým oblakům se nesly
lesklé hrdličky;
úsměv světlaplný
líbal vlny –
proč ti, děvče, na tvář klesly
teplé slzičky?
„Na mne žádná včela
nevzpomněla,
já jsem mezi hrdličkama
osamotnělá,
láska neosvítí
mého žití, –
proto často, když jsem sama,
pláčí očka má.

Meter: trochaic
SEN LÁSKY. (V.)
by Josef Václav Sládek

MNĚ zdálo se dnes o jezeru
ve hvozdě hlubokém,
svit měsíčný plál v pološeru
na nebi vysokém.
A světlé mlhy vystoupily
a táhly přes vodu
jak družiček sbor sněhobílý
v svatebním průvodu.
Dvě borovice tmavé stály
jak věže kostela
a vítr táh’, jak varhan z dáli
by hudba zazněla.
Tu náhle jak by někdo vzkřiknul
v bolesti divoké;
a v ráz svatební průvod zniknul
do tůně hluboké.

Meter: iambic
Gitanjali 6
by Rabindranath Tagore

Pluck this little flower and take it, delay not! I fear lest it droop and drop into the dust.

It may not find a place in thy garland, but honour it with a touch of pain from thy hand and pluck it. I fear lest the day end before I am aware, and the time of offering go by.

Though its colour be not deep and its smell be faint, use this flower in thy service and pluck it while there is time.

Meter: trochaic
- - A Juan de Piña, en defensa de Apolo
by Lope de Vega

La dulce flauta de los Dioses risa,
y de Palas afrenta y menosprecio,
Marsyas Saryro halló, crítico necio,
que de arrogante las estrellas pisa.
Tañe con Febo, o Piña, aunque le avisa
de su castigo el inmortal desprecio,
y con la flauta la ambición del precio
imita su cornígera divisa.
Desuéllale vencido en un acebo
la piel sangrienta, y los dorados bronces
de un templo su castigo inmortalizan.
Si algún flautista no respeta a Febo,
¿de qué te admiras tú, pues desde entonces
tan desolladamente critiquizan?

Meter: iambic
Před bojem.
by Jaroslav Martinec

Dej mi oheň, který věčně sálá,
jako slunce svoje blesky žhoucí;
rozněť v prsou plamen lásky vroucí,
aby duše znovu pookřála!
Dej mi oheň, ať mi pozasvítí,
kdy mým plánům pusté temno brání.
Dej mi lásku, bez níž byl by život
jenom dlouhé, trápné umírání.
Dej mi lásku, dej mi požehnání,
jestli kletba hlavu stíhne moji;
myrtou oviň zkrvácenou skráni,
kdybych klesnul přemožený v boji!

Meter: trochaic
EL MUNDO
by Isidro Marfori

Armónica amalgama de colores,
el mundo era un pensil de regias galas
cuando ayer, aún sin penas ni dolores,
batió el poeta sus bisofias alas.
Mas ahora que descansan mis vigores
sobre la cumbre rispida de Palas,
contemplo de éste Mundo los fulgores
cual si viese la luz de unas bengalas...
Ya sé lo que es, ¡miseria y podredumbre!
pues al quebrarse el prisma del encanto
al golpe de mi brusca incertidumbre
he visto que en la charca del espanto
se sumía la ignara muchedumbre
entre el tumulto de su risa y llanto...

Meter: iambic
67.
by Friedrich Rückert

Süß muß es Schwachen seyn, des starken Feinds zu spotten,
Wie um die Eule schreyn am Tage Krähenrotten.
Die fromme Schwalbe sticht im Flug auf eine Katze,
Lustkreischend, daß umsonst sie streckt nach ihr die Tatze.

Meter: iambic
Ryba.
by Josef Kalus

V ohromné síni
s četnými okny
ryb nesčíslné
viděl jsem množství
různého tvaru
a velikosti
na dlouhých stolích,
ve velkých džberech,
i na hromadách
bez vody leknout.
Kol lid se tísnil,
kupoval, smlouval,
a prodavači
vážili jenom,
sekali v kusy:
rybový zápach
nesnesitelný
pronikal všecko.
Koupil jsem také –
chvilkový rozmar –
nevelkou rybu,
zmořenou polo
vedrem a žízní.
V spěchu ji nesu
ku břehům moře,
abych jí vrátil
svobodu, volnost.
Když jsem ji vnořil
zlehounka do vln,
ožila hnedle;
poznavši rodný
mateřský živel
z dlaní jak úhoř
vyklouzla hbitě,
zálibně ploutví
do vody tlesknouc –
nezmizela však
v tajemné hloubi:
poblíže břehu
plovala klidně.
Marně jsem volal:
„Rybář tu číhá –
bláhová, utec
na širé moře,
varujíc sestry
před nástrahami
člověka-sobce!“
Snad neslyšela:
držíc se břehu
do nalíčené
zaběhla sítě.
Rybář se směje,
za propitné hned
zpět mi ji dává.
Pouštím ji znova –
Však ona zase
jak zpitomělá
ku břehu plove;
marně ji plaším
kaménkem drobným,
bojí se velké
hluboké vody,
zbaběle spějíc
v otrocké jařmo. –
I mrštím rybou
na širé moře
daleko do vln,
a odcházeje
neohlédám se...
Nechci zas vidět
zbabělý její
ku břehu návrat...

Meter: iambic
X. A poutník procit, zjevy s anděly
by Jaroslav Vrchlický

A poutník procit, zjevy s anděly
se rozprchly, tíž padla na skráň jemu;
dřív mlhou zřel, teď ostře zřel v tvář všemu,
kříž prohlédl si, ten byl zpuchřelý.
Girlandy révy kolem visely,
vil břečtan se výš k boku zraněnému
a rázem zdálo se mu zchvácenému,
ký sen ho jal ve spár svůj zvetšelý.
Pak minul sen, a před ním cesta holá,
teď vzbudil se a musí kráčet dále,
sny zmizely a on jen dále žije.
A musí žíti, tomu neodolá,
ať v resignaci, v zápasu či žale,
to, co je za ním – byla poesie.

Meter: iambic
En el día de la presentación
by Juan de Jauregui

El justo Simeón al Verbo humano
abraza, y a la muerte apetecida
grato se ofrece, al tiempo que la Vida
tiene, y el mismo Espíritu, en su mano.
Y cual sonoro cisne, el sabio anciano,
ya su esperanza y gran edad cumplida,
alegre de su fin, la agradecida
voz funeral así levanta ufano:
«La muerte agora (oh, claro sol, que abierta
senda nos muestras a la vida ausente!)
llegue, y en paz el cuerpo desanime.
«No precie ya, quien ve tu luz presente,
ver otra luz; ni el que la firme y cierta
salud alcanza, la mortal estime.»

Meter: iambic
Opatovická legenda. (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

U sudu, pod nímž Kolda spal,
stál opat s číší plnou,
v té vína oheň zlatem plál
a rudou hořel vlnou.
Jak pronikl by jeho sen,
dí opat v smíchu k němu:
„Jak s pokladem jste spokojen,
co díte vínu mému?
Neb to ten poklad největší,
jejž klášter náš zde hostí,
on všecky trudy vyléčí,
a blázen, kdo se postí.
Ten poklad Karel viděl též
a zkusil jeho štěstí,
vše ostatní jest báj a lež –
nuž výše s číší v pěsti!“
A Kolda věru nevěděl,
zda pravda to či báje,
a zas jen plnou číši zřel,
v níž svůdné víno hraje.
I vzal ji z ruky opatu
a rychle, bez hovoru
ji vypil v blaha záchvatu
a za ním mniši v sboru.

Meter: iambic
- XI - Marfida
by Juan de Almeida

Qué amante fue de amor tan regalado,
que a dones de su madre tan querido,
cual yo de áspero esquivo y desvalido,
amargo, triste, humilde y bajo estado.
Ahora en santa gloria entronizado,
el antiguo pesar puse en olvido,
dulce fatiga del dolor sufrido,
glorioso penar del mal pasado.
Juntáronse a cumplir mis hados buenos
Marfida, amor, el tiempo con quien obra
razón, y la fortuna, no la vida.
Ella dijo: no más, amor: no menos,
el tiempo basta y la razón no tibia,
la fortuna calló y a la su rueda
que estará firme y queda
pues son de voluntad concorde y una,
Marfida, amor, razón, tiempo y fortuna.

Meter: iambic
- 9 -
by Lope de Vega

Dios mío, sin amor ¿quién pasará?
Algo ha de amar quien hombre al fin nació.
Tres cosas que tú dices, hallo yo
en que todo el amor resuelto está:
amarte a Ti cualquiera lo dirá.
¿Qué escita, que hombre bárbaro no amó
al Dios que le sustenta y le crió,
y el aire en que respira y luz le da?
Pues al amigo en ley de amor se ve,
¿tengo de amar al enemigo? Sí,
que pues que Tú lo mandas, justo es.
Dichoso aquel, mi Dios, que te ama a Ti,
en Ti al amigo con honesta fe,
y al enemigo por amor de Ti.

Meter: iambic
Die Launischen .
by Friedrich Hölderlin

Hör' ich ferne nur her, wenn ich für mich geklagt,
Saitenspiel und Gesang, schwingt mir das Herz
doch gleich;
Bald auch bin ich verwandelt,
Blinkst du, purpurner Wein! mich an
Unter Schatten des Waldes, wo die gewaltige
Mittagssonne mir sanft über dem Laube glänzt;
Ruhig sitz' ich daselbst, wenn,
Zürnend schwerer Beleidigung,
Ich im Felde geirrt — zürnen zu gerne doch
Deine Dichter, Natur! trauern und weinen leicht,
Die Beglückten; wie Kinder,
Die zu zärtlich die Mutter hält,
Sind sie mürrisch und voll herrischen Eigensinns;
Wandeln still sie des Wegs, irret Geringes doch
Bald sie wieder; sie reißen
Aus dem Gleise sich sträubend Dir.
Doch Du rührest sie kaum, Liebende! freundlich an,
Sind sie friedlich und fromm; fröhlich gehorchen sie!
Du lenkst, Meisterin! sie mit
Weichem Zügel, wohin Du willst.

Meter: polymetric
FERGUSSON
by Manuel Bernabé

¡Gloria al héroe! No importa que sucumba
en época de paz no garantida:
está cantando el himno de la vida
más allá de la vida, en ultratumba.
No muere, no, el Titán que se derrumba
puesta en embrión la savia bendecida;
cuando mi Patria con la suya unida
se olvida del color ante su tumba...
Descansa en paz; y ese vital reguero
que tú dejaste a mi Patria en ruinas,
sirva de eterno ejemplo a tus hermanos...
Descansa en paz, espíritu extranjero...
¡Acaso eres el solo en Filipinas
que no duermes en fosa de tiranos!

Meter: iambic
OSTATNÍM.
by Bohuslav Knoesl

Znáš velký pocit ten, jenž vášnivě tě schvátí,
ty, který sobě sám jsi tajemným tak světem,
když k tobě jiný svět se náhle řítí letem
a jeho vzdálenost se mezi vámi krátí?
Když náhle k duše tvé snícímu ještě kraji
se jiná přihlásí a jata gravitací
jak k slunci planeta se s hrůzou lásky vrací,
v níž život budoucích, strom v semenu se tají?
Tříšť sluncí úchvatnou růžový příboj žene
v objetí milenky toužením rozechvěné
na úkor odkvetlých sta nových vzbudit tvarů,
a těžká hmota tvá se v zlatou mění páru,
přes hlubin temnoty si žhavý oblouk klene
a mramor studený roztaví v lásky žáru!

Meter: polymetric
Tragische Geschichte.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Jüngst ist ein General erwacht,
Ein tapfrer General,
Dem hat ein Traum um Mitternacht
Gemacht viel Angst und Qual.
Er war im Leben noch erschreckt
Durch keinerlei Gefahr,
Doch hat ein Traum ihn aufgeweckt,
Ein Traum gar wunderbar.
Was träumte denn dem General
In später Mitternacht?
Was hat ihm denn so große Qual
Und soviel Angst gemacht?
Ihn der gebebt in keiner Schlacht,
Den nichts noch hatt' erschreckt,
Was hat ihn denn um Mitternacht
Aus seinem Schlaf geweckt?
War's Krieg und Pest, war's Hungersnoth?
War's Hülf- und Feuerschrei?
War's Hochverrath, und Mord und Tod?
War's blut'ge Meuterei?
Ihm träumte — nun, es war enorm! —
Daß durch das ganze Heer
Erhielte jede Uniform
Hinfort zwei Knöpfe mehr.

Meter: iambic
1L: (der Kluge lacht dabey, und brauchet ihn zu Lehren);
by Abraham Gotthelf Kästner

(der Kluge lacht dabey, und brauchet ihn zu Lehren);
Auch den, als er an eines Teiches Rand
Bey muntern, jungen Gänschen stand:
»ihr lieben Dingerchen, jetzt seyd ihr artig, klein,
Bald werdet ihr nur große Gänse seyn.«
Wenn ich mit kleinen Mädchen spielte.

Meter: iambic
An ihren spiegel.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Du gläntzendes chrystall/ du redner ohne mund/
Rathgeber/ dessen treu und klugheit sattsam kund/
Freund/ der durch warheit bloß die hertzen ihm verbindet/
Du zeuge sonder list und falsche heucheley/
Bekenn/ ob irgend auch was angenehmers sey/
Als Dorisettens pracht/ die mich so starck entzündet?
Ihr auge/ weiß ich/ ist dir gar zu wohl bekandt/
Sie hat dir manchen blick in dein chrystall gesandt:
Drum ist dir ihre glut auch schwerlich unverholen.
Nicht wundre dich demnach/ wenn auch mein geist verletzt/
Wer kan/ wenn solcher blitz an unsre hertzen setzt/
Bey feur und flammen seyn als ausgelöschte kohlen?
Jedoch ich brenne gern in dieser stillen glut/
Ob schon sich in sich selbst verzehrt mein heisses blut/
Möcht ihre wehmuth nur mich meiner noth entbinden;
Allein/ ihr hartes hertz/ das kein erbarmen trägt/
Wird durch mein heisses flehn und seuffzen nicht bewegt/
Und läst sich gegen mich ohn alle regung finden.
Ach spiegel/ straffe du die strenge grausamkeit!
Und räche mich an ihr. Es ist nun einmahl zeit/
Ihr hart und kaltes hertz in heisse glut zu setzen.
Wirff ihren glantz zurück/ der durch die augen blitzt/
Und laß dieselbe glut/ die mich und dich erhitzt/
Ihr aug und hertze selbst durch eigne krafft verletzen.

Meter: iambic
Moderní.
by Ladislav Quis

Chceš-li platit, moderním jen buď,
jinak marně na Parnas se hrabat:
Proto kalhoty si na ruce a hruď
oblek’ Bžunda, na nohy pak kabát.

Meter: trochaic
1L: Die Lerche hoch in Lüften
by Luise Hensel

Die Lerche hoch in Lüften
Preist Dich mit süßer Stimme Klang;
Das Veilchen lobt mit Düften
Dich still sein ganzes Leben lang.
Das Meer geht hoch in Wogen
Und jauchzt Dir sein gewaltig Lied;
Dein siebenfarbner Bogen
Drob friedestrahlend niedersieht.
Es fliegt die kleine Imme
Und sammelt Wachs und süßen Seim,
Und ihres Summens Stimme
Preist Dich, trägt sie die Bürde heim.
Die Sonne sendet Gluthen
Und lobet Dich in Flammenpracht;
Das Fischlein in den Fluthen
Preist schwimmend, schwebend Deine Macht.
Dir zirpt die kleine Grille
Den immer gleichen leisen Klang;
Durch meiner Kammer Stille
Schwirrt froh ihr heis'rer Abendsang.
Dich preist der Stürme Sausen,
Des Wetters Strahl, des Donners Graus;
Dir streckt aus enger Klausen
Das Schnecklein froh die Hörner aus.
Des Mondes mildes Schimmern,
Des Schnee'es wunderklares Weiß,
Der Sternlein zuckend Flimmern:
Sie schimmern, flimmern Dir zum Preis.
Der Bäume grüne Kronen,
Sie strecken sich nach Dir, nach Dir,
Und Nachtigallen wohnen
In ihrer Hut und singen mir.
Es lehrt wohl süß're Weisen
Mich ihrer reinen Stimme Schall.
O lernt' auch ich Dich preisen,
O Herr, trotz Lerch' und Nachtigall!

Meter: iambic
Bittre des Erdballs
by Justinus Kerner

Wollest Süßes nicht erwarten
Von dem Balle dieser Welt,
Wie vom Apfel, den im Garten
Dir der Baum entgegenhält.
Würdest, ach! zu sehr erschrecken,
Suchtest du hier Süßigkeit!
Lerne Bittres, Bittres schmecken!
Solches der Erdapfel beut.
Hülle dich nur in den Mantel
Und bedenke drin, mein Christ!
Wie
Sondern ein Gallapfel ist.

Meter: trochaic
Tři dívčí profily. (Tilda.)
by Jaroslav Vrchlický

Šla malá Tilda zkvetlou zahradou,
byl srpen, v květu stály všecky lípy
a vůně táhla v horkém, zlatém vzduchu.
Tak plno vše jí bylo, všady vnikla
a staré lípy byly jako živy,
neb tisíceré květů chumáče
se proměnily v tisíceré zvonky,
jichž srdcem živým byla zlatá včela.
Tak zněly bzukotem ty živé zvonky
na starých lipách. Tilda byla bosa
a prostovlasá – patnáct jejích roků
jí dovolilo ten sport: chodit bosa
a rozpouštět si dlouhé, černé vlasy,
jak mořská tráva dlouhé, tajemné.
A bosa jak běžela zahradou,
u kvetoucích těch lip se zastavila
a chtěla – kam dosáhla na špičkách –
ty vonné, bledozlaté květy trhat
a chytla snět, kam mohla dosáhnout,
a rvala květ a nevšimla si včel,
až náhle jednu stihla na šíji,
pět ve vlasech; v té černé, mořské trávě
zle zapletly se náhle vzrušené
od sladkých číšek lipové té manny.
A když je chtěla vyprostit si z vlasů,
tu jiné lepší úkryt našly si
za ňader vlnou, zrádný knoflíček
kde povolil, jak natáhla se prudce
květ chtějíc urvat – Tilda ubohá!
Co nyní? – Odkud vyhnat včely dřív,
zda z vlasů, z této spleti mořské trávy,
tak dlouhé, černé a tak tajemné,
či z ňader lilijí tak ztajených
a hlubokých a ještě tajemnějších?
A lípy voněly a zlaté včely
jak podrážděny bzučely a Tildě
do pláče bylo v těchto rozpacích.
Ji tenkrát viděl jsem tak z terasy
a v mžiku tom jsem v duši přísahal,
že musí Tilda býti mojí ženou;
tak roztomilá byla v tomto boji
včel bzučících, v té vůni starých lip,
v tom zlatém rámci srpnového dne.
Ký osud stihl toto sladké dítě
po letech – nevím, vdala se, dost možná
a banalně, snad s žitím bojuje
jak tenkrát s včelami – však sotva, sotva
tak graciosně, s takým humorem!

Meter: iambic
Mine eye and heart are at a mortal war (Sonnet 46)
by William Shakespeare

Mine eye and heart are at a mortal war
How to divide the conquest of thy sight;
Mine eye my heart thy picture’s sight would bar,
My heart mine eye the freedom of that right.
My heart doth plead that thou in him dost lie,—
A closet never pierced with crystal eyes—
But the defendant doth that plea deny
And says in him thy fair appearance lies.
To ’cide this title is impaneled
A quest of thoughts, all tenants to the heart,
And by their verdict is determined
The clear eye’s moiety and the dear heart’s part:
    As thus; mine eye’s due is thy outward part,
    And my heart’s right thy inward love of heart.

Meter: iambic
316. Že slza rosou, měnící se v sutku,
by Adolf Heyduk

Že slza rosou, měnící se v sutku,
když dychne na ni žal? Já nevím! Snad!
Mně perlou písně v lastuře je smutku.

Meter: iambic
A Carlos Darwin
by Emilio Antonio Escobar

Gigante de la ciencia redentora,
atleta del humano pensamiento,
¡oh Darwin, tú, que con robusto
                     aliento
del hombre escribes la primera hora!
Ya el Adán mitológico no llora
del Paraíso el triste alejamiento;
y fuerte el hombre y de verdad sediento
mira el Edén en el futuro ahora
Nuevo Moisés, tu génesis bendito
es de una ley revelación sagrada,
que en sus obras sin fin Natura ha escrito
Ruede en el polvo el religioso mito;
¡el Progreso es el fin de la jornada
del átomo impalpable al infinito!

Meter: iambic