PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
When I Was Fair and Young
by Queen Elizabeth I

When I was fair and young, then favor graced me.
Of many was I sought their mistress for to be.
But I did scorn them all and answered them therefore:
Go, go, go, seek some other where; importune me no more.

How many weeping eyes I made to pine in woe,
How many sighing hearts I have not skill to show,
But I the prouder grew and still this spake therefore:
Go, go, go, seek some other where, importune me no more.

Then spake fair Venus’ son, that proud victorious boy,
Saying: You dainty dame, for that you be so coy,
I will so pluck your plumes as you shall say no more:
Go, go, go, seek some other where, importune me no more.

As soon as he had said, such change grew in my breast
That neither night nor day I could take any rest.
Wherefore I did repent that I had said before:
Go, go, go, seek some other where, importune me no more.

Meter: iambic
1L: Gott ist iedem Mann ein Weibs-, iedem Weib ein Manns-Haupt schuldig;
by Friedrich von Logau

Gott ist iedem Mann ein Weibs-, iedem Weib ein Manns-Haupt schuldig;
Nur die Gläubger, einer mehr als der ander, ist geduldig.

Meter: trochaic
1L: Dass deine Brüste hocherbaulich sind,
by Otto Erich Hartleben

Dass deine Brüste hocherbaulich sind,
hat auch der Theologe tief empfunden
und will dich nun in keuscher Liebe retten.
Du gutes Kind! Welch Seelenzwist für dich!
Ich kenne das, auch ich war einmal fromm
und hab ein schönes Mädchen retten wollen.
Du armes Kind! Heut bin ich lasterhaft,
und mich entzückt dein junger, weisser Leib
weit mehr, als deine Tugend je vermöchte.
So geh zu ihm und lass dich retten. – Nein?
Mich hast du lieb, der dich nicht anders will,
als dich die gütige Natur geschaffen? Wie?
– O Kind: du bist so lasterhaft, wie ich!
In sündigen Gluthen schlingst du deine Arme
um mich, dein Mündchen spottet zügellos
des reinen Jünglings, der dich retten möchte –
dem deine Brüste hocherbaulich sind.

Meter: iambic
Youth and Art
by Robert Browning

It once might have been, once only:
   We lodged in a street together,
You, a sparrow on the housetop lonely,
   I, a lone she-bird of his feather.

 Your trade was with sticks and clay,
   You thumbed, thrust, patted and polished,
Then laughed "They will see some day
   Smith made, and Gibson demolished."

 My business was song, song, song;
   I chirped, cheeped, trilled and twittered,
"Kate Brown's on the boards ere long,
   And Grisi's existence embittered!"

 I earned no more by a warble
   Than you by a sketch in plaster;
You wanted a piece of marble,
   I needed a music-master.

 We studied hard in our styles,
   Chipped each at a crust like Hindoos,
For air looked out on the tiles,
   For fun watched each other's windows.

 You lounged, like a boy of the South,
   Cap and blouse—nay, a bit of beard too;
Or you got it, rubbing your mouth
   With fingers the clay adhered to.

 And I—soon managed to find
   Weak points in the flower-fence facing,
Was forced to put up a blind
   And be safe in my corset-lacing.

 No harm! It was not my fault
   If you never turned your eye's tail up
As I shook upon E in alt,
   Or ran the chromatic scale up:

 For spring bade the sparrows pair,
   And the boys and girls gave guesses,
And stalls in our street looked rare
   With bulrush and watercresses.

 Why did not you pinch a flower
   In a pellet of clay and fling it?
Why did not I put a power
   Of thanks in a look, or sing it?

 I did look, sharp as a lynx,
   (And yet the memory rankles,)
When models arrived, some minx
   Tripped up-stairs, she and her ankles.

 But I think I gave you as good!
   "That foreign fellow,—who can know
How she pays, in a playful mood,
   For his tuning her that piano?"

 Could you say so, and never say
   "Suppose we join hands and fortunes,
And I fetch her from over the way,
   Her, piano, and long tunes and short tunes?"

 No, no: you would not be rash,
   Nor I rasher and something over:
You've to settle yet Gibson's hash,
   And Grisi yet lives in clover.

 But you meet the Prince at the Board,
   I'm queen myself at bals-paré,
I've married a rich old lord,
   And you're dubbed knight and an R.A.

 Each life unfulfilled, you see;
   It hangs still, patchy and scrappy:
We have not sighed deep, laughed free,
   Starved, feasted, despaired,—been happy.

 And nobody calls you a dunce,
   And people suppose me clever:
This could but have happened once,
   And we missed it, lost it for ever.

Meter: trochaic
179. Speise auf der Reise
by Gerhard Tersteegen

Verleugnung ist die Speis', Gebet das täglich Brot;
Wenn eins von beiden fehlt, so leid' ich Hungersnot.

Meter: iambic
- 846 - Acto II, ROBERTO
by Lope de Vega

¡Adiós, atolladeros y honduras
de la fragilidad del carro humano;
fríos de invierno, ardientes de verano,
mudanzas de alquiler con mataduras!
Las buenas son angélicas criaturas;
yo las estimo, y a sus pies me allano;
hablo de las que son de mala mano,
que a tantos dan unciones sin ser curas.
Labradora más bella que unas natas,
sin botana o parchíferos portillos,
que hueles más que Coca y Alaejos;
muestra los quince puntos de tus patas;
que ya voy a cogerte los tomillos,
y quédense a curar los cueros viejos.

Meter: iambic
DELFÍN
by Jan Opolský

Za dlouhé plavby bývá tak:
mír zažívá tvá paměť, zrak,
jak uplývá den po dni,
cos jako tupá Nirvana,
když loď je cele vydána
jen nesmírnosti vodní.
Jen vír a hukot, šelest pěn,
ať kalná noc jest, čirý den,
tě ovíjí a tiší,
tvá hmotnost taje, ulétá.
A sloučen s duší prasvěta,
jsi tajům bytí bližší.
Vzduch spojen s vodstvy šum a kyv,
jsi zmámen steskem perspektiv
a tíživostí jsoucna,
kol z vesmíru a pouště vod
zní potácivý chorovod
na slova touhy vroucná.
A ještě kýsi zpěv a kvil,
loď provázeje na sto mil,
se ve tlum živlů vplétá,
jenž ducha plavců vyděsí,
jsa cizorodou příměsí
v dech mystického světa.
To delfín, plachý, snivý druh,
je účasten tvé touhy, tuch,
když’s ušel pevné zemi.
Kyň ještě rukou! Šátkem toč!
Smutno je plavci. Neví proč,
živ jsa jen nadějemi.

Meter: iambic
1L: Gegangen bin ich über braune Haide.
by Otto Erich Hartleben

Gegangen bin ich über braune Haide.
Es knisterten die trocknen Haidekräuter,
die ewig gleichen, unter meinen Schritten.
Und ich verstand nicht, was sie knisterten.
Doch Todesschwermuth wälzte sich auf mich,
indes die Augen müd zu Boden starrten. –
Gewandert bin ich durch die Palmenwälder.
Es rauschten laut die hohen Wipfelhäupter,
die ewig gleichen, über mir in Lüften ...
Und da verstand ich, was die Palmen rauschten:
und Thatenfreude wogte mir im Blut,
dieweil ich frei und stolz nach oben schaute.

Meter: iambic
l .
by Joseph von Eichendorff

Er hob die Heldenmale
Zu neuer Herrlichkeit,
Damit das Volk im Thale
Gedenk' der großen Zeit.

Meter: iambic
Soneto
by Marcelino Menéndez Pelayo

Ensalce a Laura el amador toscano
en dulce canto y cítara sonora;
el que viva la amó, muerta la llora,
condense en Beatriz saber cristiano
Con noble voz y aliento sobrehumano,
por cuanto baña el mar y Cintio dora;
haga inmortal el nombre de Eliodora
el divino poeta sevillano
Y respondan las ninfas a su acento
con dulce halago y apacible risa,
del Betis en la plácida ribera:
Que al nombre celestial de mi Belisa
al olvido darían su tormento
Dante, Petrarca y el divino Herrera.

Meter: iambic
La paz
by Manuel del Palacio

El sonrosado albor de la mañana
inunda con su luz monte y pradera,
y de amor y consuelo mensajera,
da sus ecos al aire la campana
Rechina el trillo que la mies desgrana;
busca el zagal su hermosa compañera,
y la turba de pájaros parlera
de un nido al otro nido vuela ufana
Todo es reposo y calma y armonía;
sin que su azul empañe nube alguna
convidando al placer despunta el día:
Y rica de esperanzas y fortuna,
su bendición a Dios la madre envía
arrodillada al lado de la cuna.

Meter: iambic
Pierina Ricci. (II. Pierina.)
by Jaroslav Vrchlický

To bylo, vzpomínám, u mého strýce;
pod okny květly velké slunečnice
a po zdech plazilo se husté víno,
na stěně v kleci zpíval kardellino.
Já u okna jsem vyšívala zlatem;
strýc kanovník církevním oděn šatem
se chystal na mši, chvíle jitra snivá...
Co chce ten pták dnes, že tak hlasně zpívá?
Ba slunce jinak svítí, v světla moři
ty slunečnice větším zlatem hoří,
to listí révy samý svit je hravý;
pták moh’ se u mé ukřičeti hlavy.
V tom cizí hlasy v zpěv mu padly z dola.
Já zřela stíny... protější zeď holá
je kreslila mi jasně; pravil jeden:
Ten pták ví dobře, že již minul leden.
On Bohu v okna hlasně vysmívá se,
zní věru drzý výsměch v jeho hlase!
„Mlč, Aretine“ – druhý v odvet spěje
mu říci, – „srdcem ptáka láska chvěje
táž, která v slunci plá a v rose chladí...“
„Ty hračky, Titiane, zanech mládí,
dost dlouhý věru, bílý vous máš k tomu,
nevěřím v lásku!“ – Z dálky zněl šum stromů
a kardellino zpíval ještě více:
Nevěřím v lásku! – A mně plála líce
a srdce bilo... Jak dnes všecko jiné!
Nevěříš více v lásku, Aretine?

Meter: iambic
[als von den vier Todeskranken]
by Friedrich Rückert

Als von den vier Todeskranken
Zwei nun aus den Bettchen stiegen
Und durchs Zimmer wieder wanken,
Kehren erst mir die Gedanken,
Daß zwei andre draußen liegen.
Man hat sie hinausgetragen,
Und ich hab' es wohl gesehn;
Doch ich dacht' in diesen Tagen
Immer noch, daß alle lagen,
Um mit einmal aufzustehn.
Nun zerronnen ist der Traum,
Aufgestanden sind nur zwei,
Schatten gleich, man hört sie kaum,
Schleichen sie im leeren Raum,
Sonst gefüllt von Lustgeschrei.

Meter: trochaic
Das treue Roß .
by Justinus Kerner

Graf Turneck kam nach hartem Strauß
Bei Nacht wohl vor ein Gotteshaus.
Das Haus, das lag im Walde tief,
In seiner Gruft ein König schlief.
Hier auszuruhn gedenkt der Graf,
Er weiß nicht, daß ein Pfeil ihn traf.
Der Graf steigt ab vom weißen Roß;
„gras', bis ich wieder komm', im Moos!“
Auf fährt das Thor mit dumpfem Schall,
Dann schweigt es in der weiten Hall'.
Der Graf tappt hin an kalter Wand
Bald einen alten Sarg er fand.
„der müde Leib soll rasten hier;
Versteinert Holz! brichst nicht mit mir.“
Der Graf sich legt, so lang er war,
Wol auf dieselbe Todtenbahr.
Die Sonn' kam über Berge roth,
Der Graf kam nicht, der Graf war todt.
Seitdem verstrich manch hundert Jahr,
Sein harrt das Roß noch immerdar.
Vor'm Gotteshaus steht noch ein Stein,
Dran grast das Roß im Mondenschein.

Meter: iambic
Jak krásnou knihou jsi, leč smutnou tuze,
by Adolf Heyduk

Jak krásnou knihou jsi, leč smutnou tuze,
my za listem list obracíme maně
a vlastní smrt jen na každé čtem straně;
ten život náš je pouze k hrobu chůze.
Ať v poušti úkoj hledáme ať v luze,
vždy smrtným potem pokryty jsou skráně,
až povel netušený s nebes báně
nás zakřikne, tu ustati nám v hrůze.
Kam teď? Hleď v před, hleď za sebe, hleď kolem,
hleď tam i sem; jen jediná tu dráha,
jež divně rozvlněným vede polem.
Nám z očí náhle vyproudí se vláha
a ňadra chví se netušeným bolem –
a přec snad počátek to všeho blaha...

Meter: iambic
Kunz und Görgel
by Nicolaus Götz

Welch süße Wohllust, so zu trincken!
Sprach Kunz, und rückte seinen Hut,
Bey neuem Wein und jungen Schinken
Sind allemahl die Zeiten gut!
Die Steuer scheinet viel gelinder,
Die Stunden fliesen viel geschwinder,
Wenn man bey vollem Glase spricht;
Denn an die Schulden denckt man nicht;
Noch weniger an Weib und Kinder.
Gefiel es, Nachbar Görgel, dir,
Wir blieben bis zum Morgen hier?
Rasch fieng sich Görgel an zu blähen;
(er hatte, wie ein Seraskier,
Den Kopf voll Stangen und voll Höhen)
Ich halte, Vetter Kunz, dafür,
Ihr scheint das Ding nicht zu verstehen,
Und raisoniret, wie ein Thier.
Wir bleiben rechter immer hier:
Es kostet nichts, als wann wir gehen!

Meter: iambic
To Germany
by Charles Hamilton Sorley

You are blind like us. Your hurt no man designed,
And no man claimed the conquest of your land.
But gropers both through fields of thought confined
We stumble and we do not understand.
You only saw your future bigly planned,
And we, the tapering paths of our own mind,
And in each other's dearest ways we stand,
And hiss and hate. And the blind fight the blind.
When it is peace, then we may view again
With new-won eyes each other's truer form
And wonder. Grown more loving-kind and warm
We'll grasp firm hands and laugh at the old pain,
When it is peace. But until peace, the storm
The darkness and the thunder and the rain.

Meter: iambic
(an Einige)
by Christian Morgenstern

Ihr kennt den Trost, der enttrübt,
die fern den Schranken: –
Werden draußen Taten geübt,
entsenden sie – Gedanken.

Meter: iambic
A Lope de Vega cuyo nombre va en él cifrado
by Carlos Boyl

Lacedemonia se honra de Bulides,
Ortigia de su oráculo y su suerte,
Préciase Atenas de su Codro fuerte,
Esparta de Cleomenes y sus lides.
Del gran Teseo y del famoso Alcides
Es Grecia madre, y tiene aunque, en la muerte,
Vivo al famoso hijo de Laerte,
En el estado en que se vio su Euclides.
Gentil renombre Córdoba la llana
Adquiere, porque ha Séneca ha criado,
Crisosl y espejo de la ciencia Hispana.
Ahora, mejorando más su estado,
Recibe honor Madrid, alegre, ufana
Por el varón insigne que ha engendrado.
Y pues su cielo ha dado
otro retrato de estas sombras vivo,
loen mis versos su saber altivo

Meter: polymetric
Soneto
by Fray Damián de Vegas

En toda la extensión del bajo suelo,
¿quién será digno de ofrecer la
                     historia
de la más alta en la virtud y gloria,
de la en que estuvo el Hacedor del Cielo?
¿Cuál águila se vio emprender su
                     vuelo
por mar, de cuyo cabo no hay memoria?
¿Quién flecha el arco si es cosa
                     notoria
no llegar con mil leguas al señuelo?
Y pues, Virgen dichosa, no se espera
con acierto decir cuánto subistes
sobre todo lo que hay, que Dios no ha sido;
Sólo diré, que si por Vos no fuera,
siendo Madre de Dios, como lo fuistes,
no se mirará el mundo redimido.

Meter: polymetric
La poesía
by Manuel Reina

Como el raudal que corre en la
                     pradera
copia en su espejo pájaros y flores,
la alada mariposa de colores,
el verde arbusto y la radiante esfera,
la sublime poesía reverbera
combates, glorias, risas y dolores,
odio y amor, tinieblas y esplendores,
el cielo, el campo, el mar ¡la vida entera!
¡Así Homero es la lid; Virgilio, el día;
Esquilo, la tormenta bramadora;
Anacreonte, el vino y la alegría;
Dante, la noche con su negro arcano;
Calderón, el honor; Miltón la aurora;
Shakespeare, el triste corazón humano!

Meter: iambic
NÁLADA.
by Jan Opolský

Dva černí ptáci k horám veslovali
nad mírně zšedlou pozdní krajinou,
z podivných míst se děti bujně smály
a měsíc teskný brouzdal bařinou.
Z luk pozvedly se měkkých můrek šiky
nad meze kosmaté, jež páchly kořenitě,
potoků drobné rozběhly se vzlyky
a z neznáma zas zavýskalo dítě.
Čís tóny zněly chvějně vibrujíce
jak rokot zvonů ve vzdálených vsích
a s nebes různě zadřímaly svíce...
Pak večer ztich’ jak v kápi věčný mnich.

Meter: iambic
Pegnesische
 Frülings-Freude.
by Sigmund von Birken

Ist dir zu heiß:
hol bey ihr Eis.
Und ist sie Eis:
mach du ihr heiß.

Meter: iambic
83. Že dvojí život máš, kdo v světě tuší?
by Adolf Heyduk

Že dvojí život máš, kdo v světě tuší?
vždyť kveteš zjevně jednou všemu v div
a tajně podruhé v mé zpěvné duši.

Meter: iambic
RESURREXIT – II
by José Santos Chocano

Soñé que estaba muerto, Años hacía,
durmiendo en paz las ansias de la guerra,
me solazaba en abonar la tierra
que con amor de madre me cubría...
Entre mi tumba estrecho me sentía;
y, como el león que el domador encierra
contra la jaula con furor se aferra,
yo, viviendo otra vez, sobresalía.
Vi también que, por leyes misteriosas,
de las carnes brotaban los gusanos,
pero que se tornaban mariposas...
Súbito, no vi nada: era un abismo;
cegué; me estremecí; tendí las manos;
¡y caí desplomado... entre mí mismo!

Meter: iambic
100.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Nicht hab am Leben, draus der Tod ist kommen, theil:
Der Tod, aus welchem fleust das Leben: giebet Heil.

Meter: iambic
KDO VÁM TAK ZCUCHAL TMAVÉ VLASY?
by Antonín Sova

Když ona přišla na můj sad, vše právě odkvétalo.
Tak nevrle a tulácky v obzoru slunce spalo.
Ó, proč tak pozdě? řek’ jsem k ní. Poslední slunce na sítí,
zvony mi v mlhách umlkly, jsou ptáci v travách ukrytí,
mé louky teskní vůní mdlou a vody sešeřeny jsou,
a přes přívozy stíny jdou a všecko planou je už hrou, –
že do daleka odplout chci kams na zelené ostrovy
a zdvihám vlajky na stožár a bílé plachty, lanoví.
Vás tenkrát z jara čekal jsem... V obzoru modrý zvučel jas.
Já napial struny z paprsků, by echem chyt’ se v nich váš hlas.
Nuž rcete, kde jste tenkrát byla? A pod jakými zeměpásy?
Nuž rcete, čí jste jaro žila? Kdo vám, tak zcuchal tmavé vlasy?
Kde horké noci zpívaly vám v okna otevřená?
Má duše marně toužila tím tichem uděšená.
A teď! kdy nevzpomněl jsem snad, vše se tu chystám zanechat,
na plavbu bych se vydal rád, proč jdete vadnout na můj sad?
Pro nás tu slunce nehoří a nevýskají pohoří.
Nám nikde louky nevoní, zpěv nezní v našem pomoří,
chci odplout sám a poslouchám podzimu pohádkové hlasy, –
jdu hledat Nové království. Kdo vám tak zcuchal tmavé vlasy?

Meter: iambic
- 16 - Sólo Cristo enseña
by Lope de Vega

Deseo de saber tan propio al hombre
con años de cuidado y diligencia
me ha tenido por una y otra ciencia
buscando fama, y adquiriendo nombre.
¿Mas quién habrá, Señor, que no se asombre
de ver turbar la ciencia en tu presencia
de tantos que por psíquica excelencia
quieren, que el mundo los estime y nombre?
¡Qué necio en ciencias vanas me divierto!
que si los ojos a tu cruz levanto
eres el arte más seguro y cierto.
¿Pero cómo clavado enseñas tanto?
debe de ser que siempre estás abierto,
¡o Cristo, o ciencia eterna, o libro santo!

Meter: iambic
MAMUT
by Jaroslav Kvapil

V poušti Gobi, kde je špatná valuta,
chytili si kluci na špek mamuta.
Zacházeli tam s ním hrozně nelidsky,
zavřeli ho s dvěma cvrčky do klícky.
Aby zacvrkal, ho chtěli donutit,
byli na něj sprostí, když chtěl mamutit.
Není divu, že v té klícce nemálo
mamutu se po mamutce stýskalo.
Marně za ní z klícky natahoval krk,
až sám samým hořem na cvrčka se scvrk’.
Milý synu, v tomhle světe nahnutém
aby čert byl mezi cvrčky mamutem!

Meter: trochaic
1L: Quasimodogeniti:
by Otto Julius Bierbaum

Quasimodogeniti:
Der Lenz, der Lenz, der Lenz ist hie!
Maienkätzchen baumeln im Winde,
Schon übersproßt es Birke und Linde,
Grün webt es über Busch und Baum.
Der Winter war ein dummer Traum!
Daß Schnee gewesen und Frost und Eis
– Herr Gott, brennt schon die Sonne heiß –
Man glaubt es kaum.
Zwar Alm und Berg ist noch beschneit;
Dort sitzt der Winter in Einsamkeit,
Der thronverstoßene Alte;
Zorngrüße sendet er, kalte.
Jagt Graupelschauer herunter ins Thal,
Möchte gar zu gerne noch einmal
Auf Stürmen geritten kommen.
Mag ihm aber doch nichts frommen.
Zu fest sitzt schon der Lenz im Land,
Und seine liebe, linde Hand
Ruht segensicher über den Fluren,
Die seines Hauches Glück erfuhren.
Schon sprießt die junge Saat heraus;
Auf jedem Tisch ein Frühlingsstrauß
Erzählt vom bunten Werden.
Es ist kein Traum, das Heil geschah,
Der Lenz, der Lenz, der Lenz ist da
Und neues Leben auf Erden!

Meter: iambic
Žena.
by Jaroslav Vrchlický

Já znal ji. Mezi okny denně
svou líčívala bledou líc,
pak s nahou šíjí roztouženě
v šer dívala se do ulic.
Však hořkou slzu v spuchlých víčkách
a v černém šatu beze slov
vždy chodívala o dušičkách
a každoročně na hřbitov.
Po žádném neohlédla muži
se cestou celou v bolu svém
a nesla věnec z bílých růží,
jenž koupen hříchu penízem.
A klekla pak a věnec kladla
na dětský růvek do hlíny,
na dítěte rov, kterým padla
v běd nekonečné hlubiny.
Tu cítila, jak žití drahou
hloub klesá denně víc a víc...
Však večer v okně s šíjí nahou
se opět smála do ulic.

Meter: iambic
Marriage a-la-Mode
by John Dryden

Why should a foolish marriage vow,
     Which long ago was made,
Oblige us to each other now
     When passion is decay'd?
We lov'd, and we lov'd, as long as we could,
     Till our love was lov'd out in us both:
But our marriage is dead, when the pleasure is fled:
     'Twas pleasure first made it an oath.

If I have pleasures for a friend,
     And farther love in store,
What wrong has he whose joys did end,
     And who could give no more?
'Tis a madness that he should be jealous of me,
     Or that I should bar him of another:
For all we can gain is to give our selves pain,
     When neither can hinder the other.

Meter: iambic
Like as, to make our appetite more keen (Sonnet 118)
by William Shakespeare

Like as, to make our appetite more keen,
With eager compounds we our palate urge;
As, to prevent our maladies unseen,
We sicken to shun sickness when we purge;
Even so, being full of your ne’er-cloying sweetness,
To bitter sauces did I frame my feeding;
And, sick of welfare, found a kind of meetness
To be diseas’d, ere that there was true needing.
Thus policy in love, to anticipate
The ills that were not, grew to faults assur’d,
And brought to medicine a healthful state
Which, rank of goodness, would by ill be cur’d;
    But thence I learn and find the lesson true,
    Drugs poison him that so fell sick of you.

Meter: iambic
Soneto
by Numa Pompilio Llona

Como el lírico audaz, gloria del Lacio,
o de los griegos campos florecientes,
eres tú, por tus cánticos valientes,
de tu nación el Píndaro y Horacio,
mas, a la par, cual las del viudo Tracio,
se alzan tus notas tiernas y dolientes;
y las escuchan resonar las gentes
en pobre hogar no en fúlgido palacio;
y diverso del vate de Venusa,
la santa Libertad, tienes por Musa;
por solo anhelo la apolínea rama;
es tu Mecenas el Dolor adusto;
el Redentor de América, tu Augusto;
tu fuente de Tibur ¡el Tequeindama!

Meter: polymetric
REAKCE
by Antonín Sova

Zdvih’ příliš směle člověk pochodeň,
tak příliš směle, velkou churav touhou...
Čím níže sestupoval k bratřím svým
do krajů lidských temnot záhadných,
kde dosud noc a v duších nejvíce,
neviditelných zástup lupičů
jej zaskočil a zticha následoval
na cestě té, kde bratry potkával
vstříc kráčející svítajícím dnům.
A lesy zvláštní měly vzezření,
po rudém ohni krvácely stromy
a zeleň ssála smolnatý ten kouř,
arkýře, okna v rudých prohlubních
náhlého světla tvary roztavily,
i bledých tváří línou ztrnulost.
Zdvih’ k oblakům až člověk pochodeň.
V té chvíli v koutech všech a po zemi,
kde plazilo se lidství skrčené,
tma nejhroznějších lehla století.
A netopýří plémě hnulo se
a počalo si hlavy rozbíjet,
člověka bratři ve tmě zákeřné
s vydrážděnými pudy vzteklých psů
svou lidskou rdousili si důstojnost.
Zpívala hloupost lidská v ulicích
staleté písně. Surovostí pomník,
věznice černá, čtverec kasáren
bez křížů čněly jako velký hrob,
kněz, voják, lupič stejnou morálkou
přihlížel k věku podlým přečinům.
Neviditelných zástup lupičů
zaskočil toho, jenž stál s pochodní,
kus po kuse mu z duše vykrádal
a nepozorovaně tělu zemdlenému
dal uvadati právě v prostřed žní.
Pak hořící mu vyrval pochodeň,
do bláta vhodil, děsně syčící
a z dálky do tmy nejhlubší se smál.
V tmu bez hvězd přes rovník až k sněhům hor
bouřlivá zpětná vlna vystřikla.
Zpět vrhla světla blížících se hlídek,
koráby nových světel odplavila
od země tmy, kde umírala zvěř.
Kdes potmě, v hysterických orgiích
nevěstky táhnou sněhem Sibíře
svítící cestou krví zašlých vojsk.
Kdes potmě lodi o sebe trou v hloubce
své slizké boky v moři pohřbené,
kdes pyramidy mrtvol obdivují
žralok a sup, jenž dlouho nedivil se
skleněným, moudrým okem studeným.

Meter: iambic
První vráska.
by Jaroslav Vrchlický

Byl v jeseni den chmurný,
po noci probdělé
když sobě první vrásku
jsem našel na čele.
Zda smrt až vpíše jemu
svou vrásku poslední –
zda zajásá mé srdce?
Zda se mi rozední?

Meter: iambic
1L: Nicht in der Freude Glanzverklärung,
by Moritz von Strachwitz

Nicht in der Freude Glanzverklärung,
Im wonnevollen Blütensaum,
Im Zauberlächeln der Gewährung,
Im sonnelichten Liebestraum, –
Am liebsten mag ich euch erschauen,
Wenn ihr der Minne Wehe trinkt,
Wenn unterm Lilienkelch der Brauen
Die stumme Demantträne blinkt.
Nicht in des Mittagshauches Kosen,
Nicht in der Maienlüfte Blau,
Es blühn am herrlichsten die Rosen
Im perlenhellen Abendtau.

Meter: iambic
Fanatiker
by Karl Henckell

Fanatiker, der finster schaut,
Kein schönes Haus der Freiheit baut,
Es kann gemäß den Grundgebärden
Ein häßliches Verließ nur werden.

Meter: iambic