PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
MÍR A VOJNA. (17. (EVŽEN A EUGEN.))
by František Odvalil

Ten starý Evžen za šport měl
jen svoji tabatěrku –
a v službu přived – žebrák skor,
si sotva víc než herku.
Jen knih měl moc, však znal, co v nich,
ten kapucínek malý
a věděl vždy, co šustlo kol,
co chytá a co pálí.
Zvlášť o Turky se zajímal,
však tehdejších dle mravů
dal každému, co jeho jest:
tož Turkům natlouk hlavu.
A za to píseň hrdinná
mu vděkem lidu platí,
a Bělehrad se v písni té
měl věky ozývati. –
Však nový Eugen nastoupil.
Ten nóblejší měl passe:
za miliony budoval
své burky v hrdé kráse.
(Však církev to již unese:
ví, co je hájit víru:
on Deutschmeistrů přec nosil kříž
tak švarně, zvláště v míru!)
A jinak pojal úkol svůj
na čele čackých pluků:
přes tvrdé Srbů kotrby
on Turku podal ruku –
as proto, že po křesťansku
i v lásce chtěl být sladší,
ten rek, jenž v burcích prastarých
měl kastelánky mladší. –
(To pravím k vůli rýmu jen,
bylť – jak ten Evžen – panic!)
Však s Bělehradem šlo to tíž –
a vyšlo v konec na nic.

Meter: iambic
Rakouská morálka.
by Ferdinand Písecký

Cizí národ k velezradě hnáti,
to jest zásluha, jíž nelze neuznati.
Svému národu však pouta rváti,
to jest zrada, za kterou se šibenicí platí.

Meter: trochaic
[die Kraft allein, die Kraft ist ehrenhaft]
by Franz Grillparzer

Die Kraft allein, die Kraft ist ehrenhaft,
So ruft das deutsche Volk in seiner Hoheit.
Doch da man Kraft so schnell sich nicht verschafft,
Begnügt man sich indessen mit der Roheit.

Meter: iambic
Jak pomníky nade hroby
by Rudolf Mayer

Jak pomníky nade hroby
Nebo jak sirotci v smutku
Stojí temné sosny tvoje.
Vyrostlé jen ku zármutku.
Vyrostly jen ku želání,
K mlčení a slzám tajným,
Vyrostly jak srdce naše
K bolům velkým, touhám bájným.
Nad tebou kdy vítr vane,
Zpívají si přece sosny,
Ale nás už připravili
O zpěv – brzo snad i o sny.

Meter: trochaic
XxVI.
by Georg Herwegh

Wir haben, was auch eine Sage schreibe,
Den Funken des Prometheus nicht gepachtet;
So tief wir unter uns das Weib geachtet,
Die reinste Flamme wohnt in
Und wer dem selbstisch frostigen Getreibe,
Das ihm des Herzens liebste Kinder schlachtet,
Wer dieser Kälte zu entrinnen trachtet,
Wo flöh' er hin, als zu dem treuen Weibe?
Ein Felsen ist der Mann, der nur erglüt,
Wenn trotzig er gen Himmel sich erhoben,
Zurück ihm schleudernd seiner Sonne Strahlen;
Ein stiller See des Weibes weich Gemüt,
Das fromm in sich empfängt das Licht von Oben,
Drin sich die Himmel himmlischer noch malen.

Meter: iambic
ODYSSEA.
by Adolf Červinka

V božišti Lásky ticho je už,
zaváty jsou k němu cesty,
v honbě za sladkým úsměvem žen
mnohými prošel jsem městy!
Nyní mně svítá zlatý tvůj vlas,
děvčátko šestnáctileté,
v copánky dlouhé ručka ho tvá
s hedvábnou mašličkou plete.
Červánky hoří rudými zas
horizont bezbarvé touhy,
u tebe chtěl bych stráviti dnes
večer tak proklatě dlouhý!
Rád bych se tobě zpovídat chtěl,
pohladil bílé tvé čelo,
celoval oči, ve kterých už
procitlé ženství se chvělo...

Meter: polymetric
26.
by Friedrich von Logau

Rappinus schenckt dem Herren, was er ihm vor entwand;
Er nimmt es mit der lincken, gibts mit der rechten Hand;
Drum wird er treuer Diener, nicht schlimmer Dieb genant.

Meter: iambic
1L: Von des Dampf's Gewölk umflogen,
by Ferdinand von Saar

Von des Dampf's Gewölk umflogen,
Braust heran der lange Zug,
Immer mächt'ger fortgezogen,
G'radhin, dann in weitem Bug.
Abgetheilt nach Wagenklassen,
Müde von der Reise Qual,
Schau'n die Menschen, stumpf gelassen
Durch die Fenster, eng und schmal.
Aber frei auf der Maschine,
Lenkend sie mit sich'rer Hand,
Blickt der Führer, ernster Miene,
Drohend fast in's grüne Land:
»lange Jahre, lange Jahre,
Wettertrotzend, karg gelohnt,
Hab' ich, daß das Volk hier fahre,
Stumm des Mammons Macht gefrohnt.
Daß ein Jeder mag erreichen
Seine Ziele nah und fern,
Spornt' ich diese Eisenweichen –
Doch vielleicht erfüllt schon morgen,
Morgen sich die große Zeit,
Die da enden wird die Sorgen
Einer schnöden Dienstbarkeit;
Wo nicht mehr um dürft'ge Groschen
Willig findet sich ein Knecht,
Und des Darbens Pein erloschen
In des Allgenusses Recht.
Und so fahrt nur hin, geborgen
Noch in ahnungsloser Ruh' –:
Lenk' ich euch von heut' auf morgen,
Doch schon

Meter: trochaic
72.
by Friedrich Rückert

Man schlägt die Kinder nicht mit schon gebrauchten Besen,
Aus frischen Zweigen muß man dazu Ruthen lesen.
Denn nicht aufs Ohngefähr geübt wird Kinderzucht,
Das Werkzeug sei dazu mit Sorgfalt ausgesucht.
Vom Kinde, das sie schlug, soll sie den Namen tragen,
Und mit der Ruthe sollst du dann kein Thier mehr schlagen.

Meter: iambic
Soneto
by Juan de Aguilar

Perfecto Libro, que a la Estampa
                  ha dado
bien entendido Autor, eres confieso,
al Encarnarte, advierto estás impreso,
como al Nacer al mundo, a luz sacado
En la Circuncisión, fuiste cortado,
y al adorarte Reyes miro expreso,
sabios, te leen Rey, Dios
                  Hombre, y eso
tu Autor, con una Estrella ha señalado
Haciendo huyas a Egipto, hizo cubrirte,
para en Jerusalén, después mostrarte
tres días a sus Doctos, y aplaudirte:
A una Columna, quiso rubricarte,
y si en la Cruz, el Título inscribirte,
en el monte Tabor; iluminarte.

Meter: polymetric
Metempsychosa.
by Jaroslav Vrchlický

Ó chtěl bych v duše jiném tvaru
cikadou na haluzi sedět,
a zpívat, zpívat v plném žáru –
však hlavní: Chtěl bych o tom vědět!
A orlem chtěl bych k slunci lítnout
a v jeho zlaté světlo hledět,
cíp clony taje v zobák chytnout,
vše proniknout – však o tom vědět!
Nést v kapce úkoj žíznivému,
na dívčích ňadrech růží sedět
a kamenem být chodci mdlému,
kde spočine – však o tom vědět!
Když mudrc pravdě ve tvář hledne,
naň v slově pergamenu hledět,
když matka z děcka závoj zvedne,
být její prs – však o tom vědět!
O nepřehledné moře zjevů,
jak pavouk v síti musím sedět,
jen tušit v snaze, v lásce, zpěvu;
tak mnoho chtít a málo vědět!
A smrt až zamkne moje oči,
jen tmám a tmám a tmám v zrak hledět,
jak blabuň v tůň když nazpět skočí,
a nevědět, zda budu vědět!

Meter: iambic
Weinsegen.
by Conrad Ferdinand Meyer

Heut athm' ich mit den Sommerlüften
Die allerfeinsten Würzen ein,
Ich kenne dieses seltne Düften:
Heut blüht der echte Klosterwein.
Hier zog im Land die ersten Trauben
Zum ersten Liebesmahl der Abt,
Der mit dem theuern Christenglauben
Uns öde Heiden einst begabt.
Das Kloster, längst ist's schon verschwunden,
Zerstäubt mit Altar, Gruft und Chor,
Doch steigt in diesen Mittagsstunden —
So heißt's — der erste Abt empor.
Nicht will er zu der Lese kommen,
Wo wild die Kelter überschäumt,
Nein, wie sich ziemt für einen Frommen,
Wann mystisch süß die Blüthe träumt.
Was dort? Wer öffnet still das Gatter?
Berauscht die starke Würze mich?
Ein wallend blankes Rockgeflatter
Bewegt sich sacht und feierlich!
Es ist der Abt. Ich sehe bücken
Das edelgreise Haupt ihn dort,
Die frechen Nachbarskinder drücken
Sich schleunig durch die Hecke fort.
Er prüft genau die zarte Blüte,
Die jungen Schoße licht und grün,
Sein Angesicht ist voller Güte
Und voll von herzlichem Bemühn.
Hochwürden blickt so hell und heiter,
Dies Jahr geräth der Wein wie nie!
Er wandelt zu den Stufen weiter
Und geisterleicht ersteigt er sie.
Schon auf des Weinbergs Höhe schreitet
Er bei dem kleinen Winzerhaus.
Er setzt sich auf die Bank. Er breitet
Die Geisterhände mächtig aus.
Er segnet seine Klosterreben,
Sein eigen vielgeliebtes Kind,
Uns Ketzer segnet er daneben,
Die seines Weinbergs Erben sind.

Meter: iambic
Von der Vereinigung und dem Unter-
 scheid der Seelen und des Cörpers.
by Barthold Heinrich Brockes

Ein plötzlich Uebel würckt ein Ohnmacht offtermahlen:
Dann lässet es, als wären tausend Strahlen
Von der Vernunfft, die wir von oben haben,
Jm Schutt des Cörpers mit vergraben.
Jedoch verlieret sie ihr wahres Wesen nicht,
Und gleicht so dann des Himmels Licht,
Wenn schwartzer Wolcken Dufft es unsern Augen raubet.
Wie, wenn der wilde Nord entsetzlich schnaubet,
Und unter schwartzen Dunst den lichten Tag begräbt;
Wenn aus des Meeres Schooß und schlipffrichten Morästen,
Ein dicker Nebel sich erhebt,
Und daß der gantze Kreis der Vesten
Voll dicker Finsternissen schwebt,
Der fast die Schrecken-Grufft der Höllen
Scheint vorzustellen,
Und aller Dinge Form vermischt, verwirrt, verschrenckt,
Und sie in einen Chaos senckt;
Spricht jemand wol mit Recht deswegen;
Die Sonne selber ist nicht mehr zugegen?

Meter: iambic
Letanías de noviembre – II
by Federico Bermúdez y Ortega

En la calma uncitiva de la tarde que muere
como el alma impalpable de una casta blancura,
con dejo melancólico de triste miserere
vuela el vago responso de los labios del cura.
Todo calla y se inclina, el espíritu inquiere
y dialoga en silencio con la Pálida oscura,
y en la calma uncitiva de
                     la tarde que muere
me arrodillo, a los ruegos del responso del cura
¡Madre mía! (yo rezo) que tu amparo me diste,
rasga el manto de sombras de mi espíritu triste
¡por qué tocan tan tristes las campanas lejanas
                     !
Madre mía, ángel casto de virtud y de amores,
¿si a tu vuelo dejaste tus amargos dolores,
por qué tocan tan tristes las lejanas campanas
                     ?

Meter: polymetric
Viernes de cuaresma
by Vicente Colorado

¡Potaje de espinacas y pescado!
Lo mismo en el amor que en el puchero,
en cuanto Dios se mete a medianero
hace amable el infierno y el pecado.
El amor y el placer han extenuado
mi sangre, y renovarla es lo primero;
dadme carne de vaca y de carnero
y volveré a gozar como he gozado
No me habléis de ese Dios que nos propina
ayunos y abstinencias, y difama
el jamón y enaltece la sardina
La vida es el amor, y el hombre que ama,
debe arrojar a Dios de la cocina
y después arrojarle de la cama.

Meter: iambic
XXI.
by Gustav Pfleger Moravský

Odpůldne vyjde s matkou na procházku
A dělá v blízkém městě návštěvy;
Zde odpovědíť starou na otázku
„Jaké je zdraví?“ známým vtipně ví,
Tak mnohou přijmouc na tatínka zkázku.
Pak vyjedou též přes hory a doly,
Tož „en famille“ k svým známým do vůkolí;
Pak jsou zas doma často četní hosti.
A takto mizel v pěkné střídavosti
Lidušce den jak den, až přišlo léto;
Pro ni ten nejšťastnější čas vždy je to.

Meter: iambic
Tichá mluva.
by Berta Mühlsteinová

Sivé jenom oči, málo ke mně shlédly,
a přece mne zrádně z klidné dráhy svedly.
Bledé jenom líčko, zřídka jen se rdělo,
přec když jsem je zřela, se mně srdce chvělo.
Krátký jenom pohled, neměl skvělé záře,
přec když na mne utkvěl, hnal mi ruměn v tváře.
Klidné jenom čelo, sklopeno vždy bylo,
a přece mi všechno, všechno vyzradilo...

Meter: trochaic
Morgenlied
by Joseph von Eichendorff

Kein Stimmlein noch schallt von allen
In frühester Morgenstund,
Wie still ist's noch in den Hallen
Durch den weiten Waldesgrund.
Ich stehe hoch überm Tale
Stille vor großer Lust,
Und schau nach dem ersten Strahle,
Kühl schauernd in tiefster Brust.
Wie sieht da zu dieser Stunde
So anders das Land herauf,
Nichts hör ich da in der Runde
Als von fern der Ströme Lauf.
Und ehe sich alle erhoben
Des Tages Freuden und Weh,
Will ich, Herr Gott, dich loben
Hier einsam in stiller Höh. –
Nun rauschen schon stärker die Wälder,
Morgenlicht funkelt herauf,
Die Lerche singt über den Feldern,
Schöne Erde, nun wache auf!

Meter: iambic
1L: Einsam bin ich, meine Liebe!
by Johann Martin Miller

Einsam bin ich, meine Liebe!
Denke dein, und härme mich.
Wie ist mir die Welt so trübe,
Wie so traurig ohne dich!
Hier, wo keine Seele lauschet,
Klag' ich mit der Nachtigall,
Und in meine Klage rauschet
Trauriger der Wasserfall.
Aus verschränkten Buchenreisen
Girrt der Tauber seine Pein;
Amseln singen ihre Weisen
Auf dem Tannenbaum darein;
Grillen zirpen aus dem Moose,
Das mir keine Blum' erzieht,
Als die kleine, stille Rose,
Die in blasser Röte blüht.
Ach, Elisens süßes Bildnis,
Diese Thräne wein' ich dir!
Sei, in dieser öden Wildnis,
Sei ein Bild Elisens mir!
So, auf ferner Flur, verlassen,
Härmt im stillen sie sich ab;
So, wie deine Blätter, blassen
Ihre zarten Wangen ab.
O! ich sehe sie, und düster
Ist ihr holdes Angesicht;
In das leise Haingeflüster
Mischt sich ihre Stimme nicht;
Alles mahnet sie des Glückes,
Das uns hier vorüberschwand;
Alles sie des Mißgeschickes,
Das von ihr mich weggebannt.
Weine nicht! Ein Tag vereinet
Bald auf ewig mich mit dir.
Dann, o meine Liebe, weinet
Nur der Liebe Glück aus mir!
Schöner, wie, nach Maienregen,
Eine Blumenwiese lacht,
Blickt uns dann der Tag entgegen,
Der uns ewig glücklich macht!

Meter: trochaic
El burgués
by José Lamarque de Novoa

En constante labor, serio, inclinado
sobre humilde carpeta todo el día,
luchando a veces con la suerte impía,
al negocio el burgués vive entregado.
Cual padre amante, como esposo honrado,
su familia es su gloria, en Dios confía,
y, si ventajas logra en su porfía,
utilízase en ellas el Estado.
Mas, ¡ay de él cuando es rico!
                  Se le apoda
ladrón y avaro, y obligarle es
                     moda
a sacrificios mil por el obrero
Y, por huelgas e insultos perseguido,
recorre a su pesar, casi rendido,
de un Calvario sin fin brusco sendero.

Meter: polymetric
5. Der Hahn und die Hausmagd
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Ein Hahn stand auf dem Mist, und scharrte tief, und fand,
Statt eines Gerstenkorns, den schönsten Diamant!
Ei! wärst du, sprach der Hahn, ein Gerstenkorn gewesen!
Und wetzte seinen Rittersporn,
Und warf den schönen Stein weit von sich weg, im Zorn!
Die Hausmagd, fegend mit dem Besen,
Sah um sich, sah den Wurf, hob auf den schönen Stein,
Und: schönen Dank, Herr Hahn! sprach sie, sie sollen leben!
Dafür, daß sie den Stein mir zum Geschenk gegeben,
Will ich, Herr Hahn! einmal zu ihren Diensten sein!
Die Köchin, die das Messer schleifen
Und, eine Mörderin, an ihnen sich vergreifen
Mit ihrem Messer will, die hats mit mir zu thun!
Sie, mein Herr Hahn, sie selbst, und auch ihr liebstes Huhn,
Sie beide sollen nicht grausamen Todes sterben!
Und sterb' einst ich, dann sollen sie
(sie sind ein gutes Vieh!)
Von mir ein schön Gefäß, gefüllt mit Gersten, erben!
Der Hahn hört's alles, steht auf seinem Misthof, denkt:
Das Ding hat sich gelenkt!
Der Stein enthielt den Grund von meinem längern Leben,
Und ich, ich warf ihn weg! ich Dummkopf! hätt ich ihn
Der Landesmutter zu Berlin,
An ihre Krone, hingegeben:
Wer weiß, was dann aus mir geworden wär! Allein,
So denkt der weisre Hahn! So handelt und so spricht,
In Häusern und in Hütten,
Der klügre Mensch, und sieht sogleich das Große nicht,
Das aus dem Kleinen quillt!
Und der, der alles lenkt,
Gold, Kurhut, Majestät, und Excellenz und Gnaden!

Meter: iambic
11.
by Friedrich Rückert

Von so viel Lehrern scheint mir jeder Recht zu haben;
Als Manne geht es mir, wie es mir gieng als Knaben.
Dort war ich Schal' und Kern zu sondern nicht im Stande,
Nun unterscheid' ich gern die Wahrheit vom Gewande.

Meter: iambic
MONTEVIDEO
by Rubén Darío

Montevideo, copa de plata,
llena de encantos y de primores.
Flor de ciudades, ciudad de flores,
de cielos mágicos y tierra grata.
Tus bravos héroes la Historia acata.
Fervientes líricos dieron loores
a los centauros y a los pastores
cuyas proezas recuerda el Plata.
Y ese tesoro de ritmo y gracia
rosas del pueblo, o aristocracia
que en tus mujeres divinas veo,
son, como sus almas de poesía,
de tu corona la pedrería,
maravillosa Montevideo!

Meter: dactylic
NA POMOC RUSKÝM DĚTEM
by Antonín Sova

Z nešťastné Rusi slyšet hlas
maličkých dětí, které prosí!
Proč rodných lidí rodná lásko
hlad krutý neukojilas,
proč před Evropy dveřmi prosíš?
Neviňme, nepátrejme již!
Zachraňme před smrtí a hladem!
Pomozte dětem nésti kříž
na hladovou tu Kalvarii,
leč přispěšte si slunce před západem.
Dokud ty ručky vztažené
vás hledají a po vás touží,
nejmenší sousto hlad jim zažene,
dáte-li z lásky bratrské.
Kdo bratry nasytí, ten Bohu slouží.
V před, za tou hvězdou, děti mé,
tam jistě nový Bůh se rodí.
Vezmeme dary v štědré náruče,
nejkratší cestu zvolíme,
tou nejrychlejší drahou, lodí.
A dejte vše, co můžete,
vyproste na otci a matce,
jen nezmeškejte, raděj dnes
než zítra, rychle, štědře, krátce,
poznáte srdcí velký ples.
Vše uchystejte, šatičky
a prádelko, jak byste měli
jít na Rus smutným matičkám
potěšit jejich dětičky,
je nakrmit, koš darů donést celý.
Z nešťastné Rusi slyšet pláč
zbratřených s vámi mroucích dětí.
Tím bližší ať jsou vám a dražší,
ó Bože, nasytit je rač
a zachovat tou velkou láskou vaší.

Meter: iambic
Září.
by Alois Škampa

Kraj potopen je ve slunečném jasu,
a svatý poklid rozložil se v poli...
Už role širá zbavena jsou klasů,
a lány jejich, rovny jako stoly
se prostírají kolem boru všade,
kam dokola tvůj snivý zor se klade.
Již doplanuli žární léta dnové –
a příroda přec nejeví se stara;
spíš mládnout zdá se v kráse opět nové,
neb vzduch je čistý zas tak jako z jara,
a slunko nad ním směje se a hřeje,
že smutný zrak jím znovu pookřeje.
Den plyne za dnem jeden jako druhý,
a v míru jeho všade nad rovinou
zříš babí léto zaplítat své stuhy,
jež bílým vlasem po hrudách se vinou
a jako stříbro lesknou se a svítí,
když vánek zavlá hedvábnou jich sítí.
Jen modro stálé visí na obloze,
ni mráčku není v syté jeho tůni,
a dole dýchá každém ve úvoze
mateřídouška líbeznou svou vůní,
a s meze, posud nedotknuté srpy,
se pestří vnadně slzičky a chrpy.
Tu zrak tvůj rád se v jasný obzor dívá,
kde ostře niva od nebe se liší,
kde s chocholoušem cvrček sobě zpívá,
kde bílá cesta zdá se kroku bližší – –
a jasný obzor slunečna a míru
se rozepne i ve tvých prsou šíru.
A úsměv blaha zaplane ti v tváři,
a duše tvoje prodchne se tím klidem,
jejž na zem nosí krásný měsíc září
vždy za rok jednou přírodě i lidem,
tím klidem snícím, který bolest’ hojí,
a který pronikl i báseň moji!...

Meter: iambic
- LVIII -
by Fernando de Herrera

Mientras Amor entrega los despojos
de quien suspira tierna y cuida y ama,
yo en vano ausente ardo en tibia llama,
viendo trocar mis flores en abrojos.
Vos en vuestro esplendor honráis los ojos,
yo voy a do mi ciego error me llama;
vuestro sol vos regala y vos inflama,
yo en lenta pena enciendo mis enojos.
Dichoso vos, que nunca o vuestra gloria
fue de penosas ansias ofendida,
o sentisteis la fuerza del veneno;
mas yo jamás, mezquino, sin memoria,
sin triste mal de amor pasé la vida,
y del más corto bien fui siempre ajeno.

Meter: iambic
1L: Auf der Wiese webt und schwebt
by Christian Morgenstern

Auf der Wiese webt und schwebt
Elbenringelreigen;
feiner Füßchen Schnee sich hebt
zu geheimen Geigen.
Schleier schlingen sich im Ring,
Silberflechten flimmern,
Flügel wie von Schmetterlingen
scheu im Monde schimmern.
Jedes Köpfchen krönt ein Kranz
goldner Leuchtlaternchen,
wunderwirr verstrickt der Tanz
all die tausend Sternchen.
Busen wogen, Wangen glühn
bräutliches Begehren –:
Wird der Rechte heut sich mühn,
werden sie nicht wehren.
Lüstern läuft ein lauer Wind
übers Taugelände ...
Plötzlich hebt ein Elbenkind
warnend beide Hände:
»horcht! Was kommt da übern Berg
durch den Wald gegangen?«
»hei, die Zwerge, dummen Zwerge
wolln uns fangen, fangen!«
»husch hinaus! und auf den Strom!« ...
Oh ihr Trotzeköpfchen!
Durch die Bäume lugt ein Gnom –
schüttelt trüb sein Schöpfchen.

Meter: trochaic
Cita mors ruit
by Emanuel Geibel

Der schnellste Reiter ist der Tod;
Er überreitet das Morgenrot,
Des Wetters rasches Blitzen;
Sein Roß ist fahl und ungeschirrt,
Die Senne schwirrt, der Pfeil erklirrt
Und muß im Herze sitzen.
Durch Stadt und Dorf, über Berg und Tal,
Im Morgenrot, im Abendstrahl
Geht's fort in wildem Jagen,
Und wo er floh mit Ungestüm,
Da schallen die Glocken hinter ihm,
Und Grabeslieder klagen.
Er tritt herein in den Prunkpalast,
Da wird so blaß der stolze Gast
Und läßt von Wein und Buhle;
Er tritt zum lustigen Hochzeitsschmaus,
Ein Windstoß löscht die Kerzen aus,
Bleich lehnt die Braut im Stuhle.
Dem Schöffen blickt er ins Gesicht,
Der just das weiße Stäblein bricht,
Da sinkt's ihm aus den Händen;
Ein Mägdlein windet Blüt' und Klee,
Er tritt heran; ihr wird so weh -
Wer mag den Strauß vollenden!
Drum sei nicht stolz, o Menschenkind!
Du bist dem Tod wie Spreu im Wind,
Und magst du Kronen tragen.
Der Sand verrinnt, die Stunde schlägt,
Und eh' ein Hauch dies Blatt bewegt,
Kann auch die deine schlagen.

Meter: iambic
Imagery
by Archibald MacLeish

The tremulously mirrored clouds lie deep,
Enchanted towers bosomed in the stream,
And blossomed coronals of white-thorn gleam
Within the water where the willows sleep—
Still-imaged willow-leaves whose shadows steep
The far-reflected sky in dark of dream;
And glimpsed therein the sun-winged swallows seem
As fleeting memories to those who weep.

So mirrored in thy heart are all desires,
Eternal longings, Youth’s inheritance,
All hopes that token immortality,
All griefs whereto immortal grief aspires.
Aweary of the world’s reality,
I dream above the imaged pool, Romance.

Meter: iambic
VÍNO MLÁDÍ.
by Adolf Červinka

Stříbrné břízy na kraji lesa
mízou se na jaře plní,
v zátopě světla zelené lány
polibky větru se vlní.
Ve starých barvách všecko tu jásá,
stejná zní z dubiny píseň,
proč jenom v srdci, v neklidném srdci
dávná se probouzí tíseň...
To víno mládí právo má svoje,
opojně zašumí hlavou,
v životě jednou, žel jenom jednou
cestou nás provede smavou!
Jako bys měla, milenko moje,
leknínem vykvésti z tůně,
jak by mne měla po letech opít
vlasů tvých hedvábných vůně...
Nikdo však nejde! Vzpomínka bledá,
mládí jak víno jsme pili,
průvodcem je mi šumícím hájem,
v dálce je přízrak tvůj bílý...

Meter: polymetric
Čínská píseň.
by Jaromír Borecký

Proč chodit jsi mi zakázala
v stín osvětlených oken svých,
jež ztrácejí se v moruších?
Mé srdce k tobě láskou sálá,
což láska se kdy řečí bála?
V hor klínu trčí palác zlatý,
v sněť pláče bystřin vodopád,
ó zanech otce, matku, bratry,
sny lásky se mnou jdi tam lkát!
Proč vzpřísti jsi mi zakázala
bol, který se mi v nitru zdvih’,
v tuš na žlutavých vějířích?
Mé srdce k tobě láskou sálá,
což láska se kdy písní bála?
V jas rozkoší pták výská vzňatý,
v skal tesy šeptá jezer spád,
ó zanech otce, matku, bratry,
žal lásky se mnou jdi tam štkát!
Proč líbat jsi mi zakázala?
Zní polibek jak zvonků smích
na nohou hang-šeu tančících.
Mé srdce k tobě láskou sálá,
což láska se kdy líbat bála?
Vlá vítr v haluz osyk spjatý,
zář měsíc line v srázů spád,
ó zanech otce, matku, bratry
a štěstí lásky nech tam vzplát!

Meter: iambic
Při zprávě, že kosti Kollárovy do Čech převezeny nebudou. (VI.)
by Jaroslav Vrchlický

Jak Dante v svou se zamknul utopii.
My, chladnějším kdo jdeme za ním umem,
se chvějeme nad Jeho velikostí,
ač víc než my on kráčel Slávy rumem,
On kráčel poesií,
On plál a hořel, kde my v pochybnosti
se oddáváme moudré střízlivosti.
Ta Slavie, již ve snách věštích viděl,
kde nyní jest? Kdo by se nezastyděl,
tak vzadu zůstat za svým ideálem,
tak spokojit se s málem?
Nás vede nutnost, která nezná změny,
o píď se rvát, kde věštec roztoužený
Slavie šíré kraje obejímal,
kde s Milkem lkal a s Perunem kde hřímal.

Meter: iambic
- 892 - Acto I, MARCELA y OTAVIO, dialogado MARCELA OTAVIO
by Lope de Vega

Qué fin puede esperar un loco engaño,
Cuán imposible y loca empresa intento.
A qué puede llegar mi atrevimiento.
Mi mal es propio, y mi dolor extraño.
Al mal le pido el bien, provecho al daño.
Yo voy donde me lleva el pensamiento.
No siento que me pierdo, el dolor siento.
O cuánto me acobarda el desengaño.
Qué fingidos, amor, son tus placeres.
Mi daño creo, mi remedio dudo.
Lo que amas dejas, lo que olvidas quieres.
O amor pue fuiste ciego, fueras mudo.
Con justa causa dicen todos que eres.
Ciego. Niño. Rapaz. Traidor. Desnudo.

Meter: iambic
658
by Josef Vlastimil Kamarýt

Udělí ti Pán Bůh své milosti hojně,
jsili živ jak patří – bohabojně.

Meter: trochaic
Me dio la mano
by Nicolás Arnao

Mi saludo cordial, lector amigo,
con mi afecto te envío cariñoso:
al verte ya jadeante y silencioso
por el camino donde irás conmigo.
Si ten cansa seguir o ser testigo
del hosco viaje por el campo hojoso,
detente en el andar, que yo amistoso
del duro compromiso te desligo
No obstante, si a mi voz vas lisonjero
y entras por los quebrados donde el llano,
o de la cumbre bajas al sendero,
do va el arroyo en su correr liviano,
serás como el extraño pasajero
que en la vía al pasar me dio la mano

Meter: iambic