Míchanice.
by Karel Sudimír Šnajdr

Starý švec má malé ševče,
Matku pokladnicy cech:
Nežbych hlídal jedno děvče,
Budu hlídat pytel blech!
Kde jest oheň, tam jest záře,
Kulhoň slepého vodí:
Darmochleb jezdí v kočáře,
Pěšky rozšafnost chodí.
Liška chytrá, ryba němá,
Had neuštkne ještěra;
Děvče, které peněz nemá,
Ať jde teď do kláštera!
Y pes panský chodí bosý,
Deset na hřbet není žert!
Hřích se nevinnou honosý,
A za hříchem pase čert!
V hospodě se skočně vejská,
Pekař housky prodává:
Mnohá přesmutně sy stejská,
Že se ještě nevdává!
Voda teče, vítr fouká,
Jelen skáče přes potok;
Andulka mrzutě kouká,
Že je starší zas – o rok!
V krčmě veselí jsou bratří,
Hlupák všecko vyklopí:
Kdo na šibenicy patří,
Věru! se neutopí.
Mrtvému peněz netřeba,
Vlk beránka nešetří:
Lepší v kapse kousek chleba,
Nežli bažant v povětří!
Břehy mele voda tichá,
Hoši pro nic se perou!
Kdo se do otrubu míchá,
Toho srstcy sežerou!
Zpívá pěnička na proutku,
Labuť zdvihá perutě:
Sedávej, panenko! v koutku,
Jsyli ctnostná, najdou tě!
Kočka na psa zlostně hledí,
Z jara kvetou fialky:
Tomu, kdo v rákose sedí,
Lehce dělat píšťalky!
Šelma není víc než lotr,
Běhoun cýle doběhne:
Když jsem opilý – dí kmotr –
Zprávce sám se mi vyhne!
Vítr v sadě hrušky klátí,
Kdo nic nemá, nic nedá:
Ženská až do padesáti
Stále doufá, že se vdá!
Psy se obírají s kostmi,
Zajíce doběhne chrt:
Mezy lidskými marnostmi
Marnost poslední jest – smrt!
Ohně prý se nelze dotknout,
Žílou zvláční Honzův hřbet:
Ten, kdo čertíka chce polknout,
Nesmí dlouho naň hledět!
Holobrádek sluje fousek,
Planá růže není les:
Břichopásek by pro kousek
Pečeně do pekla vlez!
Doba v světě honí dobu,
Dřív než mníš, uprchne rok!
Od kolébky až do hrobu
Jest jen jeden dlouhý krok!
Babičky se rády vadí,
Děvčátko jest samý smích:
Kdo se na saně posadí,
Může jezdit – když má sníh!
Hráčovi hráč karty sjímá,
Krotil honí Nezvedu:
Osel prý, když dobré dni má,
Chodí skákat po ledu!
V hospodě se hoši perou,
Dívky s hochy šaškují:
Babičky když peří derou,
Živé, mrtvé vochlují!
Při pohřbu bývává lkání,
Měsýc se často mění:
Koho mrzý svatý pokoj,
Ten ať jen se ožení!
V parném vedru růže vadne,
Kráva potřebuje chlív:
Kdo kmotřinkám pod meč padne,
Tomu buď Bůh milostiv!
Med sy hledá v kvítku včela,
Příze není hedbáví:
Vdova, která tří již měla,
Čtvrtého též udáví!
V tapu a v šestadvadcytce
Kdo nevyhrá, ten neber!
Soužíli tě pakostnice,
Tak dej světu aryfer!
Konvalinka vonný kvítek,
Z jara táhnou havrani:
Z příliš časně moudrých dítek
Jsou pak k stáru berani!
Děvčátka sy předou nitě,
Datlík v ďouře přebývá:
Kantor, umřeli mu dítě,
Zadarmo mu zazpívá.
Housenky prý škodí sadu,
V letě jahody zrají:
Zlých žen jazýk a jed hadů
Málo sy odevzdají!
V sejtě nenos nikdy vodu,
V mlejně o koláč jest hej!
Mělsli, milý brachu! škodu,
O posměch se nestarej!
Otava se rovná senu,
Vichr vyvracuje dub;
Honzýk pravil, bera ženu:
Padni oko, nebo zub!
Nedopil nevyjde z rauše,
Kuřka sluší vojáku:
Kdo v šesticy přidá tauše,
Naposled dá – tabáku!
Běžet na kvas není líno,
Nade jmění jesti čest!
Muž, jenž nemiluje víno,
Zpěv a flintu, blázen jest.
V právní cestě platí svědek,
Stavové jdou do sněmu:
Pojav mladé děvče dědek,
Stele postel jinému!
Děvčátka bývají slabé,
Zbraň křepelky bývá – let:
Darmo slepice nehrabe,
Mazat musýš, chcešli jet!
Komu chutná, bývá zdravý,
Motovidlo není vál:
Mezy slepými – se praví –
Jednooký že jest král!
Kdo sy lehne, ten zas vstává,
Chrt zajíců záhuba:
Salto mortale dělává
Kozel pán na Jakuba!
Pán sy přeje zrní v slámě,
Děvče len a vinutí;
Mnohý zeť své panímámě
Lehké odpočinutí!
Celý svět jest bláznů plný,
Rybář rybu vyloví:
Mnoho hluku, málo vlny,
Pravdivé jest přísloví!
Žebrák nedostane hosta,
Trepka se hned vyzuje:
Nekřičte! an měšťanosta
Jmeno své podpisuje!
Ucho musý být u hrnka,
Labuť má veliký brk;
Tří dni po svadbě řval Trnka:
„Kýž jsem raděj srazyl krk!“
Ptactvo sedává na bříze,
Na babičku chodí duch:
Skrbec, když na něm peníze
Požaduješ, tratí sluch!
Kmotr Kuňk dá málo řeči,
Žrout rozpíná zápony:
Bodácy se perou s meči,
A s Jotem Ypsylony!
Kde vydání, tam buď příjem,
Lenoch rád postonává:
Zasmějme se, pokud žijem,
Po smrti smích přestává!!
Děvčátka se můry bojí,
Svítí měsýček v nocy:
Doma, věru! nic neplatí
Od jakživa prorocy!
Anně srdce poskakuje,
Koukneli na Honzýka:
Vichr stromy vyvracuje,
Pána komorník svlíká!
Kdo je dlouhý, není krátký,
Bachus jezdí na tůně:
Jestli jsy na zymu vrátký,
Zaobal se do húně!
S kordy nejsou žádné špásy,
S nožem nesmí dítě hrát:
Škoda, Andulko! tvé krásy,
Že ji kdes uštipl had!
Krtek pilně v zemi ryje,
K ohni se jdem ohřívat:
Kantor když se dost napije,
Slyší andílky zpívat!
Lakomec na truhle sedí,
Starostí nemůže spát;
Kdo do prázdné kapsy hledí,
Zlodějů se nesmí bát!
Kapry tučné, outlé štiky
Rybář chytá do sytí:
Staré selské prognostyky
Nechtí prý juž platiti!
Honzýk v krčmě propil kabát,
A zastavil kalhoty:
Jinoch chceli babu sy brát,
Naleje sy do boty!
V Praze prý jest tomu blaze,
Kdo má v kapse peníze:
Z komína padají saze,
Ať tam prášek neleze!
Kovář časně ráno kuje,
Nouze tropí mrzutost:
Kdo zde nic nepotřebuje,
Ten má vždycky všeho dost!
Jistě jde, kdo zvolna chodí,
Nohy bolí po cestě:
Panenkám co ještě škodí,
To neškodí nevěstě!
Při nouzy prej bývá bída,
Rytíř nosývával štít;
Kdo za den pětkrát nejídá,
Ten má špatný apetýt!
Trest prý kárá provinění,
Slavík líbezně zpívá:
Dokonalé posvícení
Bez vejprasku nebývá!
V nocy u nás lidé spějí,
Štědré ruce dávají;
V Kocourkově nevěšejí,
Pokud vraha nemají!
Na světě jsou samé psoty,
Dítě ospalé zývá;
Kdo nenosý ouzké boty,
Kuří oka nemívá!
Tě starého mamoníka
Že nenavštěvuje host?
Co sys dceru vzal zvoníka,
Máš teď pořád hostů dost!
Nemáš svíčky? pal jen loučku!
Vyhýbej se břemenu;
Nezapomeň na mne, broučku!
Já na tě – nezpomenu! –
Vašek do dne rauš vyspával,
V Jozefově střílí z děl;
Dnes jsem ženu svou prodával,
Žádný darmo ji nechtěl! –
Žito bude za dva rýnské,
Za půl kopy korec sliv:
Padni pod jazejčky ženské,
A Bůh ti buď milostiv!
Skalou ani vichry nehnou,
Nechť sy bouří jak chtějí;
Děvčátka, dřív než sy lehnou,
Ještě blešky honějí!
Dost je v Čechách bujných koní,
Nic nad peří lehčejší;
Zvěřina čím více voní,
Tím prej bývá chutnější!
Sadař mívá boudu v sadě,
Pes pod stájí má pelech;
Raděj, nežli děvče mladé,
Budu hlídat pytel blech!
Veselí jsou mokří bratří,
Oblohu déšť zaklopí:
Kdo na šibenicy patří,
V moři se neutopí!
Vraha věší u nás kati,
Při svatbách jest vejloha;
Hlad, a mor, a advokáti
Jsou tří metly od Boha!
Všecko trvá zde jen chvíli,
Vodu dává studnice;
Od počátku světa byly
Ženské mužů svodnice!
Ráno vstane, večér lehne,
To je věru hrozný kříž;
Perem ti žádný netrhne,
Pokud mu nezaplatíš!
Kdo je napřed, není zádu,
Můj pes sluje Jeliváš;
Mášli v ruce devět špádů –
Dva a padesát děláš!
Voják hledá mladé doubce,
Šmitec vrzá po struně;
Pokoj bydlí jen v chaloupce,
Starost sedí na bruně!

Meter: trochaic