PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Pohádka.
by Antonín Klášterský

Hle, tmí se, táhnou stíny šedé
a dne už jenom na krátku...
„Tak pojď už, slyšíš? Děde! Děde!
Vždyť slíbil jsi nám pohádku.“
– Ach, pohádku, mé děti zlaté,
má pamět málo zachytí,
už jedna se mi s druhou mate
a nevím, kterak počíti.
„Ty’s přece slíbil!“ – Nu, tak tedy,
sem na klín pojď, ty’s dobrý kluk,
a jsi tak jak tvůj otec bledý,
tak poslouchej už – ani muk!
Vlas po otci máš – jak ti sluší!
Teď seď a zde se ruky chyť –
nu, byl to dělník s celou duší...
„Já taky budu, děde, viď?“
– Ty? Inu budeš. – Dědek ztichl
a jak když tvář mu zkamení,
jen potichu si nějak vzdychl
a v dlouhém trval mlčení.
„Tak pohádku už!“ – Hned ji povím,
jen nedočkavým nebýti,
on též chtěl svět mít ihned novým
a to jde, dítě, o žití. –
„A, děde, co ta divá žena
a jak syn v kraj šel daleký?“
– Tři rány v prsa nasazená
a odešel nám na věky! –
„Tak pohádku!“ – Ach, vskutku, vskutku,
však na jinou již není klid,
je zítra dušiček, den smutku,
já chci se s vámi pomodlit...

Meter: iambic
746
by Josef Vlastimil Kamarýt

Pravda nezná ustoupiti zlobě,
kdo jí laje, ten ji zastává;
ke cti jsou jí slova rouhavá,
blud a šalba hlupců ku ozdobě.

Meter: trochaic
Lied des abgesetzten Sultan Selim
by Ludwig Achim von Arnim

Der Guguck ist ein braver Mann,
Der sieben Weiber brauchen kann;
Die erste kehrt die Stube aus,
Die zweite wirft den Unflath 'naus;
Die dritte nimmt den Flederwisch,
Und kehrt des Guckuck seinen Tisch;
Die vierte bringt ihm Brod und Wein,
Die fünfte schenkt ihm fleißig ein;
Die sechste macht sein Bettlein warm,
Die siebente schläft in seinem Arm.

Meter: iambic
- 819 - Acto II, ESTELA
by Lope de Vega

Pide el amante celos al marido,
con que despierta al que durmiendo estaba,
y a la que de ofender no se acordaba
la deja, por sus celos confundido.
Prueba el padre la reja y el vestido
a la doncella humilde que no hablaba,
y con la privación, lo que ignoraba
sabe, y escribe, y mira, y deja el nido.
Tal vez a la justicia viendo un hombre,
dice el delito que ignoraba hiciese,
publicando su culpa en ir huyendo.
Quien desafía y pierde, no se asombre;
que no hay cosa más necia y peligrosa
que despertar a los que están durmiendo.

Meter: polymetric
1L: O, wie selig athmest du,
by Luise Hensel

O, wie selig athmest du,
Lachst so hold in leichtem Schlummer,
Deine Züge künden Ruh;
Herzchen weiß von keinem Kummer.
Einst, ach! war ich auch so klein,
Auch so frei von aller Pein.
Kind, wie hab' ich dich so lieb,
Dich in deinem Engelschimmer!
Bist nie mürrisch oder trüb,
Blickst so fromm und freundlich immer.
Ja, auch ich war einst so froh, –
Ach, jetzt ist es nicht mehr so!
Liebchen, schlafe nur, mein Arm
Ist dir sanfte, weiche Wiege;
Macht' ich dich nicht satt und warm,
Scheuch' ich dir nicht jede Fliege?
Kind, du kennst noch keinen Schmerz,
Fühlst ja nicht das eigne Herz.
Ist mir's doch so süße Lust,
Dich, du frommes Kind, zu herzen!
Schirmte gern die zarte Brust
Vor des rauhen Lebens Schmerzen.
Doch, auch du fühlst einst wie ich,
Armes Kind! das dauert mich.
Weh! ich ließ auf dein Gesicht
Eine heiße Thräne fallen;
Du erwachst? o, weine nicht,
Wollen auch in's Grüne wallen.
Brannte denn die Thräne so?
Liebchen, sei doch wieder froh!
Sieh, ich trage dich hinaus,
Wo die frommen Lämmer springen,
In das arme Hirtenhaus;
Hör' nur, wie die Engel singen:
Sieh, ein Kindlein grüßet dich,
Ach, es kam für dich und mich!
Sieh, wie arm auf Heu es liegt,
Nein, nun darfst du nicht mehr weinen,
Wenn man dich in Federn wiegt;
Still, mein Kind! man sollte meinen,
Jesus litt, was uns gebührt,
Und wir würden kaum gerührt.

Meter: trochaic
The Burial of the Rev. George Gilfillan
by Knight of the White Elephant of Burmah William McGonagall

On the Gilfillan burial day,
In the Hill o’ Balgay,
It was a most solemn sight to see,
Not fewer than thirty thousand people assembled in Dundee,
All watching the funeral procession of Gilfillan that day,
That death had suddenly taken away,
And was going to be buried in the Hill o’ Balgay.

There were about three thousand people in the procession alone,
And many were shedding tears, and several did moan,
And their bosoms heaved with pain,
Because they knew they would never look upon his like again.

There could not be fewer than fifty carriages in the procession that day,
And gentlemen in some of them that had come from far away,
And in whispers some of them did say,
As the hearse bore the precious corpse away,
Along the Nethergate that day.

I’m sure he will be greatly missed by the poor,
For he never turned them empty-handed away from his door;
And to assist them in distress it didn’t give him pain,
And I’m sure the poor will never look upon his like again.

On the Gilfillan burial day, in the Hill o’ Balgay,
There was a body of policemen marshalled in grand array,
And marched in front of the procession all the way;
Also the relatives and friends of the deceas’d,
Whom I hope from all sorrows has been releas’d,
And whose soul I hope to heaven has fled away,
To sing with saints above for ever and aye.

The Provost, Magistrates, and Town Council were in the procession that day;
Also Mrs Gilfillan, who cried and sobbed all the way
For her kind husband, that was always affable and gay,
Which she will remember until her dying day.

When the procession arrived in the Hill o’ Balgay,
The people were almost as hush as death, and many of them did say—
As long as we live we’ll remember the day
That the great Gilfillan was buried in the Hill o’Balgay.

When the body of the great Gilfillan was lowered into the grave,
’Twas then the people’s hearts with sorrow did heave;
And with tearful eyes and bated breath,
Mrs Gilfillan lamented her loving husband’s death.

Then she dropped a ringlet of immortelles into his grave,
Then took one last fond look, and in sorrow did leave;
And all the people left with sad hearts that day,
And that ended the Gilfillan burial in the Hill o’ Balgay.

Meter: polymetric
Auf einen feigen held.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Um Schlendors zagheit hat es warlich schlechte noth:
Er läst ihm keinen nicht leicht auf die haube kommen.
Denn als sich eine laus die freyheit ausgenommen;
So kriegt er sie beym kopff, und schlug sie mause-todt.

Meter: iambic
Auf Olympens Hand
by Nicolaus Götz

Hand, mit Aurorens Hand
Im nächsten Grad verwandt,
Die Amathunt regieret,
Ist Venus auser Land;
Und Amorn selber führet.
Dein Ursprung ist bekannt:
Ein paphisch Rösgen zeugete
Dich in der Eh'
Mit einer reinen Lilie.

Meter: iambic
Soneto
by Ricardo Carrasquilla

Dios es quien es; la inmensidad, su manto;
la creación, diadema de su frente;
las dos eternidades, su presente;
verdad, belleza, amor, su nombre santo.
Bajo sus pies se hunde con espanto
los firmamentos; es la luz ardiente
sombra de su mirada omnipotente;
ángeles y hombres, de su gloria el canto
Con innúmeros soles de diamantes
vi su poder inmensurable escrito
en la cóncava esfera rutilante;
y de pasmo y amor lanzando un grito,
¿Dónde, exclamé, se oculta tu semblante?
En las alturas de mi ser habito.

Meter: polymetric
CO VÍCE?!
by Xaver Dvořák

Co více ještě možno chtíti,
jest život pouta kruhem
a každý den víc touhu nítí
jen po životě druhém.
A nic jí tady nedostačí;
jak dutě zní hlas světa!
ples každý podobá se pláči
a zrak jen k nebi vzlétá.
Sen marný, zdá se, všecky snahy,
shon bohatství a zlata;
ať rozkoš kývá, pohled vlahý,
jak chladně krok dál chvátá!
A vítáš, když se večer chýlí
a slunce s hor už sklouzlo;
jak oddech tehdy je to milý,
stín noci, jaké kouzlo!
A staneš, v srdci divnou něhu,
kde na tebe hrob zírá,
tvá loď, s níž odrazíš teď s břehu –
žalář se otevírá!

Meter: iambic
- XVIII -
by Gongora

En la capilla estoy y condenado
a partir sin remedio de esta vida:
siendo la causa aún más que la partida,
por hambre expulso como sitiado.
Culpa sin duda es ser un desdichado
mayor de condición ser encogida;
de ellas me acuso en esta despedida,
y partiré a lo menos confesado.
Examiné mi suerte al hierro agudo,
que a pesar de sus filos me prometo
alta piedad de vuestra excelsa mano.
Ya que el encogimiento ha sido mudo,
los números, Señor, de este soneto
lenguas sean, y lágrimas no en vano.

Meter: polymetric
Skřivan a píseň.
by Jaroslav Vrchlický

Ó ptáku, hroudy okřídlený duchu,
dne první záblesk piješ z plné číše;
jak velký zvon se blankyt sklání s výše,
ty srdce v něm jsi! K zdivenému sluchu
Tvůj zpěv perlami stéká v čistém vzduchu
a ztichneš-li, tu zlatá klasná říše
se otevře, tam vpadneš a jen tiše
se zvlní za tebou ve sladkém ruchu!
Ó sloko, ňader okřídlený ptáku,
ty srdce zvonu, jenž se stále třese,
neb osud v železné jej svírá pěsti,
Ty ulétneš-li, zmizíš-li přec zraku,
čí hruď jak skřivanu ti otevře se
a za tebou se zvlní tuchou štěstí?

Meter: iambic
96.
by Friedrich von Logau

Krieg ist die allerschärffste Zucht,
Womit uns Gott zu Hause sucht;
Dann unter seinen sauren Nöthen
Ist noch die süste Noth: das tödten.

Meter: iambic
50.
by Friedrich Rückert

Herr, deine Welt ist schön, Herr, deine Welt ist gut;
Gib mir nur hellen Sinn, gib mir nur frohen Mut!
Ich fühle, daß ich bin, ich fühle, daß du bist,
Und daß mein Seyn von dir ein sel'ger Abglanz ist.
Die Welt beseligst du, beseligst dich in ihr;
Sollt' ich nicht selig seyn, Allseliger, in dir!

Meter: iambic
- XXXIV -
by Argensola

Recibe, oh sacro mar, una esperanza,
a cuya causa pueblos mil devotos
están hoy ofreciendo justos votos,
porque la restituyas con bonanza.
Reducid, fieros vientos, a templanza
vuestros desordenados alborotos;
dad ocio, no experiencia, a los pilotos;
vuestra quietud usurpe su alabanza.
Del poderoso Carlos la alta popa
sienta vuestro favor, y en su deseo
concurrid con España y con Saboya.
Con esto enmendaréis el caso feo
de haber dado al adúltero de Troya
pasaje favorable contra Europa.

Meter: polymetric
Abschied von Chloris
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Ihr Schönen zittert gar zu leicht,
Wenn Amor euch bekriegt;
Denn, eh euch noch sein Pfeil erreicht,
Hat er euch schon besiegt.
Die mich nicht haßt, eh sie mich liebt,
Die mir nicht widersteht,
Die sich, wie Leipzig, leicht ergiebt,
Die wird von mir verschmäht.
Ich fragte Chloris: willst du mich?
Da sprach sie gleich: Ich will!
Schnell regten meine Lippen sich,
Und ihre hielten still.
Ich küßte sie ein hundert mal,
Da sagte sie: Halt ein!
Dir muß noch eine größre Zahl
Von mir gegeben seyn.
Sie fing mit hundert Küssen an,
Und hundert folgten drauf.
Sie sprach: Mein liebster künftger Mann!
Ich aber sprach: Hör auf!

Meter: iambic
224.  Wie man zur Einigkeit gelangt.
by Angelus Silesius

Wenn sich der Mensch entzieht der mannigfaltigkeit/
Und kehrt sich ein zu GOtt; kombt er zur Einigkeit.

Meter: iambic
V deskách nesmrtelných.
by Vojtěch Pakosta

Ni v desce z kovu, ani ve kamenu
dnes nevyjeví črta zpráchnivělá,
čí jméno v odkaz ruka rozechvělá
tam připojila k věrných druhů jmenu.
Druh za druhem se přihlašoval k věnu,
jež duchu kyne nad popelem těla,
a v davech věrná čeleď Krista spěla
v nesmrtné desky vepsat slávy cenu.
Zamyšlen poutník v líc těch desek hledí.
Hrob vedle hrobu, co tu oko vidí,
jen minulosti stínové již bledí.
Však z těchto stínů jasné slunce svítí
těm, za tmou hrobu kdo zří nové žití,
kde, co zde zasil, znova člověk klidí.

Meter: iambic
¡1904!
by Esteban Fernández y González

¡Un año más de acerbo sufrimiento
que añadir al horario de la vida,
y una esperanza más, desvanecida
en el hondo perfil del pensamiento
Cual hoja seca que arrebata el viento
al tronco añoso que le dio guarida,
es la humana ilusión, al fin vencida
de la verdad por el eterno aliento
Ensueños, vanidades, ambiciones
¿Qué es lo que en suma sois? ¡Dichas mentidas!
¡Vanos efluvios de fugaz esencia
que acrecientan efímeras pasiones!
¡Partículas de arena, desprendidas
del reloj de la mísera existencia!

Meter: polymetric
Vzpomínku a pozdrav sterý,
by Stanislav Kostka Neumann

Vzpomínku a pozdrav sterý,
já jsem tu tak sám,
daleko jsou ty Tipperary,
ale nezapomínám.

Meter: trochaic
Vom deutschen Lied
by Felix Dahn

Das wie mit Odhins Wunderwaffen
In raschen Schlägen, schlachtbewährt,
Uns ruhmvoll hat das Reich geschaffen, –
Wir preisen's hoch: das deutsche
Und das im Frieden leise webte
Der Treue Band um Süd und Nord,
Mit Einem Geist uns all belebte –
Vergeßt es nicht: das deutsche
Doch das in langen, bangen Tagen,
Da jede Hoffnung deuchte tot,
Den Ruhm aus unsrer Vorzeit Sagen
Als Trank der Auferweckung bot,
Das nie verstummte, nie verzagte,
Das zürnte, weckte, mahnte, riet,
Dem Fremdherrnzwang zu trotzen wagte: –
Das war das kühne, deutsche
Und als zum Schutz des Rheins die Scharen
Auszogen, zog es treulich mit
Und – nach dem Kampf – Triumphfanfaren
Anhob es zu der Sieger Schritt.
Und segnend soll, bis Zank und Streiten
Versöhnt aus unsrem Volke schied,
Beschwichtend soll die Schwingen breiten
Ob unserm Reich

Meter: iambic
50. Auf einen Brand zu **
by Gotthold Ephraim Lessing

Ein Hurenhaus geriet um Mitternacht in Brand.
Schnell sprang, zum Löschen oder Retten,
Ein Dutzend Mönche von den Betten.
Wo waren die? Sie waren – – bei der Hand.
Ein Hurenhaus geriet in Brand.

Meter: iambic
Rozdíly.
by Jaroslav Vrchlický

Bouřné štěstí – blýskavice,
meteor se v mraku mih’;
tiché štěstí, sen, nic více,
jakobysi na sklo dych’.
Chytej obé. Jsou a mizí
jak snů hříčka prchavá,
sotva z obou lemu řízy
upomínka zůstává.
První pálí – druhé hřeje,
prvním šílíš, v druhém sníš!
oboje kus epopeje,
pěna vína v žití číš.
První oř je bez otěží,
šlehne, trvá okamžik,
druhé věčně v srdci leží –
Za obé však stejný dík!

Meter: trochaic
Ten starý měsíc svítí nám zas,
by Josef Holý

Ten starý měsíc svítí nám zas,
a západ zvolna zmírá,
v čela jde oheň, do srdcí jas,
přitul se! – Někdo se vtírá
studený mezi nás.
Ručku z mé vymyklas,
západ shořel, luna mizí –
někdo se cizí
studený posadil mezi nás.
Cos jako: „žití – mráz“
šeptáš, já dívám se v dál.
Někdo se checht ha! vedle nás.
Síla má, duše má pěstí ho drtí
marně – on peklem se smál.
Noc černá, kostlivá – oko Smrti.

Meter: polymetric
Mein Weg
by Emanuel Geibel

Ich hör' es wohl, es rufen die Partein:
»komm her und woll' uns endlich angehören!
Der rüst'ge Harfner sei zu unsern Chören
Und schling als Kranz dein Lied um unsern Wein!«
Mein ewig Echo bleibt ein ruhig: »Nein!«
Denn zu der Fahnen keiner kann ich schwören;
Den Gott im Busen darf kein Schlagwort stören,
Ich folge meinem
Dem Wandrer bin ich gleich am Felsenhang,
Dem schroff die Wand sich türmt zur rechten Seite,
Zur Linken braust der See mit dumpfem Klang.
Doch rühr' ich fromm die Saiten, wie ich schreite,
Und oftmals will's mir dünken beim Gesang,
Daß mich wie Kaiser Max ein Engel leite.

Meter: iambic
PAPEŽ A CÍSAŘ (A. 1106.)
by Josef Svatopluk Machar

Pán k trestu vstane-li, pak tresce strašně.
Sedmého srpna roku toho zemřel
ten, jenž se císařem zval římské říše.
Tož Heinrich Čtvrtý. Hůř než Joba stíhal
Pán ranami jej. Ráčil osvítiti
hruď syna jeho a syn s mečem v ruce
vstal proti otci, církví prokletému;
a když syn zemřel, vstala vlastní žena
k žalobám strašným proti zlotřilému;
když žena zmlkla, druhý syn se zvedl
a s mečem v ruce začal soudit otce.
A otec prchal jak Kain z místa vraždy,
syn-soudce za ním. A když psanec zemřel
a za noci byl kradmo takřka pohřben
v Luttichu městě, kněží vyhrabali
proklatce rakev ze svěcené půdy
a pohřbili ji na ostrově řeky,
jež slove Maasa, neboť zemřel v klatbě.
Mnich, jenž jak poutník přišel z Palestyny
a pomaten byl na smyslech, klek k hrobu
a plakaje pěl truchlé žalmy smrti.
Svou zprávu končím. Je-li kdo líp zpraven,
ať poví svoje, mně pak odpuštěno
buď k slávě svaté Trojice a věčné,
jíž čest a sláva na věky buď věkův!

Meter: iambic
HONVÉD
by Jan Neruda

„Vlast umřela,“ zašeptal hrdina
a bezmocně meč z ruky mužné klesl;
ten meč, jenž v ohlušivém hluku děl
se dvacetkráte v nejkrutší boj nesl.
„Vlast umřela,“ a ruka zoufalá
nabijí smrtící do pušky ránu –
okamžik, blesk – a hromem odzvonil
syn vlasti nešťastné sám sobě hranu.
My neumíme ještě umírat
pro vlast, pro národ, zlatou pro svobodu,
a proti všemu vlasti prospěchu,
kramářsky vážíme svou vlastní škodu.
My neumíme ještě umírat,
a neumíme ještě býti mužem;
však umře-li ta naše krásná vlast,
zdaž my pak ještě dále žíti můžem?

Meter: iambic
U kostela. (II.)
by Růžena Jesenská

Táhlo mi to duší, srdcem,
jako tvoje vzpomínání,
jako křídlo nejsvětější,
jež mne v mnohém boji chrání.
Stromy byly samá píseň,
akát dýchal sladkou vůní,
když jsem dlela u kostela
rudé záře na výsluní.
Zapadalo – jeden plamen,
a já měla – jedno přání,
ať mne na vždy tvoje peruť
jak ta jasná záře chrání.

Meter: trochaic
VZPOMÍNKA VÁNOČNÍ.
by Emanuel Čenkov

O Štědrém dnu má hlava níž se chýlí –
a z ráje ztraceného dětských let
se vznáší zas ten cudný anděl bílý,
jenž provázel kdys mého žití sled.
Dům starý ve vzpomínce zas mi voní
nebeskou vůní vlažných vánoček,
od jizby tajemné nás matka honí,
kam Ježíšek má přinést stromeček.
A zvony zvoní, světla slavně září,
hvězd odlesk splývá v naše pohledy,
kruh náš je celý, láska plane s tváří,
drotaři pějou dávné koledy.
Z vln minula se noří něžná léta,
to z noci modravé vil šepce sbor –
jak Orient nám líčil katecheta
a ohněm mystickým mu sálal zor,
jak Josef, Marie šli do Béthlému,
jak v chlévě na slámě se zrodil Bůh,
jak s nebes andělé se slétli k němu
a zpěvů chorálem jak zvučel luh...
Kam v žití vlnách druh můj as se poděl,
můj soused, jenž měl bibli vznešenou,
jenž malíř byl a v sukni modrou oděl
Marii, Josefa pak v červenou?
Jen malířem já chtěl se tehdy státi
a v Palestině zřel jsem kraj všech vnad...
A dnes?... dnes nechme na mžik srdce pláti,
vždyť Spasitel nám přec se zrodí snad!

Meter: iambic
An die Verstummten
by Georg Trakl

O, der Wahnsinn der großen Stadt, da am Abend
An schwarzer Mauer verkrüppelte Bäume starren,
Aus silberner Maske der Geist des Bösen schaut;
Licht mit magnetischer Geißel die steinerne Nacht verdrängt.
O, das versunkene Läuten der Abendglocken.
Hure, die in eisigen Schauern ein totes Kindlein gebärt.
Rasend peitscht Gottes Zorn die Stirne des Besessenen,
Purpurne Seuche, Hunger, der grüne Augen zerbricht.
O, das gräßliche Lachen des Golds.
Aber stille blutet in dunkler Höhle stummere Menschheit,
Fügt aus harten Metallen das erlösende Haupt.

Meter: trochaic
Soneto
by Sebastián Covarrubias y Orozco

La triste Muerte y el Amor salieron
tirando, un día, con sus flechas duras,
y entre unos altos muros y espesuras
la noche les tomó y allí estuvieron
Y sus aljabas juntas las pusieron,
sus cuerpos recostando en las verduras;
levántanse después y estando a escuras
toman las flechas, y de allí partieron.
Toma el Amor las negras de la Muerte,
la Muerte las doradas del mozuelo
y por mi mal, ¡ay triste desdichado!
¡Quién nunca vido tan terrible suerte:
que llamo yo a la Muerte por consuelo,
y ella me tire y doble mi cuidado.

Meter: iambic
Vidím-li štíhlý strom,
by Marie Calma

Vidím-li štíhlý strom,
jak k nebi hrdě ční
v úsvitu červánků
i v bouři půlnoční –
jak tebe zřela bych.
A vítr ve větvích
když zavane,
myslím na polibky tvé rozdané,
cos dal mi jich.
A když se šumot jeho utiší,
je mi, že brzy sluch můj uslyší
slov hudbu vzdálenou,
jež nade mnou
se v hlas tvůj promění,
za všechny strasti mé,
jež prošly samotou,
mne odmění.
Jdu v lidí les...
Čím je mi všechen dav,
když zrak jej rozliší?
Jen jeden vidím strom,
jak kyne na pozdrav,
strom ze všech nejvyšší!

Meter: iambic
ŠEST BÁSNÍ Z NEDOPSANÉHO ROMÁNU (V)
by Božena Benešová

Půlnoční vánek lichotný měl dech,
o němž jsem za dne pouze teskně sníval,
předtuchu jitra nesl na křídlech,
o nové záři nebožtíkům zpíval.
Do hlubin srdce jeho šelest vál,
přeházel vrstvy dávných snění,
pod ztichlou klenbou rušnou píseň hrál,
nervosní píseň roztoužení.
Ó všichni vy, kdož tady ležíte,
vy mrtví, jež jste nežili mně ani,
vás prosím, nevzbuďte se noci té,
já nechci vašeho již z mrtvých vstání!
Ten nový zpěv by zněl vám výčitkou,
svit jitřní by vás pálil, slabochové,
sám jít jsem musel pustou nocí svou,
sám pozdravit chci jitro svoje nové!

Meter: iambic
A San Isidro
by Juan Córdoba y Campofrío

Los campos de Madrid, Isidro santo,
labra cantando a Dios humildemente,
tal, que del cielo abriéndose el Oriente,
Ángeles bajan a entonar su canto.
Y si la fe causara al cielo espanto,
espantado creyera, que pendiente
de fe tan grande despachó obediente
a sus manos ayuda, gozo al llanto
Los Ángeles de hoy son labradores
del suelo, como Isidro en este día
labrador celestial por atributo
Huellen sus plantas celestiales flores,
y triunfe, pues labró con alegría,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto.

Meter: iambic
9
by Klabund

Sommerabende, ihr lauen,
Bettet mich auf eure Kissen,
Laßt in Fernen, dunkelblauen,
Meiner Träume Wimpel hissen.
Stunden, die am Tag sich placken,
Feiern nächtlich froh verwegen,
Und ich fühl um meinen Nacken
Zärtlich sich zwei Arme legen.
Ist die Seele liebeswund?
Heißren Atem haucht der Flieder,
Und der rote Himmelsmund
Neigt sich üppig zu mir nieder.

Meter: trochaic
Explorando
by Federico Balart

Más allá de los cielos estrellados,
más allá de los pálidos nublados,
más allá de los mundos olvidados,
donde acaban los tenues elementos,
penetran mis altivos pensamientos
buscando a Dios, inquietos y obstinados,
y en tinieblas se pierden abismados,
siempre de luz y de verdad sedientos.
¡Silencio! ¡Soledad! ¡Sombra! ¡Vacío!
Del Ser Eterno, en vano pido nuevas
al antro enorme, pavoroso y frío;
sólo una voz me dice: ¿A qué te elevas?
¿A qué con temerario desvarío,
buscas lejos de ti lo que en ti llevas?

Meter: polymetric
- XVII - Al rey don Felipe III de las Españas
by Joseph de Litala y Castelvi

Cerró del Templo del Bifronte Jano
las puertas que en su fausta Monarquía,
y ceñido de oliva admiró el día
su quietud en su Solio Soberano.
Extirpó con valiente armada mano
de la fértil famosa Andalucía
la bárbara canalla, que crecía,
reliquias del intrépido Africano.
Himnos a Dios cantó con reverencia,
observando sus santas justas leyes,
y venció su oración, más que su espada.
Ejemplo fue de amor, y penitencia,
modelo de Monarcas, y de Reyes,
y estrellas pisa en celestial morada.

Meter: polymetric
50.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Dis funfftzig geht auch aus: Mein Deutscher, gute Nacht:
Wann dein Poete dir verdrüßlich ist gewesen,
Bistu selbst Schuld daran, weil du es nicht bedacht,
Daß man hier funfftzig mal auffhören kan im Lesen.

Meter: iambic
Soneto
by Benito Arias Montano

¿Qué es esto Entendimiento? ¿Qué
                     revuelta
te hace disparar de tu carrera,
que aquello do menor razón se espera
te vas desatinando a rienda suelta?
Solías tú correr, parar, dar vuelta,
movido de la mano más certera
de la razón, llevando por bandera
la vela que el sentido al viento suelta
Desesperado de mi luz avara,
que, cuando más pensaba ir atinando,
muy más sin tino y ciego me llevaba,
sentí, sin sentir cómo, otra tan
                     clara
que aquella que primero me guiaba
me va tiniebla oscura remedando

Meter: iambic
PÍSEŇ NA MOŘI (V.)
by Jiří Karásek ze Lvovic

Nepřijde z Minula
Již mrtvá láska k tobě,
Neb dávno zhynula
Kdes v nepoznaném hrobě.
Nepřijde nikdy již,
Neb vše, co srdce nese,
Jest vrstva zetlelá
Spadalých listů v lese.
Jest jako zoufalství,
Jež do prázdna se dívá,
Jest melancholií,
Jež z lesních rohů zpívá.
Jest pták, jenž zakvílí,
Když mroucí padá v moře,
Jest rozkoš na chvíli,
A na věky jest hoře.

Meter: iambic
- III - Lisonjea al Genil porque tercie en su amor
by Pedro Soto de Rojas

Saca, Genil, de tu nevada gruta
los corvos cuernos de cristal luciente;
ala con los remansos la corriente
y echa la vista en tu ribera enjuta:
a Flora en flores y a Pomona en fruta
coronando verás tu anciana frente,
y a la ninfa que es menos obediente
tus pies besando, humilde más que astuta.
En tu arena verás mi ingrata hermosa,
pomposa causa de tu honor florido,
y le dirás mi herida luminosa.
Mi herida... Y guarda si te niega oído:
del pie veloz la estampa rigurosa
será consuelo de mi amor perdido.

Meter: iambic