PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Diciembre
by Carlos Mendoza

Es un mes del que hay mucho que decir,
pues no hay otro tan lleno como él:
mes delicioso, abominable, cruel,
muy bueno de llorar y de reír.
El ricacho se puede divertir
y encuentra que diciembre es todo miel;
pero al pobrete se le antoja hiel,
llegando hasta el extremo su sufrir.
El premio gordo, el pavo, los turrones,
la hartura de los buches ya repletos,
alternan con los agrios lagrimones
que vierten mil vivientes esqueletos;
y aquí doy punto a mis lucubraciones
y se acaban el año y los sonetos.

Meter: iambic
- XXIII -
by Fernando de Herrera

Las luces do el amor su fuerza apura
con el sereno ardor de sus centellas;
el oro crespo, en mil sortijas bellas
de rayos coronado, y llama pura;
las palabras vestidas de dulzura,
que la armonía celestial en ellas
parece, el pecho duro a mis querellas,
la mano que a la nieve vuelve oscura,
son causa del tormento y dolor mío,
con muchas que callando siento y veo,
y no me valen en mi esquiva suerte.
En su dureza sólo el bien confío;
porque a vana esperanza y gran deseo
no se debe pedir sino la muerte.

Meter: iambic
Der Schnee .
by Joseph von Eichendorff

Wann die lauen Lüfte wehen,
Scheint die Sonne lieblich warm:
Wirst Du wohl spazieren gehen,
Und er führet Dich am Arm,
Thränen Dir im Auge stehen,
Denn so schön klingt, was er spricht,
Wann die lauen Lüfte wehen,
Glaub' dem falschen Herzen nicht!

Meter: trochaic
Weihnachtslied.
by Theodor Storm

Ein milder Stern hernieder lacht;
Ein weihrauchsüßes Harzgedüfte
Durchschwimmet träumerisch die Lüfte,
Und kerzenhelle wird die Nacht.
Mir ist das Herz so froh erschrocken,
Das ist die liebe Weihnachtszeit!
Ich höre fernher Kirchenglocken
Mich lieblich heimathlich verlocken
In märchenstille Herrlichkeit.
Ein frommer Zauber hält mich wieder
Anbetend, staunend muß ich stehn;
Es sinkt auf meine Augenlider
Ein goldner Kindertraum hernieder,
Ich fühl's, ein Wunder ist geschehn.

Meter: iambic
102.  Die geistliche Goldmachung.
by Angelus Silesius

Dann wird das Bley zu Gold/ dann fällt der Zufall hin/
Wann ich mit GOtt durch GOtt in GOtt verwandelt
bin.

Meter: iambic
Klidné sloky.
by Jaroslav Kvapil

Teď rád bych zemřel: nad mým hrobem v dáli
by krásné oči jisté zaplakaly.
Já opouštěl bych s tichou vírou žití,
že šťastnějším již nelze nikdy býti.
Když tělo mé by v úzkou rakev kladli,
dvě žhavé slzy na skráň mou by padly.
A v čele mém by ještě hvězda vzplála,
kde mlčky křížem jste je požehnala.
A na mém hrobě měsíční jak světlo
by plno, plno bílých květin kvetlo.
To z mého srdce, které do závrati
i pod zemí vás bude milovati.
A pohled váš když v květy ty se snese,
mé mrtvé srdce ještě zachvěje se.

Meter: iambic
- - En el libro Epítome historial del Reino de la China, de Francisco Herrera Maldonado
by Lope de Vega

Hizo naturaleza con desvelo,
bien que instrumento del poder divino,
el Imperio mayor del mundo al Chino,
del sol el más ilustre paralelo.
Con las reliquias de su fértil suelo,
diamantes, ámbar, oro, seda y lino,
oprime el hombro al maralado pino
hasta que mira el Lusitano cielo.
Vierta riqueza propia en tierra extraña,
copia infinita sale, inmensa espera,
con que los Indios y Españolas baña.
Pero quien junta aquí la considera,
verá, que nunca de la China a España
pasó riqueza igual, divino Herrera.

Meter: iambic
DOSTAVENÍČKO.
by Emanuel Čenkov

Přijď, Muso, ke mně tiše, tiše,
v tu zaprášenou kancelář,
dej mi zas píti ze snů číše,
mně líbej žhavě bledou tvář.
Přijď, Muso, ke mně zlehka, zchytra,
– neb ostražitý chef je můj –
do sprahlé pouště mého nitra
zas jaro vonné rozčaruj!
Již v mládí, ve školácké škamně,
já miloval tvých vděků sbor,
a pro tu lásku žárlil na mě
pedantským hněvem profesor.
Přijď, Muso, zas... Chci opět krásti
polibků tvojich úlevu
a douškem lokat zas ty slasti
jak v prvním, tajném rendez-vous.

Meter: iambic
La eterna luz del pensamiento mío
by Marcelino Menéndez Pelayo

Con larga mano te otorgó, señora,
virtud, gracia y nobleza el alto cielo;
es tu casta hermosura rico velo,
digno del alma regia que atesora.
Tú del místico fuego guardadora,
del desvalido perenal consuelo,
pasas haciendo bien por este suelo:
la santa caridad tu techo mora.
Prez y decoro de tu estirpe clara,
luz de tu esposo, gloria de tus lares
más que por timbres cien, por ti soberbios.
El sabio Salomón te comparara
a la amante mujer de los Cantares,
a la fuerte mujer de los Proverbios

Meter: iambic
162. Pouhý rythmus není báseň,
by František Sušil

Pouhý rythmus není báseň,
Nezříť v chůzi duše byt;
Kouzelná všech zpěvů páseň
Myšlénka jest, cit a vzchyt.
Netřímá se slavík přísně
Stanovného rozměru,
Předc jsou sladší jeho písně
Nad zezulku veškeru.

Meter: trochaic
KDYŽ KVETE ČERNÝ BEZ...
by Ferdinand Tomek

Když kvete černý bez
a vůni jeho cítím,
zřím, jak by bylo dnes,
park starý, chudý kvítím,
však s klenbou stromů staletých, jež klene
se v luzném šeru; léta hlodá rez
už na železné bráně, rozvalené
zdi kryje černý bez.
V něm věčný chlad a stín;
když slunci líce hoří,
což v jeho vlhký klín
se chutě chodec vnoří!
Tam starší lidi pěšinky zvou k chůzi
a k odpočinku lávky ledakdes,
co hledají kout šerý mladí druzi,
kde kvete černý bez.
Co koutek takový
již slyšel přísah, vzdechů,
nám nikdy nepoví
lev onen, plný mechu,
jejž vytesala ruka umělcova,
když v souboji tu mladý hrabě kles’.
Let přešla řada – – –, ale vždycky znova
tu vzkvétá černý bez. –
Ó, často zaletí
má mysl v park ten ztmělý,
kde ve svém objetí
jsem držel rozechvělý
svou lásku studentskou – to dítě vnadné –
Ó, kterak tenkrát voněl černý bez! –
Když teď jej cítím, stesk mi v duši padne:
Kde’s, mládí moje, kde’s?

Meter: iambic
Florettens antwort.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Leanders kleiner brief ist mir zu händen kommen,
Leanders, welcher stets was nettes dichten kan.
Denn weil ein kluger geist bey dir den sitz genommen,
So zeigt dein kleiner brief von dir was großes an.
Jedoch was schertzest du vom grab und letzten zügen?
Was hält’st du mich vor dir, so ich niemalen bin?
Sollt ich die ärtztin seyn, so müstest du erliegen,
Denn meiner verse krafft sinckt vor den deinen hin.
Und wilst du ja hinfort noch an Floretten schreiben,
So sinne selbst was aus, wovon der inhalt sey.
Mir will von meiner hand niemals ein brief bekleiben,
Es trage denn zuvor dein kiel die würckung bey.

Meter: iambic
354. Ungekreuzigt kommt niemand in Himmel
by Angelus Silesius

Christ, flieh doch nicht das Kreuz, du mußt gekreuzigt sein,
Du kommst sonst nimmermehr ins Himmelreich hinein.

Meter: iambic
89.
by Friedrich Rückert

Wird doch nicht übers Kind der Vater ungeduldig,
Das in der Arbeit ihn stört durch sein Spiel unschuldig.
Es klinkt die Thüren auf und zu, kommt um zu gehn,
Geht um zu kommen, läßt kein Ding am Flecke stehn,
Schiebt hier am Stuhl, zerrt da am Buch, ruckt dort am Tisch,
Und die Schreibfeder selbst macht es zum Flederwisch.
Der Vater, statt mit Macht zu wehren, droht und lacht,
Die Störung freut ihn, die ihm Unterhaltung macht.
Die Welt ist auch ein Kind, und will ihr Spielwerk treiben;
Wenn sie dich störet, mußt du fein geduldig bleiben,
Was schadets, läßt sie dich ein wenig wen'ger schreiben!

Meter: iambic
Salvatorská ballada.
by Otokar Mokrý

U svatého Salvatora
v dusné hrobce, v hluché skrýši
usedavě – žalostivě
naříká to v noční tiši.
Kolem vnadou čarotklivou
zmládlé jaro usmívá se,
od Petřína vůně táhne
v snivém luny tmavojase.
Dvacáté a první jitro
června zase dnes již plane,
jaký div, že bolem chví se
hlavy tady pochované!
Dvanácte jich... kat je přibil
s nechutí kdys, žalem, steskem
v římsy věže po popravě
na náměstí Staroměstském.
O půlnoci v červnu svítí
od těch dob vždy chrámu koby,
roj světlušek modrou září
mučenníků lebky zdobí.
Zrakům všem však není dáno,
by podivný taj ten zřely,
jest to jako poklad bájný
za mše květné o neděli.
Vyvolenci div ten sotva
po letech se jednou zjeví,
jinak nikdo o hrobovci
českých pánů v chrámu neví.
Zakopaliť je tu chvatně,
bez modlitby, požehnání,
skropili je slzou vroucí,
v usedavém pláči, lkání.
V noci té však berou na se
postavy rys dávných tvarů,
kost ke kosti pojí se tu,
jak v údolí na Senaaru.
Pozvolna jdou ku oltáři
a ve zbožném zanícení
tu na stupních ruce svrásklé
spínají zas ku modlení.
Modlí se za spásu země,
o níž se jim sladce snilo,
by bezmezné bídě, hoři
jednou v Čechách konec bylo.
Varhany v to teskně zvučí,
hrají na ně tytéž ruce,
které kdysi přihrávaly
jim na pochod k divé muce,
když se anděl zhouby snášel
ve žeravém mečů blesku,
na náměstí rudém krví
v polnic víru, bubnů třesku...
Po chvilce sbor mučenníků
zdvíhá se zas od oltáře,
a vychází z chrámu šera
v trouchnivých říz vetchém cáře.
Na náměstí Staroměstské
pozvolna se tiše beří,
a s povzdechem zapadají
veřeje chrámových dveří.
Na orloji již již málem
kohouti – slyš – jitro pějí,
když tam v tichém duchů klusu
k radnici se potácejí
postavy ty vzdušné, mlžné,
jak oblaka bělosivá,
jimiž ostrá vížka Týnu
v zášeří se přiodívá.
Tam pak zas ve dumné snění
hříží se ti kmeti bledí
a upřeným, shaslým zrakem
na orloje rafij hledí.
Rafij ta-li zastaví se,
slza jim ze zraků tryskne,
půjde-li, z nich každý meč svůj
kostnatou hned rukou stiskne.
Mrazný kámen dlažby rynku,
v níž se krev jich dosud chvěje,
při tom náhle vzplane, vzhoří,
jako kadlub čaroděje.
Uzří v něm jak v horoskopu
naděje kmit, štěstí, zdaru,
že odloučí Bůh již v brzku
ryzí kov od hluchých škvárů.
Přelud pouhý – rafij vždycky
stojí jako uhranutá,
v Salvatora hloub se ztrácí
smutkem hrobu ovanuta
četa pánů českých – – Bože!
v zoufalém ji siliž hoři –
a nám novou sladší báji
k útěše zas aspoň stvoři!

Meter: trochaic
If there be nothing new, but that which is (Sonnet 59)
by William Shakespeare

If there be nothing new, but that which is
Hath been before, how are our brains beguiled,
Which, laboring for invention, bear amiss
The second burthen of a former child!
O, that record could with a backward look,
Even of five hundred courses of the sun,
Show me your image in some antique book,
Since mind at first in character was done!
That I might see what the old world could say
To this composed wonder of your frame;
Whether we are mended, or whether better they,
Or whether revolution be the same.
    O, sure I am, the wits of former days
    To subjects worse have given admiring praise.

Meter: polymetric
ODJEZD NA VOJNU.
by Václav Jaromír Picek

S Bohem buď matičko,
Bratře a sestřičko,
Víc doma nebudu spát;
Můj koník ten vraný
Hrabe jíž sedlaný,
Dál chce do války se hnát.
Máti dej znamení,
Sestro políbení,
Bratře koníka přiveď;
Šavle již po boku,
Nuž koni do skoku;
Do boje, do ohně leť.
Cupity, dupity,
Jezdec již ukrytý
Za všemi zahradami;
Nikdo ho nevidí,
Přece ho vyslídí
Oči dvě se slzami.
Vy oči jak nebe,
Pomněte na sebe,
Proč jste se rozplakaly?
Zlí lidé jak hadi
S úklady v kapradí
Lásce hrob vykopali.
V bělounký šáteček,
Od ní to dáreček,
Jezdec též slze roní;
Řehce kůň v tom hoři,
Míje vše zádvoří,
Jak kdy ho vlci honí.
Slunce již zapadá,
Kůň sotva dopadá
Přes hory, přes doly dech;
Utíkej kraj světa,
Bol tě přec doletá,
Střela – blesk jeho je spěch.
Ještě se obrátí
Jednou jak v závratí
Jezdec na vísku blahou;
Poslední záře se
V okénku zatřese,
Kde nechal dívku drahou.
Kůň dolem, kůň horem,
Krkavce s krákorem
V oblakách hladové zřít;
Počkejte do boje,
Vždyť hody vy svoje
Ráno již budete mít.
Z blízka i z daleka
Blesk a hrom přitěká,
Z mračen-li nikdo neví;
Až když je po noci,
Krvaví potoci –
Bojiště všem se jeví.
Slunce jde nad hory,
K vísce přes oupory
Sám komoň skáče chvatem;
Šáteček u sedla –
Panna kde ubledla –
Schvácený klesne na zem.
Odvažte šáteček,
Vrácený dáreček,
Modré ho oči chtějí,
Slze jak perličky
Přes bledé tvářičky
V šáteček jen se lejí.
Slzičky lejte se,
Ňadérka chvějte se,
Strápené srdce puká;
Slunko než zapadlo,
Srdce již uvadlo,
Za humny sejček huká.

Meter: dactylic
Ein Luftschiffer
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ich kann ein Luftschiffer werden,
immer höher schlägt mein Herz;
da fliehn die Flüsse unter mir
wie dünne Adern Erz,
meine Gondel steigt und steigt.
Die Luft wird immer reiner;
das wirre Erdgewühl
wird alles klein und kleiner,
wird alles wie ein Spiel.
Ich gleite drüber hin.
Hin, wo die Wolken schweigen;
kaum noch ein Berghaupt blinkt.
Ich fühle mich nicht mehr steigen,
nur die Erde sinkt und sinkt;
mir träumt ein Schaukellied.
Ich schwebe nur und schwebe,
in die blaue Welt hinein.
Wer weiß wohin – ade, ade –
der Himmel wiegt mich ein:
fahr wohl, du kleiner Held.

Meter: iambic
- XIV -
by Juan Boscan

Ponme en la vida más brava, importuna,
do pida a Dios mil veces la mortaja;
ponme en edad do el seso más trabaja,
o en los brazos del alma, o en la cuna.
Ponme en baja o en próspera fortuna;
ponme do el sol el trato humano ataja,
o a do por frío el alto mar se cuaja,
o en el abismo, o encima de la luna.
Ponme do a vuestros pies viven las gentes,
o en la tierra, o en el cielo, o en el viento;
ponme entre fieras, puesto entre sus dientes;
do muerte y sangre es todo el fundamento;
donde quiera tendré siempre presentes
los ojos por quien muero tan contento.

Meter: polymetric
Básníkům...
by Alois Škampa

Má každý z nás chrám boží ve svém nitru,
a zvony v něm, jež budí duši k jitru
jak slunko růže v prvním úsvitu –
leč málo kdo tam s touhou déle prodlí,
a málo rtů se s celou vírou modlí,
kdy peruť bílou duch pne k blankytu!
Ó, nehledejte laur a ideály
tak daleko, když vzlet a city vzplály
jak poupata ve vlastní hrudi vám!
Víc poesie, než-li květ má rosy,
víc nesmrtnosti, než jí z hvězd plá, nosí
juž každý z vás ve vlastním srdci sám!
A jenom ten, kdo v srdce tajuplný
vnik’ okean a zná i jeho vlny
i perly skryté v jeho hlubinách –
jen ten smí doufat, že jak hvězdy vzplanou
a věčnou krásou do písní mu skanou,
kdy v nitro jeho úsměv lásky sáh’!

Meter: iambic
Wort und Schrift
by Emanuel Geibel

O Wunder sondergleichen, wie im Laut
Sich der Gedanke selbst das Haus gebaut!
O zweites Wunder, wie dem Blick die Schrift
Den Schall versinnlicht, der das Ohr nur trifft!
Nicht Willkür schuf das Wort, sonst wär' es hohl;
Es ist des Geists notwendiges Symbol.
Und forschst du weiter, ist der Buchstab' nur
Des flüss'gen Lautes feste Klangfigur.

Meter: iambic
Die ernsthafte Fastnacht  1814.
by Joseph von Eichendorff

Drauf sie einen Reiter schnelle
Senden, der so fröhlich schaut,
Der bläßt seinen Gruß so helle,
Wirbt da um die stolze Braut.

Meter: trochaic
Die Türkenkugel
by Emanuel Geibel

Auf der Höh' am Felsenkirchlein,
Rings vom Türkenheer umschlossen,
Liegt ein Häuflein tapfrer Griechen
Von des Bozzaris Genossen.
Achtmal hat die Schar dort oben
Schon begrüßt den Strahl der Sonnen;
Achtmal schon ergimmten Mutes
Hat der Feind den Sturm begonnen.
Doch vergeblich in den Schluchten
Häuft' er Tote nur zu Toten,
Denn der Fels ist schroff, und sicher
Trifft das Blei der Sulioten.
Drum von fern aus Feuerschlünden
Will er nun Verderben senden;
Kugeln über Kugeln wirft er
Nach den steilen Felsenwänden.
Aber mag sein glühend Eisen
Seltnes Opfer nur erreichen:
Schon beginnt ein andrer Würger
Droben durch die Schar zu schleichen.
Grauser als von Feindeswaffen
Ist der Tod von Durstesqualen;
Keinen Brunnen hat der Felsen,
Und geleert sind Schläuch' und Schalen.
Und der Himmel blau und ehern
Schaut herab mit Feueraugen;
Ach, nicht reicht's, daß von den Halmen
Sie den Tau der Frühe saugen.
Bleich, mit hohlen Wangen, schwanken
Um das Kirchlein die Gestalten:
Kaum vermag der Arm entkräftet
Noch das lange Rohr zu halten.
Dorrend klebt die Zung' am Gaumen,
Fieberglut durchrast die Glieder;
In der Not des neunten Abends
Werfen sie sich flehend nieder:
»der du Mosis Stab gesegnet,
Daß er Wasser schuf dem Volke,
Der du auf Elias' Rufen
Kamst in schatt'ger Regenwolke,
Herr, erbarm', erbarm' dich unser!
Sieh, wir sind wie trockne Scherben, –
Von des Feindes Schwert errettet,
Laß uns nicht im Durst verderben!«
Und noch hallt es: »Herr, erbarm' dich!«
Da in rotgewölbtem Bogen
Aus dem Türkenlager sausend
Kommt ein Feuerball geflogen.
Dröhnend schlägt er in die Klippe,
Bohrt sich wühlend tief und tiefer, –
Horch, da zischt es leis, und silbern
Zuckt es auf im Felsgeschiefer:
Und es blinkt und rinnt und rieselt,
Und mit Brausen dann geschossen
Well' auf Welle kommt das Wasser,
Dem das Erz die Bahn erschlossen.
O wie lieblich rauscht der Sprudel
In das Ohr der Kriegsgefährten!
O wie schlürfen sie mit Wonnen
Von dem Naß, dem langentbehrten!
Aber dann zum frommen Danke
Siehst du sie die Hände falten:
»sei gepriesen, Herr der Gnaden!
Wundervoll ist all dein Walten.
Durch die Hand des grimmsten Feindes
Weißt du Trost und Heil zu geben;
Tod gedacht' er uns zu senden,
Doch du wandtest Tod in Leben!«

Meter: trochaic
Mi pequeñez
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Dondequiera, Señor, miro tu mano
que me ampara benévola y me guía:
sin tu fecunda protección sería
mi anhelo estéril y mi esfuerzo en vano
Bajando de las cumbres hasta el llano
como el alud que la tormenta envía,
juguete de los vientos rodaría,
privado de tu auxilio soberano.
Mas ya a inquietarme y
                  confundirme empieza
esa tenaz abrumadora duda:
¿merece el pecador que tu grandeza
a remediar su pequeñez acuda,
y te apiades, Señor, de su flaqueza
y solícito vengas en su ayuda?.

Meter: iambic
En segura pobreza
by Juan de Arguijo

En segura pobreza vive Eumelo
con dulce libertad , y le mantienen
las simples aves que engañadas vienen
a los lazos y ligas sin recelo.
Por mejor suerte no importuna al cielo,
ni se muestra envidioso a la que tienen
los que con ansias de subir sostienen
en flacas alas al incierto vuelo.
Muerte tras luengos años no le espanta,
ni la recibe con indigna queja,
mas con sosiego grato y faz amiga.
Al fin, muriendo con pobreza tanta,
ricos juzga sus hijos, pues les deja
la libertad, las aves y la liga.

Meter: iambic
- LX -
by Gutierre de Cetina

Si de Roma el ardor, si el de Sagunto,
de Troya, de Numancia y de Cartago,
si de Jerusalén el fiero estrago,
Belgrado, Rodas y Bizancio junto;
si puede a piedad moveros punto
cuanto ha habido de mal del Indo al Tago,
¿por qué del fuego que llorando apago
ni dolor, ni piedad en vos barrunto?
Pasó la pena de éstos, y en un hora
acabaron la vida y el tormento,
puestos del enemigo a sangre y fuego.
Vos dais pena inmortal al que os adora,
y así vuestra crueldad no llega a cuento
romano, turco, bárbaro ni griego.

Meter: iambic
101.
by Friedrich Rückert

Ob einmal siegen wird das Gute auf der Welt
Oder das Böse ihm die Wag' auf ewig hält;
Der alte Streit ist nicht geschlichtet, nicht zu schlichten,
Doch irren kann er dich in deinem Thun mitnichten.
Du hast zu handeln so, daß Gutes möge siegen,
Und dich zu trösten, wo du's siehest unterliegen.

Meter: iambic
- XLIX - A San Isidro
by Francisco de Medrano

Los campos de Madrid, Isidro santo,
donde estamparon ángeles las huellas,
sembrando vi de soles y de estrellas,
que alegres se inclinaron a su llanto.
Sus oraciones le encumbraron tanto,
que en éxtasis de amor brotó centellas,
y pudo la menor de todas ellas
ser del infierno confusión y espanto.
Al fin Isidro para el cielo oraba,
cuando araban los ángeles el suelo,
dando a su fe constante tal tributo.
Y tan perfecto Labrador estaba,
que vestido de luz cogió en el cielo,
sembrando aquí sus lágrimas el fruto.

Meter: iambic
- L -
by Hernandode Acunya

Si amor, así como extremó mi pena,
mi estilo en alabaros extremara,
vuestra fama, señora, ya llegara
donde jamás llegó ninguna ajena.
Y aquella Laura cuyo nombre suena
del toscano poeta en voz tan clara
en le nombre tan sólo os igualara,
mas mi bajo decir lo desordena.
Así, de no emprender obra tan alta
tengo justa disculpa, pues excede
tan claro la materia toda historia;
pero en vuestros loores esta falta,
de poderse igualar, hace que quede
para siempre de vos digna memoria.

Meter: polymetric
Soud náš
by Jan Neruda

My leželi už zaváti,
vtom náhle hlahol dějů
nás jako trouba posvátná
vyvolal ze závějů.
A mnohý ptá se ouzkostliv
a kývá v strachu hlavou:
„Kdo je teď soudcem? Zdaližpak
má také platnost pravou?“
Vy zlolajci, což nevíme
my sami, kdo byl s námi?
Sám bůh kdyby chtěl soudcem být,
my soudit budem sami!

Meter: iambic
Im Schlosse Mirabel
by Otto Julius Bierbaum

Der Erzbischof von Salzburg,
Ein gar ein stolzer Mann,
Der liebt die schönen Jungfräulein
Und sieht sie freundlich an.
Er streichelt sie am Kinne,
Thut ihnen gar nit weh,
Es herrscht Frau Venusinne
Im Schlosse Mirabel, juchhe,
Im Schlosse Mirabel.
Der Erzbischof von Salzburg,
Ein gar ein strenger Mann,
Der bindet die schnöden Ketzer
An glühende Oefen an
Und läßt sie weidlich schwitzen;
Derweil erkühlt am See
Er sich von Liebeshitzen
Im Schlosse Mirabel, juchhe,
Im Schlosse Mirabel.
Der Erzbischof von Salzburg,
O wehe, was geschah,
Traktieret nicht mehr Minne,
Traktiert Dogmatica.
Man setzte ihn gefangen
Zu seinem großen Weh.
Wie gern wär er gegangen
Zum Schlosse Mirabel, juchhe,
Zum Schlosse Mirabel.
Oh Erzbischof von Salzburg,
Dir ist ganz recht geschehn!
Es soll ein großer Kleriker
Nicht zu den Mädchen gehn.
Die blühen für die Laien,
Sogar für Ketzer, – weh!
Ich selbst erfuhrs im Maien
Im Schlosse Mirabel, juchhe,
Im Schlosse Mirabel.

Meter: iambic
Sonnet Reversed
by Rupert Brooke

Hand trembling towards hand; the amazing lights
Of heart and eye. They stood on supreme heights.

Ah, the delirious weeks of honeymoon!
Soon they returned, and, after strange adventures,
Settled at Balham by the end of June.
Their money was in Can. Pacs. B. Debentures,
And in Antofagastas. Still he went
Cityward daily; still she did abide
At home. And both were really quite content
With work and social pleasures. Then they died.
They left three children (besides George, who drank):
The eldest Jane, who married Mr Bell,
William, the head-clerk in the County Bank,
And Henry, a stock-broker, doing well.

Meter: iambic
1L: Chron Vnd Reich hat in dem Himmel, wer der Welt nicht liegt zu Füssen;
by Friedrich von Logau

Chron Vnd Reich hat in dem Himmel, wer der Welt nicht liegt zu Füssen;
Herrlich Gottes Vorsicht Preisen, kan viel Trotz der Welt besüssen.

Meter: trochaic
SLOKY.
by Bohdan Kaminský

Večer tichý. Spící nad krajinou
peruť noci těžkou chmurou splývá.
K čelu skráň a rty mé ticho linou
v tvé, jež potem třísněny a slinou,
jak Reniho mroucí Kristus mívá.
Už se stmívá.
Ticho. – Běda, zas ten nápěv sýčka
ze zahrady do oken mi zpívá.
V divný sen tě, v divný sen tě hýčká...
A v tvou skráň a očí těžká víčka
stínem krytá a tak zádumčivá
už se stmívá.
Blouzněním tvůj ret se chvěje bledý.
Jak se stále teskněj připozdívá!
Z oka, jímž hvězd, květů mroucích sledy
všemu v truchlé dýší „naposledy“! –
z kalna oka tiše Smrt se dívá.
Už se stmívá.

Meter: trochaic
XXXVII. PANU JANU SPÁČILOVI, redaktoru „Hlasu“ v Brně na Moravě.
by Beneš Metod Kulda

„Radujme se, veselme se,“
ale vždy jen v Pánu;
radost svatá nepřinese
v duši bolnou ránu.
Skřivan často k nebi letí,
vesele si zpívá,
proč by člověk neměl pěti,
k nebi-li se dívá?
I když závist zlého soka
do hrudi nám bodá,
hořkou slzu setře s oka
píseň bohorodá.
V dobrotivé Boží ruce
pomoc rozmanitá;
veselou i vážnou v muce
písní těchu skýtá.
Tebe, Bratře, Pán Bůh dařil
šťastnou hřivnou zpěvu;
proč bys volné chvíle mařil?
Vesele pěj – – hněvu!
Vesela-li ctnostná píseň,
prospívá též lidem;
hojná jejich strast a tíseň
nahradí se klidem.
Vítáno buď v pěvců kruhu
zkušené Tvé péro;
opovídej míru duhu,
jasni sporů šero!
Obratnou, všem známou rukou
tužíš katolíky;
slavíkem Tvé písně tlukou,
vzdávám za ně díky!

Meter: trochaic
Rusalka.
by František Taufer

Povzdechy letí z srdce stísněného:
Jak ráda bych se dala člověkovi.
Kde najdu stopu jeho,
a kdo mi věrně poví,
kde on dnes loví?
I jedibaby jsem se marně ptala.
Kdo dá mi sladkou radu?
Noc nitky kouzelné již stkala.
Nad propast nohu kladu:
jdu k povzletu či k pádu?
Nemohu se sestrami pěti,
ni tančit s nimi v reji.
Když ptáci kolem letí
a potěšit mne chtějí,
ni trochu já se neusměji.
Snad noc mne otrávila jedy všemi.
Co v nitru mém se děje?
Ptáci, oh, ovějte mne perutěmi,
co o člověku víte, povězte mi,
co dělá, nač myslí si a kde je?...
Snad smrt jej cestou nepotkala?
Upadl v doupě hadů?
Noc nitky kouzelné si stkala.
Nad propast nohu kladu:
jdu k povzletu i k pádu.

Meter: iambic
[die Herostrate und Freiligrathe]
by Franz Grillparzer

Die Herostrate und Freiligrathe
Sollt ihr in Zeitungen nicht nennen,
Da sie nur brennen und verbrennen,
Auf daß die Welt sie möge nennen.

Meter: iambic