PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Mírnost.
by Vojtěch Nejedlý

Jako orel lítaje po tobě
Štěstí sladivé v omamujícým
Bleskotu vřelec svrchované
Blahosti stíhati hledí.
Spatřiv chrámy moudrosti k nebi se
Vznáší duchem, a zbystřuje zrak, a
Zázraky plodě nesmrtedlné
Modly sy z bubliny kouzlí.
Empedokles dere se dýmem, a
Vkročiv v svatyni přirozenosti
Zákony Tvůrcy káže, chlubným
Rozumem zvracuje světy;
Vyvolává tuposti plodiny
V boj, a v outoku roztřepujícým
Nemoha hromů zmocy, v pověr
Proudy se zoufalec házý.
Strhnuv z pěn se mrákoty hrdina
Čelo věncuje smělosti bleskem,
V nebezpečenství pádí, hřmí a
Národy zplašené třepí.
Svět se koří, písněmi zvěčňuje
Chlouba vítěze, chrámové slaví
Štědrého Boha, krásy květ y
Rozkoše k pánu se sypou.
Zdaž tě moc, zdaž zbožňuje věčnosti
Čest, a zlata y lahody sklady,
Jestliže hadi nemírností,
Hrdino, v srdcy ti syčí?
Světy řiď, žni růžové rozkoše,
Slávou čelo sy ovinuv k nebi
V hrdosti miř, ó v letu prudkém
Nepokoj v zmatky tě srazyv,
Bohu zradou zhořkuje oslavy
Med y milého života krásu,
Z radosti ráje otrok v řeku
Skočiv se rozbroje zbavíš.
Neběž, marný! zeměmi po lstivém
Stínu, netři se párami k štěstí,
V domě-li zkvetajícým zbíráš
Lásky a blahosti růže.
Kde byt zlatá mírnost sy rozbila,
V plodné samotě, v moudrosti chrámu,
V krásyvém palácy, neb nízkém
Domku ti vykyne nebe.

Meter: polymetric
XXI. Pod strání s vesnicí
by Emanuel Lešehrad

Pod strání s vesnicí
mlčící lesy.
Kde, srdce toužící,
kde asi, kde jsi?...
Ve vlasy vplétá si
dívenka květy.
Vzpomínám na časy
zrazené lety. –
Stmívá se. Flétna mdlá
u lesa zpívá...
Léta má odkvetlá,
co z vás mi zbývá?

Meter: iambic
finale V komůrce srdce
by František Dohnal

A smuten vracím se ze zmatků světa
v komůrku srdce,
kde se stěny hledí mi vstříc
můj Ukřižovaný.
Je krví zbrocený celý,
však pohled Jeho
vždy stejně je vlídný.
K Němu svůj upírám zrak
a modlím se vroucně
za sebe, za vlast,
za všecky lidi...
A vedle Ukřižovaného
má Madona bílá,
tak krásná, tak krásná a milostně snivá,
se stěny komůrky na mne se dívá...
Ó, Paní, má Paní, má Dennice bílá,
jakou to sladkost jsi v duši mou vlila!..
Tvé milostné oči jak září mně vstříc!..
Tvůj milostný úsměv jak jasní Tvou líc –
a jasní vše kol:
i smutek i slzy i nejhlubší bol...
Ó, Paní, má Paní,
nechť cokoliv raní
a srdce nechť krvácí v krůpěje rudé:
Tvůj úsměv přec svítí v mé zahrady chudé!...
Ó, Paní, má Paní,
nechť cokoliv bude,
Ty vždycky a všude
buď Madonou mou,
buď Madonou mou!...

Meter: amphibrachic
[tröstend senkt die Poesie]
by Friederike Kempner

Tröstend senkt die Poesie
Sich auf meine Seele,
Ihren Schleier hebet sie,
Wenn ich's euch erzähle.
Goldne Leyer, bleibe mein,
Häng Dich um die Seele,
Deine Töne, klar und rein,
Liebend ich sie stehle.

Meter: trochaic
PANÍ NYKLÍČKOVÁ.
by Karel Horký

Má poklona! Ach, ruku líbám! Sluha!
A honem, honem, než se za roh schová...
To kmitla se teď v korse známá stuha –
ach, ruku líbám! Paní Nyklíčková.
Jak svěží, krásná, inu, pořád mladší...
A lalůček tak půvabně se houpá,
dvě malé oči stěží ven se tlačí
a nosíček se v samém sádle koupá.
Ručinku líbám! Co nového v klubu?
Je pravdou klep o přednostovic Míně?
Prý místo „úst“ vždy vyslovuje „hubu“?
Vy jistě víte, paní předsedkyně?
„Ach zajisté! To přestává již všecko!
Ta nestyda si hrozné věci zvyká!
Dnes pod ubrusem hnětla z chleba děcko
a dýchánkům – fuj! – „chcípánky“ prý říká!...
Toť nestoudnost, ať mluví kdo chce co chce!
A vůbec, v klub se derou špatné živly.
I s dýchánky to nějak jde již s kopce.
Ba ve středu tam čtyry dámy zívly...
Ach, ženské hnutí ocitne se na psu!
Tak onehdy... Kdos čte vám Krásnohorskou,
v tom sáhne Mína přednostovic v kapsu
a předčítat chce kterous báseň norskou!
Ta ztřeštěná! Kam s těmi ideály?!
Či norská kniha vzdělá naši hlavu?
Och, tenkrát v Norsku ještě tvrdě spali,
když Libuše nám založila slávu!
My stačíme si! Sociální vlečky
nás zbaví jenom neunavná práce.
Já pro oltář teď vyšívám dvě dečky
a členkyní jsem římské kongregace.
Jen práce, práce! V práci naše síla!
Po práci toužím, žhavou touhou planu.
Já praporu již šestkrát kmotrou byla
a manžel můj je hlavou veteránů.
Jen lásky víc a větší disciplina!
Jen považte, jak člověka to zkruší,
když v čítárně – to jistě byla Mína! –
kdos na „Osvětě“ namaluje uši!...
Jsou obtíže to... Více důslednosti!
Však každá věc má svoje háčky, kličky...
A s bohem, pane, pro dnešek již dosti.
Je vzkříšení, jdu přichystat si svíčky...“
A milostpaní záříc vzdaluje se...
Lalůček tučný půvabně se houpá,
libová brada unyle se třese
a nosíček se v samém sádle koupá.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco Modesto de Olaguibel

No castas hermosuras ni rostros de princesa,
ni ojos donde brille la luz de la ilusión
satánicas beldades, perfiles de faunesa,
y trágicas pupilas de ángel en rebelión.
No bocas ideales de sonrosada
                     fresa
en donde tiemble el ósculo gentil de la pasión
Boca sensual y lúbrica que muerde cuando besa
con labios encendidos, -flores de tentación-
Amores ardorosos, vibrantes y
                     soberbios
de donde brote el canto sonoro de los nervios,
hechos de fibra y fósforo, de médula y de luz
Y sea nuestra musa como un
                  súcubo pálido
que ahogue nuestras vidas entre su abrazo cálido
mientras sucumbe el Sueño clavado en una cruz

Meter: polymetric
- VIII - En que satisface un recelo con la retórica del llanto
by Juana Ines de La Cruz

Esta tarde, mi bien, cuando te hablaba,
como en tu rostro y tus acciones vía
que con palabras no te persuadía,
que el corazón me vieses deseaba;
y Amor, que mis intentos ayudaba,
venció lo que imposible parecía:
pues entre el llanto, que el dolor vertía,
el corazón deshecho destilaba.
Baste ya de rigores, mi bien, baste;
no te atormente más celos tiranos,
ni el vil recelo tu quietud contraste
con sombras necias, con indicios vanos,
pues ya en líquido humor viste y tocaste
mi corazón deshecho entre tus manos.

Meter: iambic
Symbolik
by Franz Grillparzer

Auf den Rat folgt gern die Tat,
Sichtbar wird der Geist in allen,
Kaum geschlossen das Konkordat,
Ist ein Prinz auf den Kopf gefallen.

Meter: trochaic
Auf den Tod eines Landgeistlichen .
by Ludwig Uhland

Bleibt abgeschiednen Geistern die Gewalt,
Zu kehren nach dem ird’schen Aufenthalt,
So kehrest du nicht in der Mondennacht,
Wann nur die Sehnsucht und die Schwermuth wacht.
Nein! wann ein Sommermorgen niedersteigt,
Wo sich im weiten Blau kein Wölkchen zeigt,
Wo hoch und golden sich die Ernte hebt,
Mit rothen, blauen Blumen hell durchwebt,
Dann wandelst du, wie einst, durch das Gefild
Und grüßest jeden Schnitter freundlich mild.

Meter: iambic
Sonnet 15: Fairfax, whose name in arms through Europe rings
by John Milton

On the Lord General Fairfax at the Siege of Colchester

Fairfax, whose name in arms through Europe rings
      Filling each mouth with envy, or with praise,
      And all her jealous monarchs with amaze
      And rumours loud, that daunt remotest kings;
Thy firm unshak'n virtue ever brings
      Victory home, though new rebellions raise
      Their hydra heads, and the false north displays
      Her brok'n league, to imp their serpent wings:
O yet a nobler task awaits thy hand;
      For what can war but endless war still breed?
      Till Truth and Right from Violence be freed,
And Public Faith clear'd from the shameful brand
      Of Public Fraud. In vain doth Valour bleed
      While Avarice and Rapine share the land.

Meter: polymetric
XXIII. Já s milenkou – dvě dětičky,
by Vítězslav Hálek

Já s milenkou – dvě dětičky,
jdem v lesy na den celičký,
v stín javorů a do chládku
poslouchat lesní pohádku.
Les starý hned nám rozuměl,
hned pokynul, hned zašuměl:
již ptáci nesou pozvání,
jako když na mši sezvání.
Tu motýli, šat ze zlata,
pak laňky a jich kůzlata,
na větve ptáci zpěvaví,
a vše se u nás zastaví.
A stromů staré kořeny
jsou v divné tváře změněny,
a z kvetlých šípků potají
se lesní panny koukají.
Pak jeden javor stařičký
zpod paždí vyndá housličky:
„Tak slyšte, děti, na krátce“ –
a my chodíme v pohádce.

Meter: iambic
De Gesellschaft
by Fritz Reuter

De oll Kasprati is gewiß
Tau Rostock nich allein bekannt,
Un männig schönes Läuschen is
Von em bericht't dörch't ganze Land.
Na, de hadd mal en lüttes Swin
Von Melmsen tau Sapshagen köfft
Un hadd, as wir de Nam' ok sin,
Dat Swin denn ok nah Melmsen döfft.
»die kleine Melms«, so näumt hei't bloß,
Un kamm mal einer tau em rinner,
Denn güng ok dat Vertellen los,
Nich etwa von sin Fru un Kinner,
So as dat süs woll pleggt tau sin,
Ne, von »die kleine Melms«, von't lütte Swin.
»die kleine Melms«, de würd nu up den Kaben
Mit eine olle Säg tausamen set't,
Un as dat kamm so gegen Fastelaben,
Dunn was de Säg ok riklich fett.
De würd nu slacht't, un as't gescheihn,
Dunn satt »die kleine Melms« allein,
Un't was, as ded sei sick d'rüm grämen,
Sei wull kein Fauder tau sick nemen.
»die kleine Melms« ward däglich slimmer,
Un oll Kasprati, de geiht rümmer
Un schellt sin Knecht und schellt sin Mäten
Vör Slüngels, Esels un vör Schelms,
De em dat Swin verhungern leten,
Un jammert üm »die kleine Melms«.
Na, üm de Tid besöcht ick em einmal,
Hei gung in sine Gaststuw up un dal,
Schimpt un schandierte mörderlich:
»i weiß nich, was i mach bei die verfluchti Sach':
Die kleine Melms, die is ganz kümmerlich,
Sie freßt mi un sie sauft mi nich.
I weiß nich, was ich dabei mach!«
»de Schad'«, segg ick, »de is nich grot;
Dat lütte Dirt, dat grämt sick blot,
Sei möten em Gesellschaft gewen.«
»gesellschaft? Ja, das mein i eben!
Da föllt mir mit de Kellner ein.
Christ! – Junge! – Christ, komm doch mal rein!
Die kleine Melms, die grämt sich sehr,
Sie sitzt allein auf ihre Kafen.
Was meinst du, Christ, wie wär,
Wenn

Meter: iambic
¡Madre!
by Manuel Martínez Barrionuevo

Siempre te miro, siempre, madre mía,
de tu vida llevar la triste carga
y por tu santo amor, es menos larga
y menos dolorosa mi agonía
¡Qué no te quiero dices! ¿Quién
                     podría
asegurar la duda que te embarga?
¡Si tú haces dulce mi existencia amarga!
¡Si conviertes mi noche en claro día!
¿Qué no te beso nunca,? Lo confieso,
y que llegue a besarte nunca esperes
aunque dudaras de mi amor por eso
¿Por qué mis besos y caricias quieres,
si te pondrá una mancha a cada beso
la boca que ha besado otras mujeres?

Meter: iambic
Der Kranke .
by Joseph von Eichendorff

Vor dem Fenster durch die Linden
Spielt es wie ein linder Gruß,
Lüfte, wollt ihr mir verkünden,
Daß ich bald hinunter muß? —

Meter: trochaic
Jabloň.
by Augustin Eugen Mužík

Smutnou jabloň vraždí žár
v kamenitém, pustém poli,
jabloň marně, tušíc zmar,
ohlédá se po okolí.
Nikde nezřít spasný mrak,
jenž by deštěm oblil kořen,
zdáli jen sem vane pták
zvolna, jakby vedrem zmořen.
Na koruně usedne,
těžká křídla smutně svěsí,
pak se opět pozvedne,
pryč se beře v stinné lesy.
Nelkej, syrá jabloni
neslyšným a tajným hlasem,
smrt tě předce dohoní,
vedrem, hromem nebo časem.
Nejsi sama v světě tom,
na niž tíha kletby padá,
mnohé srdce sdrtí hrom,
mnohá hlava časně svadá.
Mnoho ještě obětí
vyžádá si souboj žití,
než se země v prokletí
v rez a prach a bláto sřití.

Meter: trochaic
XXXIII. Rád mne nemáš, vím to. Naději vši zničím.
by Tereza Dubrovská

Rád mne nemáš, vím to. Naději vši zničím.
Temnotou však přece záře svítí mdlá...
paprsk jeden bílý – maják v noci vztyčím,
loď má pluje k němu, světlo plápolá.
Kolem skály pluje, volám na ni, křičím –
zda ji svede z cesty její sudba zlá?
Touhy moje žhavé! Smutků nevylíčím –
zda vás pohřbím cestou, jíž jsem k němu šla?
Moje loďka pluje... kol skály se mihla,
přeplula již proudy, nebezpečný vír,
do přístavu míří, kotvu svoji zdvihla.
Maják temnem svítí... ne, má loďko malá,
nezakotvíš tady! nenašla bys mír –
Ze skal bouře kvačí – tu bys ztroskotala!

Meter: trochaic
De La entretenida, Segunda jornada, OCAÑA
by Cervantes

Que de un lacá la fuerza poderó-
hecha a machamarti con el trabá-
de una fregó le rinda el estropá-,
es de los cie no vista maldició-.
Amor el ar en sus pulgares to-,
sacó una fle de su puli carcá-,
encaró al co, y diome una flechá-,
que el alma to y el corazón me do-.
Así rendí, forzado estoy a cre-
cualquier mentí de aquesta helada pu-,
que blandamen me satisface y hie-.
¡Oh de Cupí la antigua fuerza y du-,
cuánto en el ros de una fregona pue-,
y más si la sopil se muestra cru-!

Meter: polymetric
Lípa na návsi.
by Adolf Heyduk

Ves horská za poledne
jak klidně odpočívá,
jen na návsi ta lípa
mdle starou hlavou kývá.
Aj dříme lípa stará
a sní a vidí v snění,
jak lidská pokolení
se jinačí a mění.
Jen klekání ji budí,
i chví se, hlavu zvedá,
a kolem ní ves všecka
si k odpočinku sedá.
A stará lípa – bába –
je kyprou snětí skrývá
a zelenými listy
o zašlých časech zpívá.
A těší je a chrání
a hody s nimi slaví
a vonným s výše květem
jim zasypává hlavy.
V té lípy vonném květu
jsou divné věci skryté:
zvěst pestrá z dávné doby
a báje rozmanité.
Ta lípa naslouchala,
když mladou ještě byla,
co prababička sivá
o světě hovořila.
Ta lípa naslouchala
a klonívala hlavu,
by neušla jí žádná
z těch divných zvěstí davu.
Teď v měsíčné když noci
dech vánků lipou duje,
svou vůní po dědince
zas všecko vypravuje.
A její listí šepce
a chvěje se a šumí –
kdo ještě v štěstí věří,
ten všemu porozumí. –

Meter: iambic
Ein offner Wald
by Nikolaus Lenau

Ein offner Wald am Straßensaume
Ist dein Gedicht, du mußts ertragen,
Reibt sich an seinem schönsten Baume
Ein Schwein mit grunzendem Behagen

Meter: iambic
VY VŠICHNI.
by František Taufer

Vy všichni moji vzdálení, jen klidně spěte!
Já hlídám statek váš, svůj hlídám žal,
jenž v hloubi noční nejplněji kvete.
Zpěv cizí matky posilu mi dal,
jak pozdrav zachvěl se pláč novorozeněte.
Dech vašich zahrad, plných požehnání,
s mátohami se vloudil do síně.
Vítr se pozvedl jak hudby zdání
od lesů ke skalám, od skály k dědině,
a zmírá, vstává zas nad širou plání.
Vy všichni moji vzdálení, ať mrtví nebo živí,
vězte, že hlídám zde, že hlídám po vás žal.
A se mnou ukolébavky spád zádumčivý
hlídá žal právě zrozený, by rozkvétal
v hořící krvi, nesmířitelný, leč snivý.
Hlas noci výmluvný na okna ťuká,
sesílen větrem lká jak času zrod a skon,
věčně se tvořící, jak touhy muka.
Rosa již sletuje... Tu zdá se: kdesi zvon
pod srdce zmatenými údery že puká.

Meter: iambic
XLVIII. Nebe tmí se ze všech stran,
by Jaroslav Vrchlický

Nebe tmí se ze všech stran,
z dálky duní hrom,
suchou travou táhne van,
zlehka zčeří strom.
Zdráv buď, vánku, před bouří!
V spráhlé země líc
šlehneš, než to zabouří
vůní dívčích kštic.
Střeseš s listí bílý prach,
pták tě pozdraví,
padneš v srdce, jímž vlá strach,
křídlem únavy.
Lásko! ty jsi vánek ten
v jitra úsvitu,
pučíš jako sladký sen
v ňader úkrytu.
Než bouř začne, život sám,
burácet a hřmít,
jasný paprslek jsi tmám,
sladký dech a svit.
Padlas květ jak porosen
na osmáhlou šíj –
A teď vichry v útok jen,
a teď hrome bij!

Meter: trochaic
Hořící mraky.
by Jaroslav Kvapil

Je nebe jeden jas, v němž za obzor se kácí
sbor mraků ohnivých v své roztříštěné kráse,
z nich rozžhavenou zdí být každý v nebi zdá se,
kde slunce zmírajíc v své slávě vykrvácí.
To slunce velebné a velké k nepoznání
teď padá do lesů, kde krví v stromech hoří,
a mraky za ním v klín se nekonečna boří,
až ve tmě zniknou pak, jak v čela lehla strání.
Tu lesy umlknou, kraj ve tmě mizí kolem,
jak slunce zapadne, ten obr pohádkový,
a velkým nad hrobem žár vrhne ve své hrady.
Pojď, smutná duše má, ty otrávená bolem,
znič žárem hněvu vše, co zbudovala’s tady,
a vejdi vítězně v svět temných hrobů nový!

Meter: polymetric
E.v.B.
by Friedrich Schiller

Alles schreibt, es schreibt der Knabe, der Greis, die Matrone.
Götter, erschafft ein Geschlecht, welchem das schreibende schrei
Enthusiasmus suchst du bei deutschen Lesern? Du Armer;
Glücklich, könntest du auch rechnen auf Höflichkeit nur.
Eines verzeih ich mir nicht. Ich verzeihe mir nicht, daß ich etwas
Höheres über euch, göttliche Musen! gesucht.
Manch verwandtes Gemüt treibt mit mir im Strom des Jahrhunderts;
Aber der Strom zerrinnt, und wir erkannten uns nicht.
Geistige Liebe, sie ist der Seelen seligste Kette,
Wenn sie, merket das wohl, Schönes mit Schönem vereint.

Meter: polymetric
Christus
by Johann Gottfried Herder

Du aller Sterne Schöpfer, Licht,
Das aus des Himmels Tiefen bricht
Und gehst der Ewigkeiten Lauf
In ewig neuer Klarheit auf!
Dir danken wir, Dir beten wir
Und opfern hohe Hoffnung Dir;
Denn Du durchbrachst der Erde Nacht
Mit Deines Glanzes stiller Macht;
Besuchtest uns in unserm Thal
Mit Deiner Gotterkenntniß Strahl,
Aus welchem ewig Leben fleußt
Und sich in stille Seelen geußt
Und wird in ihnen Gottes Bild,
Mit Weisheit, Lieb' und Kraft erfüllt,
Und leitet sie durchs Todesthal
Zu jener Sonne neuem Strahl.
Bleib bei uns, Herr, verlaß uns nicht,
Führ aus der Dämmrung uns zum Licht,
Der Du am Abende der Welt
Dich treulich bei uns eingestellt!
Sei uns Mitwanderer im Thal
Der Hoffnung zu des Berges Strahl,
Der dort in Wolken vor uns ruht,
Und auf ihm harret ewig Gut!

Meter: iambic
- XXXIV -
by Gutierre de Cetina

Pues todavía queréis ir mis suspiros
do siempre soléis ser tan mal tratados,
trabajad de llegar disimulados,
quizá con tal ardid querrán oíros.
Sabe Amor si quisiera hora seguiros
para ver si osaréis ser tan osados;
mas, ¿para qué?, si van dos mil cuidados
míos allá, tras vos, para serviros.
Si os llegáis, al llegar, con la osadía
que hora partís de mí, decidle manso:
«Señora, piedad, ¿por qué tan fiera?»
Mas si, como he temor, de sí os desvía,
básteos darle a entender con un descanso
cómo el verme sin él hace que muera.

Meter: polymetric
BUĎ SE MNOU VŽDY!
by Alois Jirásek

Buď se mnou vždy! A mužně kráčet budu
po strmých horách lidských svízelí.
Tvůj obraz povede mne přes propasti,
a cesty těžké se mi nezželí.
Buď se mnou vždy! A zemdlen nepoklesnu
ve vášní lidských zprahlé pustině.
Ty oasou mi budeš, palmou stinnou
ve trpké ochablosti hodině.
Buď se mnou vždy! A zpěv můj ztichlý zase
jak pramen oživělý zazvučí.
A na Tebe když duše vzpomene si,
jak květů na sta písní vypučí!
Buď se mnou vždy!

Meter: iambic
Soneto
by Domingo Fuente y Pardo

El Sol de entre celajes de su Oriente
sube a dorar la cumbre, que le espera,
del mediodía en turquesada esfera,
peinando rayos su esplendor luciente
Mar (¡o pensión que paga lo eminente!)
apenas el Laurel a su carrera
debido ciñe, cuando con ligera
caída le amenaza el Occidente
Así mariana de Felipe Aurora
apenas de él llegaba a coronarse,
cuando fatal peligro el daño apresta.
Mas por el Sol, y el Alba en
                  vano llora
el mundo pues los mira eternizarse,
para dar Luz aquel, Luceros esta

Meter: iambic
122. Proč žít máme spolu na zlém štíru?
by František Sušil

Proč žít máme spolu na zlém štíru?
Proč má pořád společnou nám trať
Oddělovať různo zhoubná hať
A zlou tvořiť v bláhu vlasti škýru?
Podejte nám pravici svou k smíru,
Buďme spolu jako jedna brať,
Nenávist již více nepodvrať
Mezi námi dále dobrou míru.
Nestelme si k vlastní zkáze molem,
Jeden kraj nás všechny zrodil spolem,
Jeden vladař nade všemi vládne.
Ó již zahyň nepřátelství zrádné!
Není dobře oheň ohněm hasiť,
Jenom svornost vše nás může spasiť.

Meter: trochaic
27. Dor hest eins!
by Fritz Reuter

De Herr von Buck, en finen Eddelmann,
De ok Regierungsrat ded sin,
De kamm einmal des Abends tau Malchin
In städtische Geschäften an.
Hei söcht en Gasthof sick, en rechten stillen –
Wenn ick nich irr', was dat bi Büllen –,
Un as hei dor wat eten hett,
Dunn ward hei mäud un geiht tau Bedd.
Na, as hei nu des Morgens früh
Ganz mäud noch in de Feddern liggt,
Dunn tut't de Kauhird sine Melodi,
Un wohr is't, tuten ded hei slicht,
Un unser Herr von Buck, de Herr Regierungsrat,
De würd doräwer ganz kasprat.
Kum slöppt hei wedder nu en Happen,
Dunn fängt de Swinhird an tau klappen
Un weckt em ut den Drom, worin
Hei grad vör den Großherzog stünn
Un de Großherzog tau em säd
Un em de Hand up sine Schuller läd:
»min leiwe Herr von Buck, ick wünschte, ick
Hadd mihr von so'ne Bück in minen Land,
Denn wir de ganze Sak bewandt;
Tau Gärtners makt ick all de Bück,
Vör allen Sei un Ehr Geswister;
Ick heww nu einmal so'ne Grappen.
Sei sünd von jetzt an öbberster Minister.«
Dunn fung de Swinhird an tau klappen. –
Na, dat em dit woll argern müßt,
Dat oll Geklapp, dat kann'ck mi denken;
Villicht hadd de Großherzog em noch küßt,
Würd em villicht en Gaud noch schenken,
Un nu kreg hei ok nich en Happen,
Un dat kamm ganz allein von't olle Klappen.
Na, hei sprung rute ut de Posen
So arg, as einer warden kann,
Un fohrt herinner in de Hosen
Un treckt sick de Kledaschen an.
»ut so'n Drom so rut tau kamen!
Ick glöw, all't Veih up dese Ir
Kümmt hir in dit oll Lock tausamen.
Wenn nich dit dämlich Klappen wir
Un wenn'ck nich dorvon wir upwakt,
Hei hadd mi würklich taum Minister makt,
Un dat, dat süll mi nich verdreiten?«
Dunn fängt de Scheper an tau fläuten,
Un dorup fängt dat an tau blaren.
Uns' Herr von Buck ward heil taum Nahren.
»nein«, röppt hei, »dies wird mir zu kraus,
Dies halt denn doch der Teufel aus!«
Hei spaud't sick nu un wascht sick swinn
Un löppt vör Arger nah de Gaststuw' rin.
Un as hei endlich is dor unn'n,
Dröppt hei den Wirt sin beiden Hun'n,
De sick dor lustig rümmer jagen,
Un vör dat Finster steiht en Kalwerwagen
Un eine Kutsch' mit fette Swin,
'ne Reis'gesellschaft nah Berlin.
Un äwer'n Mark, dor warden eben
Taufällig fette Ossen drewen.
»dat weit der Deuwel!« seggt de Herr von Buck
Tau Henningsen, de sinen Morgensluck
Bi Büllen in de Gaststuw' drinkt,
»dat weit der Deuwel! As mi dünkt,
Wahnt hier jo nicks as luter Veih.
Wohen ick hür, wohen ick seih,
Seih ick blot Veih un luter Veih.«
»ja, gned'ge Herr Regierungsrat«,
Seggt de lütt Hennings, »in de Stadt
Is allerdings vel Veih, dat is gewiß;
Doch vel, dat hett hir blot logiert
Un is von buten rinne führt;
Ne, Herr von Buck, dat glöwen S' mi,
Vel fremdes Veih is ok dorbi.«

Meter: iambic
Anklänge .
by Joseph von Eichendorff

Wenn auf Bergen blüht die Frühe,
Wieder buntbewegt die Straßen,
Freut sich alles, wie es glühe,
Himmelwärts die Erde blühe:

Meter: trochaic
SONETO
by Evangelina E. Guerrero Zacarías

Han florecido en mi balcón las rosas,
en promesa sutil de primavera.
En el cristal del día, generosas,
vierten su dulce emanación primera.
Hay honda laxitud en la mañana
que me invade pereza poseedora;
mientras flagela el viento en mi ventana
la cortina ligera y voladora.
No hay tristezas en mi alma caprichosa.
Es ella la extasiada mariposa
que se encalma gentil sobre la flor.
Han florecido en mi balcón las rosas.
nimban mi frente sombras Iangorosas,
¡me arrulla el día como un viejo amor!

Meter: polymetric
A Manuel del Palacio
by Antonio Arnao

Manuel del corazón: hoy diecinueve
tu soneto recibo -te lo juro-
y, a la verdad, me pones en apuro,
porque mi musa contestarte debe
Te diré, por lo tanto, siendo breve,
que con el Paje me pareces duro,
pues es humilde y vergonzoso y puro
y nada malo a cometer se atreve.
Si ves brillar sin sombras el reflejo
de su virtud y raras perfecciones,
¿por qué le ofendes con tan mal consejo?
¿En qué fundas tus locas prevenciones?
¡Es que envidias acaso, como viejo,
la fortuna de amor que le supones!

Meter: iambic
Nach der 15. Ode Anakreons
by Gotthold Ephraim Lessing

Was frag' ich nach dem Großsultan,
Und Mahomets Gesetzen?
Was geht der Perser Schach mich an,
Mit allen seinen Schätzen?
Was sorg' ich ihrer Kriegesart,
Und ihrer Treffen halben?
Kann ich nur meinen lieben Bart
Mit Spezereien salben.
Kann ich nur mein gesalbtes Haupt
Mit Rosen stolz umschließen,
Und, wenn mir sie ein Mädchen raubt,
Das Mädchen strafend küssen.
Ein Tor sorgt für die künft'ge Zeit.
Für heute will ich sorgen.
Wer kennt, mit weiser Gründlichkeit,
Den Ungewissen Morgen?
Was soll ich hier, so lang' ich bin,
Mich um die Zukunft kränken?
Ich will mit kummerlosem Sinn
Auf Wein und Liebe denken.
Denn plötzlich steht er da, und spricht,
Der grimme Tod: »Von dannen!
Du trinkst, du küssest länger nicht!
Trink' aus! küß' aus! Von dannen!«

Meter: iambic