PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Und wie ich mich erhub vom Heu,
by Bruno Wille

Und wie ich mich erhub vom Heu,
Und wie mein Blick ging staunend um,
Da schlug aufs Herze mir die Reu:
O weh, du hast verschlafen
Den ganzen Sonntag schier/ wie dumm!
Und wie mein Blick ging staunend um,
Stund dort mein Schatz und sah zurück/
An eines Fremden Arm, wie dumm/
Mein Seelenschatz vom Himmel/
Sein dürstend Auge leer von Glück!
Verdürstend sah mein Schatz zurück:
»was schliefest, Närrchen, auch so lang!
Verträumt ist unser Liebesglück,
Im Sinken schon die Sonne ...
Ade! Mir ist wie dir so bang.«/
Was schliefest, Närrchen, auch so lang!
Und was nun weiter? Bleib im Traum!
Beliebt vielleicht ein Schlendergang,
Recht einsam, ohne Hoffen?
Vielleicht zu Totenackers Saum?
Ja, was nun weiter? Bleib im Traum!
Die Welt geht ihren starren Gang,
Und Zährenfluten lindern kaum,
Wo mädchenschwach ein Schätzchen
Mit seinem harten Schicksal rang.
Die Welt geht ihren starren Gang.
Wohin? Mein armer Kopf ist irr.
Mag sein, mir wäre minder bang,
So ich noch könnte beten.
Ich hab's verlernt, vom Heuduft wirr.
Wohin? Mein armer Kopf ist irr.
Denk' wohl, ich bette mich aufs neu
Zum süßen Duft ins Halmgewirr,
Und von verblichnen Blumen
Träum ich zu Tode mich im Heu.

Meter: iambic
Sonnet 1: Dost see how unregarded now
by Sir John Suckling

Dost see how unregarded now
       That piece of beauty passes?
There was a time when I did vow
       To that alone;
   But mark the fate of faces;
The red and white works now no more on me
Than if it could not charm, or I not see.

And yet the face continues good,
       And I have still desires,
Am still the selfsame flesh and blood,
       As apt to melt
   And suffer from those fires;
Oh some kind pow’r unriddle where it lies,
Whether my heart be faulty, or her eyes?

She ev’ry day her man does kill,
       And I as often die;
Neither her power then, nor my will
       Can question’d be.
   What is the mystery?
Sure beauty’s empires, like to greater states,
Have certain periods set, and hidden fates.

Meter: iambic
94.
by Friedrich von Logau

Wie daß ihr doch, daß Casca starb, die Schuld dem Artzte gebt?
Sie hat sich durch so lange Zeit zu Tode selbst gelebt.

Meter: iambic
KARIKATURY (II. KARIKATURA POŘÁDNÉHO ČLOVĚKA)
by Josef Svatopluk Machar

Čas chodí v troskách. Na zbořené chrámy,
oltáře bohů, na zkácené sloupy,
zvětralé pravdy, zásady a ctnosti
maluje uhlem veliké své nicky.
Co je ti po tom, lidská efemerko?
Najdi si kouteček bezpečný, jistý,
kam padnout nemůže žádná ta troska,
zanes tam v uzlíku těch svých pět švestek.
Měj děti, krm je, – a bude-li dunět
kol tebe vůz pak Osudu starce,
přikrč se k zemi i s mláďaty svými
a nestrč mu, hlupáku, v loukotě ruku.

Meter: dactylic
DĚDOUŠKOVY POHÁDKY.
by Jan Evangelista Nečas

Studená mlha šedivá
uléhá na nivy,
setřásá listí narudlé
podzimek mrazivý.
Na okno časem ulehne
zdlouhavý větru sten –
S dědouškem děti z večera
sedají u kamen.
V stříbrné hlavě dědoušek
pohádky nosívá,
ryzího zlata libá řeč
z úst se mu rozlívá.
Hned si ho děti obsedly
u vábném věnečku:
Povídej nám zas pohádku,
rozmilý dědečku.
Usmál se dobrý dědoušek,
plynou mu slovíčka,
jako když tryskne ze skály
průhledná vodička;
usmál se dobrý dědoušek,
věta jde po větě,
učil se z knih a z života,
mnoho ví o světě.
A jsou ty jeho pohádky
jako ty jahody,
houfem když děti hrnou se
do lesní lahody.
A jsou ty české pohádky
převzácné perličky,
na stromku dětské radosti
kvetoucí větvičky.
Jakoby proutkem kouzelným
působí na děti,
ani sám čas je nemůže
setříti z paměti;
třeba by během dlouhých let
změnily podobu,
přece je každý dochová
věrně až do hrobu.

Meter: dactylic
STEP
by František Kubka

Spí step, spí řeka v znícím snění,
spí sever jarem prodchnutý.
Spí půlnoc, ticho, zapomnění
i luny srp, v mrak vetknutý.
Spí bolest, úsměv, stesk i víra.
Svět stuhnul v přítmí modravém.
Zahořklou travou step vlá širá,
a horkým dechem dýše zem.
Jak povzdech dálek vlnou dlouhou
labutí pár se kmitl tmou.
A rozchvěl jsem se jarní touhou
jak zlaté hvězdy nade mnou.

Meter: iambic
Sonetos – VII
by Miguel W. Garaycochea

Al campo de batalla va Panthea
esperando encontrar su esposo vivo,
mas su tormento fue tan excesivo
al verlo muerto, que morir desea.
Toma la sangre que el suelo humea,
con ella baña su semblante esquivo,
sus bellas manos y su pecho altivo,
y de este modo, ¡cielos!, se recrea.
En fin ¡horror! su mano ensangrentada
toma el acero; su animoso pecho
rasga con furia ya desesperada;
sobre su esposo cae; y, bajo un techo
en el sepulcro habiten, dice, airada,
los que durmieron juntos en un lecho.

Meter: polymetric
Soneto
by Luis José de Velázquez de Velasco

En tanto que el avaro codicioso
llora la muerte del caudal perdido,
y el cortesano vive sin sentido
por ganarse el favor del poderoso,
y mientras sin quietud y sin reposo,
el ciego enamorado, enfurecido,
la vida acecha del rival temido,
arrebatado de furor celoso;
yo, lejos de tan mísero desvelo,
amo el ocio, la paz, la independencia
y sólo en la quietud mis dichas fundo,
los ojos abro libremente al cielo,
sin empacho los pongo en mi conciencia,
y no espero otro bien en este mundo.

Meter: polymetric
Soneto a la muerte del emperador Carlos V
by Isabel de Vega

¡Oh muerte! cuánta gloria has
                     alcanzado
triunfando del que triunfos par no tiene;
que triunfes más de nadie no conviene,
pues no hay plus ultra adonde has llegado
Sosiéguese de hoy más tu pecado airado,
que el daño que por ti cruel nos viene
ni el nombre del que en tal dolor
                  nos tiene
no temas que jamás será olvidado
¡Oh César y Alejandro! que ganaste
tan clara fama por los hechos raros
y con ellos triunfáis en el abismo
¡Oh Carlos! clara luz, que vos
                     volaste
al sumo cielo con triunfos claros
después de haber triunfado de vos mismo

Meter: iambic
A Satirical Elegy on the Death of a Late Famous General
by Jonathan Swift

His Grace! impossible! what dead!
Of old age too, and in his bed!
And could that mighty warrior fall?
And so inglorious, after all!
Well, since he’s gone, no matter how,
The last loud trump must wake him now:
And, trust me, as the noise grows stronger,
He’d wish to sleep a little longer.
And could he be indeed so old
As by the newspapers we’re told?
Threescore, I think, is pretty high;
’Twas time in conscience he should die
This world he cumbered long enough;
He burnt his candle to the snuff;
And that’s the reason, some folks think,
He left behind so great a stink.
Behold his funeral appears,
Nor widow’s sighs, nor orphan’s tears,
Wont at such times each heart to pierce,
Attend the progress of his hearse.
But what of that, his friends may say,
He had those honours in his day.
True to his profit and his pride,
He made them weep before he died.

    Come hither, all ye empty things,
Ye bubbles raised by breath of kings;
Who float upon the tide of state,
Come hither, and behold your fate.
Let pride be taught by this rebuke,
How very mean a thing’s a Duke;
From all his ill-got honours flung,
Turned to that dirt from whence he sprung.

Meter: iambic
- XXVI -
by Argensola

Descuidado del lauro que ennoblece,
en una choza pobre se aposenta,
con mesa no dorada se sustenta
y de pequeños bienes se enriquece.
Los miembros al descanso alegre ofrece,
y de solas sus redes tiene cuenta;
ni la bélica trompa la amedrenta,
ni el temor del suceso le entristece.
Ni le aflige el oráculo dudoso,
ni el envidiado cetro considera
si lo ha de arrebatar violenta Parca.
¡Oh, cien veces, Amiclas, más dichoso
que quien imaginó que obedeciera
el mar a su fortuna y a tu barca!

Meter: polymetric
III. „Jenž korunován býti ráčil!
by Xaver Dvořák

„Nuž korunu sem z trnoví a hloží,
ať žoldnéři ji na skráň Jeho vloží,
do ruky třtinu – v krvi ramena
nechť pláštěm z purpuru jsou shalena...“
To ostré trní bolesť krutou množí,
že v hloubi srdce chvěje se Syn Boží
a duše Jeho k smrti znavená
ten posměch katů sotva znamená.
A v stínu ulice kdes matka čeká,
ji každé okamžení teskně leká,
zda přivine zas v náruč dítě své...
O by jen zřela, jak ten osten rve
Tvé čelo svaté – žal ten nelze říci –
a Kristu velká slza plála v líci.

Meter: iambic
Wirckung des Vergnügens.
by Barthold Heinrich Brockes

Da ietzt, im beblühmten Lentzen,
Alle Dinge herrlich gläntzen,
Und ich hier im Garten gehe,
Kräuter, Laub und Bluhmen sehe;
Hemm’ ich meinen Schritt, und stehe
Still, für Anmuth fast erstarrt.
Denn mich deucht, es zeige mir
Der Geschöpfe Pracht und Zier
Selbst des Schöpfers Gegenwart.
Seine Weisheit, Macht und Güte
Rührt mein fröhliches Gemüthe,
Und ich fühl in ihrer Fülle,
Wie, aus der, durch alle Lust
Gleichsam ausgedehnten Brust,
Andacht, Lob und Liebe quille.
Mein entflammt Gemüth wird rege,
Wann ich in der Wercke Pracht
Des, der sie hervor gebracht,
Weisheit, Macht und Lieb’ erwege.
Wie nun, wann das Hertz erquicket,
Man es äusserlich auch sieht,
Und wie ein vergnügt Gemüth
Unser gantzes Wesen schmücket;
So verhoffen Seel’ und Sinn,
Wenn ich hier auf dieser Erden
Durch Dein Werck vergnüget bin,
Dir auch angenehm zu werden.

Meter: trochaic
ŽIDOVSKÝ
by Karel Havlíček Borovský

Pročpak v Boha otce, vy židé,
věříte a v Boha syna ne?
Mohu-li pak synu uvěřiti,
má-li otec jeho věčně žíti?

Meter: trochaic
Malý obrázek.
by Antonín Klášterský

U okna je matka v práci,
kolem dvé si hraje dítek
s klubkem nití; matka ztrácí
v šeru jizby zraku zbytek.
Sotva vidí, jak se šeří,
jde též na ni závrať malá,
neřekne však slova dceři,
by ji marně nelekala.
Od rána až v noc tu tmavou
dcery slyšet stroj je šicí
a ty ptáky jí nad hlavou
v kleci malé zpívající.
Čím víc hrčí ten stroj její,
na němž práce nehotová,
tím více ti ptáci pějí,
že neslyšet svého slova.
Nezakřikne, ať jsou tiši,
ještě dnes být musí správa –
a pak matka neuslyší,
kterak suše pokašlává...

Meter: trochaic
BOJIŠTĚ.
by Vladimír Houdek

Pochmurná rovina, rozpjata do dáli,
smutek má hřbitova, mrazný klid němý!
Sporé jen bodláky choré se ujaly
na šachtách ohromných v písčité zemi.
Oráči v práci ni okamžik nelení,
spoceni zrývají vzdornou tu hrudu,
ale jen kamení, nesčetné kamení,
hořkou je odměnou práce a trudů.
Kdysi – jak žebračky vztažená dlaň –
o lepší úrodu nebesa prosila
pro děti hladové chudá ta pláň.
Úrodu... Hrozná bouř počala hřměti
rovinou. Zlá tak bouř doposud nebyla.
Smutná pláň prosákla krví svých dětí.

Meter: dactylic
A la muerte de Lope de Vega
by Luis Vélez de Guevara

Aquel cisne Español que dio al Meandro
prodigios antes, lástimas ahora,
cuya en vida y en muerte voz canora
hizo menor la del clarín de Evandro
Ya entre comunes lágrimas Leandro
se anega, y de más vida se mejora,
y por la trompa de su fama llora
repetidas envidia Alejandro
Cometa de sí mismo corrió el suelo,
y siendo entre los hombres sin segundo,
no cupo en él, y aposentóle el cielo.
Constrúyale obelisco el mar profundo,
si bien a sus cenizas le recelo
bóveda estrecha el ámbito del mundo.

Meter: iambic
En Sierra Morena
by Francisco Javier Ugarte y Pages

No es preciso, Señor, que tu voz hable
para mostrarte grande y poderoso:
te aclaman en concierto portentoso
la sierra, el llano, el piélago insondable;
las sombras y la luz, la perdurable
sucesión de la vida, el fragoroso
estampido del trueno ¡este reposo
de una naturaleza incomparable!
Y si no te ensalzaran a porfía
eterno, omnipotente, justo y fuerte,
los mundos que creaste, todavía
pudiera honrarte más y enaltecerte
¡la fe con que a tus pies el
                  alma mía
árbitro te declara de mi suerte!

Meter: iambic
- XVI -
by Hernandode Acunya

La red de amor es invisible y hecha
de suerte que, sin verse, enlaza y prende,
y de valerle tanto al que la tiende
procede el nunca estar rota o deshecha.
Deleite forja el arco que Amor flecha,
del cual nuestro valor mal se defiende,
y el flaco natural le da y le vende,
para daño del mundo, tanta flecha.
Amor es fuerza indómita, aunque viene
en figura de niño, y aunque es ciego,
sola su voluntad es punta y mira;
y así, pudiendo cuanto quiere, tiene
en una mano el arco, en otra el fuego,
cuando tiende la red y cuando tira.

Meter: iambic
46.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der Bey sich ist allein, ist auch in allen Dingen,
Froh ist Er, wenn sie sich zurücke wieder bringen.

Meter: iambic
Večer.
by Adolf Heyduk

Hvozd oněměl; noc k mým už nohám sedá
a v hrůze velebné svou šíji zvedá,
plášť černý spíná sponou půlměsíce
a v mračné skrýši chladnou rukou hledá
šperk hvězdný do své kštice.
Sny na vzpomínek křídlech k hlavě letí;
ó, pojďte, pojďte, bludné moje děti,
mé srdce dávno s vámi mluviť chtělo –
ó, spěšte, ovíjejte květnou snětí
mé zadumané čelo.

Meter: iambic
XXXVIII. Marje – včera vznášejíc se bouře
by František Karel Drahoňovský

Marje – včera vznášejíc se bouře
nad šedými horami,
čněla také se vší svojí hrůzou
nad našimi hlavami!
Já stál na temeně tmavé hory
zrakem k tobě upřeným,
řeka rozvodněná kmeny rvala
a v hráz kladla vztekem svým.
Řeka roste v moře – svatyni tvou
vírem pohřbit zaměří –
Aj! v té strašné chvíli ve hráz pevnou
„boží posel“ udeří!

Meter: trochaic
1L: Zween tiefsinnige Freunde besprechen sich, Peter und Otto,
by Heinrich Christian Boie

Zween tiefsinnige Freunde besprechen sich, Peter und Otto,
Und in Gedanken krazt Otto den Peter am Arm.
Peter fragt in Gedanken: »Was kratzest Du?« Kratzend erwidert
Otto: Mir juckte der Arm. Peter versezte »Je so!«

Meter: iambic
¡Perdónala, Señor!
by Alfonso Tovar

No quiero que comprenda mi amargura
ni que sepa mi pena y mi tormento:
cuando sucumba a tanta desventura
muera presa de atroz remordimiento.
Quiero que piense en mí y el sentimiento
le haga ver, aunque tarde, su locura:
Quiero trocar en pena su ventura
y llenar de terror su pensamiento
Quiero hacerla sufrir, martirizarla,
que se agite en hondas convulsiones
y de negros fantasmas rodearla
Ella me hace infeliz con sus traiciones,
quiero morir tan sólo por matarla
mas te pido, Señor; que la perdones!

Meter: anapestic
- LX -
by Bocangel y Unzueta

¿Qué engaños, Celia, qué locuras mueve
un ciego error, y loco más que ciego,
si, cuando yo compito con el fuego,
estudias exceder la blanca nieve,
si el oro vago das al viento leve,
cuando a su error mi libertad entrego,
o apuestas con la vid lasciva luego
reduciéndole a tanto anillo breve?
Guárdate, no la víbora severa
de edad futura la de agora rompa,
antes que el fruto de tu abril ignores.
¿No te rieras de la primavera,
si nos negase con inútil pompa
los frutos, por gozar siempre las flores?

Meter: iambic
257.  Das allersüsseste Leben.
by Angelus Silesius

Der Himmel auff der Welt/ das allersüsste Leben/
Ist der beschauligkeit auß Liebe seyn ergeben.

Meter: iambic
Na Lüneburské stepi.
by Jaroslav Vrchlický

Step se táhne, step se táhne do daleka,
bezdná, dlouhá, zdá se čekat na člověka.
Jak bod on se mihne na kraj její řízy,
jak stín přejde po ní a zas jak bod zmizí.
Vřes jen kvete, vřes jen kvete po ní kolem,
mrak jen letí, mrak jen letí dlouhým polem.
Stesk tě schvátí, když zříš mračna v mlhy změti,
věříš: V rej to čarodějky kamsi letí...

Meter: trochaic
Der Kuckuk
by Friedrich von Hagedorn

Du Rufer zwischen Rohr und Sträuchen,
Schrei immer muthig durch den Wald!
So lange deine Stimm' erschallt,
Wird weder Gras noch Laub verbleichen.
Uns spricht der Scheinfreund, so wie du,
Allein bei guten Tagen zu.
Auch du verschweigst nicht deine Lieder,
Vielleicht aus edler Ruhmbegier,
Und Echo gibt die Töne dir
So schnell als andern Vögeln, wieder.
Du thust, was mancher Dichter thut:
Du schreist mit Lust und schreist dir gut.
Zwar singst du nicht wie Nachtigallen:
Doch meldest du, mit gleicher Müh',
Des Frühlings Rückkunft, so wie sie,
Und auch ein Kuckuk will gefallen.
So kann ein Brocks, so will Suffen
Des grünen Lenzen Ruhm erhöhn.
Du nennest immer deinen Namen;
Dein Ausruf handelt nur von dir.
In dieser Sorgfalt scheinst du mir
Beredten Männern nachzuahmen;
Gleichst du dem großen Balbus nicht,
Der immer von sich selber spricht?

Meter: iambic
31.
by Heinrich Heine

»mondscheintrunkne Lindenblüten,
Sie ergießen ihre Düfte,
Und von Nachtigallenliedern
Sind erfüllet Laub und Lüfte.
Lieblich läßt es sich, Geliebter,
Unter dieser Linde sitzen,
Wenn die goldnen Mondeslichter
Durch des Baumes Blätter blitzen.
Sieh dies Lindenblatt! du wirst es
Wie ein Herz gestaltet finden;
Darum sitzen die Verliebten
Auch am liebsten unter Linden.
Doch du lächelst; wie verloren
In entfernten Sehnsuchtträumen –
Sprich, Geliebter, welche Wünsche
Dir im lieben Herzen keimen?«
Ach, ich will es dir, Geliebte,
Gern bekennen, ach, ich möchte,
Daß ein kalter Nordwind plötzlich
Weißes Schneegestöber brächte;
Und daß wir, mit Pelz bedecket
Und im buntgeschmückten Schlitten,
Schellenklingelnd, peitschenknallend,
Über Fluß und Fluren glitten.

Meter: trochaic
- VII - A la esperanza
by Juana Ines de La Cruz

Verde embeleso de la vida humana,
loca Esperanza, frenesí dorado,
sueño de los despiertos intrincado,
como de sueños, de tesoros vana;
alma del mundo, senectud lozana,
decrépito verdor imaginado;
el hoy de los dichosos esperado
y de los desdichados el mañana:
sigan tu sombra en busca de tu día
los que, con verdes vidrios por antojos,
todo lo ven pintado a su deseo;
que yo, más cuerda en la fortuna mía,
tengo en entrambas manos ambos ojos
y solamente lo que toco veo.

Meter: polymetric
- CXXIV -
by Lope de Vega

Blancos y verdes álamos, un día
vi yo a Lucinda a vuestros pies sentada,
dándole en flores su ribera helada
el censo que a los suyos le debía.
Aquí pedazos de cristal corría
esta parlera fuente despeñada,
y la voz de Narciso enamorada,
cuanto ella murmuraba, repetía.
Aquí le hurtaba el viento mil suspiros,
hasta que vine yo, que los detuve
porque era el blanco de sus dulces tiros.
Aquí tan loco de mirarla estuve
que, de niñas sirviendo a sus zafiros,
dentro del sol sin abrasarme anduve.

Meter: iambic
Gente de pluma
by Marcos Zapata

¡Oh, adorable gorrión! ¡Oh compañero
cuánto a mí te pareces y asemejas!
Habitamos los dos las mismas tejas:
yo un sotabanco, tú bajo el alero.
Apenas brilla el resplandor primero,
cantando alegre tu refugio dejas;
yo también, al sentir que ya te alejas,
de mi augusta mansión parto ligero.
Juntos salimos a buscar la vida;
tú el puñado de rubios cereales,
yo, la media peseta consabida.
Mas aquí se divorcian nuestros males;
tú encuentras casi siempre la comida,
pero yo pocas veces los dos reales.

Meter: polymetric
II. Co jest láska, synu drahý!
by Boleslav Jablonský

Co jest láska, synu drahý!
Neví, sám kdo nezakusí;
Kdo však poznal cit ten blahý –
Věčně ho již neudusí!
Bůh co jest, můj synu milý!
Nepoví ti péro husí;
Ti však, jenž jej pocítili –
Věčně milovat jej musí!

Meter: trochaic
El bohío
by Mercedes Matamoros

Yo siempre he amado el rústico
                     bohío
que a los buenos indígenas sirviera,
entre el verdor de la feroz pradera
de albergue en el invierno y el estío
Me place contemplarlo junto al río
bajo el mango frondoso y la palmera,
como recuerdo de la edad primera
en que fue tan dichoso el sueño mío.
Humilde es esa herencia que guardamos;
mas si ante la injusticia resignamos
como el indio infeliz, nuestros derechos,
heredamos también con su alma altiva
el ansia de ser libres, que honda y viva
arde cual llama eterna en nuestros pechos

Meter: polymetric
Cigánka.
by Albína Dvořáková-Mráčková

Já bych si přála cigánkou být!
To oko temné jak noci stín,
ložisk uhelných nejhlubší klín,
v oku tom svůdném čarovný svit,
mámící jiskra, démonský blesk,
a závoj ten černý hedvábných řas,
po šíji vlnících kadeří lesk,
jak peruť havraní temný ten vlas –
ta ústa planoucí, ten vábný ret,
jako krev karmínu, pivoňky květ –
ten pleti snědé cizí ráz,
a souměr údů bujných kras. –
Já bych si přála cigánkou být –
ve blahé svobodě volno mi žít;
bytem mi přírody velebný chrám,
krovem ten blankytu vznešený stan,
a ložem vonného mechu mi klín,
temného lesu mi příkrovem stín,
nade mnou hvězdiček kmitavý lesk,
ohniska táboru přede mnou blesk –
večerem tichounký vznáší se mír;
tu zazní kouzelný nástrojů hlas,
hudba to cigánská, pojem všech kras –
přes měkký koberec, lučiny květ
vznáší se nohy mé kouzelný let,
divé to kroužení, vášnivý spěch –
až smysly opojí čarovný vír. –
Nový než za horou zrodí se den,
dále zas béře se cigánský kmen
a v země krajích onť domovem všech;
a mila je každá světa nám čásť,
všude mi domov – a nikde – vlasť! –
Já bych si přála cigánkou být –
temnou děj minula rouškou mi skryt,
báječná věsť mi jen z předvěkých dnů
jak luzné pohádky dětinných snů.
Tam, v půli slunko kde svůj staví běh,
Nylu proud bujný svůj kde vlaží břeh,
staveb se ohromných k nebi pne výš –
tamo mých praotců bývala říš;
na jejich šarlat se ramenou stkvěl,
a vínek královský kolem jich čel. –
Však bouře zmítavé minulých dob
předčasný slávě té ustlaly hrob,
to plémě královské; vznešený rod,
opustit musil vlasť i Nylu brod,
cizincem po všech má krajinách slout,
anto trůn dědičný právo mu ždát,
o chleb má prositi u cizích vrat,
an krve královské ve žilách proud!
Věky však určený kdy přijde čas,
převratné bouře žár vznítí se zas,
ta sláva cizincův, ta klesne v rum,
z rumů těch nový se povznese dům,
na rumech nová zas vykvěte říš,
slávy své k oblakům povznesouc výš,
a trůn nám dědičný dán bude zpět,
vínkem se věčně náš rod bude skvět –
o, této vznešený naděje cit –
já bych si přála cigánkou být! –

Meter: dactylic
Růžový keř.
by Jaroslav Kvapil

Tu starou loutnu troubadoura,
až země bude jeden jas
a v nebi vzplane perel šňůra,
já se stěny chci vzíti zas.
Jak růžový keř u fontánu,
v němž slavík šedý klokotá,
kéž tisícerým květem vzplanu,
ó Paní mého života.
A jako v květy z temných mraků
hvězd vodopády padají,
ať vzplane záře vašich zraků
v mých toužných písních potají.
A v svatem slunci vašich lící,
jež věčně bude zářit v svět,
mých písní růže pukající
ať v nesmrtelný puknou květ!
Keř růžový z mých ňader vzroste,
až chladná Smrt mne pochová:
ó Madonno, vy boha proste,
ať nestlím v stínech hřbitova.
Ať nad hrobem mé rakve chudé
zas nové jaro vykvete:
mé srdce věčně vonět bude,
vy věkům zářit budete!

Meter: iambic
MÁJE.
by Josef Václav Sládek

Zavanul teplý
větříček z kraje,
vzhůru do háje, vzhůru do háje,
nasekáme tam
zelené máje!
Zelené máje
před naše stáje,
by kravky měly celý rok píce,
aby tam nešly
čarodějnice.
Zelené máje,
chvojové klestí
před každá vrátka musíme snésti,
aby tam kvetlo
celý rok štěstí.
Jako v tom háji
krásno to bude,
aby nám pán Bůh požehnal všude,
v bohatém statku,
v chaloupce chudé!

Meter: polymetric
Laura
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Kein Blick der Hoffnung heitert die Seele mir,
Kein Blick der Freude! Nimmer, ach, nimmer wird
Dein Auge, Laura, meinem Auge
Wieder begegnen, und Liebe sprechen.
Dein ehrner Fußtritt hallte mir oft, o Tod,
In meiner Kindheit werdenden Dämmerung,
Und manche Mutterthräne rann mir
Auf die verblühende Knabenwange.
Wer hemmte deinen Bogen? O Seraphim,
Was flogt ihr mit der Krone zurück, und mit
Den Siegespalmen, die ihr eurer
Scheidenden Schwester entgegenhieltet?
O Kronengeber, welcher den Sterblichen
Die Ketten abreißt, komm, und entfeßle mich,
O Wonnetod! Dann schweb ich Lauren,
Lauren entgegen, und bin ihr Engel!

Meter: iambic
1 Vás – jak ještě v duchu vidím –
by Jan Evangelista Nečas

Vás – jak ještě v duchu vidím –
rád bych jímal silou slova,
abych milá pomyšlení
jako ze sna vzbudil znova!
Květy od Vás darované
pečlivě mám uschovány;
vzpomínka jim život dává
jako krev, jež řine z rány!

Meter: trochaic
LÍTOST
by Božena Benešová

Odchází procesí v lesku a znoji
pomalu dále,
na horké silnici samotné stojí
děvčátko malé.
Komu teď sypat ty hebounké plátky,
voní tak prudce?
Děvčátko malé zůstalo zpátky
s růžemi v ruce.
Po šatech zmačkaných do prachu ony
padají zpráhlé,
baldachýn zmizel a dozněly tóny
slavnostně táhlé.
Mlč! Neplač, netruchli, družičko malá
do hluché dáli,
marně bys volala, marně bys lkala,
dálka tak šálí!
Hleď, jenom o krok dál pokojně roste
řepa a zelí,
a plečky znají písničky prosté,
jež rozveselí.
Odhoď ty růže a vzpomínek zanech
na slavné tóny,
jdi k družkám, družičko, na letních lánech
buď jako ony.

Meter: dactylic
1L: Im finstern Walde springt ein Reh
by Otto Julius Bierbaum

Im finstern Walde springt ein Reh
Scheu auf ...
Ach, du mein holdes Kind,
In meiner Seele ist ein schreckhaft Weh,
Dem viele Jäger auf der Fährte sind.
Es war das Feld ganz still,
Da hob sich auf ein Wind;
Nun ist ein Wogelauf
In seinen Halmen jäh,
Die voller Beben sind.
O welch ein Sturm steht mir im Herzen auf.

Meter: iambic