PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Roma y Cristo – II
by José Zorrilla

Roma, cuyos excesos colosales
de grandeza e infamia, de heroísmo
y vileza, de orgullo y de cinismo,
su gloria y su baldón hacen iguales,
prostituyó en las fiestas lupercales
la honra de sus matronas, con
                     el mismo
desdén bufón y abyecto servilismo
con que adoró sus monstruos imperiales
Dueña del universo, henchida de oro,
servida por el orbe a su deseo,
de orgullo se embriagó tan sin decoro,
que, ignuda meretriz, infame
                        empleo
de su beldad haciendo y su tesoro,
ebria cayó al umbral del COLOSEO

Meter: iambic
V Jesenicích, slyšte, lidi, stal se žert,
by Karel Havlíček Borovský

V Jesenicích, slyšte, lidi, stal se žert,
narodil se z staré baby mladý čert.
Obtěžkali starou babu jelitem,
porodila satanáše s kopytem.
Rozbořila se babizna před časem,
porodila satanáše s ocasem.
Rozpárali babě břicho nůžkama,
vytáhli z ní satanáše s růžkama.
Jak z ní vylez mladý čertík, hned mluvil,
po německu hnedle babu pozdravil.

Meter: trochaic
- XXVII -
by Marqués de Santillana

Cuentan que esforába Thimoteo
a los estrenuos e magnos varones,
e los movía con viril desseo,
con agros sones e fieras cançiones
a la batalla; e del mismo leo
los retornaba con modulaçiones
e dulçe carmen d'aquel tal meneo,
e reposaba los sus coraçones
Assí el ánimo mío se altiveçe,
se jacta e loa porque vos amó,
cuando yo veo tanta fermosura.
Mas luego pronpto e presto s'entristeçe
e se maldize porque lo assayó,
vista vuestra crueza cuánto dura.

Meter: polymetric
Píseň.
by Želmír

Dolina, dolina mezi dolinami,
žádný člověk neví, co je mezi námi.
A co by mezi námi ještě býti mělo,
když to její srdce dávno zapomnělo: –
Dávno zapomnělo na ta božská léta,
když nám milost byla dražší všeho světa.
Dolina, dolina mezi dolinami, –
každý to již poví, že noc mezi námi.

Meter: trochaic
- 6 - Acto II, REY De El Hamete de Toledo
by Lope de Vega

Soberbio un guante que se vio cordero,
porque cubrió feliz mano leona,
al sol se opuso, y de otro sol blasona
que blanca aurora le mostró primero.
Cayó del cielo, y discurrió ligero
desde la blanca nieve que corona
al suelo estéril de la ardiente zona,
entre leones para ser tan fiero.
Alzole amor, porque pensaba amante
volverle a Blanca, y díjole la diosa
Venus: «No se le vuelvas, ignorante.
No le cubras la mano poderosa,
pues mejor matarás quitado el guante,
con cinco flechas de su mano hermosa.»

Meter: iambic
[wenn ich ein Bettelmann wär']
by Clemens Brentano

Wenn ich ein Bettelmann wär'
Käm' ich zu Dir,
Säh' Dich gar bittend an
Was gäbst Du mir? –
Der Pfennig hilft mir nicht
Nimm ihn zurück,
Goldner als golden glänzt
Allen Dein Blick;
Und was Du allen giebst
Gebe nicht mir
Nur was mein Aug' begehrt
Will ich von Dir.
Bettler wie helf' ich Dir? –
Sprächst Du nur so,
Dann wär' im Herzen ich
Glücklich und froh.
Laufst auf Dein Kämmerlein
Holst ein Paar Schuh
Die sind mir viel zu klein,
Sieh einmal zu. –
Sieh nur wie klein sie sind
Drücken mich sehr,
Jungfrau süß lächelst Du
O gieb mir mehr.

Meter: iambic
1L: Liebchen wallt in fernem Lande:
by Johann Georg Jacobi

Liebchen wallt in fernem Lande:
Meine Küsse geb' ich dir,
Goldnes Ringlein! dich zum Pfande
Ließ sie, unter Küssen, mir.
Ach! da kam sie, leiser, trauter;
Hatt' ein Auge, rein und hold;
Und ein Herz! ein Herz, so lauter,
Schönes Ringlein! wie dein Gold.
Liebchen gab dich mir, und sagte:
Und ich schwör' es dir: Ich wagte,
Dir zu Gunsten, all mein Blut.
Goldnes Ringlein! süßes, liebes!
Machst, daß mir die Sonne scheint;
Kommt ein Wölkchen oft, ein trübes,
Hat's in kurzem ausgeweint.
Du beginnst die schöne Kette,
Die man von der Treu empfängt,
Die so fest am Sterbebette
Mit dem letzten Ringlein hängt,
Wo du noch, den matten Blicken
Schimmernd, Wonn' und Hoffnung bist,
Weil in Welten voll Entzücken
Liebchen mich hinüber küßt.

Meter: trochaic
V.
by Viktor Dyk

V neděli počestně se brali
do kostelíka rodiče mí.
Žili tak klidně mezi všemi,
nehlučně, jako umírali.
Bez vášně žili, beze spěchu.
Hrob křesťanský a tichý měli.
Zbyl po nich obraz neumělý
a dobrá pamět v otce cechu. –
Jak zabloudil jsem v tmavé noci?
Kdo vnutil mi to v ruku nůž?
Rodiče dobří? s bohem už!
Nebylas, matko, věrná otci?

Meter: iambic
1L: Still stand die Wiege, das Kind schlief fest,
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Still stand die Wiege, das Kind schlief fest,
Ein Mäuselein sich blicken läßt,
Wippelndes, trippelndes Ding!
Es dreht das Köpfchen hin und her,
Es hüpft und tänzelt kreuz und quer,
Hin und her, kreuz und quer.
Mach' kein Geräusch, o Mäuselein!
Sonst fängt mein Kind gleich an zu schrei'n.
Das Mäuselein nimmt sich wohl in Acht,
Es schleicht zur Wiege sacht, ganz sacht,
Wippelndes, trippelndes Ding!
Es schaut und schnuppert rings umher,
Wo wohl ein Krümchen Kuchen wär',
Kuchen wär', Kuchen wär',
Mach' kein Geräusch, o Mäuselein!
Sonst fängt mein Kind gleich an zu schrei'n.
Und alle Krümchen, die da sind,
Die gönnt dir alle gern mein Kind,
Wippelndes, trippelndes Ding!
Wie hat's geschmeckt dem Mäuslein doch!
's Ist eins zwei drei in seinem Loch,
Seinem Loch, seinem Loch.
Mäuselein, hast es gut gemacht:
Mein Kindlein schläft, nun gute Nacht.

Meter: iambic
- VI -
by Fcode Borja

Con fugitivo paso este arroyuelo,
asaltando las hierbas, y las flores,
se viste alguna vez de sus colores,
y otras le influye su color el cielo.
Dejó en el monte la prisión del hielo,
y dieron por el prado sus errores,
alivio a los sedientos labradores,
risa a las guijas, y hermosura al suelo.
¡O cuánto me lastiman sus cristales!
que ahora van corriendo a su albedrío,
haciendo bienes, y alegrando males.
Después, en manos de un soberbio río,
le seguirán con pasos desiguales,
loco en invierno, y cuerdo en el estío.

Meter: iambic
JUS PRIMAE NOCTIS.
by Adolf Červinka

Poháry dávno dozněly,
v přípitcích které řinčely,
zamženy jsou tvoje oči,
noc přišla s tvrdým právem svým,
rozluč se se svým panenstvím,
muž s tebou v ložnici vkročí.
Za tebou dveří padne tíž,
ženou se ráno probudíš
nového žití v den prvý,
v červnové noci plno hvězd,
nesmírné ticho kolem jest,
polibky třísní se krví...
Na čelo moje padá stín,
jak bych se díval do hlubin,
ve kterých smrt jenom číhá,
od lože mého prchá sen,
pod okna tvoje musím ven,
bludné kde světlo se míhá...

Meter: dactylic
Indígnase mucho de ver propagarse un linaje de estudiosos hipócritas y vanos ignorantes compradores de libros, me escribió este
by Quevedo

Alma de cuerpos muchos es severo
vuestro estudio, a quien hoy su honor confía
la patria, ¡oh, don José!, que en librería
cuerpos sin alma tal, más es carnero.
No es, erudito, que es sepulturero,
quien sólo entierra cuerpos noche y día;
bien se puede llamar libropesía
sed insaciable de pulmón librero.
Hombres doctos de estantes y habitantes,
en nota de procesos y escribanos,
los podéis gradüar por estudiantes.
Libros cultos, de fuera cortesanos,
dentro estraza, dotoran ignorantes
y hacen con tablas griegos los troyanos.

Meter: polymetric
13.
by Friedrich Rückert

Wo du mit der Natur dich fühlst im Gleichgewicht,
Zweifelst du an der Welt Vollkommenheit auch nicht.
Wol zweifeln magst du, wo das Gleichgewicht gestört,
Der Elemente Kampf ist gegen dich empört.
Doch muß der Menschengeist nur seine Waffen nützen,
Um gegen Himmelstrich und Jahreszeit zu schützen.
Und immer ist die Welt vollkommen ausgedacht,
Auch wo der Menschengeist sie erst vollkommen macht;
Weil ja der Menschengeist dazu grad' aufgenommen
Ist in den großen Plan, daß dieser sei vollkommen.

Meter: iambic
PROLOG k slavnostnímu představení v předvečer slavnosti pětadvacetiletého jubilea AKADEMICKÉHO-ČTENÁŘSKÉHO SPOLKU dne 23. května 1873. SEN. (BUDOUCNOST.)
by Svatopluk Čech

Umlkni již, prorokyně lichá!
Necítíš-li svěžích vánků dech,
příští vesny pozdravení tichá,
jejíž květ mi pučí na ňadrech?
Ovšem roztříštila’s svými šípy
stromy báječné, posvátné lípy,
v jejichž stínu mnohý sníval věk;
nyní v poušti, bez vůně a chladu
klesáš prázdna útěchy a ladu
pod břemenem trapných myšlenek.
Avšak mineš, ochablosti chvíle,
kdy duch lidstva trudem unaven
spustil s oka vznešené své cíle,
víry v ně i v sebe pozbaven –
vstaneť zase v jarobujné síle,
uchvátí zas odložené kopí
a svých jasných praporů se chopí.
Záhy již v to mrtvé vedro tvoje
bouře zaburácí, prudké boje,
svět se zatřese až do stěžejů
tisícerých zbraní třeskotem,
pádným krokem velkolepých dějů,
ženoucích se divým překotem:
ale z toho zápasu a varu,
úžasného duchů rozkolu,
vyjde lidstvo v očištěném tvaru
v krásnějšího slunce plápolu,
nová světa báseň, vláhou sytá,
jará, líbezná jak Afrodita.
Ne již s přilbou na urputné skráni,
s brněním na hrudi svářivé,
ale vábná, v libém usmívání
v ducha vyjde zbroji zářivé,
v čele krásy květ a blahé snění,
v oku nové víry zanícení.
Hleď! tam z očí přečetných se blyští
jiskrou nadšení to jaro příští:
shromáždilyť se tu valné sbory,
aby přes nečisté proudy tvé,
snahy nízké, malicherné spory
pravice si stiskly bratrské,
pobídly se ku zdvojené píli
na té dráze k zářivému cíli,
k němuž upírá se oko všech:
by ten národ, vrahů zlomiv důtky,
zableskl se znovu v národech,
ne již mečem přes hroby a ssutky,
ale ducha velikými skutky!
Hle toť sémě, z něhož vzejde strom,
obsypaný krásným květem ducha,
jehož listí vichr nepocuchá,
jehož kmenem nezatřese hrom,
v jehož stínu pravnuk zaplesá.
Vláhu svou mu dejte, nebesa,
popřejte, ať v novém světa jaru
této země lípa v květech svých
vytýčí se mocně, v lepém tvaru
v popředí svých sester slovanských,
popřejte, by záblesk štěstí nový,
by ten krásný, velkolepý sen,
jejž tu odestírám jinochovi,
krásněji byl starci vyplněn!

Meter: trochaic
- CXIX -
by Fcode Borja

Hermosa Filis, si el amor ordena,
que admita los favores por engaños,
y los hierros adore de mis daños,
de tantos arrastrando la cadena.
Si cuando lastimado de la pena,
prevengo en mi defensa desengaños,
la prisión agradable de mis años,
ni humilde calla, ni confusa suena.
¿De qué sirven enojos, y venganzas?
¿De qué forzara un alma que os adora,
que viva de su dueño fugitiva?
No se remedian celos con mudanzas,
pues hace el que mudándose empeora,
que en paz alegre su contrario viva.

Meter: iambic
- 7 - Acto I, REY De La difunta pleiteada
by Lope de Vega

¿Qué es la causa que un hombre valeroso
con la espada en la mano, altivo, fuerte,
corta el cuello arrugado, rompe y vierte
saliente humor del tronco sanguinoso;
o discurre un ejército furioso,
dando mil muertes sin temer la muerte,
amando una mujer tiemble de suerte
que le vence y derriba un rostro hermoso?
¿Cómo pedir el hombre, si concede
el sueño y el sustento cada día
sin que afligido y sin vergüenza quede,
y cuando pide amor tiembla y porfía?
Debe de ser que sin comer no puede
pasar el hombre y sin amor podía.

Meter: polymetric
Los enamorados
by Mercedes Matamoros

Cual enjambre de alegres mariposas
impulsadas por ávidos empeños,
en el jardín de los ardientes sueños
van el mirto a buscar entre las rosas
Del alma de las bellas ruborosas
con sutiles astucias se hacen dueños,
y ellas con risas o fingidos ceños
a su vez los enlazan caprichosas
Y después del combate por la gloria
de alcanzar un ferviente «yo te adoro»,
les queda sólo a veces por memoria
algunas dulces cartas desgarradas,
algún rizo o retrato ya incoloro,
o algunas tristes flores deshojadas.

Meter: polymetric
- XXXVII -
by Fernando de Herrera

Viví gran tiempo en confusión perdido
y todo de mi mismo enajenado;
desesperé de bien, que en tal estado
perdí la mejor luz de mi sentido.
Mas cuando de mí tuve más olvido,
rompió los duros lazos al cuidado
de Amor el enemigo más honrado,
y ante mis pies lo derribó vencido.
Ahora que procuro mi provecho
puedo decir que vivo, pues soy mío,
libre, ajeno de Amor y de tus daños.
Pueda el desdén, Antonio, en vuestro pecho
acabar semejante desvarío
antes que prevalezcan sus engaños.

Meter: iambic
- -
by Lope de Vega

Al Olimpo de Júpiter divino,
donde rayos de sol forman doseles,
a quejarse de vos, o nuevo Apeles,
con triste voz Naturaleza vino.
Dijo, que vuestro ingenio peregrino
le hurtó para hacer frutas sus pinceles;
que no pintáis, sino criáis claveles,
como ella en tierra, vos en blanco lino.
Júpiter las querellas escuchadas
hizo traer un lienzo, y viendo iguales
con las que ella crió las retratadas;
mandó, que vos pintéis las naturales,
y ella pueda sacar de las pintadas,
quedándose en el cielo, originales.

Meter: iambic
- LXXXIX - A un pintor
by Juan de Tassis y Peralta

No sólo admira que tu mano venza
el ser de la materia con que admira,
sino que pueda el arte en la mentira
a la misma verdad hacer vergüenza;
cuyo milagro a descubrir comienza
en el valor con que las líneas tira,
paralelo capaz, con que la ira
del tiempo, hoy del olvido se convenza.
Tener cosa insensible entendimiento
hace, donde el engaño persuadido
por verdad idolatre al fingimiento.
¡Oh milagro del arte que ha podido,
dando a una tabla voz y movimiento,
dejar sin él en ella el sentimiento!

Meter: polymetric
Herbstgefühl
by Friedrich Hebbel

Grünen, Blühen, Duften, Glänzen,
Reichstes Leben ohne Gränzen,
Alles steigernd, nirgends stockend,
Selbst die kühnsten Wünsche lockend:
Ja, da kann ich wohl zerfließen,
Aber nimmermehr genießen;
Solche Flügel tragen weiter,
Als zur nächsten Kirschbaum-Leiter.
Doch, wenn roth die Blätter fallen,
Kühl die Nebelhauche wallen,
Leis durchschauernd, nicht erfrischend,
In den warmen Wind sich mischend:
Dann vom Endlos-Ungeheuren
Flücht' ich gern zum Menschlich-Theuren,
Und in einer ersten Traube
Sieht die Frucht der Welt mein Glaube.

Meter: trochaic
ROZKAZ
by František Zavřel

Ve jménu humanity,
Husa a svědomí
buď na kříž vbitý
kdo není (přeskočilo mi!)
tak pitomý
jako my!

Meter: iambic
Otro
by Quevedo

Hijos que me heredáis: la calavera
pudre, y no bebe el muerto en el olvido;
del sepulcro no come y es comido:
tumba, no aparador, es quien lo espera.
La que apenas ternísima ternera
la leche en roja sangre ha convertido,
no por ofrenda, por almuerzo os pido,
y el responso, después, de hambre, muera.
Dadme aquí los olores cuando huelo;
y mientras algo soy, goce de todo:
venga el pellejo cuando sorbo y cuelo.
A engullirme mis honras me acomodo,
que dar el vino al polvo no es consuelo,
y piensan que hacen bien, y hacen lodo.

Meter: polymetric
Deine Welt
by Kurt Tucholsky

Trudele dahin! Verkehre bei Ingenieuren!
Laß dich als Redakteur von Staatsanwälten verhören!
Sei eingeladen bei Snobs, die wichtigtuende Diplomaten
schnurrend umschleichen, besonders die aus den kleinern Staaten!
Entflieh der Familie! Rutsch die soziale Leiter hinauf und hinab –:
es spielt sich alles unter zweihundert Menschen ab.
Wohn an der Weser, der Oder, der Weichsel, der Elbe –
deine Gesellschaft bleibt immer, immer dieselbe.
Immer dieselben Fahrt- und Leidensgenossen,
wie mit Gittern sind dir die andern Gärten verschlossen.
Freunde sind Schicksal, aber nicht zu knapp.
Es spielt sich alles unter zweihundert Menschen ab.
Fahr nach Amerika! Wer steht im Hotel auf den Herrentoiletten?
Rosenfeld. Und er spricht: »Was machen Sie in Manhattan?«
Flieh zu den Eskimos, in des Eises kreischende Masse:
der Dicke im Pelz ist bestimmt ein Kind deiner Klasse.
Jag durch die Welt vom nördlichen bis zum südlichen Kap –:
es spielt sich alles unter zweihundert Menschen ab.
Unsere Welt ist so klein. Dies mußt du wissen:
Ganze Klassen und Völker sind nur deines Lebens Kulissen;
du weißt, daß sie sind. Aber sei nicht verwundert:
du lebst ja doch nur inmitten deiner zweihundert.
Und hörst du auch fremde Länder und Kontinente erklingen:
du kannst ja gar nicht aus deinem Kreise springen!
Von Stund an, wo sie dich pudern, bis zum gemieteten Grab
spielt sich alles und alles und alles unter zweihundert Menschen ab.

Meter: iambic
TURECKÁ KAVÁRNA.
by František Kvapil

Kus Orientu: s půlměsícem stany,
dvě hurisky, jimž Iblis šlehá z oka,
koberce perské pnou se na vše strany,
z tureckých číšek kouří horká mokka.
Než muezzin se ozve rozhněvaný,
tu chtivě stéblem věřících dav loká –
vkroč, synu šejka, směle v tyto brány,
zde bubínek zní, Saadiho lká sloka.
A jestli toužíš, štvaný palnou mukou,
zde spočinout, tlum tanečnic tě prosí
a džaur již chvějnou do strun sahá rukou.
Dej znamení, hned zvuk se ozve guslí!
– „Ty koberce? Ah, zřely Kosmonosy,
a hurisky? Jsou z Vršovic a z Nuslí.“

Meter: iambic
Salammbo
by Carlos Póo Urbach

En el palacio de Megara, sobre
la marmórea terraza que domina
el golfo que Tanit alabastrina
torna en bruñida ánima de cobre;
aspirando el efluvio de salobre
aura que surca la extensión marina,
y diadema con nimbos de neblina
la árida cumbre de peñasco pobre;
Salammbó envuelta en túnica de gasa,
de un pebetero en la rojiza brasa
quema extasiada la fragante goma,
y al adorar los siderales mitos
ascienden los murmullos de los ritos
en las espiras de sagrado aroma.

Meter: polymetric
Prolog.
by Karel Hlaváček

V tu dobu rozvratu, kdy žijem ponížení,
v tu dobu, zvířenou předtuchou neurčitou,
v tu dobu, v potupy kdy žijem zvrcholení,
v tu dobu úpadku, již ku zhroucení spitou,
jda hrdě, sonete můj – doufáš pochopení?...
Všem podej na pozdrav svou ruku mozolitou,
mluv tónem intimním, mluv tonem rozhořčení:
však nevnucuj se nikde... Cestu kamenitou
jsi zvolil – budiž; tu už musíš něco snést;
v ty naše bolné rány zcela otevřeně,
jen lancetu svou zaryj – nedbej, že zní pláč...
Haj, vysvětluj a úšklebkem se nedej splést;
své credo udej i tam hrdě, nezkráceně,
kde optají se ironicky: co jsi zač?

Meter: polymetric
Soneto
by Manuel Salinas y Lizana

El tronco antiguo de un frutal hermoso
un arroyo bañaba cristalino,
lisonja fue del gusto el bien vecino,
armado en el subí, rapaz goloso.
Atento al hurto dulce, el pie dudoso
mal fijé en una rama, perdí el tino;
asido al pie, mi cuerpo al suelo vino,
hasta llegar al arroyuelo hundoso
Anticipóse el hierro a mi caída,
y recibióme el pecho atravesado,
crecieron con mi sangre los cristales
¿Qué desdicha no cede a tantos
                     males
si espadas, horcas, hondas junta el hado,
cuando quiere quitar a uno la vida?

Meter: iambic
1L: Ja Doris, du bist mir zu schön!
by Christian Felix Weiße

Ja Doris, du bist mir zu schön!
Hier! willst du dich im Spiegel sehn?
Da sieh! und sag mir ob ich wohl
Dich sehn, und dich nicht lieben soll?
Doch Doris, nein: du bist zu schön!
In Spiegel darfst du selten sehn:
Vielleicht möchtst du zu meiner Pein,
Ein weiblicher Narcissus seyn!

Meter: iambic
- VIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

En la pared de cierto templo viejo
está una imagen hecha sin primor,
destajo del pincel de Blas pintor,
a costa de la Iglesia y del Concejo;
con un letrero puesto allí, bermejo,
de letra grande escrita alrededor:
«Esta obra Mandó Hacer Aquí el Señor
Teniente Cura, Juan de Busto el Viejo».
Mas Gil no consintió que el rubicundo
letrero sin reproche se prosiga
sin que el Concejo al menos se nombrase;
ved cuales son las cosas de este mundo,
que nunca falta un Gil que las persiga,
como a esta no faltó quien la enmendase.

Meter: iambic
Salmo
by Agustín Luján

Su númen fue una estrella
                  Brillaba en lontananza
do vagan los ensueños de artístico esplendor;
fue luz de claros rayos, fue luz de venturanza,
¡fue góndola celeste de mago trovador!
El estro de sus cantos fue
                  amable remembranza
de noches esplendentes o noches de dolor!
Cantaba la tristeza, cantaba la esperanza,
¡cantaba en sus ensueños el ósculo de amor!
Vagando en el boscaje,
                  vagando en la espesura
de su alto pensamiento, soñaba con su amada,
cubriéndola de rosas, la flor de su vergel
El bardo ya no existe ¡Su
                  canto de ternura
su canto melodioso, su estrofa cincelada,
reviven su recuerdo, ¡reviven su laurel!

Meter: anapestic
- CXLIV - A la vida quieta y libre
by Argensola

Quiera el primer autor que se eternice
este dichoso estado en que me veo,
adonde en paz mi libertad poseo,
que es el bien de la tierra más felice.
Apaciente cualquiera o martirice
entre quimeras varias su deseo;
llueva rojo metal, seque el Egeo
y a los hados en suma tiranice;
que yo, mientras el cielo permitiere
que mis ojos de luz ricos se vean,
pobre entre pobres lares verme quiero;
que nunca el rayo a los humildes hiere,
ni Jove deja que afligidos sean
de tirano envidioso o lisonjero.

Meter: polymetric
Soneto
by Juan Valera

Cuando robó Plutón, enamorado,
de los bosques de vívida esmeralda
a Proserpina, que la blanca falda
violas robada del florido prado,
ardió de gozo en brazos de su amado;
y lanzadas las flores a su espalda,
lloró perdida la nupcial guirnalda
que en el suelo natal había segado
Así, el ardiente espíritu del hombre,
que desatar anhela las cadenas
que le sujetan, y volar al cielo,
aunque al llegar la muerte no se asombre,
siente, no obstante, punzadoras penas
al perder los placeres de este suelo.

Meter: iambic
1L: Eckelhaft ist mir der Sanscülotte im eignen Kostüme;
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Eckelhaft ist mir der Sanscülotte im eignen Kostüme;
Zehnfach eckelhaft mehr, hüllt er ins Ehrenkleid sich.

Meter: polymetric
- LXI -
by Fernando de Herrera

Si yo puedo vivir de vos ausente,
fálteme siempre el bien y ofenda al cielo,
y al débil cuerpo mío en leve vuelo
la alma, suelte del peso, no sustente.
Si puedo respirar sin el presente
vigor de vuestra luz, el impío suelo,
lleno de eterna sombra y desconsuelo,
entre el perdido número me cuente.
Si padezco doliente y apartado,
si se enajena el bien que en vos tenía,
¿Por qué no rompe el pecho esta mudanza?
Si muero do se pierde mi cuidado,
a mis ojos Amor ¿por qué no envía
un solo rayo dulce de esperanza?

Meter: iambic
Ersatz
by Kurt Tucholsky

Einen richtigen König? Wir haben keinen
und daher borgen wir uns einen.
Sei gegrüßt, du schöne Gelegenheit!
Alles ist wie in alter Zeit:
Straßenabsperrung und Schutzmannsgäule,
Neugier der Kleinbürger, Hurra-Geheule,
Monokel-Kerle die Kreuz und die Quer
und: Militär! Militär! Militär!
Endlich wissen die deutschen Knaben,
wozu sie eine Reichswehr haben!
Dazu.
Denn wenn Deutschland was feiert,
kommt immer die Reichswehr angemeiert,
als der vollendete Ausdruck des Landes
und zur Erfrischung des Bürgerverstandes.
Im Spalier aber steht bei Aman Ullah-Chan
Er: der deutsche Untertan.
Wo wird denn der fremde König wohnen?
Er kann doch nicht auf dem Bahnhof thronen . . .
Ein Palais? Ja, es tut uns furchtbar leid:
aber die Palais gehören zur Zeit
der republikanischen Fürstlichkeit.
Da mieten wir schon – laß die Arbeiter kollern! –
bescheiden ein Haus von den Hohenzollern.
(von deinen Steuern.)
Und mit mächtigem Getos
gehts los:
Generale und Admirale.
Bürgermeister und Ehrenpokale –
oben, auf dem Brandenburger Tor,
lugt eine richtige Feldwache vor
– sie spielen Krieg – als ob sie drauf lauern,
vor der Macht eines Königs zu erschauern.
Und in allen Augen ein Glanz:
Heil Aman Ullah im Siegerkranz!
(unsrer ist leider – Gott seis gepfiffen –
leise weinend ausgekniffen.)
Und wer tommt denn da –?
Der liebe gute republikanische Kronprinz ist auch noch da!
Mit dem Geschmack von Papa
und mit Tatü und Tata
fährt er im Auto durch die Linden,
um in den Pferdeäppeln eine verlorene Krone zu finden.
Das gute Kind –! Wie die Rücken sich beugen
wie die Fräcke sich demutsvoll verneigen!
Uniformen blitzen ordensbesternt!
Das können sie. Das haben sie gelernt.
Lacht da einer? Da lacht keiner drüber.
Die Zeitungen schwappen vor Schwachsinn über,
belichten vom Präsidenten-Salon,
von Gala-Oper und Hühnerbouillon,
Der braune König wird Ehrendoktor . . .
Und nur ein vaterlandsloser, verstockter
Roter sieht in der ganzen Musik
den schönen Traum einer Republik.

Meter: iambic
SETKÁNÍ.
by František Kvapil

Byl Kristus od Piláta vlečen svými katy,
krev s beder chlípěla, skráň božskou trní zrývá,
„Ukřižuj!“ zběsilá kol řvala smečka divá,
leč i v těch mukách všech zrak mírem plál mu svatý.
Byl vlečen ulicí. Tu z domu kněží vraty
ven Jidáš vystoupil, mzdu mrzkou v plášti skrývá,
a spatřil Ježíše. Tvář jeho mrtvě sivá,
pod křížem klesal již syn Boží mdlobou jatý.
A Kristus zvedl zrak. V něm Jidáš četl: – Synu!
já k srdci tulil tě, tys tak mou lásku splatil? –
Leč Jidáš v odpověď hled tvrdý, v němž skryl vinu,
mu ve tvář vrhl zpět a líce neodvrátil.
A drzým hledem tím a zlým jak ve tvář šlehnut
se Kristus zarděl sám – však Jidáš zůstal nehnut.

Meter: polymetric