PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
VEČER PŘED ŽATVOU
by Božena Benešová

Stráněmi kmitaly brunátné přísvity
slavného letního dozrání;
kraj znaven úpalem zhluboka zadýchal,
těžce se rozvlnil poslední lesk.
Bohatstvím vyspělé krásy a síly
naposled zazářil ohromný lán,
potom jej objala temnota noční
velikým, laskavým, královským gestem.

Meter: dactylic
Sen o růžovém sadu.
by Jaroslav Vrchlický

Mou hlavou sen táh’ o růžovém sadu.
Tam celé moře pestrobarvých růží
se tísnilo, od poupátka, jež v nachu
se třáslo prvním pod nádechem Vesny,
až k hrdé krasavici, rudou krví
jež zpívala svůj hymnus zralé kráse.
Tu růže planá prostým svojím vděkem
se stolístkou šla v zápas, růže bílá
jak bledý měsíc k ohnivější sestře
se tulila v orgii různých barev,
odstínů nebylo zde, vlastním kouzlem
jenž nezářil by jednom ve souzvuku,
lesk s barvou, tvary soupeřil a zpíval.
A silná stoupala z těch růží vůně,
ať zahrada ta stála v plném slunci,
ať stápěla se v šer a zimní mlhy,
kdo kolem šel, vždy v dálce cítil růže
a s dechem růží cítil v srdci radost,
jež vznítit může čistá pouze krása.
Ne na severu, v Širazské kdes pláni,
že stojí, musil sníti dumný chodec,
tím dechem růží okouzlený zcela.
Zřel okem duše, kterak sad se šíří
a roste, bují v dálku celou vlastí,
jsou nějak divně známé mu ty růže.
Na pusté pláni, kterou byl by život
bez těchto růží, – Bůh ví, kde se vzaly –
a jakým divem dýchají a voní –
strou něhu, půvab, ženskost, krásu, dobro,
že všecko splývá na souzvuk a hudbu,
jich všade plno – celá vlast jich sadem.
Ó bujte, růže prosté, plnokvěté!
Váš vděk i vůně z našich srdcí pučí,
tím vypěstěna, sesílena sadem,
jejž viděl jsem ve snu svém, vaše vůně
buď dechem něhy, dobra, lásky, krásy,
ať celá vlast jest jedním sadem růží!

Meter: iambic
VODNÍK.
by Jaroslav Vrchlický

V barokním, řezaném rámci
Schwaigrův hastrman
se v protějším zrcadle shlíží...
Ne víc malován,
jak živ by, šklebný se blíží,
ten vodstva poťouchlý pán.
V mou práci dívá se, chechtá,
mate verš i rým,
jak měl by za lubem cosi,
jak by tkal kýs šprým...
„Vlez, hastroši, do rákosí!“
sám k sobě to do vousů dím...
A sotva že jsem to šeptnul,
k zrcadlu výš vzhléd’,
vlas zlatý, úsměv, tvář sladká,
višně zralé, ret –
což není to ku písni látka? –
mi vodníka zastřely hned.
On jistě, vím, na schodech tušil
myšky tichý krok,
že v zrcadle smál se tak blaze!
jak by do svých ok
nejkrasší dívku strh’ s hráze
ve zpěněný peřeji tok...

Meter: dactylic
- - Acto I, LUCINDA
by Lope de Vega

Dudoso estado a lamentar me obliga
la mísera fortuna en que me veo;
veo el peligro, y puesto que le creo,
no sé si de el me guarde, o si le siga.
¿Será mejor rendirme a la enemiga
fuerza, y guardar la vida que deseo?
¿O qué muera la gloria que poseo,
donde la fama mis hazañas diga?
¿Rendiré de mi amor la fortaleza
a un hombre que dos vidas pone en calma?
Mas como ofenderé tanta nobleza.
Morir quiero, y ganar eterna palma,
que no hay mayor desdicha, ni bajeza,
que dar el cuerpo, no queriendo el alma.

Meter: iambic
Punktum
by Hermann Conradi

Losgelöst aus eurer Mitten
Hab' ich nun mein ganzes Sein ...
Alles, was mein Herz gelitten,
Alles, alles sargt' ich ein ...
Wusch mir flugs die Augen helle,
Knöpft' den Rock bis obenan –
Und nun trag mich, Lebenswelle,
Abgrundsnieder –

Meter: trochaic
- XXIV -
by Diego Hurtado de Mendoza

Planta enemiga al mundo, y aun al cielo,
que nos encubres tanta hermosura,
véate yo perdida la verdura
y esparcidas las hojas por el suelo,
si la escondes movida con buen celo,
porque no pueda verse tal figura
sin muerte y conocida sepultura,
aunque en mirarla no falta consuelo.
Al ser de ella vencido es la victoria,
y la muerte peor es el no verla;
mas ya que porque no mueran los vivos
acuerdas de engañarnos y esconderla,
a los que somos muertos y cautivos
¿Por qué quieres quitarnos esta gloria?

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Juan de Vidarte

Vive feliz en Patria más dichosa,
porción preciosa de mi triste vida,
que no se puede no llamar perdida
vida mortal que se trocó a gloriosa
Si fue tu Muerte para mí llorosa
toda esta pena mi memoria olvida,
pues tú vives en mí, que en tu
                     partida
tu vida fue con mi vivir forzosa
Si antes con dos vidas dulcemente
viviste, y ya con tres vivir te miro,
logrando el lauro de tu docta frente
La que adquirida con tu pluma admiro,
la gloriosa que gozas eminente,
y esta mortal con que por ti suspiro.

Meter: iambic
Introduce un pretendiente, desesperado de salir co
by Leonor de la Cueva y Silva

Sin esperanza en su tormenta esquiva
un navegante, por el mar perdido,
de mil olas furiosas combatido
rota la nave, al agua se derriba;
y aunque su furia de el sentir le priva,
se anima contra el mar embravecido
y sale al puerto de una tabla asido,
muerta su pena ya, su gloria viva
¡Ay, débil pretensión, que ansina eres
navegante en un mar de mil temores!
rota la nave, muerta la esperanza,
al agua del olvido echarte quieres,
donde, asiendo la tabla de favores,
sales triunfante al puerto de bonanza.

Meter: polymetric
- LV - Habiendo muerto un toro el caballo a un caballero toreador
by Juana Ines de La Cruz

El que Hipogrifo de mejor Rugero,
Ave de Ganimedes, más hermoso,
Pegaso de Perseo más airoso,
de más dulce Arión, Delfín ligero
fue, ya sin vida yace el golpe fiero
de transformado Jove, que celoso
los rayos disimula, belicoso,
sólo en un semicírculo de acero.
Rindió el fogoso postrimero aliento
el veloz bruto, a impulso soberano;
pero aquel su dolor, que tuvo, siento,
más de afectivo y menos de inhumano:
pues fue de vergonzoso sentimiento
de ser bruto, rigiéndole tal mano.

Meter: iambic
POSLEDNÍ MOUDROST.
by Jaroslav Vrchlický

Kdos šeptal – druhý to řek,
a tobě, by tebe ranil;
rci, jaký bys to byl rek,
těm kdyby jsi se bránil.
Kdos myslil – ať myslí dál!
To poslední všech je právo.
Tys potud vítěz a král,
když v duchu i srdci vše zdrávo.
Svět, lidé, stíny a nic.
V tvé duši v posled vše leží.
Chtěj, nechtěj, méně neb víc,
orloje rafij dál běží.
A v posled srovná vše nás,
chvaliče, sudiče, vždycky
ten všemohoucí čas,
a to je ten osud lidský.
Tam kosti, plíseň a prach,
Smrt civí tam, odvěká kněžka.
Nač illusí záře a nach,
když cesta tak dlouhá a těžká?
Za chvíli edenských niv
když tolik ztráty a trestu?
To vše moh’s vědět juž dřív
a uspořit sobě tu cestu.

Meter: dactylic
Culto inmortal
by Antonio de Maluenda

Bien como el can fiel que se ha perdido,
solícito, continuo y anhelando,
va con torcidos pasos rastreando
el olor de su dueño conocido:
que aunque esté con halagos detenido
adonde le acogieron lisonjeando,
sintió apenas la voz del amo, cuando
sale a buscarle alegre y desvalido,
así mi corazón que, enajenado
de su bien, por industria o por engaño,
hasta ahora moró en poder ajeno,
en recibiendo del semblante amado
un rayo que destierra el desengaño,
adora el sol que enriqueció su seno

Meter: iambic
JAK NEVĚŘIT!
by Marie Calma

Člověku člověk,
duše když poklesá,
otevřít může
dokořán nebesa.
Nevěříš? – zeptat se.
Jak možno přisvědčit,
když je tu někdo,
kdo přišel vyléčit.
Zase jsou ruce
rozpjaté haluze,
zas zítřky klenou se
barevně na duze.
V šum světa opět zní
sladký zvuk šepotu,
srdce se ozývá
v zrychleném tlukotu.
Věříš? Jak nevěřit,
když je tu naděje,
sotva se člověku
člověk vstříc usměje.

Meter: polymetric
PŘED PÁDEM BASTILLY.
by Rudolf Illový

NOC krásná jest a růží vůně
sem libě dýše ze sadu.
Je těžko jít, když srdce stůně,
k spiklencům tajnou na radu.
A ten, čí srdce touhou kvílí,
zří vítězství vstříc, záhubě,
nuž, za malou mám býti chvíli
ve staré kapli, v Jakubě,
však na řeky zde stojím břehu
a hledě vašich do oken,
svou duší piji vaši něhu,
ó, zdráva buďte, Madeleine!
Tak dumám zde již přes hodinu,
ač povinnost mne posílá
do shromáždění jakobínů,
neb zítra padne bastilla!
A místo bych šel do konventu,
jak zrádce dlím zde nečinně,
jsa do myšlenek pohřížen tu:
to na vás myslím jedině.
A jediné mám pouze přání,
bych též já ve váš vstoupil sen,
ó, nejdražší mně ze všech paní,
též o mně sněte, Madeleine!
Již půlnoc zvolna bije s věží
a zve mne mezi rebely,
dál kráčeje teď po nábřeží,
k vám vysílám své pocely.
Noc krásná jest a růží vůně
sem libě dýše ze sadu,
ten, jehož srdce vámi stůně,
k vám přijde brzy na radu.
Spí klidně Paříž, Tuilerie
i Versailles spí. Je tichá Seine.
Jda volám: Svoboda nechť žije!
Ať žije též má Madeleine!

Meter: iambic
Orion.
by Bohuslav Květ

To krásné souhvězdí už staří Egypťané znali,
ba zářilo již ve pravěku v skalní prvních lidí byt,
pod jeho třpytem národové kvetli, umírali,
nad jejich slávou, tragediemi plál Oriona svit.
A za miliony let až zem naše chladem zhyne,
až konec lidstva, květeny a všeho tvorstva nastane,
až vynoří se z bezdna Nekonečna světy jiné,
i nad vychladlou zemí krása Oriona zaplane.

Meter: iambic
Hlavou mou myšlenky letěly
by Jan Evangelista Nečas

Hlavou mou myšlenky letěly
do světa širokým polem,
duše jak stromoví vichřicí
chvěla se bodavým bolem.
A když zas nastalo zátiší,
úlevu milou jsem cítil –
na půdu ve světě nejdražší
měsíček pěkně mi svítil.
Osvětlil dokola bílou zeď,
pomníky, kříže a desky –
Nemám již místa, kde možno jest
odložit nejtěžší stesky!

Meter: dactylic
1L: Auch aus feuchtem Grund gesprossen,
by Luise Hensel

Auch aus feuchtem Grund gesprossen,
Steh'n wir da auf grüner Au';
Lieblich ist in uns verschlossen
Gelb in weiß und weiß in blau.
Und die Krone stolz gehoben,
Die vom Glanz des Himmels trinkt,
Schau'n wir unverwandt nach Oben,
Ob das farb'ge Blatt auch sinkt.

Meter: trochaic
Die Feien des Ursulenberges
by Gustav Schwab

Wenn die Nebel Schleier weben
Um Gebirg und Flur,
Regt in der Natur
Sich ein andres Leben.
Aus den Blumen, die sich neigen
In der Erde Kluft
Vor des Winters Luft,
Ihre Seelen steigen.
Anzuschaun wie zarte Weiber
Schweben sie heraus
Aus des Berges Haus,
Jungfräuliche Leiber.
Mit dem Blau der Genziane,
Mit der Lilie Glanz,
Mit des Rosenbrands
Gluten angethane;
Flattern, wenn sie Lichter sehen,
In die Hütten, wo
Spinnerinnen froh
Seidne Fäden drehen.
Setzen an der Mägde Kunkel,
Luft'ge Gäste, sich,
Spinnen emsiglich
Durch der Nächte Dunkel.
Und von ihren Lippen wallen
Worte leicht und leis,
Goldner Sagen Preis,
Die behagen Allen:
Von des Berges tiefen Spalten,
Wo in ew'ger Nacht
In dem kühlen Schacht
Blumen Hochzeit halten;
Von der Erdengeister Treiben,
Fürstlichem Geschlecht,
Und von Gnom und Knecht,
Und von Wasserweiben.
Und die Spindel rollet Allen
Lustig durch die Hand,
Bis daß an der Wand
Morgenlichter wallen.
Da entschlüpfen schnell die Frauen:
An des Bergs Gestein
Sind die sel'gen Fei'n
Nebeln gleich zu schauen.
Doch der Flachs ist abgesponnen,
Und die Spindel ruht,
Und ein zehnfach Gut
Jede hat gewonnen.

Meter: trochaic
La zagala
by Eduardo Carrasquilla Mallarino

La zagala tiene una color y
                  una frescura
de fruta madurada en el árbol natal;
mansedumbre en los ojos y
                  tan bella figura
que bien fuera modelo de un pincel magistral
No sabe de perfidias en amor
                  La blancura
de su alma es la misma de un cordero pascual;
va por flores al prado y por
                  agua a la pura
fuente que la retrata en su limpio cristal
Cumple todas las obras de
                  la misericordia
que enseñan la doctrina y el cura que la exordia
Al novio lo enrolaron en la revolución,
y desde entonces nada del ausente ha sabido
Pero como ella ignora que hay muerte y que hay olvido
guarda para el guerrero todo su corazón.

Meter: anapestic
Běla.
by Milota Zdirad Polák

Za rosy v zahradě Běla
S slavíkem radostně pěla;
Trhajíc do kytky za klobouk bez;
Já však se přikradl lehce
Po drnem zarostlé stezce,
Přes plůtek do kvítí z houští jsem vlez.
Dřív než můj vytrh šust z myšlének Bělinku,
Měla již na tváři srdečnou hubinku.
„Bože!“ tuť zvolala, „jak jsem se lekla,
Až se mi do tváří všecka krev stekla;
Jestli to spatřila z okna má matinka,
Co bych si počala, ubohá dívčinka?
Hubinky nesmím já od hochů bráti,
Proto zas zpátkem ji míním ti dáti.“

Meter: dactylic
IV. (ŠŤASTNÁ CHVÍLE.)
by Jaroslav Vrchlický

Můž blažší být nad chvíli vyslyšení,
kdy srdce, poutník, u těch dveří stane,
bez kterých radosti proň není, není,
na prahu jejichž slza jeho kane,
za kterým leží ráje jeho snění?
Kol hlavy jeho tichá peruť vane,
tu šeptá ret jen v blahém roztoužení:
Ó nyní propusť svého sluhu, Pane!

Meter: iambic
SOLDADO*POETA
by Manuel Bernabé

Dios ha puesto en el arco de tus cejas
la excelsitud de un arco-iris santo,
igual que pongo un borbotón de canto
en una lira de cadencias viejas.
En el hondo negror de tus guedejas
la Noche obscura distendió su manto,
esa deidad que sorprendió mi llanto
más de una vez en tus doradas rejas.
Ven, y no tardes más. Dios ha querido
que fueras la paloma que convida
a las ternezas místicas del nido,
Y yo, un fuerte soldado apolonida,
que, recogiendo mi pendón caído,
con la espada y laúd, te dé la vida.

Meter: iambic
77.
by Friedrich Rückert

Wenn die Natur dir lacht, vergissest du dein Haus,
Doch wenn sie finster macht ihr Antlitz oder kraus,
Dann sehnst du dich nach Haus, wo deine Liebe wacht,
Die nie ihr Antlitz kraus und niemals finster macht.

Meter: iambic
Sebevrah.
by František Cajthaml-Liberté

Poslední v lampě petrolej
na stole dohořívá,
volně strhaný lampy svit
s tmou bratří se a splývá.
Znaven trudem i námahou
muž čelo v dlaně klade,
a slza horká násilně
dnes v oko se mu krade;
kol něho v světnici bída
z opuštěných stěn zeje,
a v koutě družkou vyhublou
bolesť na lůžku chvěje.
V stísněné srdce bodají
nemocné ženy vzdechy –
a on, jenž dosud mužně nes‘
vše – dnes jest bez útěchy.
Je třeba léků, potravy –
mzda sotva na chléb stačí,
a vše již v zastavárně jest,
co jen cenou se značí. –
Žena se v spánku ztišila.
A dělník šeptá sobě:
Kéž konec by byl – líp nám všem
bylo by jistě v hrobě.
Proč tady jsme? Bychom jenom
trpěli samé hoře?
Co jsme? Pouhým práškem, který
spláchne věčnosti moře.
Jak nicotní ti lidé jsou
ve vesmíru tom taji!
Jak ničemní, že zde místo
lásky jen se týrají.
Že jeden z potu druhého
tak nenasytně tyje
a k tomu i hladem ještě
jej necitelně bije.
Já pracoval, i žena má –
což platno ale je to?
Ach, živobytí naše buď
na tisíckrát prokleto!
Muž vstal a spící družku svou
políbil, i dvě děti.
Ucpal krb – uhlí podpálil –
Smrť vzala je v objetí...

Meter: iambic
Al sepulcro del Ilustrísimo Cardenal de Trejo, obispo de Málaga y presidente de Castilla
by Jacinto Polo de Medina

No pises, no, respete el pie la nieve
de ese mármol, de aquella aguja, aquella
pompa de luz con vanidad de estrella
que a los ojos del sol lágrimas bebe.
Pira es de un Fénix que a su ser se debe,
urna es de un justo que renace en ella,
¡oh lo que el mármol de virtudes sella!
¡oh lo que el bronce a desengaños mueve!
Yace a España su púrpura, que triste
vio agonizar de tanto sol la llama,
muerta no, a su ser restituida.
Ve en paz, oh peregrino, y di que viste
en breve vida eternidad de fama,
en breve muerte eternidad de vida.

Meter: iambic
Al poeta Fernando de Gabriel Ruiz de Apodaca
by José Lamarque de Novoa

Grato, Fernando, a mis oídos llega
el dulce son de tu armoniosa lira
Que el alto numen de virtud te inspira,
y jamás la pasión, torpe te ciega
En santo ardor mi espíritu se anega
si ardor santo tu voz blanda suspira,
y patriotismo y fe y valor respira
si hispanas glorias a cantar se entrega
Al extranjero que abatir pretende
nuestra honra patria, muéstrale
                  el ejemplo
del gran Filipo, que en su amor se enciende
Fe, nobleza, virtud, siempre contemplo
en tu musa inspirada: así se asciende
de la gloria inmortal al sacro templo

Meter: iambic
XLV.
by Gustav Pfleger Moravský

Oh Delargi! ty’s devatenáctého
Se též stal proletářem století,
Však v skutku ze zoufalství nesmírného,
Jímž všecky kroky tvé se posvětí,
A ne snad z mody, z juxu přesměšného!
Kdo na tě pozří, tomu srdce bolí,
On nepřeje si, by tě v šírém poli
Či opuštěné potkal na silnici,
Má-li co v kožené své pokladnici.
Ó Delargi! kde kritická tvá sláva?
Co za osudy prožila tvá hlava?

Meter: iambic
- 7 - Acto II, FÉLIX
by Lope de Vega

Mató, para vengar a Filomena,
Progne su hijo, y al homicida espada
al padre, que comió su carne airada,
mostró, por postre, en la sangrienta cena.
Ahora, huyendo por la tierra ajena,
se queja arrepentida, aunque vengada,
y en ruiseñor su hermana transformada,
canta en los bosques su tragedia y pena.
A sí mi padre, por venganza suya,
hace en su sangre tan cruel matanza,
que no hay Medea de quien tal se arguya.
Mas llegará del Cielo la venganza,
pues son hay lugar donde de Dios se huya,
que desde el Cielo hasta el Infierno alcanza.

Meter: iambic
- 66 - Jornada I, TEODOR De La Dorotea
by Lope de Vega

El hombre es ese triste peregrino,
que siendo niño, en cuatro pies camina;
luego con dos la juventud le inclina
a proseguir la vida y el camino.
Ya cuando a la vejez está vecino,
y al báculo arrimado peregrina,
camina en tres, y tiene por vecina
la muerte, último fin de su destino.
La imagen es el alma, a semejanza
hecha de Dios; las guardas, las potencias;
el reloj es el tiempo y su mudanza.
El alma y cuerpo son las diferencias;
el cuerpo tierra, el alma cielo alcanza,
y las virtudes son las diligencias.

Meter: iambic
MISTROVSTVÍ.
by Karel Dostál-Lutinov

Jste mistrem slova! Nenajde se jiný,
jenž v plynný verš by tolik svedl špíny.

Meter: iambic
Los celos
by Ramón de Campoamor

Ya a traición, ya a traición, en
                  el costado
me hiciste, infame, la mortal herida,
y subo este calvario de la vida,
el corazón de espinas coronado
Nombre maldito a un tiempo y nombre amado,
¡quién pudiera no amarte maldecida!
¡Dichoso aquel que indiferente olvida,
y puede perdonar y es perdonado!
¡Vil homicida del amor más tierno,
que lleves quiera Dios siempre contigo,
después de un grande amor un odio eterno;
y mueras inconfesa y por castigo,
odiándome y odiada en el infierno,
adonde iré por ti, vivas conmigo!

Meter: iambic
Ardor disimulado de amante
by Quevedo

Salamandra frondosa y bien poblada
te vio la antigüedad, columna ardiente,
¡oh Vesubio, gigante el más valiente
que al cielo amenazó con diestra osada!
Después, de varias flores esmaltada,
jardín piramidal fuiste, y luciente
mariposa, en tus llamas inclemente,
y en quien toda Pomona fue abrasada.
Ya, fénix cultivada, te renuevas,
en eternos incendios repetidos,
y noche al sol y al cielo luces llevas.
¡Oh monte, emulación de mis gemidos:
pues yo en el corazón, y tú en las cuevas,
callamos los volcanes florecidos!

Meter: polymetric
Kuhschnappelsche Thorsperre.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Einen Leibzoll zu entrichten
Für das Vieh, mag menschlich sein:
Ochsen dürfen doch mit Nichten
Ungestraft zur Stadt hinein!
Doch daß man den Ochsen gleich gilt,
Ochsig zahlen muß und soll,
Wenn man kommt zu spät ins Weichbild —
Bestialisch ist

Meter: trochaic
O MRTVÝCH POHÁDKÁCH
by František Kubka

Dnes tiše kladem již své ruce obě
na vše, co bolí, na srdce i skráně.
Tam pohádky kdes naše leží v hrobě,
pojď, podívat se, moje milá, na ně!
Jsou bílé, bledé, útlé kolem pasu
a dětsky hladká jsou jich milá čela.
Snů modrých stuhy mají ve svém vlasu.
Ach, moje milá, proč ses rozechvěla?
Jen ať spí dole mezi tmou a stíny,
tak rádi jsme, že tvrdé mají snění.
Je těžce spát na hrudi domoviny
a přec svět širý nám ji nezamění.
My tiše kladem již své ruce obě
na vše, co bolí – žití bolí vždycky.
Ať si jen pevně usnuly tam v hrobě! –
Nám vzešel bolestný a přísný úděl lidský.

Meter: iambic
47.
by Friedrich von Logau

Sein Eigenschafft und Art bekam ein iedes Thier,
Und wie sie einmal war, so bleibt sie für und für:
Der Löw, der bleibt behertzt; der Hase, der bleibt scheu;
Der Fuchs, der bleibet schlau; der Hund, der bleibet treu;
Der Mensch nur wandelt sich, vermummt sich immerdar,
Ist diese Stunde nicht der, der er jene war.
Was dient ihm dann Vernunfft? Sie hilfft dahin ihm ein,
Daß er kan mit Vernunfft recht unvernünfftig seyn.

Meter: iambic
- XXVIII - Acto segundo, Mauricio
by Mira de Amescua

Figura que, pasando el tiempo engaña,
flor que marchita el caluroso estío,
ampolla hecha en el agua ya por frío,
correo de la muerte, débil caña;
sombra que hace tela de una araña,
ave ligera, despeñado río,
hoja del agua y veloz navío
que navega este mar a tierra extraña;
un punto indivisible, un breve sueño,
corrido sueño y muerte prolongada
es la vida del hombre desabrida.
¡Miserable de mí!, si es tan pequeño
el curso de mi edad, que es casi nada,
¿por qué pasé tan mal tan corta vida?

Meter: iambic
En el segundo centenario de D. Pedro Calderón de la Barca – IV
by Numa Pompilio Llona

Del Ecuador en los azules mares,
antes que el sol las cúspides transmonte,
contempla el nauta gigantesco
                        monte
vestido al pie de bosques seculares;
entre lianas, y flores y palmares,
canta allí el guacamayo y el sinsonte;
mas su cumbre, rasgando el horizonte,
¡sube hasta los eternos luminares!
¡Así tu obra titánica: En tus dramas,
como entre selvas de frondosas ramas,
la pasión canta en melodiosa rima;
mas, -alzándote audaz hacia los cielos,
del símbolo sagrado entre los velos,-
se pierde en Dios, su inmaculada cima!

Meter: polymetric
IX. Bůh měl mne rád, když dal mi spatřit tebe.
by Antonín Klášterský

Bůh měl mne rád, když dal mi spatřit tebe.
Když zřím tvou krásu, stárnoucí a chorý,
jak andělské bych slyšel zpívat sbory,
jak světec zřel bych otevřené nebe.
Na obrazech mých Venus jsi i Hebe,
neb čárný nápoj s olympické hory
v své neseš kráse pro pozemské tvory,
jímž mládne každý, koho stáří zebe.
Tvé kráse žehnám, zpit jsem jejím květem,
jen jí, jen jí mé dílo stále roste,
jsi vzpruha, cíl mi, nadšením i vzletem.
A přec, když vídám, bledý při té scéně,
jak chtivě na tě patří mojí hosté,
si přávám, abys krásná byla méně.

Meter: iambic
Talmudský motiv.
by Jaroslav Vrchlický

V tu noc, kdy padnouti měl Jerusalem
do rukou pohanů, tu děsným žalem
se stáhlo srdce Boha. V mračen lůně
dva andělé, již zoru zažhnout spěli,
hlas veliký a smutný uslyšeli:
„Co dělá ve svém smutku na svém trůně
syn člověka, který je vladař světa,
když jeho naděj’ v troskách, mrtva, kleta,
když jeho slávy dědic s bledou tváří
na márách leží?“ – Zhasne vše, co září
a černým rouchem ověší své síně.
Tma rázem vstala v nebes prohlubině,
se sluncem hvězdy zhasly, měsíc zblednul.
A znova z mračen se hlas velký zvednul:
„Co dále dělá?“ – Vše proň ceny ztrácí,
co bylo rozkoší mu, pýchou, zkácí
a zdeptá v hoři svém. Než slova jejich
strh’ prostor v chřtán svůj, vichru na peřejích
se vesmír vzbouřil, zem se třásla celá,
druž světců, duchů se jak třtiny chvěla
a zmizela v hloub jako sněžné pýří.
Dál strašný hlas zněl v úhly světa čtyři:
„Co potom dělá?“ Andělé, již vzduchem
se nesli, děli: Mlčí, v smutku hluchém
zří bez účasti k obloze i zemi.
A od té doby Bůh je v nebi němý.

Meter: iambic
Mladé dívce.
by Jaroslav Vrchlický

Co mi praví dětinný tvůj smích: Směj se!
květ i ptáče dí to na větvích: Směj se!
Rozhazuj ty perly dokola,
nový spusť smích, sotva první ztich: Směj se!
Nechť se mračí svět a brouká jen,
tomu, kdo by kámen na tě zdvih: Směj se!
Starosti a nudu, ztráty, žal,
čas to vše má na svých perutích: Směj se!
Smíchu tvého však se ulekne,
štěstí jen ti hodí s křídel tvých: Směj se!
Světem jdi jak ve snu z pohádky,
moudrosť lidí nech i moudrosť knih: Směj se!
Hlupákům se směj a babiznám
srdcí špatných a jazyků zlých: Směj se!
Hejskům nadutým a pedantům,
jenž nevidí slunce pro svůj břich: Směj se!
Vždyť je mladosť s tebou – věčná buď! –
a tvým smíchem táhne věčný jih: Směj se!

Meter: trochaic
Is it thy will thy image should keep open (Sonnet 61)
by William Shakespeare

Is it thy will thy image should keep open
My heavy eyelids to the weary night?
Dost thou desire my slumber should be broken,
While shadows like to thee do mock my sight?
Is it thy spirit that thou send’st from thee
So far from home into my deeds to pry,
To find out shames and idle hours in me,
The scope and tenour of thy jealous?
O, no! thy love, though much, is not so great:
It is my love that keeps mine eye awake;
Mine own true love that doth my rest defeat,
To play the watchman ever for thy sake:
    For thee watch I whilst thou dost wake elsewhere,
    From my far off, which others all too near.

Meter: iambic