PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Život.
by Otokar Mokrý

Za noci vlahé, v dusném vůně dechu,
za svistu travin – v kvítek šepotu,
snesla se muška ve bzučivém spěchu,
v zahrady staré sladkou samotu.
Jasmínu haluz číši opojivou,
šumící medem bájí východu,
jí přihla k ústům – a v hlavinku snivou
dum tisícerých sladkou lahodu,
viola noční chudá, zakrsalá,
jí retem vlídným měkce šepotala.
„Jak luzný svět! Jak blaho tu a milo,
v čarovné něhy šerém soumraku,
tu Bohu by se samu zalíbilo,
on sám by s výšin mračných oblaků,
sem uchýlil se v klid a zapomnění,
v modravých zvonků měkké objetí,
jež chvíli aspoň zabudit by daly
mu tvůrčí dumy věčné napjetí –
a ve prchavé pohádkové snění
o lidském štěstí by jej skolébaly!“...
Tak muška děla – a již táhlý sten
ji zhřížil hebce v sladký smrti sen...
Za noci zimní – v bouře sněžném vání,
v meluzin vzlyku, vichřic hovoru,
zmatené piskle vrabčí z nenadání
v umrlčí vletlo komoru.
O máry křídla jeho zavadila,
jak o lem shnilé loďky Charona
a chladné hnízdo v temnotách mu svila,
rubáše bílá, stlelá záclona.
Hromnice žluté, světlo blíkající,
děsilo plachou ptačí zřítelnici.
„Jak pustý svět! Jak příšerno a děsno,
jak chví se dech a srdce kormoutí,
zde samu tvůrci úzkostno a teskno
by bylo v smrti mlčném zákoutí.
Zde zželelo by poznovu se jemu,
že to, co stvořil k svému obrazu,
tak stále chví se na propasti lemu –
v objetí nouze, smrti, úrazu,
zde odsoudil by malicherný, bědný
ten svět svůj sám Jehova nedohledný.“
Tak pískle vzdychlo – a již v noční hluši
vydechlo snivou, zádumčivou duši...
Jak šťastná muška! V posmrtné ji kraje
provází jas a štěstí života,
jak pískle bědno ze života báje,
mu zbyl jen žalm a smrti klopota!...
Však šťastnější přec i to pískle chudé,
jež s bolem v nitru v prázdno zapadá,
než srdce lidské, v jehož struně hude
jen němá, mrazná žití záhada...
a neunavně, spoustou tuch a snění
je hlodá, jak červ chorou kmene dření.

Meter: iambic
GRUŇ II
by Petr Bezruč

Ty, jenž jsi přišel z doliny,
tož od hamerské dědiny,
buď zdráv, se potěš pohledem
na Gruň náš šumný, jediný.
Den žij zde sladký, nevinný,
džbán žalu rozbij v střepiny,
neb život lidský teskný jest,
a Gruň máš jenom jediný.
A když se vrátíš v nížiny,
nech mlád jsi, nech máš šediny,
na hory naše vzpomínej,
na Gruň náš šumný, jediný!

Meter: iambic
Soneto
by Sebastián de Córdoba

Quien en loarte, Virgen, tiene olvido,
merece ser de todos olvidado,
y aquel que tu loor ha celebrado
avívele tu gracia su sentido
El mar de tu grandeza es conocido
habiéndote por madre Dios tomado,
y al verdadero y firme enamorado
aquesto sólo baste ser sabido
Si fueron tus entrañas deificadas,
do fue encerrado aquel que la crió,
limpísimas debieron ser criadas.
Que si hombres quieren limpiar sus moradas,
limpísima será la que tomó
quien almas hace bienaventuradas

Meter: iambic
1L: Nur stets geputzt und stets geschminkt,
by Johann Gottfried Herder

Nur stets geputzt und stets geschminkt,
Als prangte sie ins Hochzeitsmahl,
In Gold, in Seide! – Wie sie blinkt,
Hellglänzender als Sonnenstrahl!
So fein, so reich! Ganz Kunst! Geschmack! – Eins nur,
Eins fehlt Dir, reiche, feine Kunst – Natur!
Mein Mädchen nur in Morgentracht
Nachlässig schön! voll Einfalt nur
Ein Blick, ein Herzenskuß! – O Pracht,
Du Thörin! – Sieh, Natur, Natur,
Die rührt das Herz! – Die Kunst, Dein Affentand
Ist – für den armen, kalten Greis – Verstand.

Meter: iambic
- LXXXIV -
by Juan Boscan

Me puso Amor al punto do está el medio
de todo el bien que sobre el alma rueda.
No es fortuna quien manda ya esta rueda:
más alto está mi mal o mi remedio.
Sólo es Amor de cuanto amo el medio;
aquí puede el poder, aunque no pueda;
de aquí parte, aquí anda y aquí queda
la fuerza con que muero o me remedio.
De tanto amar cual debe ser lo amado,
vean a mí, y entenderán a ella:
yo doy entera fe de su traslado.
Mas como en mí se encubre mi cuidado
en ella, así, a quien querrá entendella,
se encubrirá gran parte de su estado.

Meter: iambic
ZÁKOP
by Vojtěch Martínek

Zde leželi jste. Tvrdý náraz bot.
Svítivá helmice. Tvář ocelová.
Tvář lupiče, co znásilnil náš rod.
Lupičský krok a rachotivá slova.
„Nad rasou otrockou a národy
nám dána moc, co nikdy neumírá!“
...Zlomena pýcha v polích u vody,
sen šílený a fanatická víra.
Vzduch rozřezává povel polnice.
To vaší polnice, vy hnědí vrazi.
...Dnes hnědne tam jen vlahá ornice
a snědý sedlák v brázdy zrní hází.
Dnes jasné jitro pozdrav rozdává
a paprsky se měkce rozptýlily,
kde leželi jste, božstva krvavá,
svou pýchou jistí, křikem zpupné síly.
Věj, větře líbezný, věj s modrých hor,
vnes vůni pryskyřic a pozdrav rána,
prošlehni, pročisť těžkých roků mor,
jímž potřísněna zem je požehnaná,
ta země naše. Nové osení,
až tryskne zázrak zelený a mladý,
skryj hnusné rýhy, zakryj znamení
i hanby palčivé i bídné zrady.

Meter: iambic
PÍSEŇ SVĚTLUŠEK
by Stanislav Kostka Neumann

Kaneme se smrků, kaneme s dubů
nocí dnes vlahou jak polibek,
tisícem žhoucích a milostných vrubů
hebce jí zdobíme temný vděk.
Svítíme žádostí, svítíme blahem,
rozkvětem uprostřed pohody,
ve vzduchu vonném, měkkém a nahém
tančíme ke chvále přírody.
Slavičí vroucnosti vášnivé vzlyky
našeho reje jsou doprovod,
vzdávají zemi a osudu díky
za vůni lesů a za šum vod,
za život blažený na ňadrech matky,
za krásu pudu, jenž zahořel...
Svítíme, tančíme život svůj krátký
na křídlech nesouce jeho pel,
a když se naplní dní našich sudba,
klesáme hebkého do mechu,
nad námi zašumí pravěká hudba:
po tanci třeba je oddechu.

Meter: dactylic
[oft denk' ich, sie sind nur ausgegangen]
by Friedrich Rückert

Oft denk' ich, sie sind nur ausgegangen,
Bald werden sie wieder nach Haus gelangen,
Der Tag ist schön, o sei nicht bang,
Sie machen nur einen weitern Gang.
Ja wohl, sie sind nur ausgegangen,
Und werden jetzt nach Haus gelangen,
O sei nicht bang, der Tag ist schön,
Sie machen den Gang zu jenen Höhn.
Sie sind uns nur voraus gegangen,
Und werden nicht hier nach Haus verlangen,
Wir holen sie ein auf jenen Höhn
Im Sonnenschein, der Tag ist schön.

Meter: iambic
[deutscher, allzu edler Gast!]
by Georg Friedrich Daumer

Deutscher, allzu edler Gast!
Was in unsre Hütte lenkst du?
Nicht in unsrer Mitte senkst du
Dein Gemüth in linde Rast.
Nicht im Hofe magst du bleiben,
Regen ist und Wind da draußen;
's qualmt im Innern Rauchgewölke,
Nicht im Innern magst du hausen.
Weißt du was? Zur Hölle fahre,
Wo man helle Flammen schürt,
Dort von allem Rauche bist du,
Allem Regen ungenirt.

Meter: trochaic
AMADO NERVO
by Rubén Darío

Amado es la palabra en que amar se concreta;
Nervo es la vibración de los nervios del mal.
Bendita sea, y pura la canción del poeta
que lanzó sin pensar su frase de cristal.
Fraile de mis suspiros, celeste anacoreta
que tiene en blancura la azúcar y la sal:
muéstrame el lirio puro que sigues en la veta
y hazme escuchar el eco de tu alma sideral!
Generoso y sutil como una mariposa,
encuentra en mí la miel de lo que soy capaz
y goza en mí la dulce fragancia de la rosa.
No busques en mis gestos el alma de mi faz:
quiere lo que se aquieta, busca lo que reposa,
y ten como una joya la perla de la Paz!

Meter: polymetric
42.
by Friedrich von Logau

Man liebt dich, Paula, nicht nach richen;
Der Bock ist bey dir eingeschlichen.
Man liebt dich, Paula, nicht nach hören;
Dein Witz ist zinsbar dem bethören.
Man liebt dich, Paula, nicht nach schmecken;
Dein Mund wil böse Feule decken.
Man liebt dich, Paula; nur vom sehen;
Dein Antlitz ist nicht zu verschmähen.
Zum fühlen möchstu auch passiren;
Laß sehn, welch Sinn wird heim dich führen?

Meter: iambic
Das Thal .
by Ludwig Uhland

Wie willst du dich mir offenbaren,
Wie ungewohnt, geliebtes Thal?
Nur in den frühsten Jugendjahren
Erschienst du so mir manchesmal.
Die Sonne schon hinabgegangen,
Doch aus den Bächen klarer Schein!
Kein Lüftchen spielt mir um die Wangen,
Doch sanftes Rauschen in dem Hain!
Es duftet wieder alte Liebe,
Es grünet wieder alte Lust;
Ja selbst die alten Liedertriebe
Beleben diese kalte Brust.
Natur! wohl braucht es solcher Stunden,
So innig und so liebevoll,
Wenn dieses arme Herz gesunden,
Das welkende genesen soll!
Bedrängt mich einst die Welt noch bänger,
So such’ ich wieder dich, mein Thal!
Empfange dann den kranken Sänger
Mit solcher Milde noch einmal!
Und sink’ ich dann ermattet nieder,
So öffne leise deinen Grund,
Und nimm mich auf, und schließ ihn wieder,
Und grüne fröhlich und gesund!

Meter: iambic
Tú y mis versos
by Merced Valdés Mendoza

Celos te dan los plácidos cantares
con que en noches hermosas y serenas,
engaño los rigores de mis penas
y adormezco la voz de mis pesares.
Celos tienes de Cuba y sus palmares
y también de las blancas azucenas
que de inocencia y de hermosura
                     llenas
se levanta al pie del Almendares
Quieres al fin, que de la lira
                     mía
arrojando las cuerdas en el suelo
enmudezca la triste melodía;
mas deja tanto afán y desconsuelo,
pues son mis versos luz de noche umbría
y tu mi sol y nacarado cielo.

Meter: polymetric
Der Schiffer .
by Joseph von Eichendorff

Das sind die mächt'gen Stürme,
Die wecken, was da ruht,
Es sinken Land und Thürme
Allmälig in die Flut.

Meter: iambic
A Lope de Vega Carpio
by Antonio Ortiz Melgarejo

¿En qué fresco jardín de olor divino,
famoso Lope, en que dichoso suelo
a su fortuna hallará consuelo,
si sale de tu vega el PEREGRINO?
Que aunque le ofrezca el
                  próspero destino
el alcázar de Psique en presto vuelo,
para quien viene del empíreo cielo,
¿qué son palacios de diamante fino?
Trabajos pasará, porque es discreto;
más tendrá, si su lira es conocida,
lugar entre los dignos de memoria.
Y, a pesar de la envidia y del secreto
olvido, durará siempre extendida
su fama, y canto y peregrina historia

Meter: iambic
Seguridades del amor fundadas en la misma incompar
by Vicente García de la Huerta

Si tu mérito, Lisi, conocieras,
como la envidia persuadir procura,
y estimaras en tanto tu hermosura,
cuanto estimarla por razón debieras,
poco desconfiaras ni temieras
de un amor tan leal y fe tan pura,
y viviendo en tu mérito segura,
menos motivos de pesar me dieras
¡Cuál quedara la envidia, Lisi mía,
al verte como estás desconfiada,
desvanecida su mordaz sospecha,
y en mí el deseo y pertinaz porfía
de verte de tu mérito pagada,
por verte de mi afecto satisfecha!

Meter: polymetric
A fama póstuma del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Juan López Román

Venera aquesta Pira, o Caminante,
que yace en ella aquel Doctor famoso,
Montano, que en su tiempo dio glorioso
alma a las Musas, de su ser Atlante
Aquel que en lo discreto, y elegante
se vio tan eminente que es forzoso
presumir de su modo milagroso
que no queda en el mundo semejante
O Parca fiera que con mano aleve
-la vida le quitaste al Fénix sólo-
en el arte, y primor de la Poesía!
Aquel que las Hermanas todas nueve
le dieron el laurel del sacro Apolo,
celebrando sus versos a porfía

Meter: iambic
Three Friends
by Mark Van Doren

You on the bed beside me hold
One arm straight up till it is cold,
Then let it fall, the softest part
Lying for warmth against my heart. 
My fingers with your fingers’ ends
Play in and out; a foot defends 
Deep regions from another foot. 
You turn and find my eyes.  I put
A curious palm where it is seized
By a quick hand—but you are pleased. . . . 
There is a third one in the room. 
See—in the sun, where the figures bloom
Blood-red on the rug—somebody kneels? 
Time smiles at us, and rests his heels. 
Outside a hundred horses graze. 
He will drive on; but now he stays. 
Soon I must follow hence, and slip
Into my place beneath the whip. . . . 
He smiles upon us.  Come, forget!
He has not thought of rising yet.

Meter: iambic
SONET GENROVÝ
by Josef Svatopluk Machar

Ten modrý arch – sta hromů – teď ho stih
v rozkvětu síly... vztek a vzdor tu marný,
svlek uniformu, hluboce si vzdych,
pensisty život začal jednotvárný.
Dni jako moře... každý smuten, tich,
a život jak lán pouště suchopárný;
tu jednou z rána vzrušeně se zdvih,
šel, byt si najal zrovna u kasárny.
A znovu žil. Den co den v okně stával
a zíral na dvůr, rekrutů kde šik
byl honěn v před a v zad a v levo, v pravo –
při každé chybě zlostně pěstí mával,
klel neustále, někdy hlasně vzkřik
a zřídka jenom bručel: Hoši, bravo!

Meter: iambic
84. Die Leiter
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Auf der Erde stehet die Leiter der Weisheit, und reichet
An den Himmel; wir sehn wenige Sprossen von ihr.
Mühsam klimmt der Gelehrte hinan, und purzelt und klimmet
Wieder hinan; und was hat der Gelehrte gesehn?
Unten schlummert der Dichter auf Moos, wie der Hirte von Kanan;
Und es steigen zu ihm Söhne des Himmels herab.

Meter: iambic
- 820 - Acto III, ESTELA De El desposorio encubierto
by Lope de Vega

La Reina de Sicilia con Rugero
en un instante, ¡oh, fuego, oh mar, oh tierra,
cuántos engaños en su pecho encierra!
Por darte vida, justamente muero.
¡Oh, inconstante, villano caballero!
Por darte paz, me vienes a dar guerra,
Amor, ¿qué siempre tu experiencia yerra,
falso en cumplir, en prometer ligero?
¿Haberte yo librado de la muerte,
esto, ingrato Moncada, merecía?
Pagarte mal mi firme y feliz suerte
trueca en pena triste mi alegría.
¡Ah, hombres sin verdad, falso el más fuerte;
mal haya, amén, quien de vosotros fía!

Meter: iambic
117.
by Friedrich Rückert

Der Anker hält den Kahn, und läßt ihn nicht versinken,
Und hält an ihm sich an, um selbst nicht zu ertrinken.

Meter: iambic
A un imbécil
by Vicente Colorado

Contigo estoy conforme cuando dices,
con más obstinación que perspicacia,
«¡se puede ser feliz!» tú, verbi gratia,
que eres el más feliz de los felices.
Mas penetrando bien en las raíces
de tu felicidad, con pertinacia
amará el desgraciado su desgracia,
si es que ve más allá de sus narices
Porque eres tú la prueba más patente
que puede revelarnos a qué precio
en el mundo es feliz la humana gente;
pues de mil casos, en los mil
                     aprecio
que siendo la desgracia inteligente,
no hay un hombre feliz que no sea un necio

Meter: iambic
- XXXIII -
by Hernandode Acunya

Como al tiempo al llover aparejado
se conforman con él la tierra y viento,
así todo dolor, todo tormento,
halla conformidad en mi cuidado.
Que en tanto el mal de amor es extremado,
en cuanto se parece al que yo siento,
y en tanto es congojoso el pensamiento,
en cuanto con el mío es comparado.
Por do, viendo en cualquiera que padece
dolor conforme por alguna vía,
es fuerza que de entrambos sienta pena.
Así descanso nuca se me ofrece,
que si acaso se alivia el ansia mía,
Amor me la renueva con la ajena.

Meter: polymetric
Soneto
by Joseph Lupercio Panzano

Esta correspondencia que hoy alcanza
Javier en tu dolor, y tan ferviente,
con la sangre de Cristo felizmente,
te esmalta de su gloria tu esperanza
Dos semblantes, con sola una mudanza,
pasar el uno, lo que el otro siente,
esta no es ser imagen solamente,
algo más ha de ser, que semejanza.
Templadas cuerdas de instrumento han sido,
acorde en el dolor y la memoria,
Cristo, y Javier asuntos de una fama;
feliz Santo, pues pruebas conocido,
en tu Patria solar la ejecutoria,
por la sangre que Cristo te derrama.

Meter: iambic
1L: Leve Peer Nielßon latet my weten/
by Anna Ovena Hoyers

Leve Peer Nielßon latet my weten/
Mög' gy so gern Blickhems Botter eten?
Wille gy hebben noch ein halff punt mehr/
So sendet den Linnen Büdel wedder her/
Edder tho Juwes Organisten Fruw/
Ick gaff er de Botter darin/ nich Juw:
Doch wiel jy so verleckert darup wehrn
Günne ich se Juw ock van herten gern.
Leet ist my dat dar nich ein gantz punt was.
Wo recht idel wol komt et Juw tho paß/
Dat gy so fry van uns möget halen/
Andern mött gy solck wahr betalen?
De Wedwen/ Weysen un Frembden dwingen/
Ehnen affnehmen/ nist wedder bringen/
Iß sulckes der Westerwycker wise?
So iß et ein arth de ick nich prise.
Gy hebben den Breef mit underschreven
Den my Hinrich Hanßen hefft gegeven/
Van wegen des wolgebarnen Herren/
Dat my nemand schall molesteren.
Ick kan bewisen mit Juw egen hant;
Wo gy wort holden/ dat iß Juw bekant.
Doch wat gy dhon/ dat moth syn wolgedahn;
Ick wilt ock nu so darby laten stahn.
Gott lath Juw de Botter wol bekamen/
Etet Brot tho/ denn dat hört thosamen.
Botter schlicken ohn Brot/ iß nicht gesunt/
Dat sach ick lest an minen olden Hunt;
De nam ock ein stück Botter van der banck/
Vnd fratt ohn Brot/ de arm schelm ward so kranck.
Wiel nu ein Hunt dit nicht kan verdragen/
De doch sonst hefft einen starcken magen/
Wat scholde denn ein Börger edder Buhr/
Alß gy/ de nich so starck iß van natur?
Dir hebb' ick willen thor warnung schriven/
Dat gy mögen in gesuntheit bliven.
Störve gy henn/ so trurd de gantze Stadt/
O welck ein jammer un schade wehr dat!
Darum wahrt Juw/ seht wol tho wat gy dhon/
Vp dat gy nehn Naruw kriget tho lohn.
Iß hir up Blickhem woll wat leckers mehr/
Dat gy begehren schicket einen her;
Lath halen dorch Johann Höen Juwen knecht
All' unse Eyer/ de hir sind gelecht.
Hir gahn kücken gröter alß ein Heister/
De recht sind vor sölcken Borgemeister.
Wenn wilt Gott kompt Herr Jurgen Guldenstern/
Wert sin gnad Juw den Wien dar tho vor ehrn/
Vnd bethalig vör de Botter halen.
Dissem Herren syt hirmit befahlen.

Meter: iambic
- 1242 - Jornada I, DOÑA SOL
by Lope de Vega

Amor seis años ha que me has jurado
pagarme aquella deuda en plazos breves,
mira que nunca pagas lo que debes,
que esto sólo no tienes de hombre honrado.
Muchas veces en pajas me has pagado,
que de mal pagador cuanto te atreves,
que todo es viento, y esperanzas leves,
cuanto me rinde en fruto mi cuidado.
Amor hoy llega el plazo, el punto es hecho
si en palabras me traes, y con engaños,
que te echaré en la cárcel temo y dudo.
Mas que podré cobrar amor, si has hecho
pleito de acreedores por mil años,
y en buscando tu hacienda estás desnudo.

Meter: polymetric
Lucretius.
by Jaroslav Vrchlický

V něm nesmírné vře velké opojení,
v něm žití přebytek se k slovu hlásí,
v něm hvězdný prostor, okřídlené časy
se stýkají ve látky tvůrčím chvění.
V něm velká Venuše spí. V její snění
se dívá budoucí věk síly, krásy,
a život v stromy, skály, bahno, řasy
a v chaos vlívá její políbení.
On první zpíval velkou píseň hmoty
a nepřekonán dál ji zpívá posud,
jek moří, vichrů hlas, to její noty!
A věky jdou jak písek přesýpací,
a bozi jdou jak stíny, bledne osud
a hmota zpět v své dědictví se vrací.

Meter: iambic
Soneto
by Andrés Rey de Artieda

Como a su parecer la bruja vuela,
y untada se encarama y precipita,
así un soldado dentro una garita,
esto pensaba, haciendo centinela:
No me falta manopla ni escarcela,
mañana soy alférez, ¿quién lo quita?
y sirviendo a Felipe y Margarita,
embrazo, y tengo paje de rodela;
vengo a ser general, corro la costa,
a Chipre gano, príncipe me nombro
y por Rey me corono en Famagrosta;
reconozco al de España, al turco asombro...
Con esto se acabó de hacer la posta,
y hallóse en cuerpo con la pica al hombro.

Meter: iambic
II
by Fray Cayetano Rodríguez

Veinte y cinco, feliz hoy tu victoria
derrocó al soberbia de un tirano,
y levantó con triunfo soberano
a nuestra patria al colmo de su gloria
La época empezaste de una historia,
en que pudo el humilde americano
desatar la cadena de su mano,
llenando de grandeza su memoria
¡Oh, día grande, heroico, y memorable!
¡Oh, día de virtud! ¡Qué regocijo
al oír tan sólo tu renombre amable
de la América siente el ínclito hijo!
Tú mereces loores, cuanto es dable,
pues que el dios de la patria te bendijo.

Meter: polymetric
Po slunce západu.
by Adolf Heyduk

Za temný spadlo slunce bor,
ku břehu připoután je vor,
srn z lesa na luh kráčí;
ztich’ sojek křik i kosů hvizd,
jen z dálky ozývá se z hnízd
mdlé zapísknutí ptačí.
Vše dříme: mlha v klíně hor
a v lidské duši hněv a spor,
jen z dálky noc se mračí,
a kdo jde kolem svatých míst,
a hrob zří, chví se jako list
a na hruď ruku tlačí.

Meter: iambic
Kdybych byl už dospělejší,
by Emanuel Züngel

Kdybych byl už dospělejší,
uměl bych snad onačejší
novoroční přání;
nyní Vám jen mohu přáti,
by Vám Pán Bůh ráčil dáti
nebes požehnání.

Meter: trochaic
- LXXVIII -
by Fernando de Herrera

Osé y temí, mas pudo la osadía
tanto que desprecié el temor cobarde;
subí a do el fuego más se enciende y arde
cuanto más la esperanza se desvía.
Gasté en error la edad florida mía,
ahora veo el daño, pero tarde,
que ya mal puede ser que el seso guarde
a quien se entrega ciego a su porfía.
Tal vez pruebo (¿mas qué vale?) alzarme
del grave peso que mi cuello oprime,
aunque falta a la poca fuerza el hecho.
Sigo al fin mi furor, porque mudarme
no es honra ya, ni justo que se estime
tan mal de quien tan bien rindió su pecho.

Meter: iambic
ROZTOULANÝ.
by Adolf Heyduk

Nemohu odvyknout, nemohu se zmoci,
abych se netoulal po vsi do půlnoci.
Po vsi do půlnoci, když už všechno dřímá,
ať se mraky temní, ať prší, ať hřímá.
V tom posledním domku světélko v obloku,
přes pole a nivy u něho jsem v skoku.
Zaklepu naň jednou – síňkou Jerka šustí,
zaklepu naň dvakrát – do síňky mě pustí.
Líbám ji a naše srdce hodokvasí,
a když nejvíc tlukou, Jerka světlo zhasí.
K čemu ještě světlo, když nám svítí oči,
jako ty světlušky lesa na úbočí.

Meter: trochaic
Snad přece!
by Jaroslav Vrchlický

Co můžeš, každý k velkému dej dílu!
Jeť oblázek i balvan v stejné ceně,
když láskou dán, a dávejte tak denně
přes tigrů řev i přes pláč krokodilů!
zjev kladivo i péro svoji sílu
a štětec, dláto, muži dím i ženě:
Jen k práci, k práci, k práci neprodleně!
Buď z žuly celý život váš, ne z jílu!
A nepovolme! – Uměním a vědou
a prací rukou i výzpyty ducha
ať mozek vzkypí, lávou krev nám vzplane!
Snad žár přec vlijem v postavu tu bledou,
v tluk srdce vzpružíme, jež matně buchá,
a bídný Lazar v nový život vstane!

Meter: iambic
El paje
by Antonio Arnao

Joven adolescente, o tierno mozo,
de su señor vasallo y compañero,
bien el rapante halcón, bien el acero,
él le aprestaba con orgullo y gozo.
Su labio apenas anunciaba el bozo,
y ya su erguido continente fiero
la esperanza de armarse caballero
revelaba con íntimo alborozo
Su fácil lengua, siempre decidora,
por doquier derramaba la alegría
que el alma juvenil dulce atesora;
y hechizo del castillo ser solía,
y alguna vez logró de su señora
premio que al servidor no se debía

Meter: iambic
Es tan firme, Roselia...
by Manuel Justo de Rubalcava

Es tan firme, Roselia, el amor mío,
que primero verás sin orden luego
arder la blanca nieve, helar el fuego
y revolver atrás el curso el río:
Antes que experimentes mi desvío
saldrá en la noche el sol pálido y ciego,
pues antes que me mude sin sosiego
por si lo hará un peñasco innoble y frío
Nacerá del temor dulce esperanza
y tierna compasión del bronce duro
primero que yo intente abandonarte
Todo verás sujeto a la mudanza;
todo tendrá su fin, mas te aseguro
que lograré morir sin olvidarte

Meter: iambic
- XXVII -
by Fcode Borja

Si tanta emulación, Fabio, te obliga
a vivir cuidadoso, y recatado,
tu vida es tu defensa, y tu cuidado
sólo el temor de culpa le fatiga.
Que importa, pues, que la ignorancia diga
del ciego vulgo, de malicia armado;
pues ni su aplauso ilustrará su estado,
ni hará la ofensa, que su engaño siga.
Y como al cuerpo diligentes siguen
siempre mayores sombras, o menores,
sin que a mudar su ser al cuerpo obliguen.
Así ni aplauso vil de aduladores,
ni plebeyas calumnias, que fatiguen,
hacen menores hombres ni mayores.

Meter: iambic
- VI -
by Gutierre de Cetina

Si el justo desear, padre Silvano,
jamás pudo moverse entre pastores,
si del rabioso mal de los amores
el corazón salvaje has hecho humano,
ruega el numen celeste que la mano
de su piedad extienda a los clamores
que Dórida le hace, en los ardores
de una fiebre cruel, llorando en vano.
Si alcanzo de los dos tanta ventura,
vuestra gloria será más verdadera,
y más para sufrir mi desventura.
Y cuando lo contrario el hado quiera,
no perezca, señor, tal hermosura:
menor mal es que yo en su lugar muera.

Meter: iambic
Säß' ich ohne Aug' und Ohr vor der Welt ...
by Max Dauthendey

Säß' ich ohne Aug' und Ohr vor der Welt, die Leid und Liebe tauscht,
Hört' ich doch, wenn's Kleid der Liebsten um mich rauscht;
Säh' ich doch, ob sie errötend stille hält
Und mein Herz wie's Uhrwerk stumm belauscht;
Hörte, ob ihr Haar im Kissen knistert neben mir;
Würde an dem Pochen ihrer Brüste wissen,
Ist der Mai am Fenster voll Gelüste,
Ist es Nacht oder Tag, wenn sie meine Lippen küßte;
Wüßte, ob sie totenblaß ist, und ich sterben müßte.

Meter: trochaic