PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Tarde antillana – Renunciamiento. Anchura para nuestras miradas...
by José Santos Chocano

Renunciamiento. Anchura para nuestras miradas
y oración para el duelo de nuestros corazones
Es la hora propicia de las meditaciones,
de los poetas tristes y de las bienamadas
En los cañaverales se oyen chocar espadas;
en las nubes se miran galopar escuadrones;
y las rubias palmeras fingen crin de leones
que sacuden al aire sus cabezas colgadas
¡Oh visión opresora de la muerte del día
sobre el campo! ¡Oh tristeza que difunde lo verde
dilatándose bajo esta parda agonía!
La añoranza imperiosa La esperanza tardía
La emoción que se agranda La extensión que se pierde
Y un murmullo que empieza: -Dios te salve, María

Meter: polymetric
1L: Erklommen ist die steile Höhe,
by Ernst Schulze

Erklommen ist die steile Höhe,
Ich schau' hinab in's ferne Land,
Und Alles ist, so weit ich sehe,
Mir hold und heimisch und bekannt.
Fast wollt' ich jeden Berg dir sagen
Und jede Wiese, jedes Thal,
Wo ich mit ihr in frühen Tagen
Mich einst erging in Lust und Qual.
Wie zog ich doch so manche Stunden
Im dichten Haine hin und her
Und wähnte ganz mein Ziel verschwunden,
Und traute keinem Pfade mehr!
Und dennoch hat auf irren Spuren
Durch vielverschlungne Waldesnacht,
So nah den wohlbekannten Fluren,
Der Pfad zum Ziele mich gebracht.
O süße Liebe, dürft' ich ahnen,
Daß endlich für die lange Treu
Mir so nach manchen dunkeln Bahnen
Dein sel'ges Heil beschieden sey,
Dann wollt' ich ohne Thrän' und Klage
Durch deine rauhen Wüsten gehn
Und muthig in der Nacht dem Tage,
Im Sturm der Ruh' entgegensehn.

Meter: iambic
Prachenský.
by Rudolf Pokorný

Toť činnosť jeho jestiť celá,
že jménu svému hanbu dělá:
neb tak se v rajschrátě zachoval,
že tam velmi málo prachoval.

Meter: polymetric
Men. an Tr.
by Christian Friedrich Hunold

Spricht von der Tugend mehr/als alle Weisen sprechen
Und lebe mit der Welt/so ist es ein Verbrechen.
Der wahren Tugend steht das Hoff-Recht übel an/
Die That/kein Compliment, ist was sie letzen kan.
Im Munde wohnt sie nicht; da sie vom Himmel kommen/
Hat sie den rechten Sitz in unsrer Brust genommen.
Aus dieser gehet sie durch der Gedancken Reich/
Beherrscht die Sinnen Lust/macht uns den Engeln gleich/
Thut/was der Himmel will/wird wenig von sich schreiben/
Und ihrer besten That die Ehre schuldig bleiben.
Schließt deine Liebe nun ein reines Hertz in sich/
Es liebe/denn es liebt dadurch die Tugend dich.
Du kanst dabey ein Lied von edler Freundschafft setzen:
Der Menschen Liebe bleibt des Himmels seyn Ergetzen.
Auch liebe das Geschlecht/bey dem die Schönheit steht/
Nur lieb es/wie dich liebt/der heunte zu dir geht.

Meter: iambic
- XXXV -
by Juan de Tassis y Peralta

Después que puse al pie dura cadena,
después que puse al cuello indigno yugo,
besé el cuchillo y adoré el verdugo
que a muerte y a paciencia me condena,
en esta oscuridad, en esta pena,
ciego así porque a ciegas deidad plugo,
ni descanso yo más, ni el llanto enjugo,
ni llego a percibir aura serena.
Antes parece que el rigor violento
de astros se declaró, sino ofendidos,
de sus efectos mismos indignados.
Que les parezca venenoso aliento
para martirizar a mis sentidos
el disponer precioso de los hados.

Meter: iambic
Ein Ehrenmann
by Franz Grillparzer

Ich stehe im Kreis der Intrigen
Und mache keine mit,
Nur wenn die Schleicher siegen,
So teil ich den Profit.

Meter: iambic
An Opim
by Friedrich von Hagedorn

Opim, wie viel ist dir bescheert!
Du bist gesund und reich, und dennoch voller Klagen.
Was wird das Glück von deinem Undank sagen,
Sobald es ihn erfährt?

Meter: iambic
NEZNÁMÝ.
by František Soldan

U stola sedě unaven jsem psal –
V tom na okno mi někdo zaklepal.
Než jsem se zved', bych šel mu otevřít,
už slyšel jsem ho kvapně dále jít.
A než jsem za ním pohleděl,
už sotva jeho krok mi z dálky zněl,
on dávno kdesi osamocen šel.
Kdo byl to, nevím. Nemoh' jsem už psát.
Mně zdálo se, že přijde zaklepat.
A počká, až mu přijdu otevřít
a přijde ke mně o samotě snít...
Kdo byl to, nevím. Myslel jsem si jen,
že poutník moh' to jíti unaven,
jejž uvítat jsem vždycky tak si přál! – –
A on se bál, že bych ho odehnal! – – –
U stola dlouho seděl jsem a psal,
a nikdo nešel, nikdo neklepal. – –

Meter: iambic
- CXLIII -
by Argensola

Pródiga de nariz, de ojos avara,
espaciosa de boca, angosta en frente,
mejillas de cuaresma penitente,
y barba que en pirámide repara;
bosque do el tiempo con los años ara,
encubierto a la luz del rojo oriente;
fértil mina de pez que eternamente
destila en cada poro un alquitara;
vientre de odre, pecho de amazona,
cuello de tina, brazos de cordeles,
y en piernas de raíces pies de pato;
es dibujada al vivo en líneas fieles,
monseñor, la magnífica persona
di quella che vi piace in bel ritrato.

Meter: polymetric
Describe a Leandro fluctuante en el mar
by Quevedo

Flota de cuantos rayos y centellas,
en puntas de oro, el ciego Amor derrama,
nada Leandro; y cuanto el Ponto brama
con olas, tanto gime por vencellas.
Maligna luz multiplicó en estrellas
y grande incendio sigue pobre llama:
en la cuna de Venus, quien bien ama,
no debió recelarse de perdellas.
Vela y remeros es, nave sedienta;
mas no le aprovechó, pues desatado,
Noto los campos líquidos violenta.
Ni volver puede, ni pasar a nado;
si llora, crece el mar y la tormenta:
que hasta poder llorar le fue vedado.

Meter: iambic
Na Adolfinu.
by Josef Košín z Radostova

Jaktě živa nedíš
nelibého slova,
libě ale hledíš
vždycky jako sova.

Meter: trochaic
1L: Die Ruh' ist wohl das Beste,
by Wilhelm Waiblinger

Die Ruh' ist wohl das Beste,
Von allem Glück der Welt,
Mit jedem Wiegenfeste
Wird neue Lust vergällt,
Die Rose welkt in Schauern,
Die uns der Frühling giebt;
Wer haßt, ist zu bedauern,
Und mehr noch fast, wer liebt.
Es trübt den eignen Frieden
Mit seiner Gluth das Herz,
Das Kind ist nicht zufrieden,
Dem Mann bleibt nur der Schmerz.
Du hoffst umsonst vom Meere,
Vom Weltgetümmel Ruh';
Selbst Lorbeer, Ruhm und Ehre
Heilt keine Wunden zu.
Nun weiß ich auf der Erde
Ein einzig Plätzchen nur,
Wo jegliche Beschwerde
Im Schooße der Natur,
Wo jeder eitle Kummer,
Der mir den Busen schwellt,
In langen tiefen Schlummer
Wie's Laub vom Baume fällt.
Ein Plätzchen ach! so theuer,
Wie mich noch keins entzückt,
Wo Lieb' und liebend Feuer
Mein Herz einst nicht mehr drückt,
Wo's ruht in aller Stille,
Dem Sturme nicht mehr bloß,
Entbunden aller Hülle,
Ja frei und schicksallos.
So freundlich ist's und heiter,
Wenn du es kennen lernst,
Stets lieblicher und breiter,
Und doch voll hohem Ernst,
Der Vorwelt düstres Grauen
Hat's königlich geweiht,
Und weiße Steine schauen
In all' die Einsamkeit.
Die Pyramide düstert
Voll finstrer Pracht empor,
Aus jungen Bäumen flüstert
Ein Klagehauch hervor,
Es weht auf diese Gründe
Das grauste Alterthum,
Wenn irgendwo, so finde
Ich hier Elysium.
Es glänzt im Abendlichte
Umher die goldne Au',
Und himmlische Gesichte
Weckt mir das lautre Blau,
Das mit den reinen Fluthen
Dort auf des Berges Nacht,
In sanften Purpurgluthen,
Ein andrer Lethe, lacht.
Die Brüder selbst, sie stören
Hier meine Ruhe nicht,
Nur selten, daß sie hören,
Wie mir ein Ach entbricht,
Sie schlafen hier geschieden
Von aller Welt, allein,
O welch ein Glück, hienieden,
Kein Gläubiger zu sein!

Meter: iambic
1L: O Anblick der Glanznacht, Sternheere,
by Friedrich Gottlieb Klopstock

O Anblick der Glanznacht, Sternheere,
Wie erhebt ihr! Wie entzückst du, Anschauung
Der herlichen Welt! Gott Schöpfer!
Wie erhaben bist du, Gott Schöpfer!
Wie freut sich des Emporschauns zum Sternheer wer empfindet
Wie gering er, und wer Gott, welch ein Staub er, und wer Gott
Sein Gott ist! O sey dann, Gefühl
Der Entzückung, wenn auch ich sterbe, mit mir!
Was erschreckst du denn so, Tod, des Beladnen Schlaf?
O bewölke den Genuss himlischer Freude nicht mehr!
Ich sink' in den Staub, Gottes Saat! was schreckst
Den Unsterblichen du, täuschender Tod?
Mit hinab, o mein Leib, denn zur Verwesung!
In ihr Thal sanken hinab die Gefallnen
Vom Beginn her! mit hinab, o mein Staub,
Zur Heerschaar, die entschlief!

Meter: iambic
Narren die besten Lehrmeister
by Christian Wernicke

Ein rechter Geck ist mehr, als mancher Schulfuchs, werth,
Und man lernt mehr von ihm, als auf der hohen Schule
Weil
Verkehrt, was ansteht, zeigt. Die Weisheit
In vielen Worten,

Meter: iambic
II. Na leta hledím zpět. A lecos přešlo v životě,
by Lila Bubelová

Na leta hledím zpět. A lecos přešlo v životě,
co zranilo, čím člověk rost', co květem zavonělo.
Na kouzlaplnou chvíli, kdy mé mládí pozdravilo tě,
a zbožnost sladká pokorně tak sklonila mé čelo,
na chvíli tu, můj básníku, si do dnes vroucně vzpomínám.
Je dávno tomu, let už přešla řada šerá.
A cítím, všechna síla, sebedůvěra že kotví tam,
a odnikud že taká sladkost nevyvěrá,
jak z okamžiků všech, kdy na dálku jsi pozdravil
a řek' své – ano, když se duše ptala úzkostlivě
u rozcestí svých těžkých cest na radu za zoufalých chvil.
Vím, na mých cestách pohled tvojich očí leží snivě.
Jít světem sama, tebe přítelem svým mít,
své zrání dělit dle těch chvil, kdy dotkli jsme se duchem,
smět hlavu unavenou pod tvou rukou naklonit, –
můj sladký básníku a bratře moudrý, v světě bezcitném a hluchém
jsem boháčem, a třeba smutná, hvězd všech nesu v duši svit,
a živím moudrost v sobě, jejíž zrnko ty jsi sil,
a tepla zdroj, jejž ty jsi zapálil,
a za ten dar, vím, životu už možno leccos odpustit.

Meter: iambic
VETCHÁ VZPOMÍNKA
by Jan Opolský

Schýlila se stará hlava,
osněžená celá,
vzkazy věčna přijímala
a je navracela;
do vzpomínek pohroužena
sotvaže se hnula,
tak jako by na dně doby
tkvěla utonulá.
Vzpomínala stará hlava,
vzpomínala na dny,
kdy byl život prozářený,
poklidný a snadný.
Kdy se bystré vody země
vzdalovaly s chvatem,
zdvihaly se lesy k nebi
na podkladě zlatém.
Dýchávala parná pole
sytým chlebem žití,
len kdy svoje plaché oči
váhal otevříti.
Od mateřídoušky, kmínu
volný kraj byl nassát,
skřivan vbitý v podnebesí
neustával jásat.
Lipový květ houpal včely,
omamoval jetel,
pampelišky plápolaly
v milionu světel.
Jabloně a třešně v sadu
pýřily se sladce
jako tílka obdechnutá
šatem z konfirmace.
Schýlila se stará hlava,
osněžila celá,
vzkazy věčna přijímala
a je navracela.

Meter: trochaic
UKOLÉBAVKA
by Jaroslav Durych

Teskno je mi,
když se tmí,
květ se k zemi
sklání,
touha dále
běžet smí,
chvátá, ale
kam?
Za růžemi,
radostmi,
za písněmi,
za ní!
Okno malé
kyne mi,
mám jít stále
sám?
Panenka má
v chaloupce
dneska sama
bloudí,
chová dítě
na ruce –
netíží tě
snad?
Vidíš! S náma
hrát si chce,
jak ručkama
loudí!
Chceš až v žitě,
na louce,
na úsvitě
spát?
Hochu milý,
počkej jen,
ať si chvíli
hraje,
když jsme samy
celý den,
hvězdy s námi
sní;
hleď, spanilý
padá sen
na květ bílý
z ráje,
usíná mi
u kamen,
s panenkami
spí!
Spi, maličká,
uvidíš
andělíčka
z nebe,
hvězdička ti
září již,
chceš si hráti
s ní?
Na tvá líčka
zlíbá, víš? –
Tvá matička
tebe,
už se báti
nemusíš,
než se vrátí,
spi!
Chci též míti
takovou,
moje kvítí
zlaté,
za ni dáti
lásku svou,
otrhati
květ,
na pouť jíti
dalekou,
uprositi
svaté,
chleba ptáti
s chudobou,
umírati
hned!
Ať to není
dítě mé
ve stavení
pánů,
přec i chudé
neznámé
chůvě zbude
čas,
že ji v snění
zahlédne
hvězda denní
k ránu,
růže rudé
najdeme,
co v nich bude
krás!
Jest to matka,
která bdí,
u děťátka
zpívá?
Hochu, jen se
ohlédni
po milence
své!
Dvě děvčátka
se to rdí –
noc je sladká,
snivá!
Své panence
utrhni
růže z věnce
dvě!

Meter: trochaic
FRENTE A LA VIDA
by Fernando María Guerrero

Te minarán la senda que te asignó la Gloria;
agotará su flechas contra tu nombre el odio,
y habrá quien rasgar ose las hojas de tu historia,
desde la artera sombra, con el puñal de Armodio,
Mantente erguido ¿obre tu carro de grandeza,
y so en la roja arena como un guerrero antiguo...
para romper los lauros que ciñen tu cabeza
el mísero Maquiavelo tiene un poder exiguo.,.
Sigue, y deja que ladren loa canes de la Envidia
al paso de tu carro, y lancen por sus bocas
la espuma de sus bárbaros rencores y cinismos»
El destino ha fijado un limite a la insidia,
y él te hará ver que puedes a tantas bestias locas
colgarlas de una rama de tus laureles mismos.

Meter: anapestic
4.
by Friedrich von Bodenstedt

Sie hielt mich auf der Straße an
Und fragte: »Kannst du schreiben?« – »Ja!« –
»so schreib mir einen Talisman!«
– »Wird der dein Weh vertreiben?« –»Ja!«
Ich griff sofort zum Kalemdan.
»komm« – sprach sie – »treten wir ins Haus,
Dort schreibst du mir den Talisman!«
– »Und darf dann bei dir bleiben?« – »Ja!«
Mit ihr ins Haus trat ich alsdann ...
Mirza-Schaffy, es währte lang!
Doch: schriebst du ihr den Talisman?
Und half dein langes Bleiben? – Ja! –

Meter: iambic
Sonnette .
by Joseph von Eichendorff

Es wächst sehnsüchtig, stürzt und leuchtet trunken
Jauchzend im Innersten die heil'ge Quelle,
Bald Bahn sich brechend durch die Kluft zur Helle,
Bald kühle rauschend dann in Nacht versunken.

Meter: iambic
80.
by Friedrich von Logau

Im Friede Hure seyn ist ehrlich, nicht im Kriegen;
Dann jene kan im Bett, auff Stroh muß diese liegen.

Meter: iambic
PODZIMNÍ MEDITACE.
by František Taufer

V zahradách zvadlých vítr zádumčivý,
pták neviděný, zlehka poletuje...
Proč nejsem stromem, který stojí snivý
a haluzemi zvolna pohybuje?
Proč přírodou jdu jako vyvržený,
syn ztracený, jenž v nekonečnu zbloudil,
jak věčný tulák, hořce roztoužený
a jako hříšník, který sebe soudil?
Ó býti stopen v podzimkovém tichu,
jak babí léto nesen větrů dechem:
ať kamkoli mne nesou v dálek pýchu,
ať okouzlí mne melodickým echem,
jen býti částí země, nebes, vzduchu
a druhem vod a trav a keřů, květů.
Ať poduškou jsou velkou mému duchu
pralesy širé předalekých světů!
Do jitřních mlh se na vždy zahaliti
a s nimi vesmírem se rozplynouti.
Ať tisícero sluncí na mne svítí
a paprsky mne zdobí na mé pouti!
A jako v baldachýnu červánkovém
se slunce naší země v západ ztrácí,
ať v listí povadlém a purpurovém
i moje smutné srdce vykrvácí...

Meter: iambic
Haß und Liebe
by Friedrich Hebbel

Wen du der Liebe nicht würdigst, den würdige auch nicht des Hasses,
Sache nur sei er für dich, aber mit nichten Person!

Meter: iambic
Je večer. Čekám vás.
by Marie Calma

Je večer. Čekám vás.
Náš večer je tu teď.
Mně zdá se, dlouhý čas,
ba věčnost minula,
než přišla přípověď,
jež pravila:
dnes večer přijdu k vám.
Já světla rozžíhám
a v očích radost svou,
tak dlouho zakletou
a ztichlou pod zámkem.
Ve váze růže žhnou
a pokoj v přítmí svém
jak byl by opředen
teď mlhou tajemnou.
Jsou slzy v zraku mém
a hlava v závrati.
Ten večer zaplatí
mi smutku řád.
Dnes láska bude
zpívat nám a hřát!
Tam sedni proti mně,
nic neříkej,
má ruka v ruce tvé
se chvěje tak
a oči, uvyklé jen na soumrak,
jsou oslněny světel záplavou.
Nic neříkej,
ať promluví tvůj zrak –
a na rty moje polož pečeť svou.

Meter: iambic
1938 BÓj se Boga! Kams to zašel,
by Petr Bezruč

BÓj se Boga! Kams to zašel,
pluje do osmé dekady?
Týrá krk Tě, kosti, kašel,
držíš se Šeherezady,
všem přej, aby každý snášel
žití kříž s pevnými zády,
mašíruje jako mladý.

Meter: trochaic
El soneto profético
by Clímaco Soto Borda

Esto pasa en el año tres del siglo presente:
de una nevada esteárica a los rubios reflejos,
en descifrar se empeña sonetos suyos viejos
y cojos, de tres años, un bardo decadente.
¡Nada! ¡Ni él mismo sabe lo que soñó su mente!
Está perplejo el que antes a otros dejó perplejos
Como olvidó los símbolos y ve las claves lejos
                  ,
no entiende nada , nada , nada absolutamente.
Vuelve el antiguo oráculo por la explicable cifra
                  ,
mas tampoco el oráculo sus
                  enredos descifra
y ordénale que a estrofas claras su afán consagre
¡Oh, poetas! Del numen el jugo cristalino
verted en limpias ánforas, y
                  así del genio el vino
sin mistificaciones nunca será vinagre

Meter: polymetric
EL SUSPIRO
by José Santos Chocano

Suspirando en las cuerdas de mi lira,
la inspiración a torturarme empieza;
y el suspiro —hecho mundo— en mi cabeza
por los abismos de la mente gira.
¿Quién cuando a Venus en las aguas mira,
no suspira al mirar tal gentileza?
Muda es la admiración a la belleza;
y el verdadero amor —no habla— ¡suspira!
Con vago ideal, con místicos temblores
y con arrullos de apagado acento,
el suspiro disipa los dolores;
y es, dando fuerzas e infundiendo calma,
jirón del alma... convertido en viento,
jirón del viento... convertido en alma.

Meter: iambic
Der Maler.
by Joseph von Eichendorff

Aus Wolken, eh' im nächt'gen Land
Erwacht die Kreaturen,
Langt Gottes Hand,
Zieht durch die stillen Fluren
Gewaltig die Konturen,
Strom, Wald und Felsenwand.
Wach' auf, wach' auf! die Lerche ruft,
Aurora taucht die Strahlen
Verträumt in Duft,
Beginnt auf Berg und Thalen,
Ringsum ein himmlisch Malen
In Meer und Land und Luft.
Und durch die Stille, Lichtgeschmückt,
Aus wunderbaren Locken
Ein Engel blickt. —
Da rauscht der Wald erschrocken,
Da gehn die Morgenglocken,
Die Gipfel stehn verzückt.
O lichte Augen, ernst und mild,
Ich kann nicht von euch lassen!
Bald wieder wild
Stürmt's her von Sorg' und Hassen —
Durch die verworrnen Gassen
Führ mich, mein göttlich Bild!

Meter: iambic
Calma
by Ángel de Estrada

La estatua inmóvil al silencio inspira
y en torno vierte su fulgor de diosa,
tan muda como el agua misteriosa
de la profunda fuente en que se mira
Luchando el alma, en su dolor aspira
a esos silencios para ser dichosa,
y augustamente entre los dos reposa
con noble gesto de callada lira.
Nívea nube en la fuente se refleja
y más inmóvil a la linfa deja
al cruzar por el diáfano paisaje
de alma, fuente y estatua, con
                     anhelo
de darle a aquel espejo su mensaje
de la feliz serenidad del cielo

Meter: iambic
577. Das Sonnenstäublein
by Gerhard Tersteegen

Wo find' ich mich?
Wie groß ist Gott – wie klein bin ich!
Denk nur, was ist ein Stäubelein
Im hellen Sonnenschein!
Wie, sollt' ich mich nicht selbst und alle Ding' vergessen,
Da ich stets leb' und schweb' im Wesen unermessen?
Du Liebeswesen bist mir näher als ich mir,
Drum denk' ich nur an dich und überlass' mich dir;
Verschling das Meine ganz, o Sonne,
Dein'r Liebe Luft sei meine Wonne,
Dein'r Nahheit Licht mein Sonnenschein
Und meine Seel' dein Stäubelein!

Meter: iambic
BOŽSKÉMU SRDCI! (VI)
by Xaver Dvořák

Jdou světců řady v běhu věků
a na tom Srdci každý zdřím’;
sny sladké, plné rajských vděků,
tu snili pod tím přístřeším.
Z příbojů světa přicházeli
jak trosečníci z víru vln;
svět čeho nedal, nacházeli
mír želaný a tajupln!
Jak poustevníci zavírali
se v Srdce to jak do svých cel,
ať život za nimi kdes v dáli
či vábil nebo burácel.
Tep Srdce toho tajemného
jak matky klín je kolébal,
co jejich ret tu z prsu jeho
za mléko mateřské krev ssál. –
Mé srdce, dychtivé ty štěstí,
jež v světě marně hledalo’s;
zde může tobě pouze vzkvésti,
tu zdřímnout nejsladší je los!

Meter: iambic
10. Sen.
by Jan Slavomír Tomíček

Blahý to sen! ještě zřím to bůže,
Duch tou krásou ještě opojen;
Výše ode země jako sen
Ploula na ruměném dechu růže.
Hvězda ranní byla její druže,
Poslala jí záři od temen;
Kolem děvy chvěl se krásy den,
Světa tmavé zjasnilo se lůže.
S červánkami jitra sešla níže,
Srdce moje bilo v pospěchu,
K zemi, k zemi spěje anjel blíže –
A mou ruku jímá v úsměchu –
Zda mě políbila v objetí?
Ejhle, to již nevím zpaměti.

Meter: trochaic
Soneto amoroso
by Quevedo

Del sol huyendo, el mismo sol buscaba,
y al fuego ardiente cuando el fuego ardía;
alegre iba siguiendo mi alegría,
y, fatigado, mi descanso hallaba.
Fue tras su libertad mi vida esclava,
y corrió tras si vida el alma mía;
buscaron mis tinieblas a su día,
que dando luz al mismo sol andaba.
Fui salamandra en sustentarme ciego
en las llamas del sol con mi cuidado,
y de mi amor en el ardiente fuego;
pero en camaleón fui transformado
por la que tiraniza mi sosiego,
pues fui con aire de ella sustentado.

Meter: iambic
1L: Ich bin der Autor, ich! du lügst, das Stück ist mein!
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Ich bin der Autor, ich! du lügst, das Stück ist mein!
So stritten Bav und Mäv sich mit ergrimmter Miene
Jüngst um ein Trauerspiel. Kaum kam es auf die Bühne,
So wollte keiner mehr des Mondkalbs Vater seyn.

Meter: iambic
Das Ungewitter
 in der Nacht vom 31ten August 1761.
by Anna Luise Karsch

Welch ein Geprassel! kommen seine Krieger

Meter: iambic
[mit soviel ich einst zu deinen Thoren]
by Friedrich Rückert

Mit soviel ich einst zu deinen Thoren
Eingezogen bin,
Daß soviel mir noch sind unverloren,
Das ist mein Gewinn.
Was in dir mir ward hinzugeboren,
Nahmst du wieder hin;
Laß mich nun hinaus zu deinen Thoren,
Wie herein ich bin!

Meter: trochaic
- 866 - Acto III, GABINO De El hombre por su palabra
by Lope de Vega

Que al fin te vas, ingrata, vuelve y mira
este Apolo lacayo que te llama,
o que tropieces en un pie de cama,
para que pague tu desdén la ira.
Pues tantas coces tu desdén me tira,
no te vuelvas laurel, sino retama,
coronará mi frente amarga fama
y una almohaza tomaré por lira
Hirió el amor con diaquilón mi pecho,
con ungüento de plomo te amohína,
por eso con desdenes me haces fieros.
¡Ay, Dafne, que me quejo sin provecho!
pues que sé que he de hallarte en la cocina,
y tú entre tantas ollas mis pucheros.

Meter: iambic
Máj.
by Otakar Mokrý

Vše kolem bujnou radostí
v paprscích tone májových,
a omlazená příroda
ve barvách stkví se duhových.
A ples tu vše a veselosť –
a v mojím srdci jenom žal,
a moje srdce vadne, ach,
když celý svět se zradoval.
Tak určeno mi osudem! –
Ten z krve a slz mnohého
k rozkošem věnce uplítá
na šťastnou hlavu druhého!

Meter: iambic
Caput XVI.
by Heinrich Heine

Das Stoßen des Wagens weckte mich auf,
Doch sanken die Augenlieder
Bald wieder zu, und ich entschlief
Und träumte vom Rothbart wieder.

Meter: iambic
Der junge Götterbaum
by Max Dauthendey

Ein junger Götterbaum hat heut zum Gruß entboten.
Die eben aufgeschlossen Tulpenblüten, die scharlachroten.
Und liege ich zur heißen Stunde auf dem Bett,
Dünkt mich, er hält die Blumen hin aufs Fensterbrett.
Der Baum steht flammend auf der Straße
Mit seiner großen Blüten Scharlachmasse.
Der Glückliche, der hell der Liebe Leben zeigt,
Das ihm durch das Geäder seiner Äste steigt.

Meter: iambic
Glückwunsch
by Heinrich von Kleist

Ich gratuliere, Stax, denn ewig wirst du leben;
Wer keinen Geist besitzt, hat keinen aufzugeben.

Meter: iambic
192.  Der weiseste Mensch.
by Angelus Silesius

Kein Mensch kan weiser seyn/ als der das Ewge Gutt
Für allem andren liebt und sucht mit gantzem Mutt.

Meter: iambic
SOLDADO VIEJO
by Manuel Bernabé

¡Desfila la Legión! Soldado fuerte,
hoy ya eres viejo, y tu rodilla, floja...
Hoy ya no empuñas la bandera roja
ni lanzas desafíos a la muerte.
Pero, ¿qué importa? Cuando al fin, inerte
caigas rendido como inútil hoja,
no faltará un hermano que recoja
la espiga de oro que dejó tu suerte.
Bajo el hosco miraje del camino,
ve a Káwit. (¡ Oh recuerdo peregrino
que mil glorias pretéritas sugiere!)
Soldado, vuelve a amar tus amuletos,
y después de besar a hijos y nietos
que han heredado tus espadas, ¡ muere!

Meter: iambic
- CI - Al casamiento del Excelentísimo Señor Condestable de Castilla
by Luis de Ulloa y Pereira

La libertad señor habéis rendido,
el corazón gustoso lo ha jurado,
y la hermosa deidad, que lo ha logrado,
la gran esclavitud ha merecido.
No tenéis que añadir a lo vencido,
ni con que merecer en lo adorado,
que el alma, tesonera del cuidado,
ya de vivir en vos se ha despedido.
Conténtese gustosa la memoria,
de que puede ostentar su confianza,
el gran acierto del feliz empleo.
Y vos sabréis en tan divina gloria,
que en un gozo mayor, que la esperanza,
no cabe el ejercicio del deseo.

Meter: iambic
Píseň.
by Augustin Eugen Mužík

Můj zádumčivý, vlídný háji
tam v daleku, tam v rodině,
jen k tobě všecky sny mé vlají,
jen k tobě, k tobě jedině.
Zde v hlučných ulic pustém víru
mně u srdce tak teskno je,
duch marně hledá chvíli míru,
a srdce místo pokoje.
Tvé hudby šum tak milý, jarý
jsem na dno svého srdce skryl.
Vím, že’s mi schoval koutek starý,
kde jsem tak sám a šťasten byl!
Ten divý hoch tvůj, věrný druhu,
co v srdci donese si ran,
však v přátelském tvých sosen kruhu
žal každý bude vyplakán.
Můj zádumčivý, vlídný háji
tam v daleku, tam v rodině,
jen k tobě všecky sny mé vlají,
jen k tobě, k tobě jedině.

Meter: iambic