PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Hermann und Dorothea
by August von Platen

Hölpricht ist der Hexameter zwar; doch wird das Gedicht stets
Bleiben der Stolz Deutschlands, bleiben die Perle der Kunst.

Meter: polymetric
STAROVLASTENCI
by Josef Svatopluk Machar

Živí mrtví, jmena bez jmena
vlekou tu svá žití bezcená,
důležitě třesou hlavama:
„fueramus quondam Pergama...“

Meter: trochaic
- CXCIX -
by Gutierre de Cetina

Ya me vi de pavor puesto tan alto,
de los bienes de amor tan regalado,
tan cerca de gozar, tan bien tratado,
que no temiera de fortuna el salto.
Mas, ¡ay, mísero yo!, ¿ de qué me exalto,
si ahora de mi bien tan desdeñado,
tan fuera de pavor, tan agraviado
me veo, sin porqué tan pobre y falto?
Ventura, ¿para qué, para qué han sido
juntos tantos regalos y favores?
¿Para qué tanto bien? ¿Para perdello?
Mis altas esperanzas, ¿do se han ido?
Mas, ¡ay! que es ley de amor en los amores
que quien muda de fe, muera por ello.

Meter: polymetric
- XXXIX -
by Lopez de Mendoza

Anima devota, que en el signo
e santo nombre estás contenplando,
e los sus rayos con viso aquilino
solares miras fixo, non vagando,
serás perfecto e discípulo digno
del pobre seráphico; guardando
el orden suyo ganaste el devino
lugar eterno, do vivís triunfando.
Ningunas dignidades corrompieron
el fuerte muro de tu santidad;
sábenlo Siena, Ferrara e Orbino.
Nin las sus ricas mitras conmovieron
las tus ynopias, nin tu pobredad;
por mí te ruego ruegues, Bernaldino.

Meter: polymetric
VEČER V PARKU.
by Julius Brabec

Měsíc se vyhoup’. – Večernice září
nad parkem starým, tichým z večera.
Po cestách domů vracejí se staří,
již nemilují chodit za šera.
Klekání zvoní. – Mlhy vystupují,
ti čeřících se vlnek duchové,
příjemné vánky letní nocí dují
a růže dýší vánky nachové.
V tu dobu snivou, plnou poesie,
tu milující kráčí alejí,
jim srdce štěstím, láskou vroucí bije,
kojeno blahou v příští nadějí.
Když zašli, hle! – tu kráčí cestou tmavou
básník, to snílek nebo samotář,
ve hvězdy hledí, v luny tvář smavou,
jež tajemnou svou v alej vrhá zář.

Meter: iambic
The Pike
by Amy Lowell

In the brown water,
 Thick and silver-sheened in the sunshine,
 Liquid and cool in the shade of the reeds,
 A pike dozed.
 Lost among the shadows of stems
 He lay unnoticed.
 Suddenly he flicked his tail,
 And a green-and-copper brightness
 Ran under the water.
Out from under the reeds
 Came the olive-green light,
 And orange flashed up
 Through the sun-thickened water.
 So the fish passed across the pool,
 Green and copper,
 A darkness and a gleam,
 And the blurred reflections of the willows on the opposite bank
 Received it.

Meter: polymetric
PADLÍ VOJÁCI.
by Karel Mašek

Já půjdu do boje až zazní polnic hlas,
ó půjdu nadšeně za povinností svojí,
tu bázně bledý cit již opustí mne v ráz,
až hlukem omámen stát budu v šiků roji.
Však až se navrátí zas domů druhů řad
a domov uvítá je zpěvy vítěznými,
jim skráně ověnčí, až budou usedat
u tichých krbů svých – tu nebudu již s nimi.
V tom víru zmateném já raněn padnu kdes
a v ryku nadšeném dál přes mne půjdou voje –
kdo ze všech všimne si, že opět jeden kles’?
Kdo bude hledati tu mrtvé tělo moje?
Tu budu pochován ve hrobě velikém
a nikdo nezví to, kdy padl jsem, kde stlívám,
krev v boji prolitá se rychle vpije v zem –
a starý, krásný mír se opět vrátí nivám.
Nad hroby neznámých zas vzejde obilí,
lid pilný pokosí je za letního parna,
ó dobře měli ti, kdož nás tu pobili,
my víme, naše smrt že nebyla tak marna.
Ó klidně budeme spát v cizích hrobech těch,
nad nimiž skřivani si hnízda stavět budou
a v písni vyprávět, že poslední náš vzdech
nevyzněl nadarmo pro tuto zemi chudou.
Náš skon však neprospěl těm, kdož nás vedli tam
pro blaho říše své či v ziskuchtivé žízni,
on nevrátil ni mír – ten dostavil se sám,
když síla pohasla a kraj již hynul trýzní.
Jen v tom je užitek, že naše tělo, krev,
zas zúrodní tu prsť, v níž věky budem spáti,
a že dá lidu zas, co vzal mu války hněv:
že lidu chudému tak jeho chleba vrátí.

Meter: polymetric
87. Im Eckstein liegt der Schatz
by Angelus Silesius

Was marterst du das Erz? der Eckstein ists allein,
In dem Gesundheit, Gold und alle Künste sein.

Meter: iambic
- LVIII -
by Fernando de Herrera

Tal vez abrasa con vapor fogoso,
tal vez enfría con horror helado,
de la africana fuente desatado
el cristal en el mismo trato ondoso.
Cuando el cielo en la sombra está medroso,
hierve en ardor su curso destemplado,
y cuando yace el sol más inflamado,
corre un invierno de rigor nevoso.
Son tales los milagros en mi pecho,
sujeto y condenado a tu crudeza,
haces, fiero tirano y señor mío,
que estoy en el calor un hielo hecho,
y un fuego de inmortal naturaleza
en la fuerza y vigor del mayor frío.

Meter: iambic
- LXXXVI -
by Fcode Borja

Deja los montes, Eco lastimada,
no gima tu dolor en sus cavernas;
siente en mi pecho tus querellas tiernas,
y vive más funesta, y más guardada.
Mas si de piedra vuelves animada,
la rústica inclemencia, que gobiernas,
llora tus penas, en Belisa eternas,
más que los montes, áspera, y helada.
Ejemplos muestra a su engañado pecho,
y a su beldad. las lágrimas de un árbol,
y el curso irrevocable de los ríos.
Y viendo en otros daños su provecho,
podrás, trocando un corazón de mármol,
sentir tu mal, y repetir los míos.

Meter: iambic
- 1421 - Libro II, ALPHESIBEO
by Lope de Vega

Sin fuego, sin paredes, sin tapiz
yace entre pajas quien nos dio la paz,
y hoy juega con el hombre taz a taz,
cubierto Dios con el mortal matiz.
En mimbres, como jaula de perdiz,
con llanto llama al hombre montaraz,
y porque tiemble de la humana faz
a Leviatán enfrena la nariz;
Rut tiene a Obed, el hijo de Booz,
y pues le ha de moler en almirez,
bien se puede vestir negro capuz.
Ya no dará, como otras veces coz,
al alma pieza negra en su ajedrez,
ni será de mis yerros avestruz.

Meter: iambic
1L: Ein schöne Sach / im Leiden Früchte bringen!
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ein schöne Sach / im Leiden Früchte bringen!
die Edlen Stein / zeugt die gesalzne Flut.
Es wird das Gold vollkommen in der Glut.
Aus hartem Felß die süssen Brunnen springen.
Die Rose muß her durch die Dörner dringen.
Die Märtyr-Kron / wächst aus vergossnem Blut /
aus Plag' und Streit der Christlich Helden-muht.
Wer hoch will seyn / muß nach der Hoheit ringen.
Frucht in Gedult / ist köstlich / aber schwer.
In Winters Zeit / schätzt man die Frücht vielmehr:
weil seltsam ist / sie damals zu erlangen.
Wen sauß und brauß / wen knall und strahl nicht irrt /
zum Himmels-Port der Tugend-Frücht' hinführt:
der wird mit Preiß der Creutzbesiegung prangen.

Meter: iambic
¡Pobres, pobres!
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Tengo frío, Señor, y acongojado
en vano busco bienhechor abrigo;
tengo sed, y saciarla no consigo,
a la aridez del yermo condenado
Hambre tengo, y me juzgan deshonrado
si las migajas del festín persigo;
triste lloro, y jamás lloran conmigo
el ahíto, el feliz, el potentado
Pues soy pobre, Señor, y soy tu imagen,
¿consentirás que, al implorar su ayuda,
el bien me nieguen y tu ley ultrajen?.
En trizas el deber, la fe en añicos,
derrumbado el hogar, la piedad muda,
¡pobres pobres, Señor! -Y ¡pobres ricos!

Meter: iambic
29. Auf Herrn Opitzens lateinische Rede über Herzogen Ulrichen aus Dennemarken verräterisches Entleiben
by Paul Fleming

Ich las, ich überlas, ich las es zehnmal wieder:
es war ein gleicher Geist der Reden wie der Lieder.
Streicht nur den Titul aus, wo seiner wird gedacht!
Ein' iede Zeile sagt, daß Opitz sie gemacht.

Meter: iambic
Xx.  Grabschrifft eines trefflichen Vor-
 sprechens.
by Andreas Gryphius

Ich der durch alle Netz der ernsten Rechte brach/
Dem an verstand vnd Kunst kaum jemand gleich zu 'schätzẽ
Der sich für keinem Thron noch Richtstul kont entsetzen
Verlohr/ als mir der Todt mein endlich vrtheil sprach.
Der wolberedte Mund/ der gleich der stoltzen bach
Sich vnverzagt ergoß/ der jede zu verletzen
Vnd trösten mächtig war/ vergaß sein weises schwätzen/
Der strenge Richter gab mir keine frist mehr nach.
Er schloß die Augen zu/ den nichts verschlossen war/
Der Kärcker brach vnd schloß/ den schleust die enge bahr:
Was hilfft mich daß ich vor befördert so viel sachen?
Daß meine widerpart mit schrecken mich gehört?
Daß jeder dem ich kundt/ mich mit bestürtzung ehrt?
Nun nichts mich von dem Spruch deß Todes loß kan machẽ.

Meter: iambic
En alabanza de Lope de Vega. B. N., sig. 12.717, f. 63
by Quevedo

Pues te nombra Marcial, Félix y Lope,
Lope Feliz, ¿porqué tanta tristeza
si llenó la Fortuna de riqueza
tu genio y tus escritos hasta el tope?
Néctar escribes; los demás arrope.
No se mida con otro tu grandeza.
Mal tus alas, tu vuelo y ligereza
sigue en flaco rocín corto galope.
Pues ha de ser de Lope lo que es bueno,
en cualquiera persona, en cualquier trato,
a la envidia tu risa dé veneno;
que la Fortuna, atenta en tu recato,
viéndote de tesoros suyos lleno,
de ti se quejará como de ingrato.

Meter: polymetric
XLIII.
by Gustav Pfleger Moravský

„Hm! tak se praví!“ „„No a copak jesti?““
„Říká se, že co s jakýms malířem
Společně družný život počal vésti,
Se stal pak neznabohem, kacířem!“
„„I lidé do všeho se musí plésti.““
„Nuž a když přec mám toho důkaz jistý?
Tam na Vyšínce není vám mrav čistý.
Praví se, že jen malířovou vinou
Se strašně pomstil krásnou nad dívčinou.
A proto se vždy všady sám jen plazí
A štítí se a s nikým nezachází.“

Meter: iambic
Schwesterngesundheit am Namenstage des Hochw. Großm. von B*n
by Aloys Blumauer

Wenn unser Meister Ignaz heißt,
Und unser Mund den Namen preist,
So müßt ihr d'rum nicht glauben,
Daß wir auch Jesuiten sind,
Und gerne jedem schönen Kind
Die jungen Männer rauben.
Nein, Schwestern, unser Ignaz hat
Noch keinen Heiligenornat
Vom obern Kirchenhirten;
Doch schätzen wir den Edlen sehr,
Und lieben ihn unendlich mehr
Als den Canonisirten.
Der Orden, dem wir zugethan,
Baut nicht am röm'schen Vatican,
Baut Menschenwohl hienieden,
Und alle seine Satzungen
Sind von den Jesuitischen
Gar himmelweit verschieden.
Sankt Ignaz schuf aus Ueberdruß
Ob seinem Loch im rechten Fuß
Sich seinen neuen Orden;
Der uns zusammen hat gesellt,
Ist nicht aus Spleen und Haß der Welt
Zum Logenstifter worden.
Sankt Ignaz war den Mädchen gram,
Und wo ihm ein's nur nahe kam,
Da fing er an zu lästern;
Wir hegen keinen solchen Groll,
Wir feuern oft auf euer Wohl,
Und nennen euch gar Schwestern.
Wir prüfen unsern Heldenmuth
Durch Wind und Wasser, Feu'r und Blut,
Und wagen Leib und Leben;
Sankt Ignaz, daß er Muth bewies,
Ließ in der Schule zu Paris
Sich einen Schilling geben.
Sankt Ignaz sandte Jünger gar
Nach Indien, der Heiden Schaar
Zu tödten und zu plündern;
Wenn Maurer nach den Ländern zieh'n,
So werden sie die Heiden d'rin
Eh' mehren, als vermindern.
D'rum, daß wir nicht wie Ignaz thun,
Das glaubt ihr, liebe Schwestern, nun
Wohl ohne mein Betheuern:
Denn stünden wir in seiner Pflicht,
Wir würden aus Kanonen nicht
Auf eurer Wohl jetzt feuern.

Meter: iambic
Los ríos
by José Santos Chocano

Lloran las cumbres lágrimas de hielo,
que corren por las trágicas pendientes,
y van formando en su camino fuentes,
enamoradas del azul del cielo.
Entre las grietas del musgoso suelo,
aprisionan sus linfas los torrentes,
a manera de alhajas refulgentes
entre estuches de verde terciopelo
Súbito ensanchan sus ruidosas quejas;
y, dibujando monacales tocas,
envuelven su cristal en densas brumas.
Y el río nace, cual tropel de ovejas
que va dejando en las filudas rocas
enredado el vellón de su espumas

Meter: iambic
UKOLÉBAVKA (První:)
by Rudolf Medek

Spi, robátko krásné, spi!
V zemi mlh a v zemi dešťů kalných,
mezi lidmi malými a mdlými,
srdcí nevlídných a duší žalných,
zraků klamivých a tváře – masky –
všemu pohleď vstříc jen zraky bezelstnými,
smutná srdce lidská láskou suď!
Ach, jsi dítě lásky,
tož krásné buď!
Spi, robátko něžné, spi!

Meter: trochaic
1L: Hoch über den Bergen, hoch über den Meeren,
by Charles Baudelaire

Hoch über den Bergen, hoch über den Meeren,
Den Wäldern, den Talen, den Wolken, der Flur,
Der flammenden Sonne, dem weiten Azur,
Hoch über den Reichen der sternigen Sphären,
Beschwingst du, mein Geist, dich, und tief in der Brust,
Wie ein Schwimmer, den schwellend die Wogen umgleiten,
Fühl froh ich, durchfurchend unendliche Weiten,
Eine unaussprechliche, männliche Lust,
Entfliehe fern in die reineren Düfte,
Befreit von dem Dunst, der betäubend und krank,
Und schlürfe als hellen und göttlichen Trank
Das klare Feuer der ewigen Lüfte.
Weit hinter des Grams und des Trübsinns Gebiet,
Die das irdische Leben in Nebel verschlingen –
Glückselig der, der mit kräftigen Schwingen
Zu strahlenden, heitren Gefilden entflieht,
Dessen Geist, wann die Lichter des Morgens erglühten,
Wie die Lerche aufsteigend den Himmel durchschweift,
Der das Sein überfliegend mühlos begreift
Die Sprache der stummen Welt und der Blüten.

Meter: amphibrachic
Bude svatba, bude,
by Marie Čacká

Bude svatba, bude,
Šijte roucho k sňatku,
A, družičky, pojďte
Do našeho statku.
Šily roucho bílé,
Rubáš však ušily,
A družičky přišly,
Družku provodily.

Meter: trochaic
1L: Wer wird nicht einen
by Gotthold Ephraim Lessing

Wer wird nicht einen
Doch wird ihn jeder lesen? – Nein.
Wir wollen weniger erhoben,
Und fleißiger gelesen sein.

Meter: iambic
- LIII -
by Fernando de Herrera

¿Quién rompe mi reposo? ¿Quién desata
el dulce sueño al corazón cansado?
¿Quién despierta el temor de mi cuidado?
¿Quién mi sosiego amado desbarata?
La fuerza de mi afán, que me maltrata
turbando mi descanso, y tan pagado
estoy del mal, que en él, enajenado
de lo más, el sentido se recata.
Fuera yo a mi pasión no agradecido
si no buscara extremos en la pena,
como en la presunción de mi osadía.
El bien de mi dolor tan bien sufrido
es pensar que cuan fiero me condena
tanto es mayor con él la gloria mía.

Meter: iambic
- XIV -
by Juan de Arguijo

La sima horrible con espanto mira
en su gran plaza Roma, y el dudoso
portento, grave al pueblo victorioso
no enseñado a temer, suspenso admira.
En tanta confusión turbado aspira
a buscar el remedio, y presuroso
consulta si de Jove poderoso
se pudiese aplacar la justa ira.
Asegura el oráculo invocado
de daño al pueblo si a la grande cueva
lo más ilustre ofrece de su gloria.
Curcio, de acero y de valor armado,
se arroja dentro; y deja con tal prueba
libre la patria, eterna tu memoria.

Meter: polymetric
3.
by Klabund

Und so will ich, was ich werde;
Immer grösser grüsst der Mond.
Palmenbaum und dunkle Erde
Werden zarter sich gewohnt.
Silbersee zieht ohne Barke
Stromgleich durch verlassnes Laub.
Und des Winzers goldne Harke
Sank beseligt in den Staub.
Dass sich Brust an Brüsten dehne!
Gib den Winden ihren Lauf!
Einer Flöte Kantilene
Spielt zum Tanz der Motten auf.
Rote Rose, Winter witternd,
Kranke Frau im weissen Thron –
Heute starb, ich ahn es zitternd,
Meiner Küsse schönster Sohn.

Meter: trochaic
České vojsko
by Josef Mach

Na Veliký pátek při pašijí hlase
vždy prý jednou za rok Blaník otvírá se.
Stará kronika i báseň o tom píše,
ujařmený lid si o tom šeptá tiše:
„Už je Velký pátek, už nás na kříž bijí,
už nám kolem čela věnec z trní vijí.
Už nás bičovali, v bok nám vbodli kopí,
už Vlast, naši matku, v proudech krve topí.
Už nás Vídeň vraždí, zas nás v pouta jímá,
kde je naše vojsko, v Blaníku jež dřímá?
Kdo pomůže zemi, která k smrti sténá?
Kdy dub na Blaníku už se zazelená?“
Ticho ve vesnicích, ticho v celé zemi.
Zraky plny hněvu, ale rty jsou němy.
Trpí země česká, trpí po staletí.
Ale mezi lidem divná zpráva letí.
Divná zpráva letí, druh ji druhu sdílí,
rytíři že z hory dávno vyrazili.
Blaník otevřel se za měsíčné noci,
vojsko vyjelo ven, Čechám ku pomoci.
Šťastně uniklo svým nepřátelům, vrahům,
vítězně se vrátí k volným českým prahům.
Je to naše vojsko, z vyhnanců a zběhů,
ze všech světa konců, od všech moří břehů.
Prapor český zase nad hlavou jim vlaje,
svobodu s ním nesou do českého kraje.
Lid si o tom šeptá, hlavu k zemi kloní:
„Slyšíte už z dálky temný dusot koní?
Blaník už je prázdný! Vojsko ale žije,
nepřítele bije, za Čechy se bije!“
A lid, který mlčel, šeptá v rozechvění:
„Proroctví se plní, konec utrpení.“
V chalupách lid tajně sobě vypravuje:
Z Francie a z Ruska český vítr duje.
V Praze naslouchají v temné noční tiši.
Zdá se jim, že náhle v mlčení tom slyší,
v Karlově jak mostě nad vlnami řeky
Bruncvíkův meč hnul se, jenž tam zazděn věky.

Meter: trochaic
Ceniza en la frente de Aminta, el miércoles de ella
by Quevedo

Aminta, para mí cualquiera día
es de ceniza, si merezco verte;
que la luz de tus ojos es de suerte
que aun encender podrá la nieve fría.
Arde, dichosamente, el alma mía;
y aunque amor en ceniza me convierte,
es de fénix ceniza, cuya muerte
parto es vital, y nueva fénix cría.
Puesta en mis ojos dice eficazmente
que soy mortal, y vanos mis despojos,
sombra oscura y delgada, polvo ciego.
Mas la que miro en tu espaciosa frente
advierte las hazañas de tus ojos:
pues quien los ve es ceniza, y ellos fuego.

Meter: iambic
Trabaja joven
by Elías Calveto Pompa

Trabaja, joven, sin cesar trabaja;
la frente honrada, que en sudor se moja,
jamás ante otra frente se sonroja,
ni se rinde servil a quien la ultraja.
Tarde la nieve de los años cuaja
sobre quien lejos la indolencia arroja;
su cuerpo al roble, por lo fuerte, enoja;
su alma del mundo al lodazal no baja.
El pan que da el trabajo es más sabroso
que la escondida miel que con empeño
liba la abeja en el rosal frondoso.
Si comes ese pan, serás tu dueño;
mas si del ocio ruedas al abismo,
¡todos serlo podrán, menos tú mismo!

Meter: iambic
Dni.
by Boleslav L. Černý

Dni! Dlouhé dni jdou kolem čela.
Pověstné babí léto v skráň se věsí
a duše, která kdysi byla také smělá,
se stínu, prahloupého stínu děsí!
A zleká se i vteřin letem
a mnohdy zdrcena je maličkostí!
Přemýšlí chudým nad dítětem,
nad lidskou dumá často ubohostí!
A soucitu a lásky plna
se v jiných bolest – utěšitel – noří!
Však dni – za vlnou jdoucí vlna –
ji utápějí v lidské bídy moři....!

Meter: iambic
Juanita
by Manuel María Flores

Mirad a Juana; su cintura es leve,
blanquísima su frente sin mancilla,
y envidiará el carmín de su mejilla
la fresca rosa que el favonio mueve.
¿Quién temerario a resistir se
                     atreve
el dulce fuego que en sus ojos brilla?
¿Quién temblando de amor no se arrodilla
y besa el polvo de su planta breve?
Todo cuanto Natura en esta tierra
ha prodigado a la belleza humana,
en Juanita no hay duda que se encierra;
mas ¡ay! que esa beldad tan soberana,
queriendo escribir guerra pone
                     gerra
y firma al pie de sus escritos: Guana

Meter: iambic
HOVORY ULTRAPACIFISTŮ.
by Emanuel Čenkov

My vedli válku s válkou
a v konferencích válku zničili,
vpřed létli věkův dálkou
a prapor Míru navždy vztyčili.
Pakt slavný podepsali
a, holubice Míru nad hlavou,
my rukou, včera ještě krvavou,
slib lásky sobě dali.
Dnes skutečnost, co bylo naším snem,
jeť válka prohlášena – zločinem!
Co může stát se ještě v světě více?
Je nutno dějepisné knihy schovat,
čítánky dětské nutno korigovat...
Kéž Ministerstvem nařídí se změna
o Vlcích, Ovcích v bájce Lafontaina:
„že se zlými je třeba válčit stále...!“
Zlých nebude – to Lidstvu bude k chvále.
Vám realista jen se diví,
jste idealisté jen sniví!
Pot ještě hojný zrosí vaše líce
a konferencí bude víc a více...
Vždyť o válce nám schází – definice!

Meter: iambic
ZIMNÍ NOC.
by František Kvapil

Ze staré knihy, hlavu v dlani,
čtu, co kdys mrtvý básník psal:
– Je život lidský těžké zdání,
je štěstí vichr v hloubi skal! –
Jak žhavá ocel jsou ta slova,
já cítím v duši jejich žár;
zas bolest v ní se budí nová,
v hruď stesk mi zaťal divý spár.
Kol ticho, noc tak hluchá, pustá,
tik hodin měří zvolna čas.
V mém srdci děs a žal jen vzrůstá,
svit blaha v oku na vždy zhas.
Jen spi, jen spi, má ženo bledá,
skloň v temné řasy vlhký zrak.
Což oko tvé tam v dáli hledá?
Jen sníh tam leží, noc a mrak.
Již nikdy nevrátí se zpátky
čas plný hvězd a plný vnad –
a přec ten úsměv plál nám sladký,
a přec tak z duše nás měl rád!
Když malou ručkou objal tebe
a vlas tvůj líbal a tvou šíj,
máj zlatou zoří kvet nám v nebe,
svět k nám jen volal: Miluj! žij!
A pak ten smutný večer tmavý,
a pak ten pláč, a pak ta krev –
přec urval nám jej osud dravý,
hrst květů vrh jen na rakev.
Jen spi, jen spi, ať ve snu pučí
ti sladkých upomínek zdroj...
Jak venku vichr lká a hučí,
muk dávných v srdci hlodá roj.

Meter: iambic
Die Deplacierten
by Kurt Tucholsky

Uns haben sie, glaub ich, falsch geboren.
Von wegen Ort und wegen Zeit
sind wir vertattert und verloren
und fluchen unsrer Einsamkeit.
Warum, Mama, grad an der Panke?
Warum nicht fünfzig Jahr zurück?
Wie schlecht placiert wuchs der Gedanke
zu euerm jungen Liebesglück!
Warum nicht lieber auf den Sunda–
Eiländchen 1810?
Doch hier und heut? Das ist kein Wunder –
das kann ja nicht in Ordnung gehn!
Warum nicht in Australien hausend?
Warum nicht Fürst von Erzerum?
Warum nicht erst im Jahr Zweitausend?
Weshalb? Wieso? Woher? Warum?
Der Weltkrieg. Lebensgroße Zeiten.
Der Bankkommis als Offizier.
Brotkarten. Morde. Grenzen. Pleiten.
Und alles ausgerechnet wir.
Schraub hoch dein Karma wie die Inder.
Bleibt auch für uns nur noch Verzicht:
Wenn meine und sie kriegt mal Kinder –
in Deutschland darf sie nicht.

Meter: iambic
[rasch erglühet die Sünde]
by Friederike Kempner

Rasch erglühet die Sünde,
Wie jegliche Leidenschaft,
Sicher auf Blumengewinde
Wandelt die ruhige Kraft.
Würde nur und Ruhe
Verleihen uns Macht und Kraft,
Was auch die Leidenschaft tue,
Das Rechte sie niemals schafft.

Meter: polymetric
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer hat seinen Eyffer nicht?
Auch die schwache Fliege sticht.

Meter: trochaic
Resignación
by Joaquín Lorenzo Luaces

En vano con tus bárbaros desdenes
piensas herir mi corazón de fuego:
el frenesí con que te adoro ciego
tus iras trueca en regalados bienes
En vano por mi amor me reconvienes
y el rostro vuelves a mi estéril ruego;
y cuando acaso a tu presencia llego
coronas, cruel, de mi rival las sienes
Cuando Efigenia sin temor veía
el paternal cuchillo enarbolado
como un favor la muerte recibía
Y yo, sintiendo el golpe inesperado
como viene de ti, gacela mía,
beso el puñal y expiro resignado

Meter: iambic
Bij, drsná práce, v litinu, jež syčí,
by H. Uden

Bij, drsná práce, v litinu, jež syčí,
když pádné kladivo tvé do ní buší:
hlas důvěry, jenž ozývá se v duši,
hluk dunivý ran těžkých nepřekřičí.
Bij údery, z nichž každý rve a ničí
a všechen odpor rozdrtí a zkruší:
tvá síla šedé vlákno nerozruší,
jež z pochybností lidských duší klíčí.
Bij v balvany, prorvi je slují tmavou,
strž děsnou překroč, překleň řeku dravou,
by rychlá kola volně mohla jeti:
duch vítězný, jenž pásmo mátoh přetne,
nad čisté vrcholky hor strmých vzletne,
by křídlem ptáka k nebi mohl spěti.

Meter: iambic
El canto libre
by Julio Flores Roa

Soy el pájaro lírico; yo estuve
en una jaula; la ciudad; hoy vuelo
sin trabas, como el cóndor y la nube,
por el mar, por la tierra y por el cielo
Ayer en mi prisión ruidosa y basta
hondamente canté mis propias penas,
mis decepciones y mis iras, y hasta
mis otras desventuras: las ajenas
Entonces fue mi canto un gran gemido;
mas hoy, que libre el firmamento sondo,
lejos del fausto y del odioso ruido,
a las miradas del burgués me escondo
de un monte en lo más hondo, y
                  cuelgo el nido
al aire, porque así canto más hondo

Meter: iambic
Das
 Ohr als ein künstliches Mei-
 sterstükke des allmächtigen und
 weisen Schöpfers.
by Johann Justus Ebeling

Gott man wird an denen Sinnen,
Ueberzeugend sichtbar innen,
Daß du seist ein HErr von Macht,
Der die wunderbahren Röhren,
Dadurch wir die Stimmen hören,
Künstlich hat herfürgebracht;
Es stellt uns auch unser Ohr
Deine weise Allmacht vor.

Meter: trochaic
- X -
by Fernando de Herrera

En esta helada parte, do no envía
su agudo rayo el sol a intensa nieve,
quiere Amor que en ausencia el dolor lleve,
siempre en sombra y horror y en luz del día.
De estos ojos el llanto se desvía
jamás, y si descanso un tiempo breve,
con soledad llorosa pluvia llueve
de ellos contino a la alma triste mía.
No me rinde mi mal, que en él ya hecho
estoy a padecer; mas verme ausente
y en una vida muerta condenado,
de el fuego me atormenta en vano el pecho,
do veo sin remedio el bien presente
para más confusión de mi cuidado.

Meter: iambic