PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1. Schlacht bey Leipzig
by Ludwig Achim von Arnim

Ich hab den Schweden mit Augen gesehn,
Er thut mir wohlgefallen,
Geliebt mir in dem Herzen mein,
Vor andern Königen allen.
Er hat der schönen Reiter soviel,
Läst sich nicht lang vexieren,
Er hat der schönen Stück so viel,
Viel tausend Musketierer.
Das Frankenland ist ein schönes Land,
Es hat viel schöne Straßen,
Es hat so mancher brave Soldat,
Sein junges Leben gelassen.
Das Sachsenland ist ein einiges Land,
Es dienet Gott dem Herren,
Und wenn wir kommen ins Bayerland,
Frey tapfer wollen wir uns wehren.
Der Oberst Baudiß beym Schweden thut seyn,
Und thut sich tapfer halten,
Ist unverzagt mit dem Pappenheim
Ein Schlacht, zwey, drey zu halten.
Der Tilly hat ein Garn gespannt,
Es wird ihm bald zerreißen,
Der Schwede ist bekannt im Land,
Wohl in dem Lande Meissen.
Mit ihren Karthaunen und Stücken groß,
So tapfer thun unter sie krachen,
Und geben dem Garn so manchen Stoß,
Daß alle Fäden brachen.
Der Tilly ins Land zu Meissen zog,
Er freut sich sehr von Herzen,
Und wie er wieder weichen muß,
Thät er sich sehr entsetzen.
Nun weiß ich noch ein Cavallier
Der wird genannt der Holke,
Vom spanschen Wein und Malvasier
Da kriegte er die Kolke.
Das Confeckt wohl vergiftet war,
Ich thus mit Wahrheit sagen,
Der Schwed dem Tilly schor den Bart,
Und aus dem Land thut jagen,
Wie liefen die Krabaten davon,
Dazu die Welschen Brüder:
»ade Leipzig behalt deine Mahlzeit,
Zu dir komm ich nicht wieder.«
Also hat dieses Lied ein End,
Das sey zu Ehren gesungen
Dem König in Schweden gar behend,
Der Tilly ist ihm entsprungen.

Meter: iambic
MÁJE V KOSTELE.
by Jaroslav Vrchlický

Vstoup’ jsem v šero gotického dómu,
však již na prahu jsem zdiven stál,
vše zdi kolem stály v lesku stromů,
u každého sloupu jeden plál,
celá, dlouhá řada v presbytáři,
kazatelna stopená v nich, září
celý kostel vítězně se smál.
Gotická jen úzká okna šerá
přísně čněla nad bříz vrcholy,
červánků všech žhavých z podvečera
jimi tryskly zlaté plápoly;
světlo v zeleň jásající padlo,
odlesky se na všem kolem kladlo,
v barev výskajících zápoly.
Shora padlo světlo ve tvář světce,
zdola chvěl se reflex mladých bříz,
tak že nejmenší i úder štětce,
každá vlna barvy, každý rys
mluvily o žití, mládí vznětu
starou řečí dávno zašlých světů,
kouzlem krásy vítězící kdys.
A já ptal se mocném v udivení:
„Což sem náhle vnikl velký Pan?
Od všech sloupů i od každé stěny
zelení bříz mladých obetkán?
Což se hroby se životem míří?
Což Bůh mračný v lesku barev hýří,
v radosti háj změněn nářků stan?“
A já obraz v tom zřel doby příští
s celou prvních epoch lahodou,
s věků předsudkových celou tříští
jak se pojí Psyche s Přírodou;
knězem jak jest mezi nimi Krása!
To mi každičký list bříz těch jásá
chvějících se i zde – Svobodou!

Meter: trochaic
1L: Amors Ankunft in Cythere
by Heinrich Christian Boie

Amors Ankunft in Cythere
Wird ein allgemeines Fest,
Als sich Venus nicht die Ehre
Ihn zu stillen rauben läßt.
Weil er aber nur betrachtet
Und, schon Kind nicht mehr, allein
Des Gefäßes Reizen schmachtet,
Will ihm keine Milch gedeihn.
Rath in solcher Noth gewähren
Heißt die Göttin ihren Hof:
Haben Amorn aufzunähren,
Andre doch vielleicht den Stoff.
Da den Vorzug zu gewinnen
Treten in gedrängter Zahl
Heldentöchter und Göttinnen
Und die Tugenden zur Wahl.
Manche Götterbrust quillt Nahrung
Daß man nicht die Wollust wählt,
Untersaget bloß Erfahrung,
Die der Höfe keinem fehlt.
Trocken findet man die Musen,
Ernsthaft die Vernunft und alt,
Bis ein Labsal ihm am Busen
Der erkornen Hofnung wallt.
Sich unziemlich übergangen
Wähnt vor allen Lüsternheit,
Blickt auf Amorn mit Verlangen,
Auf die Amme voller Neid,
Und begehrt – die schlaue! siegen
Muß sie oder selbst vergehn! –
Das erlauchte Kind zu wiegen
Und die Hofnung läßts geschehn.
Aber Amor ohn Erbarmen
Schlummert nie und plaget stets.
Und sie flehet: »weichern Armen
Ueberlaß ihn!« – und erflehts.
Zuckerbrot mit vollen Händen
Reicht die Pflegerin ihm dar,
Und sein Leben schnell zu enden,
Läuft der lüsterne Gefahr.

Meter: trochaic
Mi destrucción
by José Jacinto Milanés

Bien pronto ¡ay Dios! la muerte
                     asoladora
en la nada hundirá mi triste vida;
mi huesa, entre mil huesas confundida,
ni el sitio marcará do el cuerpo mora
De otro siglo la planta triunfadora
la tierra de mi tumba removida
hollará con desprecio, ya perdida
toda memoria de que existo ahora
La misma a quien yo adoro, de
                  la flores
que el jugo tomen de mi tronco helado,
respirará sin pena, ¡ay! los olores
¡Oh mundo miserable! ¿a qué me has dado?
a conocer la gloria, los amores,
y vivir, para ser luego olvidado.

Meter: iambic
Engulle el poderoso rica sopa
by Diego de Torres y Villarroel

Engulle el poderoso rica sopa
cuando a mí me contenta una zurrapa;
y siendo el mundo dilatado mapa
le parece a su vicio estrecha copa.
Con bordada, sutil y blanda ropa
el barro humano diligente tapa;
y a mí me envuelve miserable capa
y un negro camisón de ruda estopa.
Ostenta a todos la gotosa tripa
y puede ser el que mejor me sepa
a mí la sucia bota que a él su pipa.
De la humana miseria huyendo trepa;
pero, por más que puja, anda y ahipa,
todos somos racimos de una cepa.

Meter: iambic
Sonetos – XI
by Gaspar Núñez de Arce

No sé que impulso
                     irresistible y rudo
me sacó de mi extático embeleso:
sé que en su casta boca estampé un beso
y la abracé con apretado nudo
La pobre niña, que evitar no
                        pudo
de mi pasión el temerario exceso,
vaciló, temblorosa, bajo el
                        peso
de aquel ósculo ardiente, intenso y mudo
Haciéndome sentir de sus enojos
el noble arranque, con nervioso brío
mis ímpetus contuvo y mis antojos
Pero ¿cómo ofenderme su desvío,
si el amor, asomándose a sus ojos,
a traición me entregaba su albedrío?

Meter: polymetric
- 39 - Jornada III, LEONOR De La Circuncisión y sangría de Cristo
by Lope de Vega

Cuidados de mi amor, ¿quién os anima
en tal desconfianza? El mismo engaño.
¿No ven que la esperanza es mayor daño?
No hay daño en quien la vida desestima.
¿Quieres que un rey con el furor me oprima,
hermano en sangre, en la crueldad extraño?
¡La muerte es el postrero desengaño!
¡Oh Amor! ¿Qué fuerza habrá que te reprima?
¡Yo no quiero llorar mi desventura,
sino la muerte prevenir las manos,
aunque parezca pensamiento loco;
que si en la vida, que tampoco dura,
es la muerte el mayor de los tiranos,
tiranos vence quien la tiene en poco!

Meter: iambic
If my dear love were but the child of state (Sonnet 124)
by William Shakespeare

If my dear love were but the child of state,
It might for Fortune’s bastard be unfather’d,
As subject to Time’s love or to Time’s hate
Weeds among weeds, or flowers with flowers gather’d.
No, it was builded far from accident;
It suffers not in smiling pomp, nor falls
Under the blow of thrilled discontent,
Whereto the inviting time our fashion calls:
It fears not policy, that heretic,
Which works on leases of short-number’d hours,
But all alone stands hugely politic,
That it nor grows with heat nor drowns with showers.
    To this I witness call the fools of time,
    Which die for goodness, who have lived for crime.

Meter: iambic
Kinder - Predigt .
by Clemens Brentano

Die Enten gehn barfuß,
Die Gäns haben gar keine Schuh,
Was sagen dann die lieben Hüner dazu?
Und als ich nun kam an das kanaljeische Meer,
Da fand ich drey Männer, und noch viel mehr,
Der eine hatte niemals was,
Der andre nicht das,
Und der dritte gar nichts,
Die kauften sich eine Semmel,
Und einen Zentner holländischen Käse,
Und fuhren damit an das kanaljeische Meer.
Und als sie kamen an das kanaljeische Meer,
Da kamen sie in ein Land, und das war leer,
Und sie kamen an eine Kirche von Papier,
Darin war eine Kanzel von Korduan,
Und ein Pfaffe von Rothstein,
Der schrie: Heute haben wir Sünde gethan,
Verleiht uns Gott das Leben, so wollen wir morgen
wieder dran!
Und
harina, Sibilla, Schweigstilla,
Weinten bitterlich,
Und der Hahn krähete Buttermilch!

Meter: iambic
- CXVI -
by Fcode Borja

Amenazando a Roma el fin postrero
aquella ardiente, y espantosa boca,
que puso horror a la osadía loca
de la superstición del pueblo fiero.
Consultando el remedio del agüero,
la dudosa respuesta los provoca,
a duro acuerdo, cuyo efecto toca,
al fuerte Curcio, intérprete severo.
Arroja, o Roma, (dentro Apolo dice)
si el cetro quieres del imperio humano,
lo que hace eterna tu virtud, y fama.
Curcio lo entiende del valor Romano,
esta voz dice (o patria) a mí me llama,
con morir a tu imperio satisfice.

Meter: iambic
Nezmarná
by Jaroslav Kvapil

Pěkně podle větru,
byť i ztich’,
na sta kilometrů
má už ujetých.
Dojela? Ach, chyba lávky,
neklid v srdci má,
další objednávky
s díky přijímá.

Meter: trochaic
Auf Daphnens schöne augen.
 Aus dem welschen des   Gasparo Murtola.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der augen funckelnder saphir
Stellt mir das ebenbild von zweyen himmeln für.
Der sternen reines licht vertritt der sonnen schein,
Und der engel, dessen händen
Sie anvertrauet sind, und der sie pflegt zu wenden,
Kan niemand sonst, als Amor seyn.

Meter: iambic
De Cómo han de ser los amigos Jornada II, GASTÓN
by Tirso de Molina

Falsa amistad, ladrón disimulado,
que lisonjea al que robar procura;
perro que halaga lo que el manjar dura,
para morder después que está acabado.
¿Cómo es posible que hayas derribado
con el vano interés de una hermosura
la más firme amistad y más segura
que Francia vio jamás y España ha dado?
Labra en palacio en el verano el nido
la golondrina, que parece eterno,
mas huye en el invierno y busca abrigo.
De la falsa amistad símbolo ha sido.
Labró el verano, pero huyó el invierno
de mis trabajos el mayor amigo.

Meter: iambic
- III -
by Argensola

Aquel rayo de Marte acelerado,
que domó tantas gentes extranjeras,
y volvió contra Roma las banderas
que Roma contra Francia le había dado;
en el corriente Rubicón parado,
revolviendo las cosas venideras,
detuvo el curso de sus huestes fieras,
del mismo caso que emprendió forzado.
Determinado, al fin, de ir adelante,
«Vamos, dijo, que echada está la suerte;
cuantas dudas se ofrezcan atropello».
Y resuelto una vez, como constante,
no quiso menos que victoria o muerte:
Así dudé, y así pienso yo hacello.

Meter: polymetric
V zátiší.
by Emanuel Čenkov

Pruh lesů, koberec luk roztomilý
já vidím z pokoje té klidné villy,
jež vystavěna slohem rokoka,
kde vane chlad za parných léta chvílí
a v taktu vln zní šumot potoka.
Zde nezřím kotouč dýmu v kalném vzduchu
nad městem plným lomozu a ruchu,
továrny není v celém okolí,
a chodců vřava nedojde tu k sluchu –
jen cepů tep od blízké stodoly.
A nečtu novin, které jedem dýší,
zpráv o vraždách a zvěstí z dálných říší,
mně cizím je tu světa vír a chvat.
Zřím z okna – mezi tím co verš ten píši –
jak jede ke vsi bludný akrobat.

Meter: iambic
- 873 - Acto III, ALBANO De El juez en su causa
by Lope de Vega

Celos, que tantas veces me habéis dado
tan ásperos y extraños desconsuelos,
que con ser de carámbanos y hielos
me he visto entre vosotros abrasado.
Perdonadme si infierno os he llamado,
celos, hijos de amor, que ya sois cielos,
que algunos que no saben lo que es celos
la letra que yo os doy os han quitado.
Hurtado habéis el sol de los efectos,
pues que la nieve enternecéis buscados
y endurecéis la tierra conocidos.
Bien os llaman heridas los discretos,
que, en efecto, sois buenos para dados
y malos en extremo recibidos.

Meter: polymetric
1. Ode
by Christiana Mariana von Ziegler

Verhängniß! warum läßt dein Schluß
Sich nicht noch weiterhin verschieben?
Ach! daß die Fürstin sterben muß,
Die wir so treu, so zärtlich lieben!
Wer Ihren Ruhm nur hört, der betet Sie schon an,
Und wer Ihr dient, der preist sein Glücke.
O! daß doch unser Wunsch dich nicht bezwingen kann,
Dich, unerbittliches Geschicke!
Umsonst stärkt man hier die Natur,
Sie soll durch deine Macht erliegen.
Der König seufzt. O! schenk Ihm nur
In Carolinen sein Vergnügen.
Der selbsten Gnad erweist, verlangt sie nun von dir;
Die Majestet weicht hier der Liebe;
Er zieht die Zärtlichkeit der strengen Hoheit für,
Und folget ihrem edlen Triebe.
Der Kummer quält die matte Brust
Der höchstbestürzten Fürstenkinder;
Sie sehn den schrecklichen Verlust;
Ihr Schmerz dabey ist nicht gelinder:
Das Herz vergißt den Stand, und denkt nur an sein Glück
An Ihre mütterlichen Lehren;
Es ruft Sie von der Bahn der Sterblichkeit zurück,
Sie hier noch länger zu verehren.
Wenn dieses nicht genug bewegt,
So sieh, wie manches Land hier weinet;
Wie tief die Zeitung niederschlägt,
Wie traurig jedermann erscheinet;
Er fraget ängstlich nach: Lebt unsre Fürstin noch?
Dann fängt er kräftig an zubeten:
Entreiß Sie der Gefahr, laß mich viel lieber doch
Für Sie des Todes Thal betreten!
Was öffnet sich? wen seh ich dort?
Die Gottesfurcht liegt auf den Knien;
Der Altar raucht, und jedes Wort
Sucht Sie der Gruft noch zu entziehen.
Ihr Heldengeist lehrt uns im Glauben standhaft seyn,
Sie hilft sein Göttlich Reich erweitern,
Und sucht der Armen Nacht durch Ihren Gnadenschein
Mit Schutz und Beystand zu erheitern.
Die Wissenschaften zittern schon,
Und sehn ihr seltnes Glück verschwinden.
Sie rief sie selbst an ihren Thron,
Und ließ sie sichern Zutritt finden;
Ihr schneller Geist drang durch bis in den tiefsten Grund,
Die Wahrheit selbsten einzusehen;
Ihr prächtig Denkmal macht der späten Nachwelt kund
Wie eifrig es von ihr geschehen.
Wer hört nicht, wie die Staatskunst klagt,
Da Tod und Leben um Sie kämpfen;
Wie viel Ihr Heldenmuth gewagt,
Der Frechheit wilde Brut zu dämpfen?
Wie hoch das kluge Reich den weisen Rath geschätzt,
Wenn Sie den schweren Scepter führte;
Wie sich das freye Volk an Ihrer Huld ergetzt,
Wenn Sie recht Königlich regierte.
Doch, wie? du bleibst vor diesmahl taub;
Du wilst den harten Schluß nicht ändern,
Und wirst durch den verwegnen Raub
Die lange Quaal von vielen Ländern!
Ja! Caroline stirbt! Jedoch, Sie stirbt vergnügt,
Und krönt durch diesen Tod Ihr Leben;
Ihr Königlicher Geist hat rühmlich obgesiegt,
Ihm wird die Ewigkeit gegeben.

Meter: iambic
389. Wer's flieht, der findet's
by Gerhard Tersteegen

Kreuz, wer dich sucht, dich nimmer hat;
Such' ich dich nicht, du läßt dich finden.
Drum weiß ich keinen bessern Rat,
Als mich mit dir fein willig zu verbinden.

Meter: iambic
AMO LAS CARABELAS DE CRISTÓBAL...
by Rubén Darío

Amo las carabelas de Cristóbal
porque iban sin rumbo sobre el mar;
y porque desplegaban blancas velas
sobre la inmensidad del mar azul.
Galleta dura y pescado podrido
para los héroes fue pan de ilusión;
y era Catay la esencia de su esencia
fundiendo en sol lo que era voluntad.
De agua profusa y cielos mentirosos
hicieron su coraza de esperar;
sueños de luz y páginas de Antillas
a su hogar dieron esperanza y sol.
El Santo Cristo que estaba a su puerta
les dio la vida con la fe de Dios.

Meter: polymetric
Zda vyslovím, co tají srdce hlubiny,
by Adolf Brabec

Zda vyslovím, co tají srdce hlubiny,
než podzimní přiletí větry chladné,
než vše zas zmizí jako vodní bubliny
a nezbude tu upomínky žádné?
Ó obzory, ó úzké, děsné, stísněné,
jak člověk pohlíží do hlubin světa,
když ztratil vše i illuse své vysněné,
když ztratil poslední svá mladá léta?
Je jiný zevnějšek a jiný život duševní,
jak směji já se, jak se směje děcko,
jsou zašlapány mládí květy poslední,
jsem jiný sám, je jiné všecko.
My teprv rádi máme, co již ztraceno,
a dovedeme všecko jinak chápat,
když sta mil vše již od nás vzdáleno
a nám zbyl vzpomínek jen krásný západ...

Meter: iambic
- XCVII -
by Lope de Vega

Tristezas, si al hacerme compañía
es fuerza de mi estrella y su aspereza,
vendréis, a ser en mí naturaleza,
y perderá su fin vuestra porfía.
Si gozar no merecen de alegría
aquellos que ni saben qué es tristeza,
¿cuándo se mudará vuestra firmeza?
¿cuándo veré de mi descanso el día?
Sola una gloria os hallo conocida,
que si es el fin el triste sentimiento
de las alegres horas de esta vida,
vosotras le tendréis en el contento,
mas, ¡ay!, que llegaréis a la partida
y llevarase mi esperanza el viento.

Meter: iambic
“Faith” is a fine invention (202)
by Emily Dickinson

“Faith” is a fine invention
For Gentlemen who see!
But Microscopes are prudent
In an Emergency!

Meter: iambic
Moderní píseň milostná.
by Jaroslav Kvapil

Den každý volá: „K práci vstaň!“,
den každý volá: „Vzpomínej,
v pot práce ponoř tvrdou dlaň
a svoje srdce v touhy rej!“
Tak víno snů mou vzbouří krev,
když práce krev mou vystřebe,
a práce má jest jak můj zpěv
jen pro tebe, jen pro tebe.
Bych mohl tebe milovat,
svou prací musím zápasit –
bych ve své práci umdlel rád,
v svém srdci musím tebe mít.
A slza snů i práce pot
mne povznášejí do nebe –
vždyť kanou s tváře o závod
jen pro tebe, jen pro tebe!

Meter: iambic
- XXXIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Por tan difícil parte me han llevado
los importunos años que he vivido,
que aun bien el medio de ellos no he cumplido,
y mil veces el fin he deseado.
Y toda la esperanza por do he andado,
de un mal a otro mayor siempre he venido;
en fin, a tal extremo soy traído,
que no puedo temer más triste estado.
Ansí que, ya sin bien, sin confianza,
estoy de aqueste mal, que ahora muero,
podría ya muy bien hacer mudanza;
mas tanto por la causa mi mal quiero,
que siento que me estraga la esperanza,
y estoy harto mejor si desespero.

Meter: iambic
1L: Der graue Winter hat bereit
by Georg Philipp Harsdörffer

Der graue Winter hat bereit
Mit rauhem Frost und Traurigkeit
Die Felder überdecket,
So die begrünte Frühlingszeit
Erfreulich auferwecket.
Die Fluthen sind nun eisenhart,
Das Wasser ist fast harnischart,
Mit Wollenschnee erweichet,
Die Erde mit der Ruhe bahrt,
Bis sich die Sonn' erzeiget.
Wann unsre Herzen sind erstarrt
Und von der Sünde marmorhart,
Kann sie das Kreuz erweichen.
Des Höchsten Gnad' ist sonnenart,
Wenn wir sie nur erreichen.
Der kurze Tag, die lange Nacht
Hat Manchen viel Verdruß gebracht
In Sünd und Lasterleben.
Wer hat an seine Seel' gedacht,
Die muß in Nöthen schweben?
Gerechter Gott in Ewigkeit,
Der Du verwandelst Jahr und Zeit,
Bleib' nun bei uns in Gnaden.
Du Sonne der Gerechtigkeit,
Schütz' uns vor allem Schaden!

Meter: iambic
Louse Hunting
by Isaac Rosenberg

Nudes—stark and glistening,
Yelling in lurid glee. Grinning faces
And raging limbs
Whirl over the floor one fire.
For a shirt verminously busy
Yon soldier tore from his throat, with oaths
Godhead might shrink at, but not the lice.
And soon the shirt was aflare
Over the candle he’d lit while we lay.

Then we all sprang up and stript
To hunt the verminous brood.
Soon like a demons’ pantomime
The place was raging.
See the silhouettes agape,
See the gibbering shadows
Mixed with the battled arms on the wall.
See gargantuan hooked fingers
Pluck in supreme flesh
To smutch supreme littleness.
See the merry limbs in hot Highland fling
Because some wizard vermin
Charmed from the quiet this revel
When our ears were half lulled
By the dark music
Blown from Sleep’s trumpet.

Meter: polymetric
Pegnesische
 Frülings-Freude.
by Sigmund von Birken

In stiller Einsamkeit/ mit frommer
ist bässer/ als mit Schuld üm lose Leu-

Meter: iambic
- CVIII - Al Santísimo Sacramento
by Argensola

¡Oh enigma, adonde amor cifra la historia
de cómo vence a Cristo, y cómo ordena
que a comer nos le de una sacra cena,
efecto superior de la victoria!
En ti de su pasión la gran memoria
mejor que en los triunfales himnos suena;
de cuya gracia queda el alma llena,
resguardo fiel de la futura gloria.
¿Qué convidado habrá que satisfaga,
aunque le preste méritos el cielo,
a caridad, Señor, tan estupenda?
Cubierto estáis; mas no nos niegue el velo,
que acá en el tiempo nos dejáis por prenda
lo que en la eternidad nos dais por paga.

Meter: iambic
VYPROVÁZENÍ.
by Václav Hanka

Když sem svou Lidušku
vyprovázel domů,
sed sem si s ní na drn,
co je potom komu?
Však sme my zlého nic
spolu nedělali,
my sme jen upřímě
spolu rozmlouvali.
Já jí stisk ručinku
zajikav se v řeči:
„Kdybys ty Liduško
byla trochu věčší.“
Sklopila očičky,
od jejich pak lící,
jak byly zarděly,
mohby rozžit svíci.
Já zas k ní „divčinko
co pak tě to mrzí?“
v tom na mne kanuly
její horké slzy.
„Neplač ach zlatinká!
co pak se ti stalo?
vždyť pak ti srdce mé
vždycky plápolalo.“
V tom sem ji milostně
k srdci svému vinul,
celý jsa opojen
v rozkoši sem plynul.
Tichounký měsíček
vystupoval bledě,
když sem ji políbil,
smál se na nás hledě.
„Zejtra se sejdeme,“
svatě sme si řekli,
v tom se cos zašustlo,
ach jak sme se lekli!
Pak sem ji teprva
doprovodil domů;
ještě ji políbil,
co je potom komu?

Meter: polymetric
El Coburgo de Celedonio
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Sin oro poseer, plata ni cobre,
se casó Celedonio con Tomasa,
porque es rica la novia, y en su casa
pretende que el boato se le sobre.
Y él, que antes era celibato y pobre,
hoy se contempla con esposa y casa;
come y bebe a sus anchas, y sin tasa
y él, que antes era celibato y pobre.
Pero ¡ay! que la fortuna, de repente,
que le llevó Tomasa al matrimonio,
pronto le hizo cosquillas en la frente
¿Y qué se siente en las sienes Celedonio?
¿Será tal vez -respóndame el prudente
lo que en ellas le, pintan al demonio?

Meter: polymetric
A la Purísima Concepción
by Juan Justiniano

De Dios en gracia a confundir naciste
del aliento infernal la saña impura,
y Madre de Jesús, de Virgen pura,
jamás el brillo divinal perdiste!
Es la lumbre del Sol pálido y triste
destello del fulgor de tu hermosura:
del cielo gozo, del mortal ventura,
do el manto extiendes el dolor no existe!
Quién más gloria que tú, que el labio sellas
a la inmunda impiedad, y por corona
aureola inmortal ciñes de estrellas!
Que te aclama la fe reina y matrona,
y amor del justo! que la luna huellas,
y el ángel a tus pies himnos entona!

Meter: iambic
Reposo
by Mercedes Matamoros

Como errante viajera fatigada
quiero olvidar del tiempo en que
                  he vivido
la punzadora espina que me ha herido
y la copa de néctar rebosada
Ni aun siento abandonar la bien
                     amada
tierra hermosa del sol en que he nacido;
¡tanto mi corazón ha padecido
de su triste existencia en la jornada!
Quédanse aquí la gloria, los amores,
los diamantes, los pájaros, las flores,
cuanto a gozar y sonreír convida;
mi único anhelo es verme sepultada
en el seno del Todo o de la Nada,
y no tornar a conocerte ¡oh, vida!

Meter: polymetric
V MLZE.
by Jaroslav Vrchlický

Večerní mlhy v divém tanci spějí
přes holá čela skalných balvanů,
jak by to byly v boje plachém reji
obrovské stíny dávných titanů.
A slunce v pádu v jejich let se noří
a v nich své šípy láme zlacené...
ó takto krví srdce moje hoří,
když hledám v sobě božství ztracené.
Ó kéžby srdce v upomínek šeru
jak v mlhách měsíc zdřímlo na chvíli!
vždyť i ten vánek usnul na jezeru
a jenom časem rákos zakvílí.
O zašlé touze zní ta píseň dumná,
o klamných snech, o věčném zápasu,
a v novém pláči hne se třtina šumná,
jak v srdci mém by našla ohlasu!
K modlitbě noční havran v mraku volá,
zem oblékla se v roucho smutkové,
oltářem jejím – tato skála holá,
dým z oběti – to sloupy mlhové.
Posvátné ticho... plamen šlehne výše –
to červánků jest rudá záplava...
ó, z těchto žárů co to na mne dýše,
to za obět mé srdce skonává.
Na rubáš zemi nebe mlhy dává,
červánků růže v šeru uvadly,
a z hlubin nebes tajemná noc vstává
a opírá se o hor zábradlí.
S ní myšlénky mé vrátily se k zemi
a dávná touha zas mne jímala,
jak by ta noc i se hvězdami všemi
po celý den v mém srdci dřímala.
V kotouče mlhy dělí se a pojí,
jak duchů řady táhnou k měsíci,
v jich šerý plášť zem zahalena stojí,
jak před oltářem žena kající.
Slyš vzdechy její – větrů žalování,
a hvězdy v pádu – slzné křišťály...
ó jaký div, že kouzlem vzpomínání
bolesti staré v slzách zaplály!
Ó kdybych mohl unavený bolem
zde věčně státi v němém strnutí,
až velduch světa v mlze lít’ by kolem
a hvězdnou se mne dotek’ perutí!
Leč k čemu hostím takové sny v lebi?
sem na ně sluncem mého nadšení!
vždyť neurvu-li nesmrtelnost nebi,
což pak jsem víc, než mlha v jeseni?!
Ta báj života... kdo ji vyslech’ celou
bez žalných slz a s čelem bez vrásky?
ty její růže trní v cestu stelou,
a v posled mřeš, jak žil jsi bez lásky!
Pak v perlách rosných tužby tvoje skanou
a v temné noci najdeš přítele,
pak hvězdy slávy v mrtvém srdci vzplanou
a bílé růže chladném na čele.

Meter: iambic