PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Álvaro Cubillo de Aragón

Llegó a la suma elevación Mariana,
pisó la última línea sus grandeza;
adoleció en lo grande; ¡qué fineza!
del peligro vivió ¡qué soberana!
En púrpura, en clavel, en nieve, en grana
la esmeralda rompió de su belleza;
ocasionando el riesgo a tanta Alteza,
flor que desabrochó su Abril temprana.
Dio a España sucesor, hizo inmortales
las victorias de sustos, y temores
con el laurel debido a tanta hazaña
Viva, y el Sol la de rubios cendales,
sobre azafates de encarnadas flores,
gloria a Felipe, y Príncipes de España.

Meter: polymetric
- 1127 - Jornada I, APELES
by Lope de Vega

¡Qué presto que se ciega el más prudente
viendo una bella y celestial pintura!
¡Qué bien le llaman al amor locura,
instantáneo furor, fuerte accidente!
Cogiome una belleza de repente,
no pude discurrir en mi cordura.
Mas ¿qué mucho ¡ay de mí! si una locura
a Júpiter sujeta omnipotente?
Miré, cegueme, en fin, quedé vencido,
tengo un rey por contrario altivo y fuerte
a eternos celos quedo condenado
pues jamás ha de ser sino vencido
ni podrá desear mi triste suerte
mayor ventura que o haber mirado.

Meter: iambic
-IV- A una fuente en que salió a mirarse Lísida
by Quevedo

Fuente risueña y pura (que a ser río
de las dos urnas de mi vista aprendes,
pues que te precipitas y desciendes
de los ojos que en lágrimas te envío),
si en mentido cristal te prende el frío,
en mi llanto por Lísida te enciendes,
y siempre ingrata a mi dolor atiendes,
siendo el caudal con que te aumentas mío;
tú de su imagen eres siempre avara,
yo prodigo de llanto a tus corrientes,
y a Lísida de la alma y fe más rara.
Amargos, sordos, turbios, inclementes
juzgué los mares, no la amena y clara
agua risueña y dulce de las fuentes.

Meter: polymetric
XXIII. Marji.
by Gustav Pfleger Moravský

Když v měkké náruči’s mne kolíbala
Mou celou duší v lásce objatá:
Když ústa žhavá rty mé celovala
To vzájmu ke mně ohněm rozňatá:
Tu v oku temném city své jsem čítal
A na celý jsem zapomenul svět;
Vždyť nebem plným byl mi ten tvůj hled,
Jenž shloubiti se v slastí vír mě vítal.
A tvých polibkův roznícené chvění,
Ký plamen rozežehlo v prsou mých!
Jakým se ruchem duch můj v zachvácení
Vynášel v říše světův blažených!
Mé divé touhy ztichly ve tvém dechu,
A v sladké nytí duši stopily;
V milostné lnutí bol můj rozlily
Ve slzách vroucích, v úlevném i vzdechu.
Ó že v tvých rukou nemohl jsem sníti
Ten překrásný sen lásky na věky!
Žel! že mi bylo, zas se probuditi,
Bych v pláči s světem vodil nářeky!
Ty’s porušila slib svůj volně daný,
Ty’s zklamala mou lásku planoucí,
A v úsměv dala slzy kanoucí,
Jež zalívaly ráj můj zčarovaný!...
Ať běžný čas můj obraz z duše tvojí
Navěčně shloubí v zapomínky stín,
Ať květné štěstí tvoje touhy skojí,
A v skutečnosť se změní přání kyn:
Přec jedno bolné v duši uspomnění
Tvou slasť plynoucí bezděk zakalí,
A srdce tvé až k slzám rozžalí,
Že’s blaho mé uvrhla v porušení.
Ach! celý svět rozhořčen lásky ztrátou,
A ducha život jí jest zvrácený;
Bolestí nikým – nikým nepojatou
Je schromen jeho vzlet kdys plamenný.
A srdce drahé věno: vřelé city,
Ty mrazem smrtným tlejí v umdlení,
V němž zárod záhuby a umření
Se tají v nitra mého hloubi skrytý.
Když slasť se lásky ke mně usmívala,
Tu nemoh’ jsem ji všecku pojmouti,
A v rozkoši té duše zanikala
Hrozíc se sama s sebou minouti:
Ó kéž i bídu zapomene svoji,
Již neosmělí se těď ani sníť:
Sic všecken pozůstalý ještě cit
Ten nevýslovný bol umrtví v boji...

Meter: iambic
ČERNÁ POLE.
by Josef Merhaut

Má samostatná, hrdá země ostrovní
nad příboj města ční, ta tmavá rýha!
Můj tichý Kristus z půdy svobodné tu pní,
od bahna země k slunci ruce zdvihá.
Víš, tenkrát v podzim jak ten vítr hluchý táh’,
jak od plic města na nás byl by honěn!
Však siláky, viď, hochu, nepovalí v prach –
jdeš také k slunci, nad svou prací skloněn.
A přišel’s, bratře, za mnou v černou prsť mých cest
ne s barvou jen a s těžkou knihou mojí –
i Tebe pálil puch kupčících měst,
a srdce tvoje práhlo po pokoji –
Tak z černé půdy jedny květy vzrůstaly,
a tam, kde obzor vlní čára křivá,
kdes v mlhách duše naše duo zpívaly:
mé slovo a Tvá barva zádumčivá...

Meter: iambic
104. Auf die Hütte des Irus
by Gotthold Ephraim Lessing

Vorbei verwegner Dieb! denn unter diesem Dache,
In jedem Winkel hier, hält Armut treue Wache.

Meter: iambic
by Johann Wolfgang von Goethe

Glaubst du denn von Mund zu Ohr
Sey ein redlicher Gewinnst?
Ueberliefrung, o! du Thor!
Ist auch wohl ein Hirngespinnst.
Nun geht erst das Urtheil an.
Dich vermag aus Glaubensketten
Der Verstand allein zu retten,
Dem du schon Verzicht gethan.

Meter: trochaic
ROMANCE O JAŘE 1848
by Jan Neruda

Čas oponou trhnul – a změněn svět!
Kam, kam padlo lidstvo staré?
Ej kamkoli tázavý letěl hled,
vše nové, tak mladě jaré!
A ve vzduchu šuměla divná báj
a pěl nám ji sad, pěl ji haluzný háj,
i pěl nám ji údol i horstva tem,
a pěla ji celá nám širá zem
a pěli jsme: „Volnost – volnost!“
Tak lesklá teď čela, tak kyprý ret
a pohled tak vlhce řásný,
krev na rubín mladla, sval změnil se v květ
a každý byl člověk krásný!
Nám ve jedno splývala noc a den,
den samá byl tužba, pln záře sen –
my chvěli se, nevěděli oč,
my smáli se, nevěděli proč –
ach příznaky první lásky!
Jak ku svatbě hluknul se mužstva roj,
druh druhovu ruku třímal,
a jasavě kupředu šel ten voj,
byť osud i v děla hřímal.
Kde klobouk, tam péro, kde bok, tam zbraň –
kdo tyranem, prchni, chraň se, chraň,
jeť ztracen, kdo ve smích by statnost bral,
z těch každý by stokrát život dal
„Za národ i lidstvo celé!“
I příroda všude se leskla kol,
den každý jak vyhejčkaný,
měl modroučkou na sobě kamizol
a zlatem byl obetkaný.
Kraj celý jak bálová síň se skvěl,
kdes pod zemí hudba, vždyť tančil, kdo šel –
sám pánbůh nás pokynem k tanci zval
a blažen se nad námi usmíval:
„Nuž konečně lidmi tedy!“

Meter: amphibrachic
Zvuky zvonu.
by Josef Kuchař

Posvátné jsou zvuky zvonu,
Svatý kovu vážný hlas,
Jenžto věští osud lidský,
Budí k spáse, měří čas.
Zvuky zvonu slabé dítko
Volaj’ v světa bol a slasť,
Jinocha, by znát’ se učil
Nad hvězdami novou vlasť.
S večerem když den se snoubí,
V sen se kloní sad i stráně,
Tu zvon v svatém šeru pějě
Zbožně tiché: „Anděl páně.“
Po nebi když zář se leje,
Bitvy zařve divý hluk,
Za zdar vlasti, spásu země
Prosí zvonu smutný zvuk.
A když svadly tváří růže,
Člověk v úzké rakvi sní,
Tu mu tiché „s bohem“ k hrobu
Smutné hrany zvonu zní.

Meter: trochaic
1L: Ein altes Mütterchen kam, müd vom Tragen,
by Karl Henckell

Ein altes Mütterchen kam, müd vom Tragen,
– Sie trug von Fallholz wohl die schwerste Last –
Den Weg daher, den jüngst wir eingeschlagen
Zu Waldeswirtschaft und Erfrischungsrast.
Sie wünschte freundlich, trotz der Rückenplagen,
Uns: »Guten Tag, ihr jungen Leut', und laßt
Das Leben euch noch manches Jahr behagen ...
Ich möchte heimgehn, mir verleidet's fast.«
Und scheu sogleich: »Man soll es ja nicht sagen.
Doch meine Füße wollen schon nicht mehr,
Es wird mir schwer in meinen alten Tagen.«
Dankt gütig für geringe Wegeszehr
Und schleppt sich mühsam mit dem Bündel weiter. –
Ein Lerchlein sang auf goldner Himmelsleiter.

Meter: iambic
Na polní stráni.
by Bohuslav Květ

Ten koutek blaho samoty mi vždycky dal,
už řadu let tu v létě sedávám.
Dřív’ drahý synek můj si tu vždy s kvítím hrál
a teď tu tich a smuten sedám sám.
Stráň polní, jež se nad městečkem vypíná,
zříš odtud jasně domů do oken
a pod tebou se vlní žita, klas jich zrá,
ční v dáli horstvo jak pohádka, sen...
Tu pohled hluboký já do přírody mám,
o tajích věčnosti tu rozjímám
a jako od života odpoután já sním,
že Bohu blíž jsem tady s žalem svým...

Meter: iambic
X. Když byla jabloň plna růží,
by Vítězslav Hálek

Když byla jabloň plna růží,
mou duši lahodný jal sen –
mně světa mladost byla druží,
já prolíbal s ní noc a den.
Kraj v poupat mladotěsném šatě,
já člověk-dítě, s pravdou sen,
sny, myšlenky mé jako v zlatě,
a jako pravda lítly ven.
Pak celý svět byl jako z poupat,
jak z růží vykládaný sál,
myšlenky vstaly z hnízd a doupat,
a již co písně lítly dál.
Tu v duši zlatý úsměv házel
a milé chládky list i peň –
jak dítě prostý člověk vcházel,
a jako básník vyšel ven.

Meter: iambic
Zpět k fíku, přírodě...
by Stanislav Mráz

Zpět k fíku, přírodě, díte, ať máť
Melpoma v patrónu se v rozpak mění
vážnou i obavu mníc. K sudu ať
vzplá ještě heslo návratu v rmut v zmdlení.
Za vše vám podzimek fabule hraď
i umu, decembr sám v cauru chvění,
dým krásy leviathana kdy snění
vám za forellu debutu, čím. Raď
sám pastýř léna, motýl komédie
proč v pupy rakev vrátit má se, an
vnov tuba, kahan, plectron, syrinx vije
se v svor, laur, role, Apollinské v van
v střet nouze paleta, scal vděk ať sije.
Nač k škebli Mercura zpět v umu stan
v břeh štědrý. Sieclem Melpomeny věk buď zván!

Meter: iambic
- 4 - Jornada II, MAESTRE De La piedad ejecutada
by Lope de Vega

Santo primo de Dios, gloria del Cielo,
confesor, virgen, mártir y profeta,
del soberano Dios voz y trompeta
que anuncias la salud, pan y consuelo;
santo a quien reverencia todo el Cielo,
la fe cristiana y la morisca secta,
anunciador y celestial cometa
del Cordero inocente y ternezuelo;
a ti las llaves y la guarda toca
de esta ciudad, a ti te las presento:
si tú las quieres dar al turco, dalas;
que si tú no lo mandas por tu boca,
presto al Cielo homenaje y juramento
que no han de entrar, aunque les nazcan alas.

Meter: polymetric
- 4 - Acto II, DON JUAN
by Lope de Vega

Si fue descuido, mi cuidado siente
no haber en mí vuestro descuido hallado;
si fue cuidado, mucho habéis fiado
de mi descuido cuando el vuestro miente.
Mas, cuidado o descuido, el accidente
no halló mi pensamiento descuidado,
si os ofreció la vida mi cuidado;
que no hay dificultad que amor no intente.
Probar con vuestro guante corazones
crueldad indigna fue de vuestros cielos,
o de mayor imperio presunciones.
Y si quisiste dar a amor desvelos
para probarle, no busquéis leones,
que más difícil fue cayendo en celos.

Meter: iambic
Als ich ein Kind war
by Ernst Moritz Arndt

Als ich ein Kind war,
Was sah ich für Farben!
Himmlische Schimmer
Glänzten im Abendschein,
Glänzten im Morgenrot,
Und wann der Schlaf sanft
Einwiegte die Äuglein,
Gingen nicht Sonnen und Sterne
Dem träumenden Seelchen
Auf? Götterlichter,
Ach! der himmlischen Heimat
Selige Spiegel?
Als ich ein Kind war,
Was fand ich für Blumen!
Nicht bloß die blauen
Lieblichen Veilchen,
Nicht dich, rote Rose,
Blumenkönigin allein,
Nicht euch, ihr schneeweißen
Unschuldskinder, Lilien, allein –
Ach! noch zehntausend
Andere und andere
Schöner und duftender
Blühten da auch hier unten.
Wo sind sie blieben?
Als ich ein Kind war,
Was hatt' ich für Gespielen!
War nie allein
Einsam im grünen Wald,
Einsam im Felde.
Wer warst du, bunte Blume?
Wer du, kleines Bäumchen?
Und du, in den Zweigen
Singendes Vöglein?
Waret ihr nicht Engel
Freundliche Engel Gottes,
Mitfühlend, mitspielend?
Ach! du, die so schön war,
Junge lebendige Welt,
Wo gingst du hin?
Als ich ein Kind war,
Was hatt' ich für Träume!
Kann ich es nennen,
Was Namen nicht hat?
Kann ich euch zeigen,
Unvergängliche Bilder
Himmlischer Schönheit?
O meine Sehnsucht
Kennet euch noch und die nimmer
Rastende Liebe.
Himmlischer Vater,
Du, der uns alle
Seine Kinder nennet,
Dessen Geisteratems
Gebilde wir sind,
O mache mich wieder
Wie ein unschuldiges Kind!
Ach! nur ein Lallen,
Ein leises Stammeln
Jener Gefühle!
Jener Kinderspiele!
Nur einen Schimmer
Jener Gestalten!
Einen Ton jener Klänge!
O warum blieb ich
Nicht ewig ein Kind?

Meter: polymetric
Soneto amoroso
by Quevedo

¿Qué imagen de la muerte rigurosa,
qué sombra del infierno me maltrata?
¿Qué tirano cruel me sigue y mata
con vengativa mano licenciosa?
¿Qué fantasma, en la noche temerosa,
el corazón del sueño me desata?
¿Quién te vengó de mí, divina ingrata,
mas por mi mal que por tu bien hermosa?
¿Quién, cuando, con dudoso pie y incierto,
piso la soledad de aquesta arena,
me puebla de cuidados el desierto?
¿Quién el antiguo son de mi cadena
a mis orejas vuelve, si están cierto,
que aun no te acuerdas tú de darme pena?

Meter: iambic
Sterilemque tibi, Proserpina, vaccam
by Friedrich Schiller

Hekate! Keusche! dir schlacht ich die »Kunst zu lieben« von Manso,
Jungfer noch ist sie, sie hat nie was von Liebe gewußt.

Meter: iambic
NEBE.
by Josef Lukavský

Opojena ke mně jdeš,
ženuško má malá,
milována miluješ,
modré s nebe na mně chceš,
abys v něm pak spala.
Když ti modré s nebe dám,
ženuško má malá,
a v tom nebi tebe mám,
chci v něm býti také sám,
vždyťs mne tolik zvala.
A když jsme už v nebesích,
ženuško má malá,
tak to není žádný hřích,
když budeš spát v loktech mých,
abys dobře spala.

Meter: trochaic
MORITURI
by Josef Svatopluk Machar

Jdou zvolna k jatkám živou ulicí
koňové staří. Muži dva jdou s biči,
však šlehati je není příčiny.
Jdou bez odporu. Veteráni vojny,
drah koňských, drožek, vozů cihelních
jdou nyní cestou svojí poslední.
Je doslouženo... Čas je vzíti mzdu...
Jdou pro ni... Tři neb čtyři v řadě jdou
ty bědné kostry potažené koží,
jež na plecích a hřbetech prodřena.
A každý klopí k zemi hlavu svou,
snad unavenou resignací stáří,
snad – kdož ví, má-li zvíře předtuchy
a myšlenky o minulém a příštím...
Jsou slepci mezi nimi – nemoc snad
či úraz v službě světla zbavil je –
ti jdou tak podle sluchu s druhými.
A ti, kdož vidí, dívají se mdle
tím moudrým tmavým okem – tolik stesku,
němého hoře, tiché zoufalosti
na světě v žádném oku neleží –
Ostatně jdi svou cestou, člověče,
a nedívej se po nich zkoumavě:
není to dojem zrovna estetický
a zkazil by ti jistě náladu.

Meter: iambic
1. Uber das Sinnbild / Ein die Welt-Kugel beschauender Adler
by Catharina Regina von Greiffenberg

Die Göttliche Weißheit all Sachen regiret /
die kuglichte Erden weiß- wunderlich führet.
Alls wendet und lendet und endet der Herr:
den seinen zum bästen / und Göttlicher Ehr.

Meter: amphibrachic
- LXI -
by Argensola

Si conoces tus menguas, no te adules,
Cedro, a ti mismo, y eso que nos dices,
dilo allá a los que alquilan sus cervices
para mudar bufetes y baúles.
Que ya tus gracias, cuanto más las pules,
se arrojan en tu voz más infelices
que excrementicio humor por las narices
sobre esas canas pálidas y azules.
Si a las fuerzas penúltimas que guardas
para que el paso juvenil prosigan,
ignoras el honor que les ofreces;
caballos con su ejemplo te lo digan,
que ostentaron bozales y jaeces,
y ahora rozan jáquimas y albardas.

Meter: iambic
A přírodou-li kráčívám.
by Jaroslav Kozánek

A přírodou-li kráčívám,
jak by mně scházel jakýs tvor –
zrak s touhou těká do dáli
po nivách těch, do lesů, hor.
Tvor jakýs, přítel, nebo kdos,
by stále po boku mi dlel,
by se mnou zalkál, zaplesal
a srdci mému rozuměl.
A nikdo-li to nemůže,
vy aspoň vrány nade mnou
mne neopusťte – hovořte
svou řečí ke mně tajemnou.
Své srdce sdělím, vrány, vám;
pak rozleťte se v šírý svět –
snad přec se najde duše ta –
s ní pak se vraťte ke mně zpět!

Meter: iambic
20. Sotva nový rok se k zemi kloní,
by Jan Květoslav Klumpar

Sotva nový rok se k zemi kloní,
Již i spěchám, drahý (á)! přáti Vám,
Aby ten, jenž v nebi věčně tróní,
Ráčil Vás dlouho zachovati nám.
Kéž Vám stálé zdraví s očí září,
Kteréž truchlosti zrak nekalí;
Spokojnosti smích kéž s Vašich tváří
A radosti květ se nevzdálí!

Meter: trochaic
JAK ŠTĚP U CESTY POLEM...
by Josef Václav Sládek

JAK štěp u cesty polem
je ruka sedlákova;
tam trhá, kdo jde kolem,
a štěp zas rodí znova.
A naše tuhé šíje
jsou jako kleče pluhu;
čím hloub’ v zem přitlačí je,
tím víc to setbě k duhu.
A srdce, plná síly,
jak hluboká jsou studna;
krev od věků z ní pili
a po dnes nejsou u dna!

Meter: iambic
1L: Wo so viel Zentner Worte sind, da glaub es nur gar frey,
by Friedrich von Logau

Wo so viel Zentner Worte sind, da glaub es nur gar frey,
Das da nicht wol (ich sage viel!) ein Pfund vom Hertzen sey.

Meter: iambic
Der Weg des Frommen
by Christian Fürchtegott Gellert

Wer Gottes Wege geht, nur der hat großen Frieden,
Er widersteht der bösen Lust;
Er kämpft, und ist des Lohns, den Gott dem Kampf beschieden,
Ist seiner Tugend sich bewußt.
Er merkt auf seinen Gang, geht ihn mit heilgem Mute,
Wächst an Erkenntnis und an Kraft,
Wird aus der Schwachheit stark, und liebt und schmeckt das Gute,
Das Gott in seiner Seele schafft.
Ihn hat er allezeit vor Augen und im Herzen,
Prüft täglich sich vor seinem Thron,
Bereut der Fehler Zahl, und tilgt der Sünden Schmerzen
Durch Jesum Christum, seinen Sohn.
Getreu in seinem Stand, genießt er Gottes Gaben,
Wehrt seiner Seele Geiz und Neid,
Und ist, wenn andre gleich viel Weins und Kornes haben,
In Gott bei wenigem erfreut.
Schenkt seine Hand ihm viel: so wird er vielen nützen,
Und, wie sein Gott, guttätig sein;
Des Freundes Glück erhöhn, verlaßne Tugend schützen,
Und selbst den Feind in Not erfreun.
Ihm ist es leichte Last, die Pflichten auszuüben,
Die er dem Nächsten schuldig ist;
Die Liebe gegen Gott heißt ihn die Menschen lieben;
Und durch die Liebe siegt der Christ.
Er kränket nie dein Glück, schützt deinen Ruhm, dein Leben;
Denn er ehrt Gottes Bild in dir.
Er trägt dich mit Geduld, ist willig zum Vergeben;
Denn Gott, denkt er, vergibt auch mir.
Sein Beispiel sucht dein Herz im Guten zu bestärken,
Er nimmt an deiner Tugend teil;
Denn alle sind von Gott gezeugt zu guten Werken,
Und haben
Dies Heil der Ewigkeit, das hier der Fromme schmecket,
Erhöht sein Glück, stillt seinen Schmerz,
Gibt ihm Geduld und Mut. Kein Tod, der ihn erschrecket!
Im Tode noch freut sich sein Herz.

Meter: iambic
Oželení.
by Boleslav Jablonský

Zvony lkaly píseň žalostivou,
Za rakví lid kráčel ke hrobu;
Mezi lidem s tváří přetruchlivou
Slzící jsem spatřil podobu.
„Kdož to?“ táži se; – „choť zesnulého,“
Odpoví mi kdosi opodál;
„A ta mládež blíže rakve jeho?“
– „Dítky to, jimž on byl život dal.“
Zvonky ztichly, žalmy zaznívaly,
Rakev klesla na dno hrobové;
Dítky s matkou otce požehnaly,
Slzami jevíce hoře své. –
Blažen, kdo ví, nad jeho že rovem
Drahé oko slzu vyline,
Nad chladným že prachu jeho krovem
Horký lásky vzdech se rozplyne!
„Ach! kdož někdy na tvém zprahlém hrobě
Svlažující slzu vyroní?
Kdo, ach kdo tam v osamělé době
S modlitbou se Soudci pokloní?“
Takto vzdychna, oči své jsem sklopil,
Bolný cit proniknul duši mou;
Nemaje, kdo by mne slzou skropil,
Zaslzel jsem, ach! sám nad sebou. –
Umřel jsem! – ó nediviž se žádný;
Vímť, co žít jest a co umříti!
Komu duši odňal osud zrádný –
Tomu-li žít víc než nežíti?
Srdce mého duši nejmilejší,
Duše mojí srdce nejdražší –
Obé vzal mi v době nejmocnější,
V nížto zmařil sny mé nejblažší!
Umíral jsem – a hle! oko drahé
Oplakalo svého přítele!
Není-liž to umírání blahé,
Při kterémž i truchlí anjelé?
Ústa krásná za mne modlila se,
Očka slíčná pro mne plakala;
Na hrobě – mém srdci – v rajské kráse
Z každé slzy lilje zkvítala.
Přijmi dík můj, dcero vlasti milá!
Za oběť nad urnou bláhy mé;
Co tak čistá kněžka zasvětila,
Musí býti bohům příjemné!
Rci, čím zplatím perly oka Tvého,
Ježto zplodil outrpnosti cit? –
Perly z moře citu anjelského
Nemůže než anjel odplatit!

Meter: trochaic
Soneto
by Juan de la Cueva

Trujo Felino, o alcanzó de un nido,
un pajarillo al pelechar primero,
y en una jaula de un cuadrado acero,
mandándolo Tirena, lo ha metido.
Pero cuando la madre vino, y vido
del tiernecillo hijo el fin postrero,
la cárcel quiebra, al pollo lleva entero
con una cierta hierba que ha traído
Ya que Felino de Tirena el daño
piensa enmendar, poniendo a la
                     superba
el quebrantado acero allí delante
Mucho más le endurece; ¡ah caso extraño!
Que para quebrantar acero hay hierba,
y acero no, que un corazón quebrante.

Meter: iambic
20. Das Zeitliche ist Rauch
by Angelus Silesius

Alls Zeitlich ist ein Rauch; läßt du es in dein Haus,
So beißt es dir fürwahr des Geistes Augen aus.

Meter: iambic
33.
by Friedrich von Logau

Der mir funfftzig Gülden soll, waget zwantzig Gülden hin,
Daß er meine Zahlung nur möchte länger noch verziehn.
Schaut! wie ist der gute Mann abgerichtet auff Gewin!

Meter: polymetric
Vlastenci – u piva.
by František Ladislav Menhard

„Hoj, Sokolíci, mužně v před!“
tak mnohý zpívá, hřímá –
však při pivě jen – na to hned
zas líně zívá, dřímá...

Meter: iambic
-XLIV-
by Hernandode Acunya

En muy suave aunque en muy gran tormento
vivo, y arderme siento en dulce fuego,
do en vivas llamas hallo un gran sosiego
y en extrema pasión contentamiento.
¿Con qué manera de agradecimiento
pagaré amor que en tal desasosiego,
y en el extremo de pasión do llego,
me tiene con su causa tan contento?
Sólo mostrarme puedo agradecido
en contentarme ahora y en pesarme
que me halla Amor tal pena dilatado;
que pues tal ocasión había de darme,
con razón llamaré tiempo perdido
el que sin padecer se me ha pasado.

Meter: iambic
Sonetos íntimos
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Lira infeliz en que en pasados tiempos
mi esperanza y mi afán canté dichosa,
y halagüeña a mis sienes
                  ofreciste
tal vez del genio la inmortal corona,
adiós, adiós; a mi existencia unida,
sufre también la suerte que me toca
Adiós por siempre, juventud que huyes,
noble ambición, imágenes hermosas,
que acaso vi, mi frente coronando
con un laurel de inmarcesibles hojas;
esperanzas de un bien, dichas inmensas,
¡ay! tan inmensa como fuisteis cortas,
quedad todas adiós... ¿Y habéis
                  podido
sin que muriera yo, morir vosotras?

Meter: iambic
ZA MLADOSTÍ. (I.)
by Josef František Karas

Ty časy, kdy vše hřmělo v tobě,
se nikdy více nevrátí,
o mnohý sen je člověk chudší
a hlava prosta závrati,
jež jímala ji v dobách oněch,
kdy z retů dívčích toužil’s pít,
kdy každý den nes’ vzněty nové,
kdy opájel tě hvězdný svit
a tlukot ptáků v hustém četí,
stlumený zurkot pramene –
vše pominulo, oněměl hvozd
a stichlo srdce zmámené,
je člověk jako rampouch ztuhlý
a nedojme ho dívčí smích,
pro rukavičku neskloní se,
již kdysi dvorně k retům zdvih –
a kde dřív oheň citu hořel,
dnes rozum loučí svítí si,
a vznět-li nový přec se ozval,
sarkasmem hned jej promísí.
Však někdy večer... Ano, večer,
když noc dnu sedla v zátylí,
u okna stařík zkormoucený
po prchlém mládí zakvílí.

Meter: iambic
51. Na mladého manžela.
by Matěj Josef Sychra

Straníš prý se od ženušky své až hrůza,
Snadli z křehotinky zlíhla se Medusa?

Meter: trochaic
Xi.  Auf den Sontag deß in dem Tempel er-
 scheinenden Messias/ oder den  I.  Nach dem
 Fest der Weisen. Luc. 12.
by Andreas Gryphius

Der ists mein Hertz den Gott vor allen hat verehret
Mit deß Geistes Frewden Oel/ dessen wort die See-
len rührt/
Gleich als stralen lichter glutt/ der Zung/ Aug vnd Sinne
regirt/
Vnd was noch künfftig weiß’t/ der hier die Lehrer lehret.
O wol dem der den Rath deß weisen Vaters höret!
Welcher in deß HErren krafft nicht gemeine reden führt/
Vnd als aller Heyden trost seinen newen Tempel zihrt/
Den Tempel/ dessen Ruhm Er gegenwertig mehret.
Laß Seele/ laß wie Er das schlechte Vaterland/
Laß Freunde/ Statt vnd weg/ laß deiner Mutter Hand/
Vnd bleib wo Jesus jhm sein Vatter theil erkohren.
Hier such jhn/ weñ du wilt/ hier schleußt Er niemand aus/
Hier hält Er Mittags Ruh/ hier ist sein eigen Hauß
Hier findt jhn/ wer bey nacht vnd Jrrthumb jhn verlohren.

Meter: iambic
- CLXVII -
by Juan de Tassis y Peralta

Debe tan poco al tiempo el que ha nacido
en la estéril región de nuestros años,
que premiada la culpa y los engaños,
el mérito se encoge escarnecido.
Ser un inútil anhelar perdido,
y natural remedio a los extraños;
avisar las ofensas con los daños,
y haber de agradecer el ofendido.
Máquina de ambición, aplausos de ira,
donde sólo es verdad el justo miedo
del que recibe el daño y se retira.
Violenta adulación, mañoso enredo,
en fe violada han puesto a la mentira
fuerza de ley y sombra de denuedo.

Meter: iambic
El Misterio de la Encarnación
by Vicente Colorado

Halló un marido a su mujer preñada,
después de dos o tres años de ausencia,
y la mujer, al verse en su presencia,
se sintió doblemente embarazada.
-¿Cómo fue? -dijo él -Y ella, turbada:
Sin detrimento fue de mi conciencia;
concebí sin dolor ni violencia
siendo antes y después siempre honrada.
Llevándose las manos a la frente
el marido exclamó: ¡Mucho lo dudo!
-¡Dudas de Dios! -dijo ella santamente.
Y él, aterrado, resistir no pudo
por más tiempo su error, y fue creyente,
que viene a ser lo mismo que cornudo

Meter: polymetric