PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Za panování sultána Machmuda.
by Emanuel Züngel

Přišel derviš přehladový
kdysi k panu vezírovi,
za přímluvu jeho ždát,
aby dostal denní plat.
„Dostaneš jej“ – vezír poví,
„slíbíš-li však sultánovi,
že mě naučíš, bosáku,
tajuplné řeči ptáků!“
Derviš svolí. – Sultán sám
bohatší o jeden klam. – –
Za nějaký na to den
sultán v honbu zapředen,
s vezírem se mile baví;
„Znáš-li řeč už ptáků,“ praví,
„tedy pověz, co ti dva
kalousové povídají!“
Vezír s odvětí se tají.
„Mluv, sic padne hlava tvá!“
„„Nuže, pane pánův všech,““
vezír konečně si vzdech',
„„povím ryzí pravdu věru;
jeden syna druhý dceru
má i ptá se otce syn,
co chce otec nevěstin?
Ten pak blázen v světě jedin
žádá pět set zpustlých dědin!
„Což je o ty!“ volá druh –
„tisíc dám jich, živtě bůh!
dokud sultán Machmud vládne,
není o ně nouze žádné!“““ – –
Sultán v chápavosti kos,
do hrstě vzal rychle nos. –
Kdo se dotknuta tím cítí,
ať se rovněž za svůj chytí!

Meter: trochaic
1L: Wie bist Du blühend schön und hold,
by Ada Christen

Wie bist Du blühend schön und hold,
Die Augen blau, die Flechten gold,
Dein weiches, liebliches Gesicht
Ein frommes, rührendes Gedicht!
Wie bist Du keusch und engelrein,
Gleich einem milden Strahlenschein;
Der Unschuld Zauber Dich umfließt,
Dein ganzes Wesen übergießt.....
Schau' ich dich wieder über's Jahr,
Bist Du des süßen Zaubers bar –
Heut' zählt ja Deine Mutter schon
Für Zukunftsschmach erfeilschten Lohn!

Meter: iambic
1L: Seit du von mir weggegangen,
by Betty Paoli

Seit du von mir weggegangen,
O welch brennendes Verlangen
In mir aufgelodert ist!
Ja! ich mußte dich vermissen,
Um zu lernen, um zu wissen,
Wie so süß, du Liebster! bist.
Rings umrauscht vom Sturmesgrimme
Scheinet deine theure Stimme
Nur noch süßer meinem Ohr;
Aus der Nacht voll finstern Qualen
Taucht in nur noch hellern Strahlen
Deiner Schönheit Glanz empor.
Mehr als in Besitzes Flammen
Schauert Herz in Herz zusammen
Bei der Trennung dunkelm Weh,
Und die Seele, bang und trübe,
Flüchtet sich in ihre Liebe
Wie zum Quell das wunde Reh.
Schweigendste der Einsamkeiten,
Wolle du dich schirmend breiten
Um mein träumerisches Herz,
Daß, in tiefem Weltvergessen,
Es sich hingeb' unermessen
Einem einz'gen Glück und Schmerz.

Meter: trochaic
- 17 - Sonetos espirituales Al Santísimo Sacramento
by Pedro Espinosa

Guardan a un señor preso con preceptos
rigurosas los guardas diligentes;
mas en le pan le esconden los parientes
un papel y le avisan los secretos.
Tal guardan los sentidos indiscretos,
examinando cosas diferentes;
mas, escondido Dios en accidentes,
avisa al alma presa sus conceptos.
Bien que a Cristo no vemos ni sentimos,
mas la fe certifica con su sello
que en Pan se pasa al alma por la boca.
Creer manda otras cosas que no vemos,
y aquí creer nos mandó contra aquello
que ven los ojos y la lengua toca.

Meter: iambic
NOŽKA.
by Jaroslav Vrchlický

Nožko bílá, nožko malá,
tys mi věru udělala,
s elfy ty jsi ve vrb stínu,
v tymianu, rozmarinu
skákala a tancovala.
Nožko malá, nožko bílá,
koketně jsi teď se skryla,
abych snil, že ve vrb stínu,
v tymianu, rozmarinu
odpočívá z ráje Víla.

Meter: trochaic
Let me not to the marriage of true minds (Sonnet 116)
by William Shakespeare

Let me not to the marriage of true minds
Admit impediments. Love is not love
Which alters when it alteration finds,
Or bends with the remover to remove:
O, no! it is an ever-fixed mark,
That looks on tempests and is never shaken;
It is the star to every wandering bark,
Whose worth’s unknown, although his height be taken.
Love’s not Time’s fool, though rosy lips and cheeks
Within his bending sickle’s compass come;
Love alters not with his brief hours and weeks,
But bears it out even to the edge of doom.
    If this be error, and upon me prov’d,
    I never writ, nor no man ever lov’d.

Meter: iambic
Soneto
by Diego de Silva y Mendoza

Una, dos, tres estrellas, veinte, ciento,
mil, un millón, millares de millares;
¡válgame Dios, que tienen mis pesares
su retrato en el alto firmamento!
Tú, Norte, siempre firme en un asiento,
a mi fe será bien que te compares;
tú, Bocina, con vueltas circulares,
y todas a un nivel, con mi tormento.
Las estrellas errantes son mis dichas,
las siempre fijas son los males míos,
los luceros los ojos que yo adoro,
las, nubes, en su efecto, mis desdichas,
que lloviendo, crecer hasta los ríos,
como yo con las lágrimas que lloro.

Meter: polymetric
Estudia, trabaja, descansa – Estudia
by Elías Calisto Pompa

Es puerta de la luz un libro abierto:
entra por ella, niño, y de aseguro
que para ti serán en lo futuro
Dios más visible, su poder más cierto
El ignorante vive en el desierto
donde es el agua poca, el aire impuro:
un grano le detiene el pie inseguro;
camina tropezando: ¡vive muerto!
En ese de tu edad Abril florido
recibe el corazón las impresiones
como la cera el toque de las manos;
estudia y no serás cuando crecido
ni el juguete vulgar de las pasiones,
ni el esclavo servil de los tiranos.

Meter: iambic
Nec bene cum nec sine illis
by Ludwig Eichrodt

»mit ihnen ist zu leben nicht,
Und ohne sie wer hielt es aus!«
Ein weiser Mann erfand den Spruch,
Der Weise nahm sich viel heraus.
Von Weibern sprach er, und ich glaub,
Der Biedermann, er hatte Recht,
Wer wüßte Herr sich ohne sie,
Wer liebend fühlte sich kein Knecht?
Wer wünschte sich der Schmerzen Zahl,
Die Leidenschaft ohn Ende bringt,
Wer lebte dieses Leben aus,
Der Liebe fern, die einzig jüngt?
Wer jauchzte nicht zum ersten Kuß,
Wer fluchte nicht der Eifersucht –
Es ist die Lieb das tolle Meer,
Die Lieb die stille Hafenbucht.
Entsetzen und Entzücken bald,
Der Liebe Freud, der Grillen Leid
Kommt über uns, da schwindelt uns –
Und das ist Höllenseligkeit.

Meter: iambic
- XXI - A un imposible amor
by Antonio Enriquez Gomez

A la luz de un Planeta poderoso
vivo, ignorando el rayo que recibo,
y tantas veces con eclipses vivo
cuantas se opone el tiempo riguroso.
No vivo, no, que el Cielo luminoso,
cuanto más claro está, se muestra esquivo:
luce interior y dudo si percibo
el fuego que se oculta artificioso.
No espero claridad si amor no inclina
al ingrato rigor de su sosiego
la general de estas murallas mina.
Con ella podré ver y quedar ciego,
que no se alcanza esfera tan divina
sin abrasarse en la región del fuego.

Meter: iambic
113. Na N. jenž své knihovny neužívá.
by Matěj Josef Sychra

Že jsy umělosti milovník?
Tomu žádná pravda není;
Spíš jsy učenosti odporník,
Neb máš knihy ve vězení
Odevzdané zprachnivění.
Jsyli tedy Umek milostník?

Meter: trochaic
PSÁNO IN MARGINE (IV.)
by Adolf Bohuslav Dostal

Z krajiny štěstí smutný exulant
má duše mlčky v dálku odcházela,
v mlhavou dálku, jako hrdý grand,
jen vrásku kolem sevřených rtů měla.
Šla prachem cest a nepohlédla zpět:
to věděla, že v zadu se jí smějí;
pták zazpíval, na mezi voněl květ,
leč každou ránu hojit neumějí.
Šla mlčící a jenom tiskla ret –
co krásných snů tam v troskách dohořívá!
V tom byla velkost, tenkrát umřít hned –
teď nelze už, teď jenom trpět zbývá.
A na konec jsme došli v cizí zem,
kde nezná nás ni květ, ni strom, ni ptáče –
a tady teprv, v chrámě setmělém,
má duše v koutku usedavě pláče.

Meter: iambic
Los cocuyos
by José Santos Chocano

Parpadeos de luces vacilantes
bordan la selva cuando muere el día,
a manera de extraña pedrería
que relumbra y se apaga por instantes
En desatados círculos errantes,
brotan cocuyos en la selva umbría,
cual si alguien, con la fiebre de la orgía,
arrojara puñados de diamantes.
De día ocultos en la verde alfombra,
sólo en las horas de nocturna calma
divagan a través de la espesura;
y a fuerza de brillar entre la sombra,
acrisolan su brillo, como el alma
que a fuerza de sufrir se hace más pura.

Meter: polymetric
31.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ein Pfaffen Kind rieff mir ein Glaubens Pein'ger zu:
Das ist ein Huren Kind. Ich sprach: Freund, wer bist du?
Wo man die Ehe bricht, und sie verbeut nicht minder,
Verzeih es mir, da sind die meisten Huren Kinder.

Meter: iambic
12. Die Jungfrauschafft.
by Angelus Silesius

Was ist die Jungfrauschafft? frag was die GOtt-
heit sey:
Doch kennstu Lauterkeit/ so kennstu alle zwey.

Meter: iambic
XLIII. Teď neplatí nic ustupovat’!
by Jan Vřesnický

Teď neplatí nic ustupovat’, bratři!
Nám dobývat’ jest, jíti stále v před,
ne „zítra!“ říkat’, nám jest konat’ hned
a jedenkaždý sil mít’ musí za tři.
Nám na činy a kroky národ patří,
vlasť stopuje, hle, každičký náš sled,
nech’ odpůrce náš trne, záštím bled,
teď neplatí nic ustupovat’, bratři!
Co překážek, co zloby barrikády?
„Per ardua ad astra!“ zní to z věků
a k nebi cesta hrbolatou všady!
Kde vítězství, tam také krev vždy teče,
a jeden musí padnout’ v bitev jeku.
A proto vzhůru, chopte ducha meče!

Meter: iambic
by Hans Assmann von Abschatz

Mein Vergnügen will verderben/
Meine Freude wird zur Pein/
Meine Hoffnung muß ersterben/
Doch will ich beständig seyn.
Alle Lust hab ich begeben/
Doch will mir kein Wechsel ein:
Muß ich unglückselig leben/
Will ich doch beständig seyn.
Die beflammte Sonnen-Kertze
Pflegt zu ändern ihren Schein/
Aber mein getreues Hertze
Kan nichts als beständig seyn.
Was wir sehn und dencken künnen
Gehet steten Wechsel ein;
Aber meine treue Sinnen
Können nie verändert seyn.
Solte gleich die Erde brechen
Und der Himmel sincken ein/
Würd ich doch mit Freuden sprechen
Daß ich will beständig seyn.
Ob mich Glück und Himmel hassen/
Bleibet doch die Seele rein;
Müst ich Geist und Leben lassen/
Will ich doch beständig seyn.

Meter: trochaic
Sbor při otevření měšťanské besedy v Praze dne 1. února 1846.
by Karel Jaromír Erben

Zavzni plese po vší Praze,
jednoty zde stojí chrám;
kdo ji chováš v duši draze,
přistup sem a vítej nám!
Jedna duše v jednom těle,
jeden všecky váže pás:
přítel staň se z nepřítele,
pak se postav mezi nás!
Buď si velký, buď si malý,
jen když čestnou mysl máš,
srdce věrné vlasti, králi:
podej ruku, ty jsi náš!
Rovnost a svornost
jsou naše práva:
kdo’s o ně s námi,
sláva ti, sláva!

Meter: trochaic
Frühe Frühlings-Vorwürffe.
by Barthold Heinrich Brockes

Jm vier und dreißigsten, auf siebzehn hundert Jahr,
Hab ich bereits im Februar,
Nachdem wir wenig Frost, kaum Eis, und keinen Schnee
Den gantzen Winter durch gesehn,
Nebst andern Blumen auch, ein schönes Frühlings-Kind,
Ein’ aufgeblühte Hyacinth,
So aus dem Lande schon, ohn alle Kunst, gestiegen,
Mit lieblichem Geruch erfüllt, und schön geschmückt,
In weislich-blauer Pracht, mit innigem Vergnügen,
Fast für Verwundrung stumm, erblickt.
Es war ein aufgeklärt- und schöner Tag;
Solch eine Heiterkeit,
Wie man, in voller Frühlings-Zeit,
Am Firmament zu sehen pflag,
Schien mit der Erde sich zu fügen,
Schien überall auf Gras und Kraut zu liegen.
Wenn hie und da, durch das noch zarte grün
Des jungen Krauts, das Licht der Sonnen schien;
War jedes Blatt durchläuchtig, und der Grund,
Worauf die grüne Schönheit stund,
Vermehrte, durch die Dunckelheit,
Die fast schmaragdne Lieblichkeit.
Es zeigten der Narciss- und Tulpen Blätter
Nur halb annoch gesehne Spitzen sich:
Jhr neues Grün vergnügte mich
Recht inniglich,
Zumahl bey dem so angenehmen Wetter.

Meter: iambic
Strom.
by Stanislav Mráz

Mě vedly kroky tam, kde májový strom stál,
když bylo teple tak a nebe modrý květ
a strom si haluze úbělem obsypal,
andělskou vůni dštil, že tobě sladnul ret.
Mne cesta přivedla pod májem zkvetlý strom.
I nesla každá sněť břemena ptačích hnizd
a byl zde věčný ples a včely pluly sem
i skromné sluníčko, bělásek vzorně čist
a tráva z dolejška se pnula zápalem,
aby jí neušel s výšiny šept ni hvizd.
Mně ihned připadlo, nemožno jinak též,
to mladé blouznění, kde my jsme také tak,
kde chceme nejvýše, sny prozrazuje zrak,
kdy v tužbách posvátných a v touze povstaneš,
jež prostor bezmezný vyplnit schopna též.
Neb všecko vůkolem, ne pouze vody běh
a lesk a hlubina, ne pouze vánku let,
kde nevíš, odkud jde, kam spěje po květech
a který modrý břeh zulíbá naposled,
nám vrací naši tvář u věrných obrysech.
Neb opět dobře vím, že příští okamžik,
jakkoli s důvěrou mu olbří patřím vstříc,
v přeletu bouřlivém vše zvrátit může v nic
a hnízda rozmetat a přivábiti vzlyk
do prsou radostných ten příští okamžik.
Tak že až ztichnul by přehrozný posléz vír,
haluze zlomené by žalně visely,
a květy zničené se struhou bělely,
stál žebrák na místě, kde planul bohatýr,
bez břemen stlaných hnizd, z nichž kázán u svět mír.
Však jeseň přijde přec, byť dočkal bez rány
se list jí, ratolest i kvítek rozplaný,
ta jeseň přijde přec, dnů lepších druzi pak
se ztratí pojednou i motýli, i pták,
jak přišel první chlad blíž kmenu bez rány.
A přece přijde čas, zachmuří lazur žal
a tráva užloutne a haluz shodí šat
a v celé nahotě strom krušně bude stát
a větve litostně po zašlých rozpínat,
co všeho bělejší sníh na kštici mu vzplál.
Leč přejde smutný čas a stačí jeden svit
království neblahé z údolů vypudit,
vyvolat puků sta i smaragdový háv
a naděj na dlouho i květný zlatohlav,
na vše to postačí zlatitý, jarní svit.
I vrátí se v náš kraj, mně milý nejvíc všech,
od jihu skřivánci, slavíci plesně k nám
a celý okršlek se rozeplyne v snech,
proti nimž marně jde královský člověk sám
se vším, co nalezl květného ve ňadrech.
A potok hlučný zas mít bude šumný zpěv
utajen v rákosí, kde křehkých zvonců zjev
se časně objevil a pomněnky zas níž,
kde širých, bezjmenných lupenů vstává říš,
kde taktem ostřic klas kolísá u vln zpěv.
A bude v háji hluk, hluk bude na polích
a kouzla veškerá se snesou s nebe zas
a opět vyrazí od brázdy drahý klas
a bude slyšeti křepelčin mluvný smích
a v lesních samotách kukačky nízký hlas.
Nuže, když krásný sen opouští tvoji skráň
a bujnost první jdouc na rozchod podá dlaň
a přání skrývaná v prsou též zmřela tam,
též máj tvůj odešel, s ním každý sladký klam,
již více nežaluj, bez pláče mysli naň.
Vždyť víckrát ten náš kmen nádherný měl by květ,
by život celičký být neměl spíše chlad,
však s námi zůstal by až v sklonek tentýž vznět,
přemocný plamen týž a světlo napořád,
by nebyl temností života zdejší květ.
A čeká najisto slasť vrchovitá nás
a cesta naše zde, kde mnoho je nám nést
lichého poplachu, nesnází ostrý mráz,
s kahancem naděje v půlnoční hlubý čas
od boha k bohu jest.

Meter: polymetric
Jesus in Gethsemane
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Lautlos ruhet, starr der Dom der Palmen,
schaun zum Mond die Schatten aus den Halmen,
weint die blauen Thränen still die Nacht.
Nur von heißen Menschenlauten schauert
dumpf der stumme starre Hain – und schauert:
einsam kniet und bebt und trauert
dort ein Mann und stöhnt mit weher Macht.
Höre, höre, Geist der Wahrheit,
meine Reue, meine dunkle Schuld:
der in Kampf ich wandelte und Starrheit,
Ach, ein Baum des Lichtes wollt' ich leben
übermächtig der Natur:
ach, sie sahn nicht Jesu
sahn die
Uebermenschlich hab' ich mich
und
Einer, Er nur wußte – – Judas! Freund!
warum – hast du – mich – verraten?!
könnt' ich
Menschen menschlich
meiner
Und zum Mond die Arme wild gebreitet
und das Auge qualentief geweitet,
seine heißen Blicke schmachtend irr'n.
Und herab die bleiche Bahn der Strahlen
sieht er
durch die Schatten ihm die fahlen
Dolche bohrend in die glühende Stirn.
Wehe, wehe, Geist der Liebe:
ganz in Reinheit thronst du klar und hoch, –
und ich
Schwerter stieß ich in die weichsten Herzen:
doch die Mutter ringet drob in Schmerzen
und mit sehnsuchtwundem Herzen
weint um mich die Magdalenerin!
Nackt und bloß, und nur ein Menschensohn,
wollt' ich sammeln all mein arm Geschlecht;
doch: im Mitleid schläft die
weh:
Judas, Judas, kommst du mich zu
heißt
Muß denn diese Welt sich erst vernichten,
der Erlösung Reich emporzurichten?
Freiheit, lebst du im Gewissen bloß?!
Und aufs Antlitz zagend hingezwungen,
fühlt er heftiger die Anfechtungen,
und von Schweiß die Dulderstirne trieft.
Und ins Gras wie Blut die großen Tropfen
fühlt er brennend von den Schläfen tropfen,
an den Leib der Erde klopfen
seine Seele furcht-und-angstgeprüft.
Geist des Lebens: Klarheit, Klarheit!
wird denn Sieg um Opfer nur gewährt?!
Sieh, es kommt der
Selig, meiner Inbrunst mich zu töten,
eine Lebensleuchte wollt' ich stehn, –
aber jetzt in Todesnöten
sieh mich zittern, sieh mich beten:
laß den Kelch an mir
Allzu willig war dem Fleisch mein Geist, –
weh:
sollen Tausend um den Einen bluten,
diese Erde stehn durch mich verwaist?! –
Nein, ich fühl' es:
dunkler Geist, der
Du des Lebens,
Und verzückt er lauscht – und sieht erglühen
fern die Nacht der Bäume: Fackeln sprühen,
durch die Schatten dumpfe Laute nah'n.
Und verklärt den Seherblick gehoben,
steht und hört er seiner Häscher Toben,
und ein Lächeln schluchzt nach Oben:
»judas, komm! ich – schreite –

Meter: trochaic
Nic si z toho nedělej...
by Růžena Jesenská

Nic si z toho nedělej,
že tě srdce bolí,
však tě bolet přestane
se skřivanem v poli.
Nic si z toho nedělej,
že ti hlava stůně,
však ji brzy vyhojí
mezí sladká vůně.
A kdyby jich nezhojil
nikdo za horama,
vrať se ke mně, hochu můj,
já to zkusím – sama!

Meter: trochaic
159. Bewahrung des Herzens
by Gerhard Tersteegen

Bist du zu viel zerstreut in Kreatur und Sinnen,
So wird dir Gnad' und Kraft auch unvermerkt zerrinnen;
Das neue Leben ist in dir noch zart und klein,
Es wird so leicht gekränkt, es muß gepfleget sein.

Meter: iambic
MARIONETTA. (UPŘÍMNÁ.)
by Karel Dostál-Lutinov

Sedmi mužům svým
náhle zemřelým
Chloe krásný pomník postavila,
do kamene tato prostá slova vryla:
„Toto Chloe učinila!“
Je-li možno, by se jasněj vyjádřila?

Meter: trochaic
1L: Die Mondeslichter rinnen
by Felix Dörmann

Die Mondeslichter rinnen
Aus sterndurchsprengtem Raum
Zur regungslosen Erde,
Die müde atmet kaum.
Wie schlummertrunken schweigen
Die Linden rund umher,
Des Rauschens müde, neigen
Herab sie blütenschwer.
Nur manchmal, traumhaft leise,
Rauscht auf der Wipfel Lied,
Wenn schaurig durchs Geäste
Ein kühler Nachthauch zieht.
Mein Herz ist ruh-umfangen,
Ist weltvergessen still,
Kein Sehnen und Verlangen
Die Brust bewegen will.
Nur manchmal, traumhaft leise,
Durchzieht der alte Schmerz,
Wie Nachtwind durchs Geäste,
Das müdgeliebte Herz.

Meter: iambic
- XXVIII - A don Diego Descals y Salcedo
by Joseph de Litala y Castelvi

Los libros deja en tanto que mi lira
la consagro a tu nombre reverente,
héroe feliz, en quien gloriosamente
lo Noble con lo Docto el Orbe admira.
Sagrado Templo, y elevada Pira
la antigüedad te diera dignamente,
debido a los laureles de tu frente
que en ella el Cielo toda ciencia inspira.
Ya de la Sacra Astrea asombro fuiste,
y glorioso en la escuela te exaltaste,
rayando las esferas que subiste.
Díganlo lo blasones que heredaste,
quien tenga los honores que adquiriste,
lo respiran los bronces en su engaste.

Meter: iambic
V. „Jenž ukřižován býti ráčil.“
by Xaver Dvořák

O Golgotho, ty horo žalů bědná,
květ krvavý dnes tvého vzpučel ze dna!
na kříži hlava Krista k smrti mdlá,
jen v oku Jeho ještě láska plá.
Vzdech staj, ó Matko! jenom chvíle jedna
a oněmí ta drahá ústa ledná;
hle, smrti peruť chmúrná kolem vlá
a skrání Jeho teď se dotekla.
A „dokonáno“ se rtů Jemu vane
a kol se řítí skály rozpukané,
svit slunce zhasnul, zachvívá se zem –
Ty stojíš, není slzy v oku Tvém,
jen duše Tvoje teskné prázdno cítí
a moře bolestí jak – tam se řítí.

Meter: iambic
Künstlers Morgenlied
by Johann Wolfgang Goethe

Der Tempel ist euch aufgebaut,
Ihr hohen Musen all,
Und hier in meinem Herzen ist
Das Allerheiligste.
Wenn morgens mich die Sonne weckt,
Warm, froh ich schau umher,
Steht rings ihr Ewiglebenden
Im heil'gen Morgenglanz.
Ich bet hinan, und Lobgesang
Ist lauter mein Gebet,
Und freudeklingend Saitenspiel
Begleitet mein Gebet.
Ich trete vor den Altar hin
Und lese, wie sich's ziemt,
Andacht liturg'scher Lektion
Im heiligen Homer.
Und wenn er ins Getümmel mich
Von Löwenkriegern reißt
Und Göttersöhn auf Wagen hoch
Rachglühend stürmen an
Und Roß dann vor dem Wagen stürzt
Und drunter und drüber sich
Freund', Feinde wälzen in Todesblut –
Er sengte sie dahin
Mit Flammenschwert, der Heldensohn,
Zehntausend auf einmal,
Bis dann auch er, gebändiget
Von einer Götterhand,
Ab auf den Rogus niederstürzt,
Den er sich selbst gehäuft,
Und Feinde nun den schönen Leib
Verschändend tasten an:
Da greif ich mutig auf, es wird
Die Kohle zum Gewehr,
Und jene meine hohe Wand
In Schlachtfeldwogen braust.
Hinan! Hinan! Es heulet laut
Gebrüll der Feindeswut,
Und Schild an Schild, und Schwert auf Helm,
Und um den Toten Tod.
Ich dränge mich hinan, hinan,
Da kämpfen sie um ihn,
Die tapfern Freunde, tapferer
In ihrer Tränenwut.
Ach, rettet! Kämpfet! Rettet ihn!
Ins Lager tragt ihn fort,
Und Balsam gießt dem Toten auf
Und Tränen Totenehr!
Und find ich mich zurück hierher,
Empfängst du, Liebe, mich,
Mein Mädchen, ach, im Bilde nur
Und so im Bilde warm!
Ach, wie du ruhtest neben mir
Und schmachtetest mich an,
Und mir's vom Aug durchs Herz hindurch
Zum Griffel schmachtete!
Wie ich an Aug und Wange mich
Und Mund mich weidete,
Und mir's im Busen jung und frisch,
Wie einer Gottheit, war !
O kehre doch und bleibe dann
In meinen Armen fest,
Und keine, keine Schlachten mehr,
Nur dich in meinem Arm!
Und sollst mir, meine Liebe, sein
Alldeutend Ideal,
Madonna sein, ein Erstlingskind,
Ein heiligs, an der Brust;
Und haschen will ich, Nymphe, dich
Im tiefen Waldgebüsch;
O fliehe nicht die rauhe Brust,
Mein aufgerecktes Ohr!
Und liegen will ich Mars zu dir,
Du Liebesgöttin stark,
Und ziehn ein Netz um uns herum
Und rufen dem Olymp,
Wer von den Göttern kommen will,
Beneiden unser Glück,
Und soll's die Fratze Eifersucht,
Am Bettfuß angebannt.

Meter: iambic
Kaspar Hauser Lied
by Georg Trakl

Er wahrlich liebte die Sonne, die purpurn den Hügel hinabstieg,
Die Wege des Walds, den singenden Schwarzvogel
Und die Freude des Grüns.
Ernsthaft war sein Wohnen im Schatten des Baums
Und rein sein Antlitz.
Gott sprach eine sanfte Flamme zu seinem Herzen:
O Mensch!
Stille fand sein Schritt die Stadt am Abend;
Die dunkle Klage seines Munds:
Ich will ein Reiter werden.
Ihm aber folgte Busch und Tier,
Haus und Dämmergarten weißer Menschen
Und sein Mörder suchte nach ihm.
Frühling und Sommer und schön der Herbst
Des Gerechten, sein leiser Schritt
An den dunklen Zimmern Träumender hin.
Nachts blieb er mit seinem Stern allein;
Sah, daß Schnee fiel in kahles Gezweig
Und im dämmernden Hausflur den Schatten des Mörders.
Silbern sank des Ungebornen Haupt hin.

Meter: polymetric
Strom plný plodů, až se láme,
by Adolf Racek

Strom plný plodů, až se láme,
– nu, vždyť vy přece chápete,
snad je ho, věřte, přece škoda;
vždyť jsme jen jednou na světě! – –
Ach, kdyby raděj plně kvetl! –
Věc každá má svůj rub a líc!
Jak, přátelé, jsme zde se sešli,
tak nesejdem se nikdy víc!
Žil jednou básník v malé zemi,
chtěl vytvořit kdes v kraji typ –
nač ten vás fanatický výraz,
nač skeptické: měl žíti líp?!
Ten kuplet řeže zatraceně,
jen nemyslit nic – nic – nic – nic;
jsme, k čertu, jednou na světě,
tak nesejdem se nikdy víc! –

Meter: iambic
HAVRANÍ KŘÍDLA.
by Jaroslav Vrchlický

Tak mohutná a tmavě zamodralá,
ó tajůplná křídla havraní!
Nad parku tmou jste druhdy poletala,
nad stříbrem řek a sluncem nad strání,
než lovce puška v hlubinu vás sklála!
Teď obrys váš v knih směsi zaclání
tvar z bílé sádry, v moře mých dum sálá
z vás kosmu dech a síly zaplání!

Meter: iambic
- XXX -
by Diego Hurtado de Mendoza

Tu gracia, tu encanto, tu hermosura
muestra todo del Cielo, retirada,
como cosa que está sobre natura,
ni pudiera ser vista ni pintada.
Pero yo, que en el alma tu figura
tengo, en humana forma abreviada,
tal hice retratarte de pintura
que el amor te dejó en ella estampada.
No por ambición vana o por memoria
tuya, o ya por manifestar mis males;
mas por verte más veces que te veo.
Y por solo gozar de tanta gloria,
señora, con los ojos corporales,
como con los del alma y del deseo.

Meter: anapestic
Claustro conventual
by Arturo Pérez Camarero

Pueblan las altas bóvedas negruras
y las paredes arcos funerales;
por las amplias ventanas ojivales
la luna entra a besar las sepulturas.
Fingen fantasmagóricas figuras
los sauces y cipreses espectrales,
y hacen muecas obscenas y augurales
las gárgolas de extrañas sepulturas
Un monje cruza el claustro solitario
y se estremece al ruido del rosario
que golpea en su mísero sayal,
mientras en las doradas hornacinas
hacen nidos de amor las golondrinas
y escala las columnas un rosal

Meter: polymetric