PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Recordando el entierro de Espronceda
by Antonio Ros de Olano

¡Cayó sin dar un ¡ay! en la primera
y última desventura de su vida!
¡Ya no asusta el cometa sin medida
que se apagó en mitad de la carrera!
Y este llanto que moja mi severa,
rugosa faz en la vejez sumida,
es ya la última lágrima exprimida
de una fuente de amor que amor no espera
¡Poeta del pesar!... De la
                  clemente
tumba que de los vivos te separa,
rompe la losa con tu férrea mano
Canta el himno a la muerte que
                     inspirara
a tu virtud el infortunio humano,
y escupe al vulgo hipócrita en la cara

Meter: polymetric
- CXCIII - A la encamisada del Príncipe Nuestro Señor
by Lope de Vega

Desata el capirote y las pigüelas,
águila de Filipo soberano,
verá el antiguo y nuevo mundo hispano
que al sol te acercas y a su lado vuelas.
El aire dejen, cuando el aire impelas,
el pardo azor, belígero otomano,
y aquel sacre o sacrílego cristiano
que tiembla ya de que su nombre celas.
Muestra, subido al cielo, al bajo mundo
las nuevas uñas con que alzarle puedes,
ahora asidas a una débil caña.
Porque, Tercero de tan gran Segundo,
podrás, como su espada y cetro heredes,
vencer al mundo y gobernar España.

Meter: iambic
SEN.
by Jaroslav Vrchlický

Mně zdál se divný, divný sen,
v něm celý byl jsem utopen,
že v šer, kdy pěli kohouti,
jej nemoh jsem si z očí vymnouti.
Kdos umřel mi, kdos nejbližší...
Ach, kdy se srdce utiší?
Kdo byl to jen, zda matka, druh?
Já nerozeznal v moři dojmů, tuch.
Den celý v tomto vědomí
jsem bloudil, pln té pohromy,
den celý čekal zprávy zlé
až z konce světa, z dálky odlehlé.
A tíha zůstala a rmut,
ač celý sen byl pouhý blud;
mně zdálo se, za tento žal
že v budoucnu cos jsem si odpykal.

Meter: iambic
- CLIV -
by Fernando de Herrera

Viví, cuando Amor quiso, en mi cuidado
ufano y sin temor, mas mi destino
no sufrió que este bien fuese contino,
que no dura en amor un dulce estado.
Desierto de remedio y engañado,
cual mísero y errante peregrino,
por los montes voy solo, sin camino,
de mí mismo y de Amor desamparado.
En medio del dolor, en la memoria,
tal vez consiento sombras de alegría,
que engañan dulcemente la esperanza.
Mas esto es la segur, que de mi gloria
corta lo extremo, que en la suerte mía
del bien nace en mis daños la venganza.

Meter: iambic
I know I am but summer to your heart (Sonnet XXVII)
by Edna St. Vincent Millay

I know I am but summer to your heart,
And not the full four seasons of the year;
And you must welcome from another part
Such noble moods as are not mine, my dear.
No gracious weight of golden fruits to sell
Have I, nor any wise and wintry thing;
And I have loved you all too long and well
To carry still the high sweet breast of Spring.
Wherefore I say: O love, as summer goes,
I must be gone, steal forth with silent drums,
That you may hail anew the bird and rose
When I come back to you, as summer comes.
Else will you seek, at some not distant time,
Even your summer in another clime.

Meter: iambic
Snider
by John Brinckman

Nee, Jung, du wagst din Läben recht,
dat up sonn Been du geihst!
De sünd jo as'n Wäwerknecht
sin, dat's dat allermeist.
Un, Jung, wenn du de Hand mi giffst,
denn heww ick grote Not,
wat du dor mal an hacken bliffst,
as Metten an min'n Hot.
Nee, Jung, du möst inne Sniderlihr,
du büst as'n Lappen Plünn;
du kannst to Nod dörch't Nadelühr
sülst dörch, du büst so dünn.
Un wenn du'n goden Snider warst,
möst wägen sœben Pund.
Un wenn du dat nich wägen deist –
denn büst nich mihr gesund!

Meter: iambic
Soneto
by Joseph Bruton y Mójica

¿Quién muere allí? Detente, escucha, mira,
no ves (que gran dolor) Otra vez huerto
cadáver tronco, que de horror cubierto,
a otro tronco en sufrir, alma respira.
Desde la Cruz un Héroe aliento
                     inspira
al gran Javier, que mide con pie incierto,
el Indio suelo, y congojado, o muerto,
la tierra, el aire, el agua, el fuego admira
Suda Javier (todo alma) padeciendo,
sude Cristo, que es cuerpo en pena aguda,
en cuerpo y alma está el amor muriendo.
El cuerpo, y al verdad mueren sin duda,
que como el alma gime, falleciendo,
el Cuerpo allá en la Cruz, sangre trasuda.

Meter: iambic
S IEG   D ES   S OMMERS
by Stefan George

Wie ein erwachen war zu andrem werden
Als wir vergangenheit in uns gebändigt
Und als das leben lächelnd uns gehändigt
Was lang uns einzig ziel erschien auf erden
Auf einmal alle stunden so nur galten:
Ein mühevolles werben um die hohe
Die uns vereinte die in ihrer lohe
Gestalten um uns tilgte und gewalten.

Meter: iambic
Kohoutova píseň.
by Josef Kalus

Kykyryký! Dost je spánku,
den se budí do červánků,
do růží a do zlata:
vzhůru, lidé, vzhůru, zvěři,
zapěj, ptáčku, skrytý v keři,
vůni dyšte, poupata!
Kykyryký! Pejsku, taky
promni ospalé své zraky,
vylez z boudy trochu ven,
řetěz shoď se šíje svojí,
hlas svůj připoj k písni mojí:
kykyryký, už je den!
Kykyryký! Vstaňte, slípky,
vstaňte honem bez pobídky,
jitrem hoří celý svět;
hospodyňka, jasné líčko,
přichází už pro vajíčko. –
I ty, Petře, vstávej hned!

Meter: trochaic
II. Stisk ruky.
by Jaroslav Vrchlický

Diego Lainez v chmurné dumě
nad pohanou svého domu,
nad Abarků, nad Iňigů
bohatší jenž, starší k tomu;
znamenaje sil že nemá
pro vysoké svoje stáří,
potupu že pomstít svoji
nikdy se mu nepodaří;
nemoh celé noci spáti,
při kvasu též vesel býti,
neosmělil se, zrak zvednout,
ani z domu svého jíti,
ani osloviti druhy,
tak se zaryl do mlčení
mysle, dechem hanby jeho
že by byli uraženi.
V boji s duší svou a v tísni
o čest svoji ku prostředku
odhodlal se sáhnout, který
nezůstal mu bez výsledku.
Povolal své syny k sobě,
nepromluvil, nezastýsknul,
ale řadou všem jim ruce,
čacké, mladé ruce stisknul.
Ne by čáry chiromantů
zbádal, jež snad v nich se kryjí,
nebývaly tenkrát zvykem
také čáry v Hispanii.
Ne, však čest mu dala sílu,
i přes šedivý vlas bílý,
i přes údů stuhlé svaly,
i přes chladem spjaté žíly,
tak jim pevně tisknul ruce,
křikli všichni: „Zadrž, pane,
usmrtíš nás! Rci, co žádáš?
Co si přeješ? Hned se stane!“
Leč když k Rodrigovi přišel
skoro s beznadějí v duši,
ku cíli že svému dojde,
kdy se nejméně to tuší,
s planoucími zraky v ohni
jako tigr z Hyrkanie
pravil k němu tato slova,
s odvahou v nichž vztek se kryje:
„Pustiž, otče, v zlé té chvíli,
v zlé té chvíli ruce naše,
nebýt otcem nám já slovy
nepustil bych tě tak plaše.
Spíše touto rukou svojí
vyrval bych ti střeva z těla,
ruka má byť místo nože
nebo dýky tam vjet měla!“
Zaplakal tu v plese stařec,
děl: „Ó synu duše mojí,
vzteklost tvá mou vzteklost ničí!
Nevole tvá žal můj hojí!
Ten trysk hněvu, Roderigo,
zjev zas v cti mé dobývání,
ztracenou by pro vždy byla
bez tvých vítězících zbraní.
Urážku pak řek mu svoji,
meč mu dal, jej žehnal v smutku,
meč, jenž hraběte byl smrtí,
vznik všech jeho velkých skutků.

Meter: trochaic
Píseň.
by Julius Skarlandt

Mátožné slunce v dálce za lesy
pomalu hasne v tlupě šedých mraků.
Teď smutek večera se v duše zavěsí,
stín vdechne v jas modravých dívčích zraků.
Umlkne za vsí ševel topolů,
jak lesklý had se potok s luhu svine.
Vrátí se stáda s pastvin údolu,
oponou černou země s nebem splyne.
Pak v chaloupkách žal houslí ozve se,
jak anděl snů perutí zašumí.
V květ ocúnů mha perly setřese...
Noc tajemně vzdech každý utlumí.

Meter: iambic
Ein lehrreicher Traum von Amor.
by Johann Georg Scheffner

Der Liebesgott, geschmückt mit allen Reitzen,
Erschien mir heut im leichten Morgentraum,
An seiner Hand ein loses braunes Mädchen;
»da, sprach er, nimm die blühende Brunette
Küß sie, und drück sie fest in deine Arme.«
Ich that es, und wir sanken auf den Sopha:
Wie schalkhaft lächelte der kleine Amor
Als er, gleich Wolken, die die Sonne decken
Den Vorhang von dem Sitz der Wollust hob.
»sieh her, dies ist der freudenreiche Becher
In den einst Bachus bey Ariadnen
Den Nektar goß, und einen Rausch sich trank:
Betrachte dieses lockigte Gewebe,
Der Venus Gürtel ist von solchen Fäden,
Betracht des Laubwerks Kunst um diesen Becher,
Und athme seine Balsamsdüfte ein.
So groß ist nicht die Kunst der heilgen Schale
In welcher Hebe dort und Ganymed
Uns Göttern des Olymps den Nektar reichen.
Füll den Pokal, den Grazien einst schufen
Zu dem sie Rosen mit Granaten mischten,
Und den die Neuheit doppelt kostbar macht.
Füll ihn wie Zeus ihn Danaen einst füllte
Als er im goldnen Regen auf sie fiel,
Und sey dabey entzückt wie Jupiter.
Dies ist, hier wieß er seinen kleinen Scepter,
Der Heber der die wundertäthgen Säfte
Wollüstig eintrinkt, und dann aus sich spritzt;
Leg ihn nur an den Rand der Nektarschale
Er wird sich bald mit ihr vertraut vereinigen,
Und weißer Schaum wird ihn und sie umziehn.
Füll lang, beglückter Jüngling,
Er öfne sich wenn du dich dürstig näherst,
Wie Rosen wenn sich West und Sonne nah'n,
Und wenn du gnung aus diesem Kelch getrunken,
Dann küß zur Stärkung
Und trinke Wein aus ihrer hohlen Hand.

Meter: iambic
El pan eucarístico
by Bernardo López García

Tú nos diste la luz, nos diste el viento,
la cumbre secular, y el océano;
con tu gigante y poderosa mano,
hiciste al mundo del mortal asiento.
Tú nos diste el amor y el sentimiento
y el genio de las artes soberano;
tú bajaste a la tierra, como hermano
de a criatura que te alzó el tormento
Tú diste al hombre del saber la palma;
la fe que alumbra; la razón que advierte;
la religión que los pesares calma;
¡y grande, santo, generoso y fuerte,
te diste Tú, como manjar del alma,
al mundo infame que te dio la muerte.

Meter: iambic
FIORETTI V ASSISI
by Karel Dostál-Lutinov

Jak Betlem leží na hoře
to bílé město v pokoře.
Zde narodil se lásky rek –
náš milý svatý František.
Jdu z basiliky k náměstí,
kde v chmurné kráse dóm se tmí.
Zde všechno svaté vnady má,
vše líbám, hladím očima.
Jdu z mocných středověkých bran
kol svaté Kláry v jitra van.
A hájem oliv prastarých
jdu dolů, k cíli tužeb svých.
Tam dole svatý Damián
byl samým světcem zbudován.
Jdu sádkem v drobný kostelík –
sbor františkánů pěje dík.
Jdu v jejich cely zadumán,
chudoba svatá má tam stan.
Pak vyšel jsem si za kostel,
kde potok tichou píseň pěl.
Potůček drobný jako náš,
z domova taký dobře znáš.
Drobounký, úzký, pramen spíš,
nohou jej snadno překročíš.
A podél něho trávníček
pln květinových tvářiček.
Tvářičky známé z našich luk –
ne cizokrajný nesouzvuk.
Pomněnek, bílých sedmikrás,
blaťouchů, jak jsou kolem nás.
Pryskyřník, světlík tady je,
slzičky Panny Marie.
Jak doma jsi tu, všecky znáš
a chápeš světce, proč je náš.
On z našich květin prostých vnad
učil se Boha milovat.

Meter: iambic
1L: Ich weiß nicht, ob die Welt kan länger stehn und halten,
by Friedrich von Logau

Ich weiß nicht, ob die Welt kan länger stehn und halten,
Weil da und dort ihr Bau nimmt Brüche, Risse, Spalten.
Gott scheidet sich von uns; wir scheiden uns von Gott.
Die Wolfahrt reumt das Land, und bleibt uns nichts als Not;
Die Tugend fleucht seitab; die alten Laster weichen
Der neuen Teuffeley. Es künnen sich nicht gleichen
Der Unterthan und Herr, der Herr und Unterthan;
Der Mann sucht fremdes Weib; das Weib sucht fremden Mann.
Der Himmel wil nicht mehr der Erde Saamen günnen;
Die Erde wil nicht mehr wie vor gebären künnen.
Das macht, daß man zum Theil dem Epikurus gläubt:
Die Welt werd ehstes das, was in der Sonne stäubt.

Meter: iambic
- CLXXXIII -
by Gutierre de Cetina

¡Ay, falso burlador, sabroso sueño,
malamente traidor, me has ofendido!
¡Ay, nunca hubiera yo jamás dormido
o nunca se acabara tu beleño!
La saña injusta y el turbado ceño
me mostraste en amor ya convertido,
y en llegándome al vivo del sentido
el mal, me huyó el bien como su dueño.
¿Para qué fue, traidor, aquel mostrarme
tan llena de piedad a mi señora
y tan de su crueldad arrepentida?
Dejárasme así estar sin engañarme,
o fuera un sueño tal, no por un hora,
mas lo poco que queda de mi vida.

Meter: iambic
Sonnet 110: Alas, 'tis true I have gone here and there
by William Shakespeare

Alas, 'tis true I have gone here and there
And made myself a motley to the view,
Gor'd mine own thoughts, sold cheap what is most dear,
Made old offences of affections new.
Most true it is that I have look'd on truth
Askance and strangely: but, by all above,
These blenches gave my heart another youth,
And worse essays prov'd thee my best of love.
Now all is done, have what shall have no end!
Mine appetite, I never more will grind
On newer proof, to try an older friend,
A god in love, to whom I am confin'd.
Then give me welcome, next my heaven the best,
Even to thy pure and most most loving breast.

Meter: iambic
Ametas and Thestylis Making Hay-ropes
by Andrew Marvell

1
AMETAS
Think’st thou that this love can stand,
Whilst thou still dost say me nay?
Love unpaid does soon disband:
Love binds love as hay binds hay.

2
THESTYLIS
Think’st thou that this rope would twine
If we both should turn one way?
Where both parties so combine,
Neither love will twist nor hay.

3
AMETAS
Thus you vain excuses find,
Which yourselves and us delay:
And love ties a woman’s mind
Looser than with ropes of hay.

4
THESTYLIS
What you cannot constant hope
Must be taken as you may.

5
AMETAS
Then let’s both lay by our rope,
And go kiss within the hay.

Meter: trochaic
Autorretrato
by Félix Etchegoyen

Soy un hombre feliz: la vida mía
sin blasonar de griega ni romana,
esfuerza y es salud cada mañana,
es lucha, y es amor, y es alegría.
Tengo de Don Quijote la manía,
y por Dama, una bella americana
que, mejor que la dama tobosana,
robusto infante de mi sangre cría.
Es mi amigo sin par un libro abierto,
y es la memoria de mi padre muerto
mi religión sagrada y mi consuelo.
Vivo conforme con mi propio sino,
y llamando al pan, pan, y al vino, vino,
nunca he doblado mi cerviz al suelo.

Meter: iambic
La curiosidad
by Jacinto Labaila

Como cristiano niego el fatalismo,
mas no dejo de ver, aunque cristiano,
que arrastra siempre el corazón
                     humano
un vértigo a caer en el abismo
Un vértigo, que mata al egoísmo,
que procuramos evitar en vano,
que, acometiendo, hace enfermar al sano
y que a todo mortal tienta lo mismo.
Es la curiosidad: a hincar el diente
todos corremos tras su oculto anzuelo,
que amor con pasto apetitoso ceba;
Es la curiosidad, es el anhelo
de todo lo vedado, es la serpiente
que la manzana hizo morder a Eva

Meter: iambic
Zima.
by Herma Pilbauerová

Hle, v bělostkvoucí řízu halí
se naše máti země zas,
svůj úsměv v mlhy závoj kryje,
v něj sněhu hvězdic vetkán jas –
a čelo zdobí věncem chvoje,
tou smutnou zelení.
A děti její, drobní ptáci,
ti mlknou, tichnou jako v snách...
i vlnky usínají v skoku,
snad tíží je už ledu strach.
A lesy – to jsou stesků zdroje
nad mrtvou zelení.
Vše, co dřív hrálo, pělo, žilo,
to zima mraznou perutí
teď kácí v hrob. – Tak mládí květy
též věku urve vanutí,
a života pak zmlknou boje –
pod hrobu zelení.

Meter: iambic
322.  Die Seeligkeit ist in dem höchsten
 Gutt.
by Angelus Silesius

Kein Mensch kanseelig seyn/ als in dem höchsten Gutt;
Wie daß mans dann verläst/ und’s kleine suchen thut?

Meter: polymetric
Soneto
by Jerónimo de Lomas Cantoral

Ya de mis quietos días el sereno
cielo se va turbando y con sosiego
en el alma se enciende un
                  nuevo fuego
que me consume dulcemente el seno
Recoge, corazón, recoge el freno
y a más sano lugar te vuelve luego,
pues que de amor el más sabroso
                     juego
está con hiel templado y con veneno
Al suspirar y al llanto triste y laso,
a oscura luz y a noches congojosas
no tornes, ya que miras libre el cielo
Huye a los ojos bellos, cierra el paso
al vano desear y a mentirosas
esperanzas, y cércate de hielo

Meter: iambic
To the Cuckoo
by William Wordsworth

O blithe New-comer! I have heard,
I hear thee and rejoice.
O Cuckoo! shall I call thee Bird,
Or but a wandering Voice?

While I am lying on the grass
Thy twofold shout I hear;
From hill to hill it seems to pass,
At once far off, and near.

Though babbling only to the Vale
Of sunshine and of flowers,
Thou bringest unto me a tale
Of visionary hours.

Thrice welcome, darling of the Spring!
Even yet thou art to me
No bird, but an invisible thing,
A voice, a mystery;

The same whom in my school-boy days
I listened to; that Cry
Which made me look a thousand ways
In bush, and tree, and sky.

To seek thee did I often rove
Through woods and on the green;
And thou wert still a hope, a love;
Still longed for, never seen.

And I can listen to thee yet;
Can lie upon the plain
And listen, till I do beget
That golden time again.

O blessèd Bird! the earth we pace
Again appears to be
An unsubstantial, faery place;
That is fit home for Thee!

Meter: iambic
Lamento de Ariadna
by Luis Martín de la Plaza

La vela de traición y viento llena,
con la vista cansada y el deseo
sigue Ariadna del traidor Teseo
desde la playa que a su llanto suena.
Sus hebras de oro, de piedad ajena,
injuria, y deja en su dorado empleo
al aire rico y al azul Nereo
con perlas que llorando da a la arena.
«Vuelve, ingrato -le dice- y al engaño
con que el honor me quitas no le aumentes
la soledad de estos peñascos fríos.
Mas, ¡triste yo!, que esfuerzo el propio daño,
pues que te dan con que de mí te ausentes
el viento en popa los suspiros míos.

Meter: iambic
47. Auf den Zweykampff der Horatier und Curatier
by Christian Wernicke

Auf
Es ruht auf einer
Und als die
Ihr Römer seyd getrost, euch glückt ein jeder Zug;
Ein

Meter: polymetric
Der Wissenssucht schädliche
 Folgen.
by Barthold Heinrich Brockes

Mehr als zu viel geschmeichelt wird, doch hat die Wahr-
heit ganz und gar
Bey solchem Zustand sich verloren, ein unaufhörlichs
Zanken, Keifen
Und Widerspruch sich eingefunden. Ein solch Begreifen
ist mit Recht
Ein wahrer Rechtgeiz wohl zu nennen,
Da wir, mit Ausschluß aller andern, das stets bestrittne
Recht allein
Für uns allein behaupten wollen, und nichts dem Rest
der Menschen gönnen.
Ein jeder will unbillig klug, und ganz alleine weise seyn.
Dieß würde nimmermehr geschehen, wenn man, von
seiner Nichtigkeit
In überführender Erkenntniß, auf göttliche Beschaffenheit
Jm Anfang unserer Betrachtung mit Ehrfurcht sein Ge-
sicht gelenket;
Indem man denn ohn allen Zweifel in tiefster Ehrer-
bietigkeit
In das anbetungswürdig’ All sein ganzes Nichts hinein-
gesenket,
Und seine große Majestät in einer andachtvollen Stille
Verehrt und angebetet hätte; auch würde nimmermehr
der Wille
Mit andern Menschen sich gezanket, so ärgerlich sich
nicht entzweyet,
Vielmehr dahin vereinet haben, sich mit einander zu be-
streben,
Gemeinschaftlich des Höchsten Wunder bewundernd frölich
zu erheben,
Und auch mit unsern Nebenmenschen zugleich in Ei-
nigkeit zu leben

Meter: polymetric
11. Letzter Trost
by Louise Aston

Du gold'ne Zeit, du Traumbild der Poeten!
Wann leuchten wieder deine Morgenröthen?
Jetzt ist des Menschen Eigenstes geknechtet;
Wer selbst sich lebt, verspottet und geächtet.
Ob allem Hohen, Ed'len, höhnend prangt
Die Heuchelei, gleich einer frechen Dirne,
Die keck nach Scharlach und nach Purpur langt,
Demüth'ge Schaam auf Schläfenpaar und Stirne.
O jetzt zu leben, jetzt!
Wo dem edel'n Gemüth
Nur
An des eig'nen Gedankens Geschoß,
An der eigenen Seele Gluten,
Wie das ed'le arabische Roß
An geöffneten Adern, verbluten.
Natur, so heilig in dem stillen Walten!
Natur, so keusch im offensten Entfalten!
Frei schmückst du dich mit deinen Abendröthen,
Des neuen Tages flammenden Propheten.
Nach eigenem Gesetze still und groß,
Selbstherrschend wandelst du die Bahn des Lebens.
Nach strebt dir meine Seele fessellos;
Nach deinem Lebensquell schmacht' ich vergebens.
O jetzt zu leben, jetzt!
Wo dem edel'n Gemüth
Nur
An des eig'nen Gedankens Geschoß,
An der eigenen Seele Gluten,
Wie das ed'le arabische Roß
An geöffneten Adern, verbluten.
Du träumerischer Dänenprinz, erkranken
Muß ich, gleich Dir, an bleichen Nachtgedanken!
Ein Kerker ist die Welt; ich bin gefangen!
Gefesselt ist mein glühendes Verlangen!
In Fesseln seufzt, wie ich, mein ganz' Geschlecht!
Der Wahn der Menge ist der Kerkermeister,
Der blinden Satzung treuergebner Knecht,
Der nie versöhnte Feind der freien Geister!
O jetzt zu leben, jetzt!
Wo dem edel'n Gemüth
Nur
An des eig'nen Gedankens Geschoß,
An der eigenen Seele Gluten,
Wie das ed'le arabische Roß
An geöffneten Adern, verbluten!

Meter: iambic
240.  Die Drey Geistliche Weisen.
by Angelus Silesius

Drey Weisen tragen GOtt in mir drey Gaben an:
Der Leib zerknirschungs
Liebe/
Der Geist den Weyherauch der Andacht wie er kan:
Ach daß ich immerdar so dreymal Weise bliehe!

Meter: iambic
1L: Die Sonnenblume liebt das Licht,
by Gerhard Tersteegen

Die Sonnenblume liebt das Licht,
Sie will sich stets zur Sonne drehen;
So mußt du Gottes Angesicht,
Willst du nicht irren, auch ansehen.

Meter: iambic
PIJÁCKÉ (VII)
by Jaroslav Vrchlický

Popíjeje s klidem bohů
o tobě sním. Jenine!
V keř jak bodavého hlohu
útlý květ se rozvine.
Měkký, snivý, růžobledý
s jemnou vůní přesladkou
v sobě nese tajů sledy
s celou žití pohádkou.
Jako hloh i život raní
a má trpké ovoce,
píchá v srdce, píchá v skráni
v křivé losů zátoce.
Jen když aspoň jeden kvítek,
upomínka na mládí,
lehkou vůní žití zbytek
na keři ti osladí.
Aspoň jeden – poesie
s trochou lásky v srdci tvém,
potom se jas z všeho lije,
vůně celým životem!

Meter: trochaic
Abhandlung
 von der Schreibart in Miltons
 verlohrnen Paradiese.
by Johann Jacob Bodmer

O recht in seinem Zorn hat das gerechte Wesen
Mir dieses ferne Land zur Wohnung auserlesen.

Meter: iambic
The Canonization
by John Donne

For God’s sake hold your tongue, and let me love,
         Or chide my palsy, or my gout,
My five gray hairs, or ruined fortune flout,
         With wealth your state, your mind with arts improve,
                Take you a course, get you a place,
                Observe his honor, or his grace,
Or the king's real, or his stampèd face
         Contemplate; what you will, approve,
         So you will let me love.

Alas, alas, who’s injured by my love?
         What merchant’s ships have my sighs drowned?
Who says my tears have overflowed his ground?
         When did my colds a forward spring remove?
                When did the heats which my veins fill
                Add one more to the plaguy bill?
Soldiers find wars, and lawyers find out still
         Litigious men, which quarrels move,
         Though she and I do love.

Call us what you will, we are made such by love;
         Call her one, me another fly,
We're tapers too, and at our own cost die,
         And we in us find the eagle and the dove.
                The phoenix riddle hath more wit
                By us; we two being one, are it.
So, to one neutral thing both sexes fit.
         We die and rise the same, and prove
         Mysterious by this love.

We can die by it, if not live by love,
         And if unfit for tombs and hearse
Our legend be, it will be fit for verse;
         And if no piece of chronicle we prove,
                We’ll build in sonnets pretty rooms;
                As well a well-wrought urn becomes
The greatest ashes, as half-acre tombs,
         And by these hymns, all shall approve
         Us canonized for Love.

And thus invoke us: “You, whom reverend love
         Made one another’s hermitage;
You, to whom love was peace, that now is rage;
         Who did the whole world's soul contract, and drove
                Into the glasses of your eyes
                (So made such mirrors, and such spies,
That they did all to you epitomize)
         Countries, towns, courts: beg from above
         A pattern of your love!”

Meter: iambic
HOÊTEL GARNI.
by Louis Křikava

Vyběhla ze vrat. Vzkřikla. Dítě, klid!
Jsem cizincem! Proč strach přede mnou marný...
Spustila závoj. Stín se kolem kmit’.
Panenství mrtvé vyšlo z Hôtel Garni.
Nervosním krokem muž z hôtelu spěl.
Za dívkou hlédnuv opačným šel směrem.
Vzduchem se nápěv „Süsses Mädel“ chvěl
a jarní touhy táhly podvečerem...

Meter: iambic