PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Der Mensch und die Geschichte
by Friedrich Hebbel

Die Weltgeschichte sucht aus spröden Stoffen
Ein reines Bild der Menschheit zu gestalten,
Vor dem, die jetzt sich schrankenlos entfalten,
Die Individuen vergeh'n, die schroffen.
Die endliche Vollendung ist zu hoffen,
Denn diese Künstlerin wird nie erkalten,
Auch sehen wir, wenn sich die Nebel spalten,
Schon manchen Zug des Bildes tief getroffen.
Doch wir, wie Kinder in der Werkstatt harrend,
Wir haschen nach den abgesprung'nen Stücken,
Die, wie sie schweigend meißelt, nieder fallen;
Dann rufen wir, in Andacht dumpf erstarrend,
Mit krummen Nacken und gebeugten Rücken:
Hier sind die Götter! Laßt den Weihrauch wallen!

Meter: iambic
218.
by Friedrich Rückert

Zwei Gleiche können nicht im gleichen Felde gelten;
Doch Anspruch machen zwei aufs völlig gleiche selten.
Meist hat doch jeder Mann sein eignes Feld, und kann
Dem Nebenmanne wohl das gönnen nebenan.

Meter: iambic
65.
by Friedrich von Logau

Was fragt ein edler Löw nach eines Hündleins Bellen?
Was fragt ein Fels im Meer nach Winden und nach Wellen?
Was Juda Löw beschützt, was Davids Fels behält,
Das ist vom Teuffel frei und sicher für der Welt.

Meter: iambic
Skála.
by Jaroslav Vrchlický

Bez života choulí se tu hluchá,
spárem jen kleč objímá ji suchá.
Sotva ptáče v letu sedne na ni,
mraků stín jen tkne se jejích skrání.
Pustá skálo, v jara smavé vnady
jakého jsi smutku pomník tady!
Marně ptáš se! Odpovědi nedá
zamlklá a ponurá a šedá.
Srdce, utýrané sterým bolem,
ozvěnu v tom tesu najdeš holém.
Jak ta skála v davu všech se zvedáš,
chmurné – ale odpovědi nedáš!

Meter: trochaic
275.  Leiden ist nutzlicher als Freude.
by Angelus Silesius

Mensch wüstestu wie gut und nutzlich’s Leiden ist/
Du hättest’s dir vorlängsi für aller Lust erkiest.

Meter: polymetric
Wiederfinden
by Ludwig Eichrodt

Ich kam zur guten alten Stadt,
Den Tag hab ich behalten,
Ins Haus, wo sie gewohnet hat,
Der meine Lieder galten.
Die ich geliebt, die mich geliebt,
Und der ichs nie gestanden,
Und die mirs nie, wie sichs begibt,
Weil wir nicht Worte fanden.
Bist du nun ferne, bist du nah,
Hat dich ein Andrer gefunden,
Ich weiß nicht, Theure, bist du da,
Bist du für mich verschwunden?
Und wenn ich dich nicht wiederseh,
Will ich doch von dir träumen,
Und hab ich dich nicht in der Näh,
Will ich am Ort doch säumen.
Und wie ich nun die Stiege mit
Gelassenheit erklimme,
Da hör ich ihren leichten Schritt
Und ihre helle Stimme.
Als wie der Mond aus Wolken bricht,
So scheu und still erschrocken,
Erglänzt ihr liebes Angesicht
Aus ihren dunklen Locken.
Es leuchtete so freudenklar
Aus ihren schönen Mienen,
Und schöner als sie jemals war,
Ist sie mir heut erschienen.
Kein Sterbenswort. Sie sah mich an;
Den Busen hört ich pochen –
Ein rascher Händedruck sodann,
Daraus ihr Herz gesprochen!

Meter: iambic
Er .
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Falsch oder wahr . . . So viel ist klar,
Dass alle Welt itzt spricht:
Aprillendunst, Sey Frauengunst
Und wandelnd Mondenlicht!
Wirb treu und wahr, Wirb Tag und Jahr
Um ihre Huld und Treu.
Wohl kos't ihr Mund: Des Herzens Grund
Ist dennoch nicht dabey.
Ein Schön'rer traun! Ist kaum zu schaun,
Spricht kaum sie freundlich an —
Hin bist du, hin Aus ihrem Sinn,
Bist ein gebannter Mann!

Meter: iambic
PŘÁNÍ
by Emanuel Lešehrad

Sny zhořklé srdce! Co tě leckdy svádí
v kraj, ve kterém jsi pochovalo mládí,
kde kosatce sní v luny modrém pláči
a klamu stezka k propasti se stáčí?
Chci, abys kvetlo rozpustilým smíchem
a smutné tělo obrodilo hříchem,
by lačná touha, která temnem mřela,
svět na radosti křídlech obletěla.

Meter: iambic
HOMO SUM ET NIL HUMANI...
by Josef Svatopluk Machar

A chtějí vidět ve mně bojovníka
s krvavým mečem, v tuhém pancíři,
jenž v sluje pohádkových draků vniká
a bije je, jak slušno rytíři.
A chtějí mít mě věštcem zachmuřeným,
jenž bídou dnů svých v časy příští zří,
hned varuje, hned hlasem povzneseným
o velkých cílech moudře hovoří...
I draky biji. Věštím po případě –
jak přikazuje moje svědomí,
a v činů svojich hezky dlouhé řadě
si šarlatánství nejsem vědomý –
však rád též svleknu krunýř i ty hávy
a posedím rád volně s přáteli
při sklence vína, zpěv kdy perlí hravý
a proudí hovor živý, veselý.

Meter: iambic
- XL - Deprecación
by Pedro Soto de Rojas

Pues descubriste de tu sol ardiente
la hermosa luz de que se informa el día,
pues el oro que Arabia desafía
me descubriste en tu serena frente.
Pues me venció tu proceder valiente,
con fuerzas de una blanda cortesía,
a cuyos pechos el amor se cría,
que en mi tamaño, engendra el accidente:
Los celajes descubres donde asistes,
o soberano luminar esquivo,
así regiones frígidas conquistes.
Que como soy tu esclavo si me privo
de tu presencia, entre memorias tristes,
me aprisiona el amor por fugitivo.

Meter: iambic
V polích.
by Adolf Heyduk

Jsem v polích; vůkol samá zář,
čas májový se vrší,
s hlav stromů, kudy jdu, mi v tvář
květ prší.
Už vydech’ vůni, zvad’ a spad’
a na koleji leží;
či z blankytného nebe snad
se sněží?
Mně cestou do vlasů se vplet’
a zdobí je a skrývá,
a nad hlavu mi skřivan vzlet’
a zpívá.
Jsem mlád; mé duše kalich zas
výš k oblakům se nese,
veň blaho skřivánčí ten hlas
mi třese.
A z lesů slyším – milo tak –
pět brávníka a kosa;
proč napadla mi v oči však
ta rosa?
Snad vzpomínkou, že květ, jejž rád
dřív snoubíval jsem s květem,
už nelze v milé ručky dát
mým dětem!
Tak s jara býti opuštěn,
sám na luhu i v poli –
a každý rok a každý den –
to bolí!

Meter: iambic
Soneto del autor a su «Perromaquia»
by Francisco Nieto Molina

Si los gatos lograran merecer
los aplausos de un Lope singular;
si los burros en verso rebuznar
a impulsos del famoso Pellicer;
si las moscas sus gracias extender,
que su ingenio las quiso celebrar;
si Homero a los ratones aclamar
para dar a las ratas que roer,
a los perros mi musa a de aplaudir;
tengan fama los perros donde quiera,
en los pueblos, los campos y los cerros.
Perros aplaudo, ¿qué podrán decir?
que elijo por asunto una perrera,
o que soy un poeta dado a perros.

Meter: anapestic
CHELČICKÝ PO BITVĚ U LIPAN
by Josef Svatopluk Machar

Od meče zhynuli, že mečem vládli.
Jak omámené stádo vylákali
je lestně z vozů, odřízli je od nich
a vraždili, co jiní v hradbu vnikli
a vraždili, až země krví zvlhla.
A v posled vyloudili zbytky jejich
do stodol prázdných, zavřeli a vztekle
krov zapálili... Mní, že takto dali
mír páně všechněm lidem dobré vůle...
Kdys plamen v Kostnici, teď na Lipanech
a řeka lidské krve plyne hlučně
od onoho sem k tomu... To je všecko.
A kněz má zase duše, císař těla
a ničeho pak není, co by zbylo
pro krále nebeského. Zdraná zase
je Petrova síť císařem a knězem,
velkými velrybami pohanskými,
a drát ji budou pokolení s erby,
hrazená města, potomstvo to Kaina,
kolejští mistři, mnišstvo mnohotvárné
a kde kdo více. Svatým jmenem Krista
pozdvihli meče, pochodně a cepy,
zem spustošili přede tváří nebes
a lidé zvlčili se... To je součet
let bouřných, divých, zlostných, nerozumných.
A přec mi líto jich, těch žalně zbitých,
vždyť nejbližší mně byli ze všech lidí
a bloudili jen v dobré víře svojí...
Hle, Pravda páně vešla v českou zemi,
jak nikde jinde, pohanstvím svět živ byl
a všude žije; po stech a stech letech
dal sestoupit jí Kristus na svět znovu.
K nám přijít ráčil, nás chtěl vyznamenat –
Jan Křtitel druhý, mistr Hus, mu činil
přímými cesty jeho – ale běda!
Byl v duších nepořádek, zlo a temno,
nic poklizeno... Satan nutkal nad to
k prolití krve – prolili ji rádi
a tolik prolili, že Pravdě páně
nezbylo místa, kam by vložit mohla
svou čistou nohu. Ze země nám ušla
a Bůh jen ví, kde odpočine nyní.
Tma všude... a v mé duši mdlo a smutno...

Meter: iambic
- XVIII -
by Lope de Vega

Píramo triste, que de Tisbe mira
teñido en sangre el negro manto, helose;
vuelve a mirar, y sin morir muriose,
esfuérzase a llorar, tiembla y suspira.
Ya llora con piedad y ya con ira;
al fin para que el alma en paz repose,
sobre la punta de la espada echose
y, sin partir el alma, el cuerpo espira.
Tisbe vuelve y le mira apenas, cuando
arroja el blanco pecho al hierro fuerte,
más que de sangre de piedad desnudo.
Píramo, que su bien mira espirando,
diose prisa a morir, y así la muerte
juntó los pechos, que el amor no pudo.

Meter: iambic
- CXIV - A Fernando Cortés
by Joseph de Litala y Castelvi

Triunfo fue de tu brazo, y de tu espada,
cortando montes de cerúleas brumas,
por campañas de líquidas espumas,
la América de plumas coronada.
Marte te tuvo envidia en la estacada,
venciste en la justicia a muchos Numas,
que en una y otra (sí) disputas sumas,
dio leyes tu bastón, y tu celada.
Celebren tu inmortal sacra memoria,
desde el Tajo hasta el Ganges en la orilla,
las Musas, y la fama con la historia.
Penda tu inquieta, e ínclita cuchilla,
en el Templo de Marte para gloria,
o esplendor generoso de Castilla.

Meter: polymetric
Der Neugierige.
by Wilhelm Müller

Ich frage keinen Stern,
Sie können mir alle nicht sagen,
Was ich erführ' so gern.
Ich bin ja auch kein Gärtner,
Die Sterne stehn zu hoch;
Mein Bächlein will ich fragen,
Ob mich mein Herz belog.
O Bächlein meiner Liebe,
Wie bist du heut so stumm!
Will ja nur Eines wissen,
Ja, heißt das eine Wörtchen,
Das andre heißet Nein,
Die beiden Wörtchen schließen
Die ganze Welt mir ein.
O Bächlein meiner Liebe,
Was bist du wunderlich!
Will's ja nicht weiter sagen,
Sag', Bächlein, liebt sie mich?

Meter: iambic
1L: Gewürme mancher Art, rabbinisch überzogen:
by Abraham Gotthelf Kästner

Gewürme mancher Art, rabbinisch überzogen:
Gleicht dieses Buch nicht vielen Theologen?

Meter: iambic
Ex-libris
by Manuel Serafín Pichardo y Peralta

Ita y Urbina, en sus
                  crónicas de las edades guerreras
que guardan en pergamino los más ilustres blasones,
citan el de mi linaje
                  entre aquellos infantones
que en Cerdeña conquistaron prez en armas y galeras
Monarcas diéronle honores y
                  escudo; dobles calderas
montadas en campo verde, orla de plata, pendones,
hojas de higuera en el cerco y matizados airones
como crestas orgullosas de metálicas cimeras
Tales honores y escudo de
                  mi remoto abolengo
que ni pregono, ni luzco ni los valgo, mas los tengo,
Leyes de la Democracia y la Vida han de cumplirse,
y ellas estirpes nivelan en un blasón, el gusano
Todos, razas de gusanos,
                  mas debe mejor sentirse
el que nace de la flor quien el que nace del pantano

Meter: polymetric
8. Süße Täuschung
by Friedrich Hebbel

Oft, wenn ich bei der Sterne Schein
Zum Kirchhof meine Schritte lenke,
Und mich so tief, so ganz hinein
In jene sel'ge Zeit versenke,
Wie wir zusammen Hand in Hand
Hier wandelten in stillem Wehe,
Da ist es mir, als ob das Band
Noch immer heiter fortbestehe.
Wir gehen fort und immer fort
Und schau'n die Gräber in der Runde,
Du hast für jegliches ein Wort
Und sprichst es aus mit sanftem Munde,
Du sprichst vom frühen Schlafengeh'n
Und von der Eitelkeit der Erde
Und von dem großen Wiederseh'n,
Das Gott uns nicht versagen werde.
Und kommt zuletzt dein eigen Grab,
So rufst du aus: wir müssen scheiden!
Der Vater ruft die Tochter ab,
Wir wußten's längst, und wollen's leiden!
Und ruhig wandle ich hinaus,
Wie einst aus deines Vaters Garten,
Wenn er dich heimrief in das Haus,
Du aber sprachst, ich solle warten.

Meter: iambic
Die Studenten .
by Joseph von Eichendorff

Viel rüst'ge Bursche ritterlich,
Die fahren hier in Stromes Mitt',
Wie wilde sie auch stellen sich,
Trau' mir, mein Kind, und fürcht' dich nit!

Meter: iambic
1L: Was draußen ist, laß draußen stehn,
by Gerhard Tersteegen

Was draußen ist, laß draußen stehn,
Es kann nur Unruh geben!
Im Geist allein mit Gott umgehn,
Bringt Ruhe, Freud' und Leben.

Meter: iambic
MOTIV Z NORIMBERKA.
by Adolf Bohuslav Dostal

Nad tmavou spletí lomenic a křivolakých střech
do teplé noci rozlilo se světlo měsíce,
až z daleka tam ze kraje, jejž zrak už nepostřeh’,
jdou snové, jako v závoje se v mlhy halíce.
Minulost, všude zemřelá, zde spánkem spjata jen,
a starou slávu zvětralou tu časy nesmyly,
věk za věkem, jak tudy šel, tu zůstal utajen.
V noc letní tichou, měsíčnou ožily na chvíli.
Nad tmavou spletí lomenic a křivolakých střech
zřím dlouho, opřen o bránu, ze stínu věže v dál.
A jak by sem noc měsíčná těch věků nesla vzdech.
Ozvěna písní rhytmických zní zdola staletá,
a velký, šedý, slavný zjev tam nad stín kaple vstal:
jej poznávám, to Hans je Sachs, můj milý poeta.

Meter: iambic
Karel Kovařovic.
by Josef Lukavský

Je těžko nepsat rhetorických Ód
a rozvlněných veršů dlouhou řadu
i hudební k nim skládal doprovod,
když přísnou tvář zřím a klassickou bradu.
Zda oslavenci nebude to vhod,
se neptám nikdy, nepřijímám radu,
a odvážně se v cizí bytost kradu.
Hle, mistr mistrů. Mrtev Collona je.
On pro slávu – ne pro nějakou stovku –
Varšavu sklonil svoji pod taktovku.
Svět širý jeho, jenom jeho hraje
od chvíle, kdy Psohlavce, svých Muz sídlo,
dal odhodlaně staré na bělidlo.

Meter: iambic
Tres potencias bien empleadas en un caballerito de
by Tomás de Iriarte

Levántome a las mil, como quien soy
Me lavo Que me vengan a afeitar
Traigan el chocolate, y a peinar
Un libro Ya leí Basta por hoy.
Si me buscan, que digan que no estoy
Polvos Venga el vestido verdemar
¿Si estará ya la misa en el altar?
¿Han puesto la berlina? Pues me voy.
Hice ya tres visitas A comer
Traigan barajas Ya jugué Perdí
Pongan el tiro Al campo, y a correr.
Ya doña Eulalia esperará por mí
Dio la una A cenar, y a recoger
«¿Y es éste un racional?» «Dicen que sí »

Meter: polymetric
67. Martha und Maria.
by Angelus Silesius

Die Martha laufft uñ rennt daß sie den HErren speise
Maria sitzet still: und hat doch solcher weise
Daß beste theil erwöhlt: sie speiset jhn allein/
Die aber findt auch sich von jhm gespeiset sein.

Meter: iambic
1L: Barbara Blomberg aus Regensburg war
by Detlev von Liliencron

Barbara Blomberg aus Regensburg war
Don Juans schöne Mutter.
Sein Vater, Carolus Quintus, Cäsar,
Führte Krieg mit Martin Luther.
Alba, der finstre Herzog, tat nie
Vor einem Menschen erschrecken;
Nur vor Bärbel, seltsam, sah er sie,
Verkroch er sich zag in die Ecken.
Don Juan ward ein berühmter Held,
Schlug Türken, Mohren und Christen;
Überall prunkt er als Sieger im Feld,
Wo seine Fahnen sich hißten.
König Philipp, sein Bruder, hieß ihn setzen den Fuß
In die fernen Niederlande,
Daß er mit Graus zu Grus und Mus
Oranien schlüge in Bande.
Don Juan duckte flugs bei Gemblours
Die unglückseligen Staaten.
Dann bat er Don Philipp um Münzzufuhr,
Doch dem fehlten auch die Dukaten.
In Niederland wie in Spanien blieb
Die Geldchose höchst verquackelt,
Und wie Don Juan auch schrieb und schrieb,
Kein Pfennig kam angewackelt.
Was sollt er nun machen, der arme Tropf;
Ohne Kassa ist nichts zu erreichen.
Kein Gulden fiel aus seinem Schopf,
Kein Stüver aus seinen Weichen.
Dazu kam die Pest und warf ihn hin
In Bouges auf die kärglichste Schütte.
Er starb im Elend, das war sein Gewinn,
In einer Zigeunerhütte.
Bei Carolo Quinto im Eskorial,
So kündet sein letzter Wille,
Wünscht er zu ruhn nach der Daseinsqual
In tiefer, unendlicher Stille.
Aber, o weh, wie groß war die Not,
Wer zahlt nach Madrid die Diäten?
Die Leiche soll weg; umsonst ist der Tod,
Doch zum Leben gehören Moneten.
Und was, um zu sparen, geschah? Man zerschnitt
Den Seligen in drei Teile,
Verpackt sie, und gibt sie am Sattelknopf mit
Drei Reitern, nebst Auftrag zur Eile.
Und als sie so nach Spanien geschickt,
Löst man sie dort von den Sätteln.
Schnell sind sie wieder zusammengeflickt,
Herr Johann braucht nicht mehr zu betteln.
Er wird bestattet mit großem Aplomb,
König Philipp war selbst zur Stelle,
Und ganz Castiliens Grandenpomp
Zog mit bis zur Jaspisschwelle.
Im Eskorial wuchtet der Sarkophag;
Bei Caroli Quinti Gestühle
Warten Vater und Sohn auf den jüngsten Tag
In Marmor und Nischenkühle.

Meter: iambic
De La entretenida, Primera jornada, CARDENIO
by Cervantes

Vuela mi estrecha y débil esperanza
con flacas alas, y aunque sube el vuelo
a la alta cumbre del hermoso cielo,
jamás el punto que pretende alcanza.
Yo vengo a ser perfecta semejanza
de aquel mancebo que de Creta el suelo
dejó, y, contrario de su padre al celo,
a la región del cielo se alabanza.
Caerán mis atrevidos pensamientos,
del amoroso incendio derretidos,
en el mar del temor turbado y frío;
pero no llevarán cursos violentos,
del tiempo y de la muerte prevenidos,
al lugar del olvido el nombre mío.

Meter: iambic
A un hombre de gran nariz
by Quevedo

Érase un hombre a una nariz pegado,
érase una nariz superlativa,
érase una alquitara medio viva,
érase un peje espada mal barbado;
era un reloj de sol mal encarado,
érase un elefante boca arriba,
érase una nariz sayón y escriba,
un Ovidio Nasón mal narigado.
Érase el espolón de una galera,
érase una pirámide de Egipto,
las doce tribus de narices era;
érase un naricísimo infinito,
frisón archinariz, caratulera,
sabañón garrafal, morado y frito.

Meter: polymetric
- 1278 - Jornada I, RODRIGO
by Lope de Vega

Antes verás en la cocina lumbre,
y traerse sombrero en la cabeza,
apetecer el hombre la riqueza
y cuajarse la nieve en alta cumbre;
no darme aquestas calzas pesadumbre,
ser el dolor tormento y gran tristeza,
hallar en los erizos aspereza,
querer más que un cuartillo media azumbre.;
querer más el tocino que las guindas,
más las albondiguillas que lejía,
beber el agua aparte, el vino aparte:
No digo aquesto yo porque te rindas;
que antes verás aquesto, Elvira mía,
que deje de quererte y adorarte.

Meter: iambic
IDYLKA
by Antonín Klášterský

Na černé desce svého sekretáře
cos psala, psala hbitě Bohunka,
a jako zlatá, lesklá korunka
jí v slunci plála hebkých vlasů záře.
Ve škole otec – klid kol přehluboký,
i psala, jen se zamýšlejíc časem
a zase čtouc svou práci tichým hlasem,
že neslyšela za sebou ni kroky.
Vtom silná ruka, ale jemná, bílá
se natáhla a papír uchvátila.
„Ha, tajemství! ha, vinník dopadený!“
Vráz vyskočila dívka, páž svou pnula:
„Doktore Pichle!“ Ňadra se jí dmula,
a v tváře hrnul červánek se studu.
„Hned vraťte mi to – hněvati se budu!“
„Ne, nevrátím!“ – „Ach, vždyť to nemá ceny,
ó, prosím vás!“ Leč co tak v jednom plamu
se napínala, by plen vyrvala mu,
on smál se jen a vzhůru drže list,
již vzkřik’: „Ach Bože, toť jsou verše vaše –
jste básnířka, nic nerděte se plaše,
vás Musy líbají!“ A začal číst:
„Jak mne to táhne tam – vy, jasné hvězdy, k vám...“
a dál a dál, až jemná píseň celá
v síň plnou slunce dovyzněla pak.
A dívka stála tiše, její zrak
na ústech visel mu, a jen se chvěla.
„Ach, Bohunko, ach, co vám říci mám?
Jste pěvkyně, toť plod je chvíle svaté,
ó, zdali více takých šperků máte
na hrdlo Vlasti?“ – „Ano, ale skryté,
jste první, jenž to víte na zemi –
doktore Pichle – prosím – slibte mi,
že nikomu to – nikdy – nezradíte!“
„Což tolik Vlast má perel již a květů,
by utajeny směly zůstat světu,
zrak nepotěšit?...“ „Květy mé jsou prosté –
snad ano – pozděj – pod jménem snad cizím –“
„Ó, Bohunko, jak citem pláte ryzím,
má úcta k vám jak bílý plamen roste.
Ach, rozumím vám, nedbám také slávy,
jen vlasti sloužit chci a budit, budit
a při tom třeba o kůrce se trudit –
na venkov půjdu... dech tam vnesu zdravý –
dnes již se loučím – snad se řítím v boje –
leč za tajemství vaše dám vám svoje:
Mám, Bohunko, vás rád! Já roky celé
ten sladký taj jsem ve svém srdci nes’,
než co jsem přečet’ vaši píseň – dnes,
ó, Bohunko, zda moh’ jsem mlčet déle?
Snad čekat ještě, spíš by bylo správno,
leč, Bohunko, – zda chceš mou ženou býti,
zda ráda mít mne můžeš celé žití...?“
A dívčí šept zněl stoudný: „Mám již dávno.“
Pak stulilo dvé hlav se, v touze žhavé
se zkloubily jak na pouto dvě ruce,
ret k retu skočil jak dvě jiskry prudce,
a „Bohunko!“ jen znělo – „Bojislave!“
v šept lásky sladký, horoucí a milý.
Kdo všim’ si z nich, že právě v této chvíli
tvář vyholená v dveřích zjevila se –
Bohunčin otec – starý profesor –
a v růměnné té tváři milý zor
že na obrázku tom se tiše pase?
V svém popelavém šatě s knoflíky,
jež leskly se jak stříbro, veliký
jak duch tu stál; teď sáhl tiše k šosu
a pikslu vytáh’ – šňupec nesl k nosu,
pak modrý šátek, bíle tečkovaný,
vznes’ potichounku, by smet’ prášek se rtů,
s úsměvem dobrým – ale vtom, eh, k čertu!
kých’ nehorázně. Rázem na dvě strany
dvé spěje hlav. „Tatínku!“ Děvče letí
a v jabot jeho vesty tvář svou kreje.
Cos Pichl koktá. Ale kmet se směje
tak šelmovsky a volá: „Děti – děti!“

Meter: iambic
A PŘIJDE SMÍCH DO NAŠICH NIV.
by František Táborský

A přijde smích do našich niv
a přijde ples do našich lad;
ač nebude naň nikdo zvát,
pospíší každý být tam dřív.
To bude bleskotu, jásotu, ruchu
v slavnostním, zjasnělém, vyhouplém vzduchu;
to bude bzukotu, šepotu v trávě
od kvítka ke kvítku, co zaslech právě;
to bude šumu a ševelu v háji,
švitoru, hovoru o mladém Máji:
břink, břink! jde k nevěstě s cimbálem, hudci,
juch, hej! kol mávají družbové prudcí,
juch, hejsa, hejsa, hej!
zavíří, zahýří veselý zpěv a rej.
Ó, přijde smích do našich niv
a přijde ples do našich lad;
ach, Bože, náš jen stesk a chlad
má němět dál tak zádumčiv
jak v poušti skála široká?
Tož pošli aspoň proroka
v tu suchou poušť, ať káravě
se připraví tu k nápravě
a slovo nové, otecké
zahřímá v plémě sobecké!

Meter: polymetric
Dantes Grab
by August von Platen

Dichter, es blieb dein Staub lang ohne das ehrende Denkmal,
Bis der venetische Leu hier in Ravenna gebot:
Dir dann baute die schöne Kapelle der treffliche Bembo,
Vater zu sein wohl wert eines berühmteren Sohns.

Meter: polymetric
Na poušti.
by Otokar Mokrý

Kdys naklonil jsem sprahlý ret
pod hnědých vlásků lem
a v ouško děví růžové
zvěst divnou všeptnul jsem:
„Na jihu žhavých písčinách
se náhle stají dech,
když pluje vzduchem oasa
v čarovných přeludech.
I velbloud na smrt uštvaný
své svaly napíná,
kde s hluchým býlím v smaragdu
zaniká písčina.
Tam na šeptavý vodomet
se stele palmy stín
a snivá děva ulehá
pod listů baldachýn.
Když bílé ňádro v oddechu
se jemně zachvívá
a mlhotkaný mušelín
lehýnce odvívá;
když na rtech zpola přimčených
ševelí sladký sten:
tu znenadání přikrádá
se nejluznější sen,
a jemněj vždy a ztichounka
zrak snící zastírá, –
co zatím ssaje teplou krev
ret siný upíra.“
Zas naklonil jsem sprahlý ret
pod hnědých vlásků lem:
„Sni sladce jen ten žití sen,
vždyť vše je přeludem.“

Meter: iambic
14. Gott gibt das Groß im Kleinen
by Angelus Silesius

Nimm, was der Herr dir gibt, er gibt das Groß im Kleinen,
In schlechten Schlacken Gold, ob wirs zwar nicht vermeinen.

Meter: iambic
JUBILEJNÍ
by Jan Karník

Deset let už, bratře Čechu,
nad hlavou máš vlastní střechu.
Žehnej nebe další práci!
Bys však ušel lamentaci,
pojistky je třeba větší
proti žhářů nebezpečí!

Meter: trochaic