PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sommersneige
by Georg Trakl

Der grüne Sommer ist so leise
Geworden, dein kristallenes Antlitz.
Am Abendweiher starben die Blumen,
Ein erschrockener Amselruf.
Vergebliche Hoffnung des Lebens. Schon rüstet
Zur Reise sich die Schwalbe im Haus
Und die Sonne versinkt am Hügel;
Schon winkt zur Sternenreise die Nacht.
Stille der Dörfer; es tönen rings
Die verlassenen Wälder. Herz,
Neige dich nun liebender
Über die ruhige Schläferin.
Der grüne Sommer ist so leise
Geworden und es läutet der Schritt
Des Fremdlings durch die silberne Nacht.
Gedächte ein blaues Wild seines Pfads,
Des Wohllauts seiner geistlichen Jahre!

Meter: iambic
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Mit tiefgebeugtem Herzen,
O Heiland, opfern wir dir Dank
Für alle Todesschmerzen,
In welche deine Seele sank.

Meter: iambic
LEUKONOE.
by Jaroslav Vrchlický

Bláhové již zanech přání
zvědět cíl mých dnů i tvých,
bohům nech to, nač zrak sklání
se v změť čísel Chaldejských?
Věř mi, mnohem líp jest vzíti,
jak nám podává se žití!
Ať jiná mnohá, mnohá léta
štěstí nám i láska zkvétá,
ať poslední zimy šer
teď nám štědří Jupiter.
Ať k jakým chce břehům shání
moře svoje peřeje,
hleď, ať ret se k číši sklání,
svěží tvá buď naděje!
Co náš hovor lehce plyne,
zrádný čas ten bleskem mine.
Leukonoe, chop se dneška,
nebuď hlava tvoje těžká
pro chvat Hor, jichž prchá rej –
o zítřek se nestarej!

Meter: trochaic
XXVI. Co to? Jsem kvítkem mezi kvítky,
by Vítězslav Hálek

Co to? Jsem kvítkem mezi kvítky,
druh druhům, něhou vítězným:
nevím, co jsem, však rozumím jim,
i hrám, i snům jich líbezným.
Mám s nimi jako jedno srdce
a jako jednu utrobu,
mám s nimi stesk i rozkoš jednu,
i dech i žití zásobu.
Mám s nimi jako jednu touhu,
i šept i v lásce žasnutí,
mám jeden háj a jeden pramen,
i lesk, i jedno zhasnutí.
Na jedno k nim se kladu lůžko;
až noc se v spáncích utopí,
jim víla rosou zkropí víčka –
zda také moje pokropí?

Meter: iambic
Multum legendum, sed non multa. Plin. Jun. Lib. VI
by Lope de Vega

Libros, quien os conoce y os entiende,
¿cómo puede llamarse desdichado?
si bien la protección que le ha faltado,
el templo de la fama le defiende.
Aquí su libertad el alma extiende,
y el ingenio se alienta dilatado,
que del profano vulgo retirado
en sólo amor de la virtud se enciende.
Ame, pretenda, viva el que prefiere
el gusto, el oro, el ocio al bien que sigo,
pues todo muere, si el sujeto muere.
O estudio, liberal, discreto, amigo,
que sólo hablas lo que un hombre quiere,
por ti he vivido, moriré contigo.

Meter: iambic
POD KAŠTANY.
by Irma Geisslová

V líbezném chládku tak milo je,
viďte že, lidičky zlatí,
čas nám jak potůček ubíhá,
který se mechovím tratí.
Šumivé koruny kaštanů
jsou jako ochranná křídla,
palčivé slunéčko nesmí sem
do toho snivého sídla.
Jenom ten okatý motýlek
vznáší zde křidélka chvělá
a jako laškovná myšlénka
krouží nám okolo čela.
Zrovna hýbá ptačí rej
haluzemi zšeřenými,
je tam zpěvu, jásotu – –
hned by člověk rejdil s nimi!
Jeť tak vzácna čistá slasť
v divných křižovatkách žití,
že když srdce najde ji,
nemůž’ se jí nasytiti.
Pod kaštany dětí shon,
zvoní smích i hovor milý,
v tom též hudba zazněla:
„Proč bychom se netěšili“...
Když se těším skvostně tak
v jarní kráse,
není-li to naposled,
vždy mi zdá se...
Prcháváť jak rosný kmit
blaho vždycky,
ale dlouhý, bez konce
žal je lidský.
Kratičké noci, dlouhé dny
vesele přezpívá
čilý ten ptačí nárůdek,
dokud dne přibývá.
Ale když červen pominul,
toť jako počátek rmutu,
ubývá světla, zpěvu, dne –
a byť jen o minutu.
Prachovské skály tak růžově
večerní záplava vroubí,
s šumotem lip našich dumavých
klekání hlahol se snoubí.
Skřivánek zpívá už „dobrou noc“,
jiní s ním souhlasí skrytě,
křepelka touží jen hlasitě
po pěti penězích v žitě.
Nic již. – Zem noří se v hvězdný sen,
vítr „spi sladce“ jí hude,
a byl-li lahodný zašlý den,
noc ještě krásnější bude.
Nezapadej ještě, slunéčko ty naše,
prodli mezi stromy, v štíhlém křovisku,
vždyť nám kreslíš v cestě duhovým svým šípem
zlaté arabesky na písku.
Budiž jako přítel trpícího lidstva,
jehož trudná stezka tmou se klikatí,
jemuž třeba světla, úsměvu a tepla,
jinak mrazivá je mdloba zachvátí.
Budiž jako posel neznámého božstva,
které hřeje, chrání, žehná, miluje,
paprskem svým blaží oko mučeníka
i zor vlčete, jež zírá ze sluje...

Meter: polymetric
La estrella misteriosa
by María Eugenia Vaz Ferreira

Yo no sé donde está, pero su voz me llama,
¡oh misteriosa estrella de un inmutable sino!
Me nombra con el eco de un silencio divino
y el luminar oculto de una invisible llama.
Si alguna vez acaso me apartó del camino,
con una fuerza ignota de nuevo me reclama:
gloria, quimera, fénix, fantástico oriflama
o un imposible amor extraño y peregrino.
Y sigo eternamente por la
                  desierta vía
tras la fatal estrella cuya atracción me guía,
¡mas nunca, nunca, nunca a revelarse llega!
Pero su luz me llama, su silencio me nombra,
mientras mis torpes brazos rastrean en la sombra
con la desolación de una esperanza ciega.

Meter: iambic
- XLIII - Efectos de los celos
by Luis de Ulloa y Pereira

Este penar, sin deshacer los hielos,
el alma entre las llamas anegada,
la privanza del bien desesperada,
en que faltan alivios, y consuelos.
Estas ansias sin fin, estos desvelos,
esta inquietud del pecho acelerada,
esta violencia en la razón turbada,
poco se explica, si se laman celos.
Agravios son de causa verdadera,
donde falta el auxilio del engaño,
y el favor de la duda se ha deshecho.
Ni fenecerte, ni templarse espera
dolor que crece con el desengaño,
y no llega a matar con el despecho.

Meter: polymetric
Kdy přec se zbudu sebe,
by Adolf Racek

Kdy přec se zbudu sebe,
tak zcela doopravdy,
kdy budu objektivní,
kdy budu epický?
Kdy budu zcela klidný,
víc ideově přesný;
jak odhodit ten sladký
moravský lyrismus?
Kdy budu dosti chladný,
kdy seznám dosti lidí,
bych konstruoval typy
k velkému dramatu?
A praktický kdy budu,
kdy stačí konstatovat
žurnalisticky povrch
bez trapných analys?

Meter: iambic
XIII.
by Bohdan Kaminský

To všechno kolem uváživ,
kmet jeden moudrý žádá,
ať stipendium cestovní
vypíše slavná vláda.
To prý by bylo rozumné
a nejspíš pomoc jistá,
v cizině když by vzdělal se
nadějný stipendista.
Ať dva, tři roky mladý muž
tam na studiích tráví,
a o nich domů čtvrtletně
podává stručné zprávy.
Tam vzdělávat by mohl se
u slavných vědy světel,
vždy k princeznině nemoci
povšechný maje zřetel.
Tam u slavných by kapacit
vnik učenosti na dno
a zajisté by, vrátiv se,
již pomoc našel snadno.
A o tom, kterak princeznu
ten stipendista spasí,
nadšeně, krásně hovořil
kmet moudrý, stříbrovlasý...

Meter: iambic
Die Freunde .
by Joseph von Eichendorff

Zu jung, des Lebens Ernste zu entsagen —
Kann ich nicht länger spielen nun und schweigen,
Wer Herrlich's fühlt, der muß sich herrlich zeigen,
Mein Ruhen ist ein ewig frisches Wagen.

Meter: iambic
A la paz ventajosamente concluida por Carlos III
by Diego González

La guerra por un caso inevitable
invadió la española monarquía,
juzgando que aceptada acabaría
de una vez con la gente miserable.
Y rehusada, al monarca respetable
la gloria militar rebajaría
el pueblo ofrece a Carlos a porfía
dones mil del tesoro inagotable
de su amor, y por Carlos negociada,
viene la paz con palma de victoria.
La guerra cruel, huyendo apresurada,
tantos despojos deja en nuestra tierra
que Carlos de la paz saca la gloria,
y el pueblo la abundancia de la guerra.

Meter: polymetric
- 24 - A San Hilarión
by Lope de Vega

Tú, que para estudiar a Dios amores,
divino Archimandrita del desierto,
tuviste de altos árboles cubierto
por libros hojas y por letras flores.
Hallaste a soledades interiores
fuera de la ciudad camino cierto,
que mal se puede hallar tan descubierto
el monte del Señor entre señores.
Por zarzas fuiste a la divina llama,
en cuyo ejemplo ya de polo a polo
tantos soldados tu valor esfuerza.
Su Fénix hoy la soledad te llama,
por que de no ser Dios, quien fue tan solo
había de ser San Hilarión por fuerza.

Meter: iambic
- LI - A los Reyes de España
by Lope de Vega

Las dos luces del mundo en mortal velo,
que España en forma de Latona cría,
solían dividir la noche y día,
nuestro polo español y el austro cielo.
Mas ya que un mismo amor y un justo celo
juntó sus almas, donde más podía,
por las esferas de su monarquía
caminan en un mismo paralelo.
Y así pasando por tu signo ahora,
como en oriente, de Castilla nacen,
Valladolid famosa y excelente,
ya tienes de su cielo, sol y Aurora;
da luz, da perlas, pues los dos te hacen,
Filipo cielo, Margarita oriente.

Meter: iambic
- XXXVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Amor es un misterio que se cría
en las dulces especies de su objeto;
de causas advertidas luz y efeto,
y de ciegos efectos ciega guía.
Fraude que apeteció la fantasía,
imán del daño, acíbar del secreto,
de tirana deidad, ley sin preceto,
de preceptos sin ley leal porfía.
En cielo oscuro tempestad serena,
apacible pasión, dulce fatiga,
lisonja esquiva, lisonjera pena.
Premio que mata, alivio que castiga,
causa que, propiamente siendo ajena,
con lo que más ofende más obliga.

Meter: polymetric
1L: Die ganze deutsche Litteratur
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Die ganze deutsche Litteratur
Ist leider für Gelehrte nur.
Gelehrte haben sie gemacht,
Und nie dabei ans Volk gedacht.
Was nützet Wissenschaft und Kunst?
Das ist ja eitel Schein und Dunst,
Wenn beides nicht zum Volke dringt,
Für all' und jeden Früchte bringt.
Was nützt dem Volke der Poet,
Wenn's Volk sein Singen nicht versteht?
Ins Herz des Volkes drang noch nie
Gelehrter Herren Poesie.
Laßt euern Wissensqualm und Dunst,
Und übet reine deutsche Kunst!
Werft allen Plunder über Bord,
Singt ein verständlich deutsches Wort!

Meter: iambic
MEDITACE V JESENI.
by Jaroslav Vrchlický

Co nyní v listů skrýši plane
plod uzrálý, v tvém nitru hlas
jak přísný soudce náhle vstane
a volá: Účty klást je čas!
Co v ňader klínu tobě zrálo,
teď světu předlož na odiv,
co vřelo, chvělo se tam, plálo,
co myslil jsi, čím byl jsi živ;
čím vzbouzel jsi a poutal duchy,
ať vítěz či rob v zápase,
ať kolem tebe svět byl hluchý,
ať tleskal tobě v souhlase;
to jedno, když to práce byla,
ať skotu svízel v šeru brázd,
ať slavíkova píseň milá,
jež nepočítá na účast:
To jedno, jen když tvář tvá v potu,
pak sladká ti buď záře hvězd,
máš právo teprv ku životu,
jenž jako práce svatý jest!

Meter: iambic
Za mořem. (IV.)
by Václav Antonín Crha

Za mořem za Atlantickým,
tam na březích Maraňonu
přes planiny žene požár
stáda zvěře v divém honu.
Rudý požár při zemi se
krvavý jak jazyk valí,
temným dýmem dalný obzor
i prerii divou halí.
Z požáru a z dýmu spousty
ječivé je slyšet ryky,
dupot kopyt, ržání koňstva
a divoké lidu křiky.
Teď přelétla žhavá výheň
na farmu, na negrův byty,
uvítán tu rykem slasti
ze sta hrdel hosť ten litý.
Sto páží se pušek chopí
sterý výstřel rozlehne se:
z žhavé farmy sto otroků
na svobodu vyhrne se.
Na svobodu, na svobodu,
rozléhá se v divém plesu:
otrok spálil farm i pustu
a teď pádí v lůno lesů.
Pospěš mládče, mladá krvi,
z farmy střelba provází tě,
pospěš, sice padneš kulí
v svobody den na úsvitě.
Střelba z farmy rozléhá se
zasáhnuta oběť mnohá; –
mladík vzkřikl: – prudšíť kule,
nežli otrokova noha.
Polou sklesl, zas se vzchopil,
do rány krev pěstí tlačí:
k lesům, k lesům klopýtá se –
o kéž by měl křídla ptačí!
U pralesa sklesl k zemi,
vroucně líbá chladné mechy,
a lítostné lůno lesa
opětuje jeho vzdechy.
O své vlasti, o své lásce,
chorý mladík vypravuje
a ozvěna v lůně lesů
nářky jeho opakuje.
Směrem k moři, odkud přišel,
při východu slunce kleká,
na vlasť myslí, na Neapol
a pralesem zase těká.
Tak dotěkal chorý divoch.
Jednou v tiché ranní době,
pod loubím ho našel větřík,
v kyprém, listím stlaném hrobě.
Prales ustlal mu to lůžko,
hučel všemi jeho žaly,
a úslužní větérkové
s věstí tou se k poušti brali.
Poušti, řekám šepotali,
proč prales lká věčnou strastí,
že to ohlas velké touhy,
touhy po milé – a vlasti.
Mladík s touhou na rtech zemřel,
a již prach je jeho tělo,
a teď věčně lesem šumí,
čím se jeho srdce chvělo.
Je to v mrtvém těle pouště
srdce velké rozželené,
ohlas prvotní to lásky, –
do pralesů zanešené!!

Meter: trochaic
Ein Kind setzt den Schmetterling auf den Altar
by Johann Gottfried Herder

Warum sehest Du, Kind, den Schmetterling auf den Altar?
»daß ich die Seele früh reinen Betrachtungen, weih'.«

Meter: iambic
- XXII - A estas palabras: nescitis quid petatis, que dijo Cristo a San Jacobo y a San Juan, cuando pidieron las sillas a su lado
by Quevedo

Si mereciendo sillas Juan y Diego,
dice Cristo que erraron en pedillas,
al que sin merecellas pide sillas,
más le valiera ser mudo que ciego.
En la atención de Dios, humano ruego
no puede por sí solo conseguillas:
hanse de conquistar con maravillas
de amor nacido de divino fuego.
Sólo se sienta quien el cáliz bebe;
la Cruz el trono en la Pasión dispensa;
el descanso al tormento se le debe.
Y en la bondad espléndida y inmensa,
la culpa gracia, como sangre, llueve,
y la satisfacción está en la ofensa.

Meter: iambic
1. Noh nemáme, předce v roku
by Karel Alois Vinařický

Noh nemáme, předce v roku
Množství kroků naděláme.
V kole sic chodíme,
Ale netančíme,
Hudbu si děláme sami.
Nejsme páni, a předc námi
Vždy se řídí mnoho lidí.
Do dvanácti bratrů nás
Lidé počítají
A se často ptají
Na náš pánovitý hlas;
Hlas ten velí ku práci se míti,
Do školy neb do kostela jíti.
Nuže, vtip svůj vynakládej:
Kdo jsme, hádej!

Meter: trochaic
Sonnet
by Simon Dach

Der Himmel wollt' euch vns mit dem bedinge zeigen,
Das, Böhminn, wenn die Welt an Euch ein Bildt erkant,
Ein edles Frawen-Bildt, Euch Gott ohn Wiederstandt
Macht heim zu holen hett'. Ihr habt nun ewer eigen
Dieß einig lassen sein durch Demuth, Zucht vnd schweigen,
Durch niemals-falschen Sinn vnd Tugend allerhandt
Der Erden kunt zu thun, ihr wehret dieses Pfandt
Der Frawen höchstes Ziel, das wenig sonst ersteigen.
Gott nimpt, was sein ist, hin; ob er denn vnrecht thut,
Das ewren süssen Todt der Freunde trawer-Muth
So vngetröstet klagt? Vnd an dem lieben Kinde,
So Ihr vns hinterlasst, dem Zeugnüß ewrer Zucht,
Erkennt man ja, das Gott sie selbst zu trösten sucht,
Gott, welcher keinen schlägt, den er auch nicht verbinde.

Meter: iambic
JE NOC
by Josef Šimánek

Je noc, je noc, a všecko šlo už spat.
V tmě černé bílé vidiny se chvějí.
A větry, jakby chtěly rozplakat
se, hudou na oknech a žalně pějí.
Jen občas vyzní z nich jak dutý smích,
jenž zvolna zmírá v korridorů taji...
Já v snění zbožně poslouchám a tich,
jak děti, pohádky jež poslouchají.
Je smutná píseň to! A zdá se mi
tak skorem, že jsem ji už slyšel kdesi.
Však kde, Ó, kde? A ze záplavy tmy
vzpomínky živé na duši se věsí.
Snad v sále, v jemném šumu hedbáví,
kde světlo lustrů v drahokamy plálo
a kvapíku žár lil se jásavý
do žil, kde tisíc snů se rozzpívalo?
Snad na moři, kdo do vln přívalu,
jenž peklem vztekal se, plál vážný, tichý
svit majáku, co satan na skálu
spit vřavou, sliny vrhal, řičel smíchy?
Ne, – vzpomínám!... To bylo v aleji,
kde koruny lip, jarem prostříbřené,
sta květů dštily do Tvých šlépějí
a vůně v naše duše rozrušené.
A v srdcích našich jásal zpěv a ples,
jenž slzy štěstí do očí nám vlákal
a divný vítr jen, tak jako dnes,
lip haluzemi žalostivě plakal.

Meter: iambic
- XXXII -
by Fcode Borja

¿Por qué, Señor, prosperas el camino
de tus rebeldes hijos, y ofensores?
¿Por qué a sus brazos siempre vencedores,
tu diestra sin castigo no previno?
Este modo de obrar tan peregrino,
ha sido entre tus claros resplandores,
lo que el discurso humano en los errores
opuso siempre al crédito divino.
¿Por qué en desigualdad tan justa, esconde
tu mano, que dispensa nuestro bienes,
el peso fiel en tan contrarias partes?
Mas ya tu providencia me responde;
que bien se ve la estima en que los tienes,
si en tan injustos dueños los repartes.

Meter: iambic
Sonnete.
 Aus dem Lateinischen Adeodati Sebä.
by Johann Jacob Bodmer

Heint als der Monde war in seinen Kreiß gezogen,
Und mich der süsse Schlaf umfangen durch die Nacht,
Ward mir mein Augentrost im Traume fürgebracht,
Als läge sie bey mir an meine Brust gebogen,
Jhr Hertze war in mich, mein Hertz in sie geflogen;
Fand aber gäntzlich nichts, wie ich des Morgens wacht,
Und hielt die Lacken in den Armen, drum ich lacht,
Als ich recht innen ward, daß ich so sehr betrogen.
Verräther, loser Traum, warum denn fleuchst du bald?
Laß mich doch länger sehn die liebliche Gestalt,
Laß sich doch mehr bey mir diß schöne Vorbild säumen.
Betrieger, krieg ich nichts als Hohn und Spott von ihr,
Und ihrer Schönheit Ros’, ach bitt ich, laß doch mir
Drey tausend Jahr so süß, ohn alles Wachen, träumen.

Meter: iambic
Venus Anadyomena
by Julián del Casal

Sentada al pie de verdinegras moles
sobre la espalda de un delfín
                     cetrino
que de la aurora el rayo purpurino
jaspea de brillantes tornasoles
Envuelta en luminosos arreboles,
Venus emerge el cuerpo alabastrino
frente al húmedo borde del camino
alfombrado de róseos caracoles
Moviendo al aire las plateadas colas,
blancas nereidas surgen de las olas
y hasta la diosa de ojos maternales
llevan entre las manos elevadas,
níveas conchas de perlas nacaradas,
igneas ramas de fúlgidos corales.

Meter: polymetric
141.  Der Welt thun ist ein Trauer spiel.
by Angelus Silesius

Freund gönn’ es doch der Welt/ jhr gehts zwar wie sie
wil:
Doch ist jhr gantzes thun nichts als ein Trauerspiel?

Meter: iambic
Then hate me when thou wilt; if ever, now; (Sonnet 90)
by William Shakespeare

Then hate me when thou wilt; if ever, now;
Now, while the world is bent my deeds to cross,
Join with the spite of fortune, making me bow,
And do not drop in for an after-loss:
Ah, do not, when my heart hath ’scaped this sorrow,
Come in the rearward of a conquer’d woe;
Give not a windy night a rainy morrow,
To linger out a purposed overthrow.
If thou wilt leave me, do not leave me last,
When other petty griefs have done their spite,
But in the onset come; so shall I taste
At first the very worst of fortune’s might,
    And other strains of woe, which now seem woe,
    Compared with loss of thee will not seem so.

Meter: iambic
Confusión de peligros contemplando la hermosura de quien los causa, y consuelo en el riesgo mayor
by Quevedo

No lo entendéis, mis ojos, que ese cebo
que os alimenta es muerte disfrazada
que, de la vista de Silena airada,
con sed enferma, porfiado, bebo.
Sólo de mí os quejad, que sólo os llevo
donde la alma dejáis aprisionada,
peregrinando, ciegos, la jornada,
con más peligro cada vez que os muevo.
Si premio pretendéis, sois atrevidos;
y si no lo esperáis, desesperados;
cautivos si miráis, si lloráis tristes.
Bien os podéis contar con los perdidos;
pero podéis perderos consolados,
si la causa advertís por que os perdistes.

Meter: iambic
Sonnet 131 [I’d sing of Love in such a novel fashion]
by Petrarch

I’d sing of Love in such a novel fashion
that from her cruel side I would draw by force
a thousand sighs a day, kindling again
in her cold mind a thousand high desires;

I’d see her lovely face transform quite often
her eyes grow wet and more compassionate,
like one who feels regret, when it’s too late,
for causing someone’s suffering by mistake;

And I’d see scarlet roses in the snows,
tossed by the breeze, discover ivory
that turns to marble those who see it near them;

All this I’d do because I do not mind
my discontentment in this one short life,
but glory rather in my later fame.

Meter: iambic
[zu üben eine gute That vermeinst du]
by Georg Friedrich Daumer

Zu üben eine gute That vermeinst du,
Dem Dürftigen eine kleine Spende reichend,
Zu üben eine gute That zugleich,
Mir Armen eine kleine Labe weigernd.
Urtheile besser, denke richtiger,
Nicht huldige so ganz dem Widerspruche,
Und wisse, daß ein Kuß, dem Minnebettler,
Dem sterbenden in seiner Sehnsucht Weh,
Mit lindem Mund gespendet, hehrer ist
Und heiliger, als jeder andere
Der Dürftigkeit entrichtete Tribut!

Meter: iambic
Die Bienen.
by Christian Felix Weiße

Tragt nur in die Zellen ein,
Kleine Honigsammlerinnen:
Jetzt bey warmen Sonnenschein
Sucht Jhr Schätze zu gewinnen:
Müßiggänger haßt man hier;
Fleiß und Arbeit sind Euch Freude,
Und das Beste sammelt Jhr
Auf der blumenvollen Weide.
Wenn dann einst der rauhe Nord
Ueber jene Hügel streichet
Und der Flora Kinder dort,
Von der bunten Flur verscheuchet;
Dann sitzt Jhr in Sicherheit:
Voll sind Eure Vorrathskammern,
Und Euch lehrt die Dürftigkeit
Nicht vor andern Thüren jammern.
Doch Jhr sorgt nicht nur für Euch:
Nein, bey Eurem süßen Fleiße
Seyd Jhr auch für andre reich,
Dankbegierig, milde, weise:
Jhr verzinnßt das kleine Haus
Reichlich dem, der es erbauet,
Und der leiht mit Wucher aus,
Der Euch in der Theurung trauet.
Euer blühendes Geschlecht
Möge jährlich sich vermehren,
Und das weise Bürgerrecht
Nie ein falscher Fremdling stören!
Blumen will ich pflanzen, hier
Jedes Blümchens sorgsam schonen,
Und Jhr sollet mich dafür
Einst mit Honigseim belohnen.

Meter: trochaic
Soneto
by Gregorio Silvestre

¿Qué es esto, Dios de amor, que ya no vales?
Las damas dicen que obras son amores
y ya no quieren gracia ni primores,
sino buenas preseas y primores.
Rindiéronse al amor de tres metales:
con oro y plata tiran los mayores
y tiran con el cobre las menores
que todas ellas son interesales.
Bien puede acometerse sin recelo
con un hermoso tiro de moneda
la más pura mujer de las del suelo.
Y cuando algún resabio en ellas queda
con un arpón de raso o terciopelo
las torna amor más blanda que la seda.

Meter: iambic
- 8 -
by Lope de Vega

De letras grandes el ajeno escrito,
y el propio error del propio amor borrado,
todo hombre juzga, y el juicio errado
tiene en su idea bárbara prescrito.
Es la culpa del hombre el sobrescrito,
y así juzga el culpado del culpado,
que de sus propias culpas olvidado
es juez severo de cualquier delito.
Vive, Licinio tú, vida tan buena,
que de toda virtud parezcas templo;
riñe ejemplar, y cándido condena.
No como ahora indigno te contemplo;
que el hombre ha de culpar la vida ajena,
no con su entendimiento, con su ejemplo.

Meter: polymetric
Para el álbum de D. P. de T.
by Juan Nicasio Gallego

Hoy que sus rayos el mayor planeta
mustios y oblicuos a la tierra envía
y envuelto en tinieblas y en
                  escarcha fría
del trópico tocó la helada meta,
Tula cruel, ¿pretendes indiscreta
que salga a relucir la musa mía?
¿Dónde hallará calor mi fantasía?
¿Quién con setenta abriles es poeta?
¡Ay, que del estro se extinguió la llama!
Pasó la edad del canto y los amores,
y ya la ávida huesa me reclama.
Sólo del crudo invierno en los rigores
trocar es dado al numen que te
                     inflama
las nieblas en fulgor, la escarcha en flores

Meter: polymetric
Der Traurende und die Elfen
by Karoline von Günderode

Zum Grab der Trauten schleicht der Knabe,
Ihm ist das Herz so bang und schwer;
Da sinkt die dunkle Nacht hernieder
Und bleiche Geister geh'n umher;
Des Abends feuchte Nebel thauen,
Der Nachtwind wühlt in seinem Haar,
Das Alles wird er nicht gewahr.
In Träumen ist er ganz verlohren,
Er merket nicht der Stunden Gang;
Da wekt ihn aus dem dumpfen Schlummer
Musik und froher Chorgesang,
Er blicket auf: und schaut den Reigen
Der Elfen, deren munt'rer Tanz
Sich schlingt um frischer Gräber Kranz.
Und sieh! ihm naht der Elfen Schönste,
Und spricht: »was trauerst du so sehr?
Komm! ist dein Mädchen dir gestorben?
Vergiß sie! komm zum Tanze her.
Frei sind wir Elfen, ohne Sorgen,
Leicht wie der Sinn ist unser Fuß,
Und froh und leicht sind Lieb und Kuß.
O zögre nicht! nur wenig Stunden
So moderst du, nur kurze Zeit
So welket Alles, was jetzt blühet,
Drum komm! entsag dem schweren Leid'. –
Wild springt er auf zum raschen Tanze
Und über seiner Braut Gebein
Schlingt sich der lust'ge Elfenreihn.
Er tanzt, vergisset die Geliebte,
Leicht, wie der Elfen, wird sein Sinn
Entbunden aller Erdensorgen
Schwingt er sich über Wolken hin.
Er sieht Geschlechter kommen, sterben,
Kann Alles froh und lustig sehn
Der Dinge Blühen und Vergehn.

Meter: iambic