PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
AKADEMICKÉMU ČTENÁŘSKÉMU SPOLKU
by Jan Neruda

Básníka žádám dnes mít nadšení
a zavést v tisíců vás jarý střed:
„Kýž všední duch se s vyšším zamění
a jiskrou boží zaleskne váš hled.
Kéž srdce k vlasti spáse slova dá
a v jednotný se spojí slova čin –
pak zmlkne zášť i stran všech závada
a otců našich klesne řada vin.
Však nejradš dnes bych věštcem byl
a čet vám děje spolku za sto let,
jak v národ kořen, větve rozložil
a plodů tisíc vydal jeho květ;
jak plémě zdárné vlasti, světu dal,
umění, vědy zval se táborem,
a kterak po všech aulách jenom stal
se český akademik – rektorem!

Meter: iambic
Nanka.
by Josef Vlastimil Kamarýt

Já se nedivím, že labutí
Naši Nanku nazívají:
Nebo hus a labutě
Nejblíže si podobají.

Meter: trochaic
U bersetzungen
 Aus des   Thomæ a Kempis   buche
 Von der nachfolge Christi.
 Des ersten buches
 Erstes capitel.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wohl diesem, der mir folgt, und mein goführtes leben
Vor eine regel hält, nach der man wandeln muß:
Wer licht und himmel sucht, der fasse den entschluß,
Sich auf die dunckle bahn des creutzes zu begeben.
So sprach des Vaters Wort, das Wort, das weder fleiß,
Noch englischer verstand recht auszudrücken weiß.
Was sind der heiligen geheimniß-volle lehren,
Als tropffen aus der see, die JEsus von sich geußt?
Er ist der reine brunn, aus dem das leben fleußt.
Wer lautre wahrheit sucht, der darff nur JEsum hören,
Und auf die wege sehn, die er gegangen ist,
So hat er ihm gewiß das rechte licht erkiest.
Doch must du seinen Geist dich stets regieren lassen;
Sonst wird das himmel-brodt vor dir verborgen seyn.
Denn mancher läst das wort zu beyden ohren ein,
Und weiß doch seine krafft nicht von sich selbst zu fassen.
Drum wer die wahrheit liebt und nach erleuchtung strebt,
Der lebe, wie der HErr, das Leben selbst, gelebt.
Was hilfft es, wenn wir gleich beständig disputiren,
Ob, warum, und wie GOtt dreyeinig ist und heist?
Wenn unser hertze sich der demuth nicht befleißt,
Ohn welche wir umsonst den Christen-namen führen.
Denn Christus lehret uns: daß zanck und stoltz, der welt,
Und dem Drey-Einigen nur demuth wohl gefällt.
Der ausdruck hoher wort und spitziger gedancken
Macht keinen Heiligen und keinen Christen nicht.
Gott sieht mehr, was man thut, als was die lippe spricht.
Wer mit der sünde kämpfft, und in den tugend-schrancken
Den fieges-preiß gewinnt, und GOtt die ehre giebt,
Der ist allein der mann, den JEsus ehrt und liebt.
Weiß ich die buße gleich nicht künstlich zu beschreiben;
Genug: daß buß und reu mein hertze kräfftig rührt.
Hast du die bibel schon bis auf den band studirt,
Und alle wissenschafft, die ketzer einzutreiben;
So ist es gleichwol nichts, so viel du auch gefaßt,
Wo du nicht GOttes gnad, und lieb, und glauben hast.
Die höchste weisheit ist GOtt lieben und ihm dienen,
Und vor das himmelreich das reich der welt verschmähn.
Denn die auf eitle schätz und ehr’ und wohllust sehn,
Erwehlen sand und koth vor perlen und rubinen.
Der ist ein großer thor, und hat sehr weit gefehlt,
Der vor die ewigkeit, was zeitlich ist, erwehlt.
O tolle raserey! man sucht ein langes leben,
Und giebt der heiligkeit des lebens gute nacht;
So wird der lebens-brunn, des HErren wort, verlacht,
Indem die sterblichen an todter erde kleben.
Man eilt den freunden nach, die wie der schnee zergehn;
Und die beständig sind, die läst man gerne stehn.
Doch laß die thoren sich in dieser welt vergaffen.
Du weißt, was Salomon aus der erfahrung hat:
Das aug’ (und ohre) sieht (und hört) sich nimmer satt.
Dis überlege wohl, und wende dich rechtschaffen
Von dem, was sichtbar ist, zu dem, was niemand sieht,
Damit der himmel dir nicht alle gnad entzieht.

Meter: iambic
- CCXXXI -
by Gutierre de Cetina

Vuestro nombre, señora, que asegura
cuanto vuestra beldad hace dudoso,
demás de aquel mirar dulce y piadoso
han sido la ocasión de mi tristura.
Temía, y con razón, esta aventura,
puesto que fue el principio venturoso;
no era por mi parte temeroso,
mas de parte de vuestra hermosura.
El alma, en el tormento ejercitada,
de nueva sujeción quería librarse,
del antiguo error escarmentada.
Pero ¿cómo podía decir salvarse
quien tanto del primero mal se agrada
y no quiere de vos saber guardarse?

Meter: iambic
VÝLET DO ŠERA
by Emanuel Lešehrad

Pod námi v hloubce se valí
jak proud slz mlčící řeka,
v šera háv město se halí,
na střechy slunce krev stéká.
Hrám drábky s rytmem a rýmy
u nohou rozkvetlé ženy,
za řekou plazí se dýmy
z domků, jež oživeny.
S oblohy v zrak náš se střásá
vesmírná hvězdnatá krása;
hledáme ruce své, víme,
že s krajem si rozumíme.

Meter: dactylic
De Siempre ayuda la verdad
by Tirso de Molina

Después que la infeliz estrella y astro
con que nació mi amor, el blanco velo
quiso que viese, como rosa en hielo,
teñido en sangre a Doña Inés de Castro,
y un ángel retratado en alabastro
pedir venganza a mi abrasado celo,
que discurrió la tierra como el cielo
de cometa veloz fogoso rastro,
nunca tuve más penas, ni mayores
asombros, aunque puede la conciencia
mejor asegurarse la disculpa;
que a Doña Inés matáronla traidores,
a Blanca un rey, con esta diferencia:
culpada Blanca, y Doña Inés sin culpa.

Meter: iambic
Die Einsame .
by Joseph von Eichendorff

Du sagtest gar oft wie süß und rein
Sind Deine blauen Aeugelein!
Jetzo müssen sie immerfort weinen,
Da sie nicht finden mehr, was sie meinen.
Wird auch der rothe Mund erblassen,
Seit Du mich, süßer Buhle, verlassen.
Eh Du wohl denkst, kann das Blatt sich wenden,
Geht alles gar bald zu seinem Ende.

Meter: iambic
SONET O MÉM OTCI.
by Adolf Bohuslav Dostal

Můj otec je už stár, a už mě neomýlí
krok jeho lehký tak a pružná postava
a v očích energie mladá, poutavá;
den jeho slunný už se do červánků chýlí.
Jde za ním duše má... Jsou utišeny síly,
jichž odlesk hladinou jen lehce pohrává,
a tichá obloha se klene modravá
tu nad stopami, jež se v cestu kdysi vryly.
Je v podvečeru tom, v podzimním usmíření
jímavý, slavný klid a resignace měkká,
a všechny reflexe se citem orosí.
A já, syn osláblý a na pokraji mření,
jsem najednou mu blíž, jenž na svůj večer čeká...
Stišení podzimní v náš kraj už ulehlo si.

Meter: polymetric
- 36 - A la muerte del Rey de Suecia. Escribe en seso
by Lope de Vega

El sucesor del Gótico arrogante,
que fulminó dos veces Carlos Quinto,
en blanco armado, aunque de sangre tinto,
del sacro Imperio presumiose Atlante.
Estaba el mundo en acto circunstante,
si bien el voto universal distinto,
cuando cayó de tanto laberinto
con breve plomo el ínclito gigante.
Mesurose el león de España, el ave
del Imperio paró las sacras plumas,
y el gran Melchisedech doró la llave.
Que suelen de olas infinitas sumas,
pensando altivas contrastar la nave,
hacer montañas, y morir espumas.

Meter: iambic
Von dem Gesicht.
by Barthold Heinrich Brockes

Bemercken wir denn nicht, daß Wasser, welches rein,
Auch daß ein Stück Crystall, so man zum Drey-Eck macht,
In welchen keine Farben seyn,
Uns doch das Aug’ erfreut, durch schöner Farben Pracht?
Man sey demnach bemüht in allen Sachen,
Doch zwischen dem Gefühl, und dem, was es erregt,
Stets einen Unterscheid zu machen!
Man muß nicht, wie man meistens pflegt,
In feuchte Lufft den bunten Bogen setzen,
Woran die Augen sich ergetzen.

Meter: iambic
3
by William Shakespeare

Sieh in dein Glas! Zum Bild, das es dir weist,
Sprich: Bild, nun mußt du auf dein Abbild denken.
Wenn du dich jetzt auffrischend nicht erneust,
Höhnst du die Welt, wirst Mutterrechte kränken.
Denn welcher Schönen unbestellter Schoß
Verschmäht den Pflug wohl deiner Feldwirtschaft?
Wer wär in eigner Meinung je so groß,
Der Selbstsucht Grab zu sein, der Enkel Haft?
Du, deiner Mutter Spiegel, zauberst ihr
Der Jugendtage holden Lenz herbei:
So, trotz der Runzeln auch erscheinet dir
Durch deines Alters Fenster einst dein Mai.
Doch, lebst du nur Vergessenheit zu erben,
Stirb einsam, und dein Bild wird mit dir sterben.

Meter: iambic
- XLII -
by Marqués de Santillana

De la suprema corte curial
e sacro soçio de la gerarchía,
que de la diva morada eternal
fuste enviado por custodia mía,
gracias te fago, mi Guarda esp(e)çial,
ca me guardaste fasta en este día
de las insidias del universal
nuestro adversario, e fuste mi guía
E así te ruego, Angel, ayas cura
del curso de emi vida e breviedad,
e con diligençia te apresura,
ca mucho es débil mi fragilidad;
honesta vida e muerte me procura,
e al fin con los justos santidad.

Meter: polymetric
- LII -
by Gutierre de Cetina

Ojos, rayos del sol, luces del cielo,
que con un volver manso y piadoso,
en el trance más fuerte y peligroso
me solías de dar mayor consuelo,
¿qué ceño tan crüel, que oscuro velo
es el que mostráis tan temeroso?
¿Qué es del blando mirar, grave, amoroso,
que apartaba de mí cualquier recelo?
¿Qué es esto? ¿No sois vos aquellos ojos
que me suelen valer y asegurarme?
¿No me habéis dado vos mil desengaños?
Pues, ojos, ocasión de mis enojos,
¿por qué agora miráis para matarme?
¿Cabe en tanta beldad tales engaños?

Meter: polymetric
V DALEKÝCH OBZORECH.
by Jan z Wojkowicz

Rtuť paprsků si sní dnes na korunách,
a z bílých květů voní Jara dech...
Kraj celý sní si... V dětských srdce strunách
Mu pěje to o lásky prvé snech...
V té písni jara ožila má duše,
s mým toužícím se jeho smísil dech –
já chtěl bych zpívat, ve Věčnosti tuše,
já chtěl bych zpívat, zpívat z celé duše
v dalekých obzorech...
Vše je tak snivé, radostné a zlaté,
vše je tak něžné, čisté, dětinné!
Vše samý sen, a probuzení, láska –
vše jako vykoupané v lázni stříbrné!
Vše jako z dlouhé kletby vykoupené,
jak vysvobozená je láskou Princezna –
protírá oči, vděčné, udivené,
mladá a sněžná, vonná, líbezná!
Rtuť paprsků si zpívá na korunách,
v mém srdci tolik polibků a něh,
na tolik písní v srdce mého strunách...
Chtěl všemi zaznít bych v dalekých obzorech!
Je mi tak lehko! Kam můj pohled vzletí,
zdá se mi, všude dovedu se vznést –
až k oblakům těm modrým, kam, jak v snivém vznětí,
ty třešně vzpínají své bílé jasné snětí,
co dívky v bílém šatě lokty po objetí,
štíhlé a vonné, jak ta ratolest!
Je mi tak šťastno! Kam můj zrak zasáhne,
co všude pozemských i oblačných je cest!
Tam v dál i v šíř dnes tolik se jich táhne –
a na všech květy – krásné vnitřní světy – –
jak ony, cítím dnes, dovedu také kvést!
Je mi tak snivo! Kam můj duch dosáhne
možnosti žití tolik vidím cest!
Tam v šíř i v dál to všude srdce táhne
milovat, kvést –
co všude toužení – co všude lásky jest!
Je mi tak lehko, šťastno, snivo – a tak teskno!
Co všude toužení, co všude lásky jest!
Takové nezachytitelné, nekonečné,
takové nezobjímatelné, vyšší, věčné,
že nelze dotoužit se, dosnít – srdci snést!
Jsem Věčna syn: V koruně duše mojí
sní jaro v přetvořených Věčným Jarem snech,
tak písně lásky v strunách srdce mého
tak po dalekých touží obzorech!

Meter: iambic
ZPĚV VLN.
by Adolf Heyduk

Bělostná vílo,
vlnám se svěř,
zhýčkají všecko,
důvěřuj, věř:
lásku i hanu,
vášeň i bol,
radosť i žalosť;
jen si nás vol!
Proč pláčeš, proč se ňádro třese,
proč žal je hubí vlčím klem?
Nechť Morják koráb v zhoubu nese;
však my tě jistě vynesem’!
Proč doufáš v sílu jiné paže,
proč těkáš myslí tam i sem?
Zlu člověk křídel neuváže;
však my tě jistě vynesem’!
Či věříš slibu lodníkovu,
že zla tě zbaví v lokti svém?
Zda každý člověk dostál slovu?
Však my tě jistě vynesem’!
Věř, z živlů, jimiž vesmír dme se,
a z vlnobití v nitru tvém,
kdo slíbil, v mír tě nevynese,
však my tě jistě vynesem’!
Bělostná vílo,
vlnám se svěř!
Zhýčkají všecko,
důvěřuj, věř:
lásku i hanu,
vášeň i bol,
radosť i žalosť;
jen si nás vol!

Meter: iambic
- LXII -
by Bocangel y Unzueta

Fénix divino que en mortal oriente
desvanece en luz tu sepultura,
y heredada en sí misma tu hermosura
burla nuestro dolor y tu occidente.
La pompa funeral, el llanto miente,
pues no estaba tu ser en tu figura:
nada vive quien vive lo que dura,
ni ha menester morir un accidente.
Faltó tu imperio, amor, faltó tu nido
en Amarilis, y aun después porfías
a usar en los efectos tus crueldades.
¡Oh modo de matar jamás oído!
¡Viéndose ya el amor sin tiranías,
a matarnos empieza con piedades!

Meter: polymetric
- CXV - A la violenta y desgraciada muerte de don Agustín de Castelví
by Joseph de Litala y Castelvi

Este Castillo, que admiraron fuerte
los silbos de los más feroces vientos,
que furiosos, atroces, y violentos,
estrago le quisieron de la muerte.
Esta Torre soberbia, a quien la suerte
armó de pedernal en sus cimientos,
siendo sus fuertes duros fundamentos,
blanco donde la saña el tiro acierte.
Ya el silbo ardiente de traidora bala,
se mira demolida en el arena,
postrada a su crueldad oda su gala.
Sin perdonar a la menor Almena,
humo vomita, vivo fuego exhala,
o dolor, o tormento, o muerte, o pena.

Meter: iambic
NA ROZLOUČENOU.
by Adolf Černý

Tak odejdeš mi, a jen touha zbude se mnou,
jen v snění budu líbat ruku Tvoji jemnou,
Tvůj hladit tmavý vlas a tiché, bílé čelo,
v Tvé oko zřít, jež duši k písním rozechvělo.
Ty odejdeš, však láska Tvá mne neopustí:
na řece, kterou pluji k neznámému ústí,
mou bude lodí bezpečnou i mojím veslem
i hvězdou, naděj vzbuzující v srdci skleslém...
Já budu zírat v dálku za vidinou Tvojí,
u Tebe duší, budu život žíti dvojí –
až zase vrátíš se, dáš ruku svou mi jemnou
a v políbení ženy navždy splyneš se mnou...

Meter: iambic
Unmuth .
by Joseph von Eichendorff

Auch mich füllt' männlich Trauern,
Wie Euch, bei Deutschlands Weh'n —
Und muß in Sehnsuchts-Schauern
Hier ruhmlos untergehn!

Meter: iambic
1L: Weil die schönen Sommer-Wochen
by Arno Holz

Weil die schönen Sommer-Wochen
wihderümb herfür gekrochen/
bün ich gleichsahm wie entzükkt/
wenn betaut von Pärlen-Kräntzen
der saffirnen Felder Gläntzen
fast mich auß mir sälbst entrükkt!
Morgends schon in aller Frühe
dreibt
und sie hängen ihre Eutter
Bluhmen-käuend in die Kreutter/
blanck vorüber rauscht der Bach.
Zwischen grünen Amaranthen/
zwischen feisten Alakanten/
wo die dikksten Spindeln stehn/
unter Wolcken-hohen Eichen/
die fast an die Sterne streichen/
laß uns itzt spazziren gehn!
Wo die weissen Lämmer grahsen/
stört uns kein Trompeten-Blahsen/
Weil ihn ihre Brüste pressen/
hat er gantz und gar vergessen
Trummel-Schlag und Feld-Geschrey.
Mit Frau
kräntzt er ihr die göldnen Hahre/
daß das Hertz ihr lacht und springt/
biß sie wie zwey Reben-Trauben
zahrt sich durcheinander schrauben/
worzu süß ein Vogel singt.
Sih auß spihlenden Opalen
dort den Regen-Bogen strahlen –
fort die Grillen-Fängerey!
Hindter unbeschnittnen Myrthen
blahsen durchauß ferne Hirten/
niemand/ der nicht frölig sey!
Itzt mit Dünnen/ wie mit Dikken/
schlägt sich mancher in die Wikken/
oder auch ins Rokken-Feld;
überall auff allen Trifften
hört man nichts wie Heyrath stifften/
klar-blau blizzt das Götter-Zelt.
Dort in jene kühle Grotte
schlipffte eben Marmelotte/
sollte drin nicht Strephon seyn?
Laß die Frevel-Mäuler schwezzen!
Wenn sie sich nur rächt ergezzen!
Wer wird gleich Lamento schreyn?
Auß verguldeten Narzissen/
gantz auff Ueppigkeit beflissen/
kukk/ Mirtillchen und Mirtill!
Zwo bewegliche Korallen
üben sich auff ihm mit Knallen/
wie ein Lämmgen hält er still.
Nicht doch/ nicht doch/ lihbes Kindgen/
nicht doch/ nicht doch/ kreischt Dorindgen/
doch es ist bereits geschehn/
und ihr zu verlihbtes Bübgen
küzzelt sie schon in das Grübgen –
kom/ wir wollen weiter gehn!
Denn auch wir sind keine Engel/
pfiff der kleine Galgen-Schwengel
uns nicht dihse gantze Nacht?
Unter dausend süssen Schertzen
lagen wir uns Hertz am Hertzen/
ach/ hat mich das froh gemacht!
Jenes angenehme Jükken
fühlen sälbst die Mammelükken/
drümb so laß sie gantz allein;
wo zwey Lihbste und mit Lachen
durchauß Gribbes-Grabbes machen/
darff man niemahls

Meter: trochaic
KOČKY.
by Jan z Wojkowicz

Nevěřte ženám – jsou to šelmy zlé!
Jen kočky rozmazleně úlisné,
v svém sobectví tak dravě zavilé!
V svém romantickém stesku o lupu jen snící
pro svoje dravé pudy šelmy zlé,
blouznivě při tom oči zvracející,
sentimentálně dlouze mňoukající
ať na plese, ať v divadle,
ať v parku romantickém při měsíci –
tak sobecké, tak sobecké!
Každá má svoje drápky zatažené,
když na lup opatrně, zticha vychází,
každá zná skomíravě mňoukat, když je v nesnázi!
Každá má svoje drápky zatažené,
když opatrně z dálky oběť vyhlíží –
a když se vítaná jí kořist přiblíží,
jak sladce umí mhouřit ty své oči zlé,
ty oči panovačně, lačně blýskavé!
Mazlí se tenkým hláskem dlouze bolestným,
mazlí se hlavou svou obloukem sladce Istným,
svůj zrak tak rozkošivě, chtivě přivírajíc,
hřbet smyslně a hladce prohýbajíc
kruhem tak vábně, dlouze úlisným!
Když pohladíte ji – ať chválou, laskáním –
jak dlouze, úlisně se o vás tře,
jak zálibně, jak mlsně, smyslně!
Jen všimněte si její rozkoše,
jak se jí při tom v očích přivřených,
na bocích k vám tak mlsně přitřených,
na zádech zálibně a vláčně vznícených,
prohýbá, vlní, skomírá a chví,
tak hladce, ach, tak sladce v extasi
jen její nekonečné lačné sobectví...!
Oh, nezapomeňte, že ostré drápky má,
jež chytře ve svých prackách ukrývá!
Že tenký její jazyk také drásat zná!
Ó jen jí jedenkráte ubližte!
Jak prokáže hned bdělé smysly své!
Jak ukáže své pudy šelmy zlé!
Jak svýma očima hned zlobně zablýská,
a kterak hned
shrbí hřbet,
a zježí srst,
jak prst –
až zasrší – a vztekle zaprská!
Jak hbitě-ostře drápkem seknout zná!
Ó ženy kočky jsou – ó jen jim nevěřte!
Tak zlé a lstné,
od shora dolů celé falešné,
jen pro sebe tak mlsně úlisné,
tak smyslně a mlsně úlisné,
jen svoje sobectví tak teskně mňoukající,
když páří se a blouzní při měsíci –
jsou všecky jenom šelmy sobecké!

Meter: iambic
Al tiempo
by Salvador Bermúdez de Castro

¿Y no hay refugio, oh tiempo, y
                     altanera
pasará tu segur en mi garganta,
sin que afligida el alma en pena
                     tanta
pueda hallar contra ti firme barrera?
No oyes mis quejas: en mi
                  angustia fiera
el batir de tus alas no me espanta;
que aun derribado ya bajo tu planta,
luchara ardiente si posible fuera
¡Ay! deshecho el timón, quebrado el cable,
flotante sobre un piélago enemigo,
mísero ruega al ábrego implacable:
En vano a su furor busco un abrigo,
que hacia el abismo lóbrego, insondable,
el leño en que me apoya va conmigo.

Meter: polymetric
Der stille Freier.
by Joseph von Eichendorff

Mond, der Hirt, lenkt seine Heerde
Einsam über'n Wald herauf,
Unten auf der stillen Erde
Wacht verschwieg'ne Liebe auf.

Meter: trochaic
Tu vzpomínku ti ještě odkazuji
by Marie Calma

Tu vzpomínku ti ještě odkazuji
pro chvíle samoty v své závěti;
že odešla jsem mlčky, nelituji,
jsou dobré pohádky jen pro děti,
ti velcí ať si život vytvořují
bez obětí, však v duších rozpětí.
Je všedních chvil vždy víc, než přejeme si,
a každý den se svátek nesvětí.
Pohádku o Karkulce předeme si,
pro staré dobrou snad a pro děti.
Do nových snů se vydáváme lehce
a vzít chcem' ten, jenž život posvětí.
A za nic se nám uvěřiti nechce,
že byl náš sen – pohádkou pro děti.

Meter: iambic
Götterdämmerung .
by Joseph von Eichendorff

Und mitten im Feste
Erblick' ich, wie mild!
Den Stillsten der Gäste. —
Woher, einsam Bild?

Meter: amphibrachic
- 92 -
by Lope de Vega

Brota diluvios la soberbia fuente,
más piadosos que el cielo para Egipto,
cuando piélago en ondas infinito,
aun su misma ribera no lo siente.
Multiplican mis ojos su corriente
contra la fuerza del celeste rito,
pues cuando abrasa el sol todo distrito,
de sus márgenes pasa la creciente.
Hiriendo el sol las encumbradas sierras,
que al nido se derraman en tributo,
vuelven a ser fructíferas las tierras.
En mí causa mi sol el mismo efecto;
¡más ay! que son las lágrimas sin fruto,
pues con ser agua, queman en secreto.

Meter: polymetric
Gitanjali 65
by Rabindranath Tagore

What divine drink wouldst thou have,
my God, from this overflowing cup of
my life?
    My poet, is it thy delight to see thy
creation through my eyes and to stand
as the portals of my ears silently to
listen to thine own eternal harmony?
    Thy world is weaving words in my
mind and thy joy is adding music to
them. Thou givest thyself to me in
love and then feelest thine own entire
sweetest in me.

Meter: polymetric
Starý obraz.
by Xaver Dvořák

Tak srdce chví se, – oči se mi kalí;
jdu v mládí zpět, chci zase děckem býti,
z kad zpomínky se ze všad na mě řítí –
jich květy sbírám, které bouře svály;
a kudy kráčím, luhy, nivy, skály,
kde slziček se rudé květy třpytí,
i staré olše, které v dumách stály,
vše kyne mi a se mnou teskno cítí.
Hle šerem větví obraz známý kmitá,
jejž věnec svadlých růží kolem splítá,
od dešťů smyt a stářím vetšeje –
a dlouho stál jsem před ním srdcem chorý:
ó mladosti má, Tys ten obraz starý
a věnec svadlý – moje naděje.

Meter: iambic
43. Spadlo na nás ubohé jen pole,
by František Sušil

Spadlo na nás ubohé jen pole,
Na stráni to leží studené,
Plné zlotřilého kamene
Setého jak naschvál po okole.
Kdo má skalí vzdělávať to holé,
Kdo má zdvihať pro ně ramene?
Škoda práce, škoda semene,
Vše se v dole spláchne brzo v zmole.
Leč předc půdy střezme, palme hloží,
Trolme kámen, plejme buřeň škodnou,
Hajme plotem, vozme hlínu plodnou.
Ostatně se dejme v milost Boží;
Nebem se nám tento úkol dostal,
Dá Bůh vláhu, by plod sladký vzrostal.

Meter: trochaic
PŘÁTELSKÁ SONATA (I.)
by Antonín Sova

Slul Felix. Žitím však již dávno přesycen,
hrou vášní, stárnutím, vadnoucím kouzlem žen.
Svým duchem lačný byl, však krví lačnější,
živořil v póse své, vždy ironičtější:
Nad blízkou propastí, bouřící ironik,
byl rozervancem, dnů svých oběť, mučedník.
Duch velký, bouřlivý, snil o nejvyšší metě,
již dáno člověku dosíci jenom v světě.
Však negace a žal vždy v duši zaskuhrá:
že marno všecko je a vše jen pro hrob zrá.
Tak duchem k výšinám se belhal skepsí svou,
lpěl na hmotě smyslnou vášní fysickou
a tak se vybíjel jak bouře jarních dní,
jež povrch rozrývá, než hloubky zúrodní.
Myslitel velkých gest, byl rozervaný host,
jenž maskou ohlušit chtěl suchou přítomnost.
Svět prostopášníka v něm zřít se obává,
jenž srdce paní rve, je bleskem sžehává
a soky rdousí své, je s výšek vášní vrhá
a mezi rakvemi své růže rve a trhá.
Svět mní, krev jeho těly žen se nenasytí,
jsou duši jeho úsměvy jich svadlé kvítí,
nevinnost, prostota a křehké něhy pel
jej vyrvat nemůže z prokletí hrozných zel.
Prý lačným duchem svým, však lačnější svou krví
si k smrti krátil dny, ba chtěl být u ní prvý.
Prý po bohatství toužil, krásy po vděku
i po všem marném, nedostupném člověku,
jak po vyžití vášní všech a radostí,
po smyslů šílenství, říjení mladosti.
Prý o tom denně snil, tím nenasycen plál:
Noc každá jeho je, taneční jeho sál,
a každý pohled žen, jenž výzvu tají rád,
panenské zardění a každou stopu zrad.
Tak hnízda vzbouřená zle pohoršena jsou:
on syku mužských rtů uniká chytrou hrou,
čím příchod bouřnější, chladnější rozluka,
on zná se v umění, div srdce nepuká.
A potom na dlouho, hrob čerstvý, mlčenliv
svou lásky mrtvolu když pohřbil, jako dřív
jde hrdě cynický a navždy uhaslý.
Kus sebe pohřbívá. Tak svět dí užaslý.
Přec vše snad bylo lží. Ve lžích vždy člověk mřel.
On, chudší nad všecky – „had hada nepozřel“ –
byl metlou počestných jen rodin, zděděných
předsudků urážky se čítaly mu v hřích.
A to, co bájil svět, když pověst šířil zlou,
to, básník nesmrtný, žil vášní školu svou.
To blesky, s vrcholů když pajdá člověk v hnus,
to smutky pohlaví, výlučnost hrdá Mus,
jež denně utkají se s lidskou všedností.
Toť kletba genia. Cíl jeho hrdosti.

Meter: polymetric
INCIENSO DE MI VIDA
by Jesús Balmori

Te alzas en mis ensueños como un himno sonoro,
Como un incienso cálido de eternas primaveras,
Como un deslumbrador cáliz de carne de oro
Bajo el repique tenue que forman tus pulseras.
Del templo de mi amor en los dormidos flancos
Se hizo un eco tu voz amada y musical,
Y del ara surgían tus piececitos blancos
Como mi más sagrada ilusión inmortal.
Quisiera en mi delirio de amantes ilusiones,
En vez de sólo uno, tener mil corazones
Para poder amarte como jamás se amó;
Y mira si te quiero, mira si no estoy loco,
Que aun así me figuro poder amarte poco,
¡Amarte mucho menos de como te amo yo!

Meter: anapestic