PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
GARCÍA SANCHIZ
by Cecilio Apóstol

Este joven imberbe tiene el don soberano
del verbo; es del linaje de. eximios escritores
que por tierras que fueron de hispánicos señores
van a afianzar los vínculos del espíritu hispano.
No gasta empenachado chambergo cual Cyrano,
pero le empuja un sueño de antiguos soñadores:
aquel que fué en las naos de los Conquistadores
y atravesó la Mancha con Alonso Quijano.
Encantador moderno, magnífico prolífico,
deslumbran sus derroches de Creso magnífico.
Al fin de su periplo, cuando retorne a España,
Esperamos que cuajen en suntuosa odisea
sus visiones y diga de los pueblos que vea
cosas finas y leves como telas de araña.

Meter: polymetric
POMSTÍM SE!
by Adolf Heyduk

Divíte se, co se ze mne stalo?
Víno mi to, věřte, udělalo.
Hanbu tržím, lidé se mne štítí...
Pfuj, to věru jinak musí býti!
Zlořečené víno, pekla hosti,
stát chci proti tobě bez milosti,
projdu za tebou vše světa říše,
vypiju tě do poslední číše.

Meter: trochaic
A nuestra madre Santa Teresa
by Fray Jerónimo de San José

A sus hijuelos a volar provoca
el águila real, y al sol los lleva;
de la fineza de sus ojos prueba
mientras el rayo de su luz los toca
Ella después, bajando, en una roca,
para aguzarlo, el corvo pico ceba,
y en una fuente toda se renueva
prolongando la edad que el tiempo apoca
Así la caudal águila, Teresa,
aprueba la fineza de sus hijos
en la contemplación del sol que adora.
Y, ella en la piedra, Cristo, haciendo presa,
emplea el pico, en quien los ojos fijos,
bañándose en sus llagas se mejora.

Meter: iambic
Sonnet 12: I did but prompt the age to quit their clogs
by John Milton

I did but prompt the age to quit their clogs
       By the known rules of ancient liberty,
       When straight a barbarous noise environs me
       Of owls and cuckoos, asses, apes and dogs:
As when those hinds that were transform'd to frogs
       Rail'd at Latona's twin-born progeny
       Which after held the sun and moon in fee.
       But this is got by casting pearl to hogs,
That bawl for freedom in their senseless mood,
       And still revolt when truth would set them free.
       Licence they mean when they cry liberty;
For who loves that, must first be wise and good.
       But from that mark how far they rove we see,
       For all this waste of wealth and loss of blood.

Meter: iambic
Sonnets from the Portuguese 26: I lived with visions for my company
by Elizabeth Barrett Browning

I lived with visions for my company,
Instead of men and women, years ago,
And found them gentle mates, nor thought to know
A sweeter music than they played to me.
But soon their trailing purple was not free
Of this world's dust, — their lutes did silent grow,
And I myself grew faint and blind below
Their vanishing eyes. Then THOU didst come ... to be,
Belovèd, what they seemed. Their shining fronts,
Their songs, their splendours, (better, yet the same,
As river-water hallowed into fonts)
Met in thee, and from out thee overcame
My soul with satisfaction of all wants —
Because God's gifts put man's best dreams to shame.

Meter: iambic
8. Proč v bytí svého záhady se hroužíš?
by Adolf Heyduk

Proč v bytí svého záhady se hroužíš?
Já věčná příroda tvá matka jsem,
ztrať ve mně se, kdo nalézti se toužíš!

Meter: iambic
- LXXII - Sólo fía al silencio lo fino de su adoración
by Joseph de Litala y Castelvi

Muda la voz, y mudos los sentidos,
mudo el Amor en lazos de una pena,
de que sirve bellísima Sirena
darle al Alma tormentos tan unidos.
No han de romper los yerros oprimidos
lo fino con que arrastran la cadena,
porque es ley del rigor que así lo ordena
por no tener piedad de mis gemidos.
Encerrar mi dolencia en sus temores,
cuando atiza la llama lo violento
es sujetar un Monte de rigores,
mas pues que yo idolatro el mal que siento,
viviendo moriré de sus ardores,
callando adoraré mi gran tormento.

Meter: iambic
1L: Über das schneeweiße Leichenfeld
by Karl Henckell

Über das schneeweiße Leichenfeld
Eine Riesenhyäne heult und bellt.
Bellt und lacht und pfeift vor Entzücken,
Wehrlos Volk zerriß sie zu Stücken.
Pfeift und lacht und heult vor Lust,
Tot biß sie den Säugling an Mutterbrust.
Wühlt und zerrt, sich satt zu weiden,
Wütend in dampfenden Eingeweiden ...
Um das nackte Scheusal wie Furienhaar
Flattern blutige Geißeln. Das Augenpaar
Funkelt feige voll tückischem Feuer –
Eine Krone klebt auf dem schmutzigen Ungeheuer.
Über das schneeweiße Leichenfeld
Millionenmündig Entsetzen gellt.
Gierig das gräßliche Ungeheuer
Wittert nach allem, was Menschen teuer.
Schnuppert ringsum, der Atem weht faul,
Nach dem Denker schnappt, nach dem Dichter sein Maul.
Wo noch glühende Pulse der Freiheit klopfen,
Saugt es sie aus bis zum letzten Tropfen.
Schlingt der Menschheit zuckendes Herz
Und schielt heuchlerisch himmelwärts.
Die lechzende Zunge hängt aus dem Rachen,
Die Bestie badet in blutroten Lachen.
Über das schneeweiße Leichenfeld
Ragen Galgen und Kreuz der Welt.

Meter: trochaic
676
by Josef Vlastimil Kamarýt

Láska lásku plodí,
pomsta za mstou chodí.

Meter: trochaic
Ein bedeckter, doch heller Himmel.
by Barthold Heinrich Brockes

Hier steh' ich an dem Strand der Elbe,
Und seh mit Lust, wie Lufft und Fluth
In sanft und glatter Stille ruht.
Zumahl ergetz’ ich mich am himmlischen Gewölbe,
Ob gleich es ein Gewolck erfüllt,
So zwar den Sonnen-Strahl verhüllt,
Jedoch mit solcher klaren Pracht
Sich und das Firmament zu einem Schau-Platz macht,
An dem so wenig unsre Augen,
Indem er gar zu Wunder-schön,
Sich satt zu sehn,
Als Hand und Feder sie recht zu beschreiben, taugen.
Ich seh mit tausend zarten Bildern
Von angenehm gebrochnen Wolcken, sich
In süsser Harmonie den gantzen Himmel schildern;
Woran die Schatten selbst ein Schein,
Und nur von einem hellern Licht,
Das hin und wieder durch sie bricht,
Dem Ansehn nach, zu Schatten worden seyn.
Durch diese ward das Licht noch mehr erhoben:
Unglaublich angenehm, und recht verwunderlich
Hat ihrer Theil’ unzehlbar Heer,
Dem Ansehn nach, ein Ungefehr
So in einander eingeschoben,
Daß von verschiednen Creaturen
Fast nicht zu zehlende Figuren
In einem lieblich grau- und gelblich weissen Schein
Darin zu sehen seyn.
Ein sanft gemildert Licht ist allgemein,
Und färbet Hügel, Thäler, Felder,
Auch auf entlegnen Höhn erblickte Wälder:
Ja überall, wo Bäume, Büsch’ und Hecken
Den Augen sich entdecken.
Kein Schatten ist bey diesem Licht zu sehn:
Ich mercke sonderlich, mit vieler Lust, wie schön
Die Harmonie der Himmels-Gluth
Auch auf der Elbe glatten Fluth
In solcher sanften Klarheit ruht.
Des Wassers angenehme Glätte
Ist unvergleichlich schön,
Und anders fast nicht anzusehn,
Als wenn zum Spiegel sie die Lufft gewehlet hätte:
Und kurtz: Mir wird hiedurch entdecket,
Daß auch so gar ein Dunst, ein Dufft
Uns Anmuth, Freud und Lust erwecket;
Und daß, auch in bedeckter Lufft,
Noch eine Lieblichkeit
Und sonderbare Schönheit stecket.
Mein GOTT! da ich hier Deine Wercke
Mit inniger Bewundrung mercke,
Ergetz’ ich mich, zu Deiner Ehr.
Ach! laß mich ferner mehr und mehr
Sie so zu mercken mich bestreben,
Um so, in meiner Lust, zu Deinem Ruhm, zu leben!

Meter: iambic
1L: Wohin, mein Damon, nähre dich!
by Christian Felix Weiße

Wohin, mein Damon, nähre dich!
Du wünschst mir einen Kuß zu rauben?
Gut! einen will ich dir erlauben:
Doch sey auch klug! verstehst du mich?
Der Strauß am Busen reizet dich?
Ich seh, du wünschst mir ihn zu rauben?
Komm nur, ich will es dir erlauben:
Doch sey auch klug! verstehst du mich?
Du sehnest nach den Schatten dich,
Und sagst, nichts gliche jenen Lauben:
Komm, führ mich hin, ich will dirs glauben:
Doch sey auch klug! verstehst du mich?

Meter: iambic
- LXXIX - A una dama en cuya presencia ataron a un hombre que la tenía ofendida
by Luis de Ulloa y Pereira

Si sepultarse respectivamente,
de ningún fuego artificial tocado,
Filis, el infelice fulminado,
era superstición, pero decente.
Como el castigo, que al rigor clemente
de tu deidad estaba destinado
(por el injusto disponer del Hado)
a sacrílego brazo se consiente?
Permitiendo a la culpa, que había sido
de tus divinos rayos prevenida,
profano ejecutor de tus enojos.
Mísero amante, siempre desvalido,
que ni a tus ojos defendió la vida,
ni mereció la muerte de tus ojos.

Meter: iambic
Herzog Knut der Erlauchte.
by Detlev von Liliencron

In Schleswig hält seinen Hof Herzog Knut,
Sein Gelbhaar quillt aus dem Eisenhut,
Den Frieden gab er, daß Jeder schlief
Der Ärmste selbst hatte Siegel und Brief,
Zart lag in seinem Arm stahlhart
Und jubelnd patscht nach dem langen Bart
Im Winter elf Hundert dreißig und ein,
Ein Ritter sprengt ins Thor herein,
König Magnus schrieb: Es treibt mich fort,
Herzog Knut gieb mir dein Fürstenwort,
Der Herzog nahm Abschied. Sein Auge blau
Jens Wohnsfleth und Iven Reventlow
Und als er kam in Roeskilde Ort,
Die Bäume raunen von Frevel und Mord,
Acht Tage war Jagd und Trinken und Tanz,
Und als genug der Firlefanz,
„die Weiber horchen an Vorhang und Spalt,
Laß gehen uns in den dunklen Wald,
Wie war der Wald so weiß und still,
Fern von der Weltesche Yggdrasil
Tuk Ebbson, der Bote, sang vor sich hin,
Und leise sang er vor sich hin,
Der Herzog hört nicht. Mit fröhlichem Sinn
Tuk Ebbson, der Bote, singt vor sich hin,
König Magnus sitzt auf dem Eichenstumpf,
Unterm Bärenpelz und Wolffellstrumpf
Auf springt er, als er den Herzog erschaut,
Er küßt ihn auf die Lippen traut,
Dann tritt er zurück und klatscht in die Hand,
Und an der Waldblöße lichten Rand
„nun soll es sich zeigen, beim heiligen Christ,
Dem Herzog ließ er keine Frist,
Und schlug ihn tot. Der Herzog fiel
Der König trocknet Axt und Stiel,
Wie war der Wald so weiß und still,
Fern von der Weltesche Yggdrasil

Meter: iambic
PROCHÁZKA.
by Richard Weiner

Osyky v poledni hoří. Je bezvětří.
Vane ticho.
Smělost, již květiny při bouřích našetří,
zpívá mi.
Jdu a hluboce dýchám.
Zpívá mi uzrání sveřepé mladosti,
skromně chválí
pozornou váhavost, velebné radosti
čekání.
Jest, že kraj tomu svědčí.
Jakoby mohutněl v neklamném bezpečí,
tich a krásný,
čekal a doufal, že píseň ta usvědčí
spěch a lež.
Horám chce se však tančit.
Nechtějte, pahorky, osvědčit závratí
prudkých vzmachů
radostný vznik. Neboť veleben – rozvrátí
sebe sám.
Ticho! Nercete slova!
Neboť co na rtech se chvěje jak motýlí
sudba jemná,
neskanouc nikdy, a kterou již ve chvíli
svane van,
toť jsou radosti pravé.
Neboť co nikdy se nerozdá v neskladu
tance, hymny,
co tak jest slibem, jak červánky západu
slíbí den –
toť jsou radosti věčné.
Osyky v poledni hoří. Je bezvětří.
Mraky stojí.
Jarost lze slyšet, již bohatě našetří
zniklá bouř.
Bože! – Naslouchám tichu.

Meter: polymetric
EL PEGASO ANTE EL POETA – II
by José Santos Chocano

Y habló el poeta, y dijo: —Conozco tus vigores,
Y aplaudo el ritmo en que hablan tus cascos habladores;
Sé de tu vuelo el rumbo por el Azul, a modo
De un paso de conquista que lo conquista todo;
Y asiéntome en tu anca, que orlada con mil flores,
Es redondez y es lustre como obra de escultores;
Y engriome en tu escape y en la carrera beodo
Tiendo sobre tu mármol mi humanidad de lodo...
¡Y bien! Dame una sola de tus sonoras crines,
Para ajustarla a un arco, no de arrullar violines
Sino de flechar verbos en desatada lidia.
¡Ya de tu recia cola, ya de tu cuello rudo,
Dame una de tus crines; que quiero hacer un nudo
Para que tenga su horca la lengua de la Envidia!...

Meter: dactylic
Soneto
by Jacinto Labaila

Al rico trueca en pobre la avaricia
y la lujuria al torpe desenfrena,
la gula a eterno malestar condena
y la ambición a perennal codicia.
La envidia la mejor natura vicia;
el orgullo no tiene hora serena,
y la gloria es no más, sueño que apena
al vate que gozoso la acaricia.
Entre tantas pasiones sólo hay
                     una
que da al mortal la dicha apetecida;
por ella el hombre el oro, la fortuna,
la gloria, la ambición, todo lo olvida:
es el Amor de nuestros goces cuna;
es el Amor, ¡bien único en la vida!

Meter: iambic
ZASLÍBENÁ ZEMĚ
by Emanuel Lešehrad

K moři jsem zatoužil jeti, k modrému jižnímu moři,
rozlačněn po jeho něze, po jeho rozmarných vzruších,
zajel jsem v krajinu prostou, k laskavé milence věrné,
v pohledu jejím jsem uzřel
Adrijské moře.
K hvozdům jsem zatoužil jeti,
k hlubokým tatranským hvozdům,
roztoužen po jejich klidu, po jejich široké hudbě,
zajel jsem v krajinu prostou, k půvabné milence věrné,
ve vlasech jejích jsem zaslech’
varhany hvozdu.
K nivám jsem zatoužil jeti,
k úsměvným travnatým luhům,
rozteskněn po svěžích barvách,
po květech, po vůních, světlech,
zajel jsem v krajinu prostou, k rozkošné milence věrné,
ve slovech jejích jsem našel
prérii v květu.

Meter: dactylic
1L: Meine Liebe ist groß
by Christian Morgenstern

Meine Liebe ist groß
wie die weite Welt,
und nichts ist außer ihr,
wie die Sonne alles
erwärmt, erhellt,
so tut sie der Welt von mir!
Da ist kein Gras,
da ist kein Stein,
darin mein Liebe nicht wär,
da ist kein Lüftlein
noch Wässerlein,
darin sie nicht zög einher!
Da ist kein Tier
vom Mücklein an
bis zu uns Menschen empor,
darin mein Herze
nicht wohnen kann,
daran ich es nicht verlor!
Meine Liebe ist weit
wie die Seele mein,
alle Dinge ruhen in ihr,
sie alle, alle
bin ich allein,
und nichts ist außer mir!

Meter: iambic
V horách.
by Emanuel Miřiovský

Klepe, tepe mlýnek v skalách
mezi olšinami,
babička a dědoušek jej
obývají sami.
Deště v horách napadaly,
proud se se skal valí,
stará srdce zatesknila,
oči zaplakaly.
Rozpadají vetché stěny
v trosky se a rumy,
a nad nimi rozvodněný
potok dále šumí.
Vlny víří, vítr hučí,
kolečka se lámou,
a na stráni v zmatku stojí
otec s panímámou.
Bouře hučí, blesky září,
vítr v skalách výská,
a pan otec v náruč vetchou
babičku svou stiská.
Již se chvějí osykami
družná jejich těla,
jediná jen dušička z nich
k nebi odletěla.
Už je proudy uchvátily
do vlhkého hrobu,
a jen bílé, čisté pěny
jsou jim na ozdobu.
Hromu rachot vyzvání jim
nejpěknější hrany,
a na místě svíček planou
blesky na vše strany.
Nad tou spoustou tato píseň
modlitbičkou vane
za dědečka, za babičku,
duše milované.

Meter: trochaic
Musám.
by Julius Zeyer

Díky, ó díky,
harmonické musy
za zpěvu dar!
Vždy lidské styky
hlavou Medusy
nesly mi zmar;
Vaše však hlasy,
z Hymettu rosa,
spasily mne!
Noha sic bosa,
bez lauru vlasy
po zápasu dne,
žebrák jen sedím
na stupních chrámu
kde aedi se ctí,
přec v síň jejich hledím
kde trůn jejich z plamů
paprsky dští!
Z ambrósických hodů
kus bájného chleba
přec padl mi v klín,
a že z jejich jsem rodu,
ač poslední třeba,
přece jen vím!
Co tedy mi ryky
profání jsou luzy,
co její svár?
Vám díky, ó díky,
harmonické musy,
za zpěvu dar!

Meter: polymetric
Kolozpěv při pití ocelivého punče a) z Vossa.
by Bohuslav Tablic

Vyceďte to víno tuhé,
Předloženo vám,
Hospodář již nese druhé
Ocelivé nám,
Plésajíce v srdcy tiše,
Nalejte punč z nové číše,
Za pohář! za pohář!
Blaze nám při punči, blaze!
Píme ho,
Do dne bílého.
Píte vroucně. Kunštovně jest
Nápoj uvařen,
Bohům sluší vzdáti zaň čest,
Že jest udařen,
Opět nové nalezení,
Punče kunštem zocelení,
Chvalme je! chvalme je!
Chvalme nové nalezení,
Píme ho!
Do dne bílého.
Y ne hosté! vlastní chlouba
Nectí rozumných,
Chvastavá a žvavá huba
Chval jen hledá svých,
Neschvalujte marnou řečí,
Nechať samý skutek svědčí,
Jeli ctný! jeli ctný!
Ctný jen skutek budiž chvalen,
Píme ho!
Do dne bílého.
Mladý Libér b) u chromého
Vulkána hod měl,
Z východu když dalekého
Slavně domů jel,
Při nákověs unavený,
Ržek mu, bambus (pytel) naplněný
Vem a pí! vem a pí!
Věru nám punč v bambě dones,
Píme ho!
Do dne bílého.
Rak a cukr hned se valil
Z bamba velkého,
Bachus vroucý vody nalil
Z hrnce čistého,
Z jablek médských vytlačuje
Šťávu, míchá, vystupuje
Vzhůru kouř! vzhůru kouř!
Již se kouří teplý nápoj,
Píme ho!
Do dne bílého.
Satyři se radovali
Živě s Naiady,
Tancujícý pozdvíhali
Hlav, prs Menady,
Tu, řek Vulkán, jediná předc
Neznámať jest, Libére, věc
Podstatní! podstatní!
Poslouchejme podstatní věc,
Píme ho!
Do dne bílého.
Studený rak s cukrem míchá,
Běže rozžáří
Ocel, jiskrami hned dýchá
V jasném požáři,
Zamáčí ji – punč se spírá,
Bublá, pění se a zvírá
Klokočky! klokočky!
Y náš zevřel klokotaje,
Píme ho!
Do dne bílého.
Bachus chválí punč, svým dává,
Ržka: že zvláštní jest,
Touž y Venuše mu dává
Z grácyemi čest.
U ohniště pálivého
Okušuje, schvaluje ho,
Cyklop též! cyklop též!
Okuste a chvalte také,
Píme ho!
Do dne bílého.
Jako Vihně c) ocelivou
Hojí koupelí,
Tak y zprávou Vulkane tvou
Muž se ocelí,
Duše jeho mladne cele,
Nové cýtí v celém těle
Čerstvosti! čerstvosti!
Novou mladnem y my mocý,
Píme ho!
Do dne bílého.

Meter: trochaic
Lice
by Francisco Romero

Cortejo de su helénica belleza
fueron amor aplauso y simpatía;
mas de su gloria el luminoso día
llegó al cenit y a declinar empieza
El himno en que su gracia y gentileza
amor galante celebrar solía,
tornóse melancólica elegía
que a media voz el desengaño reza
Ve ante el espejo de bruñida
                     luna
que de sus gracias la oriental
                     fortuna
entre sombras de ocaso se evapora;
y en triste adiós a su beldad marchita
perlas y flores de sus rizos quita
y, con el rostro entre las manos, llora

Meter: iambic
- 724 - Acto I, LEUCIPE De La tragedia del rey don Sebastián y Bautismo del Príncipe de Marruecos
by Lope de Vega

Olas del mar furiosas me parecen
amor con tu ocasión mis pensamientos,
que a voluntad de los ligeros vientos
a un mismo tiempo como menguan crecen.
Si las divinas partes me enloquecen
de este Real sujeto, y van contentos
mis vencidos a verle, otros intentos
la casta fama, y la virtud me ofrecen.
Quiero, y resisto a brazos mi cuidado,
hago que la razón amor enfrene,
y no me aparto del sujeto amado.
Dudosa a serme la victoria viene,
que amar y resistir, es el estado
más riguroso que la vida tiene.

Meter: iambic
177. Jm Grund ist alles eins.
by Angelus Silesius

Man redt von Zeit und Ort/ von Nun und Ewigkeit:
Was ist dann Zeit und Ort/ uñ Nun und Ewigkeit?

Meter: iambic
Al Monasterio del Escorial
by Antonio Ferrer del Río

Severa, magna, armónica, sencilla,
avasalla tu mole la memoria,
del entusiasmo flor, del arte gloria,
luz de la fe, del mundo maravilla.
En la extensión de tu recinto brilla,
grande y potente, en óptica ilusoria,
de un poderoso rey la ínclita historia,
emblema de los triunfos de Castilla.
De San Quintín recuerdo soberano,
Orán perfumes, el Japón maderas,
oro te daban Méjico y los Andes;
mármoles el soberbio Vaticano,
y de Lutero, de Mahomet banderas,
por Alba y por don Juan, Lepanto y Flandes.

Meter: polymetric
Útěcha.
by Emanuel Lešehrad

Neplač má dívko, musíš se smáti,
vždyť už jsem dosti vytrpěl hladu.
Oh, vzplanou zase oblaka v slunci,
nejkrasší květy rozkvetou v sadech.
Neplač má dívko, není už třeba.
Všechno se změní.
Co není bude, co bylo zemře.
Ty choré růže jenom je odhoď,
nevábí dnes již žhavé mé srdce.
Osuš své oči, usměj se na mne.
Vždyť nyní přijdou zářiví dnové.
Všechno se změní.
Mračna se ztratí. –
Budeme žíti!

Meter: polymetric
BALLADA.
by Karel Sokor

Hluboké rokle sírou svítí,
má duše krví vesmíru,
co kliky blesků, hromobití,
ji ženou prudce do víru.
Chřest koster křivých zvoní kolem,
za nimi kondor, starý pták,
již jednu dopad pod výmolem
jíž roztrhl ji jeho hák.
Ke stěně černé tisknu záda,
a kondor krouží, krčí spár...
– Již ucítil mne, dolů padá,
mne v srdci syčí krve žár...
Spoceným křídlem bije, mlátí,
do lebky zoban zatíná;
má milenka se nenavrátí,
skočila řece do klína.

Meter: iambic
A la excelentísima historia del señor Juan de Castellanos
by Gaspar de Villarroel y Coruña

Dichoso en vida y muerte a quien
                     destina
tan bien el largo cielo, que levanta
el alma a lo que el vulgo vil espanta,
y el monte yerto de virtud camina
Pues la tierra al Antártico vecina
apenas a tornado en sí, de cuanta
gente cubre los cuerpos, cuando
                     canta
sus hechos vuestra trompa peregrina
Con verdad, sin afeite, con dulzura
no vista, ilustres versos y cristianos
engrandecéis la estrecha sepultura,
y eternizáis valor, consejo y manos
de los que en hambre, sed y guerra dura,
los hechos vuestros vieron soberanos

Meter: iambic
Abendphantasie .
by Friedrich Hölderlin

Vor seiner Hütte ruhigem Schatten sitzt
Der Pflüger, dem Genügsamen rauscht sein Heerd.
Gastfreundlich tönt dem Wanderer im
Friedlichen Dorfe die Abendglocke.
Wohl kehren jetzt die Schiffer zum Hafen auch,
In fernen Städten fröhlich verrauscht des Markts
Geschäft'ger Lärm; in stiller Laube
Glänzt das gesellige Mahl den Freunden.
Wohin denn ich? Es leben die Sterblichen
Von Lohn und Arbeit; wechselnd in Müh' und Ruh'
Ist alles freudig; warum schläft denn
Nimmer nur mir in der Brust der Stachel?
Am Abendhimmel blüht ein Frühling auf;
Unzählig blüh'n die Rosen und ruhig scheint
Die goldne Welt; o dorthin nehmt mich
Purpurne Wolken! und möge droben
In Licht und Luft zerrinnen mir Lieb und Leid! —
Doch, wie verscheucht von thörichter Bitte, flieht
Der Zauber; dunkel wird's, und einsam
Unter dem Himmel, wie immer, bin ich.
Komm du nun, sanfter Schlummer! zu viel begehrt
Das Herz; doch endlich, Jugend, verglühst du ja,
Du ruhelose, träumerische!
Friedlich und heiter ist dann das Alter.

Meter: iambic
Sonetos – - VI -
by Pedro de Quirós

Soñaba yo, querida Ardenia mía,
que Amor por dar alivio a mi sed loca
el aljófar nevado de tu boca
al divino clavel robar quería
Con mi amor al respeto competía
a que tu dulce gravedad provoca
y el miedo por templar mi sed
                     no poca
en dos fuentes los ojos convertía
Visto mi llanto, de temor nacido,
y mostrando en tu risa mil auroras
dijiste: «No haya más pastor dormido;
mira en lo que imaginas lo que ignoras;
porque si lloras, no me has conocido;
y si me has conocido, ¿por qué lloras?»

Meter: polymetric
-LIV-
by Fernando de Herrera

La muerte pido, un corazón amante
vos me entregáis, y me dejáis ausente
de las bellas lazadas de oro ardiente
y del sereno y celestial semblante.
¿Por qué no temo pues el mal instante,
aunque sus rayos Marte ya clemente
contraiga, si el dolor que está presente
cansa el pecho en sus lástimas constante?
Este afán no esperado, esta partida
el errante furor enciende fiero,
no el trabajo cruel de enferma suerte.
Tal me hallo en la ausencia aborrecida,
que el dado corazón fue triste agüero
al duro cierto riesgo de la muerte.

Meter: iambic
Pintura al pastel
by Manuel María Flores

¡Lástima que en verdad no sea de Lola
la cara angelical que lleva puesta!
Pro es suya, no más porque le cuesta,
como dice el soneto de Argensola.
Agréguese a esto la tremenda cola,
el alto puff, la enmarañada cresta,
y dígame cualquiera si no es ésta
una muchacha que se pinta sola.
Mancha ninguna su beldad empaña;
mas yo, aunque dicen que por ella muero,
no la quisiera ver cuando se baña;
y sólo pido a Dios mi amor sincero
que el viento no se lleve su castaña,
ni le caiga en el rostro un aguacero

Meter: iambic
Kriegslied .
by Clemens Brentano

Ach Jungfrau klug von Sinnen,
Still deinen Uebermuth,
Acht nicht so gar geringe
Das edle Studentenblut.
Wer ists, der ihn'n mag gleichen,
An Tugend, Muth und Ehr,
Laß du sie nur hinschleichen,
Weil keiner dich begehrt.
Du magst nur immer loben
Die Reuter voll und wild,
Du kömmst noch auf den Kloben,
Und auf ihr Narrenschild,
Dir gefällt ihr Sakramenten
Um Gottes Wunden all,
Viel baß als der Studenten
Gesang und Lautenschall.
Als ich wohl sah, vom Zaune
Die Ursach gebrochen hast,
Bist du nit guter Laune,
Ists uns ein leichte Last,
Lauf hin in Stall nach Miste,
Deins Gleichens man wohl findt,
Und dich nach Gefalln erlüste,
Bei tollem Reuter-Gesind.

Meter: iambic
Modernímu Zoilovi do památníku.
by Jaroslav Vrchlický

Ne, mne se netýče ta urážka a hana!
Já snesu políček, mnou nepohne víc rána,
jsem otrlý již dost, ba skoro k lhostejnosti.
Mně jedno, v očích tvých co srdce moje hostí.
Vím, kdybych větší byl než Homer a než Goethe,
v mém láně hluchavka a pýr jen tobě kvete.
Toť přirozeno jest, jsme příliš sobě cizí,
Ty přítomnosti syn, já doby, která mizí,
leč která vrátí se a bude vítězící...
Já, chceš-li, nastavím ti klidně druhou líci,
jen uciť, rány tvé jak chtí ať dále bijí,
mne ve tvář nebiješ, však ve mně poesii...

Meter: polymetric