PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Kalendář písařův.
by Antonín Klášterský

Je člověk ubohý, jejž drží ve zajetí
ta přísná povinnosť ve smutných města zdech,
počítá roku čas dle květů, které dětí
nám ruka nabízí na rohu ulic všech.
Jen sejde první sníh a teplé záře silou
květ v trávě zvedá se, jen lesy začnou kvést:
již nosí sněženky s tou hlavinkou tak bílou,
že zima přestala, že venku jara vjezd.
Je chladná ještě zem a vítr čiší z ulic,
kde stálou stafáží ty dětské postavy,
z nich každé prosí tak se v hadry svoje tulíc,
až někdo u nich přec se pro květ zastaví.
Pak nosí bledule, jež kvetou dobu krátkou,
a v malých kyticích přináší fialky,
jež včera shledaly ve stínu křovin s matkou,
i konvalinek hrst, jež voní do dálky.
Tak ví, že jaro tu. Však čas ten k předu chvátá,
ó, co ví o tom všem, kdo v práci lopotí!
a jednou po ránu, jen mine domu vrata,
hoch s růží poprvé mu přijde naproti.
Již tedy léto je. A děti růže nosí,
a on tak den jak den se u nich zastaví,
je náhradou ten květ, jejž podá hoch mu bosý,
za louky, za lesy a horské doubravy.
Však potom znenáhla ty děti v městě řidnou,
on tuší, venku tak že řidnou květiny,
a když zas jedenkrát je hledá s tváří vlídnou,
již tady s kytičkou hoch není jediný.
Již tedy nepřijdou mu z rána ve ústrety,
je podzim na luhu a v ňadrech led a sníh –
ó, děti toulavé, jež nosíváte květy,
ó, jak by viděl rád vás ještě na rozích!

Meter: polymetric
- 2 - Acto II, TEODORA De El Aldegüela
by Lope de Vega

Con cuales ojos te miro, Teodora,
doctor de amor, esfinge de su enigma,
de su ley catedrático de prima,
que enseñas a querer quien ya te adora.
Si vences pleitos que el más sabio ignora,
¿qué mucho que tu ciencia en mí se imprima?
Tu discípulo soy, tu voz me anima
al alto grado de quererme ahora.
Repartir la injusticia en igual grado
es la definición más excelente;
luego es justicia amar al que es amado.
La ley de amor entiéndese igualmente
que siendo, Aurelio, tú tan gran letrado,
no has de darle sentido diferente.

Meter: iambic
Anti-Hiob
by Arno Holz

Schon Heine meinte: die Menge thut's,
Und im Frühling blühten die Quitten –
Der alte Mann aus dem Lande Uz
Hat nicht umsonst gelitten.
Erst gestern hat man ihn aufgestellt
Als modischen Dalai Lama,
Und schluchzend liest nun die ganze Welt
Sein primitives Drama.
In seinem Namen als Schutzpatron
Seziren sich tragisch die Reimer –
O du katzengräulicher Buddhaton,
Kenne die Pappenheimer!
Schlagt todt die Sonne, wenn sie glüht,
Mit pessimistischen Knüppeln!
So lange noch eine Rose blüht,
Lass ich mir mein Herz nicht verkrüppeln!

Meter: iambic
Was it the proud full sail of his great verse (Sonnet 86)
by William Shakespeare

Was it the proud full sail of his great verse,
Bound for the prize of all too precious you,
That did my ripe thoughts in my brain inhearse,
Making their tomb the womb wherein they grew?
Was it his spirit, by spirits taught to write
Above a mortal pitch, that struck me dead?
No, neither he, nor his compeers by night
Giving him aid, my verse astonished.
He, nor that affable familiar ghost
Which nightly gulls him with intelligence,
As victors of my silence cannot boast;
I was not sick of any fear from thence:
    But when your countenance fill’d up his line,
    Then lack’d I matter; that enfeebled mine.

Meter: iambic
Aria
by Christian Friedrich Hunold

Unsre Hertzen wollen brechen/
Wenn die matten Lippen sprechen:
Daß der Preussen König todt.
Dieses Leid muß stets erschallen.
Doch so offt wir davon lallen/
Ist es neue Qvaal und Noth.
Der Weißheit Salomon/
Die Majestät von Preussens ersten Thron/
Der Schutz-Herr vor den Friedens-Stand/
Und ein August vor sein vermehrtes Land/
Der Unterthanen Lust und Leben ...
Doch Schmertzen/ was bemühst du dich/
Zu sagen/ wer der Welt den Abschied hai gegeben?
Denn alle Tugend hält in sich:
Der Nahme Friederich.

Meter: polymetric
Děti.
by Xaver Dvořák

Ve trávě vysoké a v bílých květů sněhu
se rusé hlavy dětí míhaly a plály:
květ máku v tváři, v oku růží něhu,
a ručky jich se skvěly – lilje z dálí.
To bylo v létě, v sladké odpoledne,
kdy večer horám z pláště skrytě zírá,
a čeká jen, až vrchům na dlaň sedne
mdlé ptáče, slunce, které v krvi zmírá.
Ó v jeho paprscích jak v proudu víly
se honily, jak ptáčci pod lupením,
když upadly, je v náruč květy skryly,
svou vůni vdechly jim svým políbením.
A sotva povstaly, dál jde jich vřava;
hle, zástup diblíků to zdá se chvílí,
jich ples a ruch, jenž neustává,
vždy nový jest a vždy tak roztomilý.
Teď chytají zář slunce v dlaň, k jich čelu
jež slétá, smějíce se v šumném reji
a nevědí, že šat to archandělů,
jenž kolem nich se bílí procházejí.

Meter: iambic
ZAPADÁ MĚSÍC
by Jaroslav Kvapil

Zapadá měsíc veliký,
zvečera soudruh můj snivý,
na mrtvé v kraji rybníky
s oblohy žlutě civí.
Milenci v jeho přísvitu
dávno už přestali těkat,
rusalky prchly s pažitu,
přestali psi naň štěkat.
Žáby už zmlkly v bařinách,
zloději lup svůj už mají,
básníci v teplých peřinách
nadšení vyspávají.
Krčmář už v krčmě světlo stáh’,
prodajná láska je syta,
ledaže někde sebevrah
poslední chvíle sčítá.
Na trh jdou ze vsí babice,
v chladné se courají rose,
stříbrné světlo měsíce
zežloutlo, zhnusilo se.

Meter: dactylic
- CLI -
by Gutierre de Cetina

Temor de mayor mal a algunos suele
hacer correr a voluntaria muerte,
pensando así excusar dolor más fuerte,
si bien más que el morir ninguno duele.
Hizo Catón que su memoria vuele,
y el nombre a tal morir muda y pervierte;
uso de libertad llama su suerte,
y muestra que con ella se consuele.
Si nuestra religión lo permitiera,
como aquella gentil que solamente
de un hermoso morir tuvo cuidado,
yo sé por menos mal lo que hiciera:
que salvo a no morir siéndoos ausente,
en todo puedo ser de vos forzado.

Meter: iambic
VE VOJŠTĚ CÍSAŘE KONSTANTINA
by Josef Svatopluk Machar

Jsme povoláni do legie Krista.
Náš imperator Beránek je tichý,
a bojujeme za království jeho.
Kříž praporcem nám; věříme, že přáno
nám bude postavit jej jako trofej
nad dobytými dušemi a srdci.
Jsme povoláni do legie Krista.
Boj přísáh tobě Kristus imperator,
nevěstko světa, jež Římem se zoveš,
jež přepita jsi krví mučeníků
a ohlušena chropotem jich smrtným,
ty dcero Beliala, matko zkázy,
nádobo jedu, marnosti a zlosti!
Vojáci Krista dáváme se v pochod,
náš imperator vjede v plné slávě
do tvojich bran a na tvou šíji vstoupne
v prach poníženou, neb dny tvoje sečet
a odkázal tvé hrdlo mečům našim.
Vojáci Krista dáváme se v pochod.
A meč ten vnikne v prsa bezestoudná,
a kopím proženeme vnitřnosti tvé
a šípy protknem ničemné tvé srdce.
Za vlasy povlečeme tebe prachem
v sutinách všeho, co jsi vyzískala
smilnictvím svojím, bohy tvoje dáme
plamenům v pospas, chrámy model budou
konírnou ořů našich, a tvé domy,
pelechy hříchů, rozmeteny budou,
že na kameni kámen nezůstane.
Prach země budeš polykat, jež pyšně
jsi vládla světu, děvko nestydatá,
než tělo tvoje bude dáno červům
a hmyzu nečistému k tučným hodům.
A imperator, Beránek náš, vjede
do sutin bláznivé tvé hýřivosti
a kříž svůj vetkne na zničení tvoje.
A s tebou zajdou všechna díla tvoje,
tvá bídná sláva, pyšné povznesení,
a velké ticho po tom všem jen zbude.
A hroby ožijí, jež připravila
jsi svatým svědkům, božím mučeníkům,
a kosti jejich vstanou v slávě svojí,
a po tvém hrobě, děvko, kráčet budou!
Beránku boží, imperatore náš,
buď zdráv! My v život věčný doufajíce
zdravíme tebe! Meče naostřeny,
krev rozpálena prudkou nenávistí –
tak připraveni jsme k tvé pomsty dílu!

Meter: iambic
A una morena
by Carlos Pezoa Véliz

Tienes ojos de abismo, cabellera
llena de luz y sombra, como el
                     río
que deslizando su caudal bravío
el beso de la luna reverbera
Nada más cimbrador que tu cadera,
rebelde a la presión del atavío
Hay en tu sangre perdurable estío
y en tus labios eterna primavera.
Bello fuera fundir en tu regazo
el beso de la muerte con tu brazo
Espirar como un dios, lánguidamente,
teniendo tus cabellos por guirnalda,
para que al roce de tu carne ardiente
se estremezca el cadáver en tu falda.

Meter: polymetric
- XLIII -
by Bernardino de Rebolledo

Este jardín que líquidos Cristales
y cultura feliz Teatro hicieron,
donde Flora y Pomona compitieron
en artificio y hermosura iguales.
De Tragedias después lo fue Marciales,
en que de sangre piélagos vertieron
los que diversas veces padecieron
lastimosas en el ruinas mortales.
Pues que tanto cobró fatal tributo
de quien sus plantas doblegado había,
fértil de glorias, de despojos rico.
Coronas de Victorias de por fruto
de Claveles y Rosas a SOFÍA
y de Palma y Laurel a FEDERICO.

Meter: polymetric
Eines feuer-fressers.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Aus kurtzweil fraß ich vor das feuer in mich ein/
Ohn daß im minsten mir es könte schädlich seyn.
Jtzt da es nöthig wär/ da kan ich keines fressen/
Es scheinet/ daß man hier diß handwerck muß vergessen.

Meter: iambic
MARCHE FUNÈBRE
by Božena Benešová

Ticho, ticho mezi námi,
každý sám a oba sami
žlutými jdem pěšinami.
Na kaštany rezavící,
o velikém slunci snící,
vrány letí, krákorají,
černá křídla těžce vlají.
Úzký obzor čiší chladem
a my se jím spolu kradem,
sníme si o štěstí mladém.
Že prý bylo kdesi, kdysi
– černé mraky nízko visí,
že ho možná najdem ještě
– černé mraky plné deště.
Studené a vytrvalé
budou jejich kapky malé...
...A tak dále, a tak dále...

Meter: trochaic
Uebersezzung des sechsten
 Psalms.
by Johann Justus Ebeling

Herr! der du ein GOtt der Götter,
Straf mich nicht in deinen Zorn,
Sondern sey doch mein Erretter,
Und laß deiner Güte Born,
Auf mich armen Sünder fliessen;
Laß mich deiner Huld geniessen,
Laß mich stat des Donners Grimm,
Hören deine Gnaden Stimm.
Ich bin schwach von vielen Sünden,
Meine Seele ist sehr matt,
Bei dir muß ich Hülfe finden,
Darum fleh ich deine Gnad.
Mein Gebeine ist erschrokken:
Und von innren Weh ganz trokken:
Darum HErr! komm ich zu dir,
Heil mich, weil ich Noth verspür.
Meine Seele ist verzaget,
Weil mich des Gewissens Bis,
Tag und Nacht ganz trostlos naget,
Deine Hülf ist mir gewis:
Aber HErr! mir ist sehr bange,
Denn es währt die Zeit sehr lange,
Da ich bei dem innren Weh,
Um dein Gnaden Antliz fleh.
Wende dich, sprich meiner Seelen,
Ein vergnügend Trostwort zu,
Damit ich nach langen Quälen,
Endlich finde Hülf und Ruh.
Hilf mir um der Güte Willen,
Denn du kanst den Kummer stillen
Der mich bisher Tag und Nacht,
Viele trübe Stunden macht.
Wenn mich wird das Grab verschränken,
Und der Todt mich weggeraft,
Kan ich nicht an dich gedenken;
Wenn mir meine Lebenskrafft
Ist, durch lange Angst genommen,
Und ich zu dem Grabe kommen;
So verstummt mein blasser Mund,
Und macht deine Güt nicht kund.
Ich bin schon von Seufzen müde,
Weil mein Auge immer thränt,
Und mein Herze nur nach Friede,
Mit gebrochnen Seufzern sehnt:
Mein Blut schwimmt im Thränen-Flüssen,
Die aus meinen Augen schiessen,
Und die nasse Wehmuth zeigt,
Was vor Angst das Herz verschweigt.
Die Gestalt ist ganz verfallen,
Und ich bin vor Trauren alt,
Weil ich muß so lange wallen,
Eh ich sehe die Gestalt
Die mich wiederum erquikket;
Meine Seele wird gedrükket:
Allenthalben kommen mir,
Nichts als Angst Gebürge für.
Weichet von mir Uebelthäter,
Denn der HErre ist mein Schild,
Er ist meine Burg, mein Retter,
Meine Angst ist schon gestillt;
Er erhört mein kläglich Weinen,
Läst mir Gnadenstrahlen scheinen,
Deren Blik mich freudig macht,
In der düstren Kummer Nacht.
Er erhört mein sehnlich Flehen,
Mein Gebet das nimmt er an,
Nun werd ich auch balde sehen,
Wie mein
Schwindet nun ihr Klagestunden,
Ich hab nunmehr Hülfe funden,
In der Kummervollen Noth,
Bei dem HErren Zebaoth.
Meine Feinde die vorhanden,
Werden plözlich nun erschrekt;
Da mich
Hülfreich wiederum erwekt:
Nun müst ihr zurükke kehren,
Spötter! und mit Schrekken hören,
Daß mich
Von der Herzens Angst befreit.

Meter: trochaic
¡Infeliz del que busca...
by Julio Arboleda

¡Infeliz del que busca en la apariencia
la dicha y en la efímera alabanza,
y muda de opinión con la mudanza
de la versátil pública conciencia!
El presente es su sola providencia;
cede al soplo del viento que le lanza
al bien sin fe y al mal sin esperanza;
que en errar con el mundo está su ciencia
¡Y feliz el varón independiente
que, libre de mundana servidumbre,
aspira entre dolor y pesadumbre
a la eterna verdad, no a la presente,
conociendo que el mundo y sus verdades
son sólo vanidad de vanidades!

Meter: polymetric
- XXXIII -
by Gutierre de Cetina

Dulce, sabrosa, cristalina fuente,
refugio al caluroso, ardiente estío,
adonde la beldad del ídol mío
hizo tu claridad más transparente,
¿qué ley permite, qué razón consiente
un pecho refrescar helado y frío,
en quien fuego de amor, fuerza ni brío
ni muestra de piedad jamás se siente?
Cuánto mejor harías si lavases
de este mi corazón tantas mancillas
y el ardor que lo abrasa mitigases.
Aquí serían, Amor, tus maravillas,
si en estas ondas un señal mostrases
de mis penas a quien no quiere oíllas.

Meter: polymetric
Parádnice.
by Adolf Heyduk

Matičko má, slunéčko mých světů,
zdobte si mne, pokavad jsem v květu,
zdobte si mne, pokavad jsem mladá;
nepomáháť v stáří šatná vnada.
Či jste viděla, mé srdce zlaté,
aby jabloň kvetla po dvakráte,
po dvakráte bílým, vonným květem,
než se jaro setká s žárným letem!
A když mráz juž do srdce ji pálí,
tu se věru květem neobalí...
Nuž, matičko, slunéčko mých světů,
zdobte si mne, pokud ještě kvetu!

Meter: trochaic
Der neue Amadis
by Johann Wolfgang Goethe

Als ich noch ein Knabe war,
Sperrte man mich ein;
Und so saß ich manches Jahr
Über mir allein,
Wie in Mutterleib.
Doch du warst mein Zeitvertreib,
Goldne Phantasie,
Und ich ward ein warmer Held,
Wie der Prinz Pipi,
Und durchzog die Welt.
Baute manch kristallen Schloß
Und zerstört es auch,
Warf mein blinkendes Geschoß
Drachen durch den Bauch,
Ja, ich war ein Mann!
Ritterlich befreit ich dann
Die Prinzessin Fisch;
Sie war gar zu obligeant,
Führte mich zu Tisch,
Und ich war galant.
Und ihr Kuß war Götterbrot,
Glühend wie der Wein.
Ach! ich liebte fast mich tot!
Rings mit Sonnenschein
War sie emailliert.
Ach! wer hat sie mir entführt?
Hielt kein Zauberband
Sie zurück vom schnellen Fliehn?
Sagt, wo ist ihr Land?
Wo der Weg dahin?

Meter: trochaic
DĚŤÁTKO ČTYRLETÉ
by Jaroslav Durych

Děťátko čtyrleté
na schodech spalo,
nehřál ho ani pes;
na hadrech dítěte
jíní mdle plálo,
copánek s hlavy kles.
Na mrtvém nároží
zpustly již stíny
pod němou svítilnou.
Mrtví se položí
do chladné hlíny,
ale kde živí jsou?
Děťátko nevinné,
chudičké, bledé,
koho bych měl se ptát,
kam ta noc odplyne,
kam ta noc vede –
musím tě nechat spát.
Do srdce, do kostí
pronikne zima,
abys ji poznalo,
aby ses v úzkosti
očima svýma
živých už neptalo.
Aby ses nebálo
hrozeb a vytí,
bloudění pustinou,
aby sis připjalo
krvavé kvítí
pro lásku jedinou.
Slzičko studená,
děťátko bledé,
kdepak ty bloudíváš?
Cesta je značena,
po ní tě vede
anděl tvůj, anděl náš!

Meter: polymetric
- 827 - Acto II, MÓNICA
by Lope de Vega

Estrella de Jacob, vara de Aarón,
puerta oriental por donde entró mi bien,
torre en la celestial Jerusalén,
aljofarada piel de Gedeón:
Arca y arco de paz y redención,
rosa de Jericó, viña en Belén,
palma del monte, zarza de Moysén,
templo y trono Real de Salomón.
Vos que paristeis al segundo Adán,
aunque doncella siempre, madre, en fin,
por cuya gracia a vuestros pies están
la luna, el cielo, el sol, el serafín,
pues sabéis el cuidado que hijos dan,
rogad que no se pierda mi Agustín.

Meter: polymetric
Die Augen als Spiegel.
by Barthold Heinrich Brockes

Des reinen Wassers klare Flut
Stellt nicht nur Kräuter, Büsch’ und Hügel,
Als wie ein glatt-polirter Spiegel,
Ju noch vermehrter Schönheit für;
Sie zeigt uns nebst der Sonnen Glut
Des gantzen Himmels helle Zier.
Ach mögte gleichfals dir und mir
Das Wasser, so in unsern Augen,
Bey dem so schönen Schmuck des Himmels und der Erden,
Zum Welt- und Himmels-Spiegel werden!
Ach mögt’ auch dieß die Welt zu bilden taugen!
Ach drückte doch der wunderschöne Schein
Von aller Creaturen Pracht,
Zu dessen Ruhm, der sie gemacht,
Durch ihre klare Fluth sich unsern Seelen ein!
So würden sie dadurch, wie uns das Wasser, schön
Auch andern Geistern anzusehn,
Und, lieblich ausgeschmückt, mit Lust betrachtet seyn.

Meter: iambic
25. Amarillis
by Christian Wernicke

Schön, keusch, verständig, fromm, reich, und von edlem Blut,
Demüthig
Von ihren Tugenden ein freudig Urtheil fällt;
Und

Meter: iambic
- XVIII -
by Juan Boscan

Ha tanto ya que mi desdicha dura,
que en esto solo tuve mi esperanza;
esperé de fortuna su mudanza,
que por mí no negara su natura.
Entendióme, yo pienso, la ventura,
y ha tornado al revés mi confianza;
que por tenerme siempre so la lanza,
firme se ha hecho, y de su ser no cura.
Para bien destruirme, se destruye;
deja de ser, por ser contra mí fuerte;
sus leyes naturales en mí vence.
Pensé do no hay razón, que hubiera suerte;
agora sé que el mundo ya me huye;
y es fuerza que otro mundo se comience.

Meter: polymetric
- - Jornada I, LISARDA De La obediencia laureada y primer Carlos de Hungría
by Lope de Vega

Pártese el sol por el umbral dorado
del Occidente entre mil nubes de oro,
dejan las fuentes el cantar sonoro,
el monte se entristece, llora el prado.
El aire queda en confusión bañado,
pierde su vista el mar, su azul decoro,
y cubre en negra nube y triste lloro
la cara de la sierra luto helado.
Así se parte mi soldado amante
a su jornada de la vista mía,
y yo quedo a la tierra semejante.
Mas como vuelve el sol, y de alegría
se viste el mundo, esperaré constante
en esta noche tan alegre día.

Meter: iambic
1L: Sie drückten sich schon beizeiten
by Joachim Ringelnatz

Sie drückten sich schon beizeiten
Fort aus dem Tanzlokal
Und suchten zu beiden Seiten
Der Straße das Gast- und Logierhaus Continental.
So dringlich: Man hätte können glauben,
Er triebe sie vorwärts wie ein Rind.
Und doch handelten beide im besten Glauben.
Er wollte ihr nur die Unschuld rauben.
Sie wollte partout von ihm ein Kind.
Da geschah es, etwa am Halleschen Tor,
Daß Frieda über dem Knutschen und Schmusen
Aus ihrem hitzig gekitzelten Busen
Eine zertanzte, verdrückte Rose verlor.
Und ein sehr feiner Herr, dessen Eleganz
Nicht so rumtoben tut, folgte den beiden.
Jedoch hielt er sich vornehm bescheiden
Immer in einer gewissen Distanz.
Er wollte ursprünglich zum Bierhaus Siechen.
Aber nun hemmte er seinen Lauf,
Zog die Handschuh aus, hob die Rose auf
Und begann langsam daran zu riechen.
Er wünschte aber keinen Augenblicksgenuß;
Deshalb stieg er mit der Rose in den Omnibus.
Derweilen war Frieda mit ihrem Soldaten
Auf einen Kinderspielplatz geraten.
Dort merkten sie nicht, wie die Nacht verstrich
Und daß ein unruhiger Mann mit einem Spaten
Sie dauernd beschlich.
Als sich nach längerem Aufenthalt
Das Paar in der Richtung zur Gasanstalt
Mit kurzen, trippelnden Schritten verlor,
Sprang der unruhige Mann plötzlich hervor.
Und fing an, eine Stelle, wo er im Sand
Die Spur von Friedas Stiefelchen fand,
Mit seinem Spaten herauszuheben.
Worauf er behutsam mit zitternder Hand
Die feuchte Form in ein Sacktuch band,
Um sich dann leichenblaß heimzubegeben.
Wie um das dümmste Mädchen
Sich sonderbare Fädchen
Nachts durch die Straßen ziehn –
Die Dichter und die Maler
Und auch die Kriminaler,
Die kennen ihr Berlin.

Meter: iambic
610. Hostinu jim strojí Zoufanlivost
by Jan Kollár

Hostinu jim strojí Zoufanlivost
V kuchyni, jenž sluje Vzteklotou,
Kuchařky jsou Bída se Psotou,
Stolem hlad a misou neduživost;
Jídlo jed a lyžice jsou lživost,
Nůž a vidly jsou strach s hryzotou,
Nápoj žluč a sliny, hnusotou
Nazívá se chut, a mravy divost:
Tvářeškrabný svár je ponukačem,
Jídlonošů úřad zrádcové,
Hudců, zpěvců mají hromy s plačem;
Rukolom jest jejich zbroj a branba,
Berla pomsta, trůn jsou hříchové,
Na němž králka, opak Slávy, Hanba.

Meter: trochaic
CESTOU.
by Alfons Breska

Trn zlatohlav můj roztrhal
na bludné pouti pralesem;
co drahé, vše mi život vzal,
a cosi puklo v srdci mém.
A srdce mé již nebolí,
začíná zvolna kamenět;
již ve hvozdech a v údolí
zní roh můj touhou naposled.
Teď obydlím se vyhýbám,
jak spatřím světlo zdaleka,
a pěšinami bloudím sám,
kde zapomínám člověka.

Meter: iambic
1L: Verdunkelt war Dein weites Schlafgemach,
by Felix Dörmann

Verdunkelt war Dein weites Schlafgemach,
So ganz wie damals, und ein schwerer Hauch
Von welkem Lorbeer, Veilchen und Lavendel,
Erstickend, süß-betäubend koste, ganz
Wie damals, um die wonnig müden Nerven.
Mit schwanken Schritten trat ich ein bei Dir.
Ein schlankes Wachslicht schüttet fahlen Schein
Aus bronce-geschnittnem Riesengirandol
Und spielt und huscht und tänzelt launentoll
Um deines breiten Lagers üppig-weiße
Geraffte Schillerseide – um Dich selbst,
Die nackt und reglos ruht wie ein Gebilde
Von Künstlerhand, aus dunklem Erz getrieben.
Aus Deinem Aug', dem weiterschloss'nen, starrt
Erstickter Hass und höhnende Verzweiflung.
Und aus zernagten, breitgewölbten Lippen
In schwarzen Perlen rieselt langsam Blut
Auf deines breiten Lagers üppig-weiße
Geraffte Schillerseide .............
Eintönig hackt Dein Rosenpapagei
An seines Käfigs gelbe Messingstäbe – –
Er weiß ja nicht. – – –

Meter: iambic
Patria
by Agustín Luján

A la luz de un ensueño sacrosanto
de cinco estrellas que a su verso anudo,
en Montufar, oh, Patria, te saludo,
¡y con su verbo mi clarín levanto!
Revive, Patria, bajo el mismo manto,
la sacra escena, tu soberbio escudo,
con que el destino esplendoroso
                     pudo
hacerte libre sin sufrir quebranto
No vano influjo de letal quimera
en el esfuerzo que lograr quisiera
de verte grande coronar tus dones:
Morazán, con Jerez y, con Cabañas,
también, oh, Patria en vívidas hazañas,
lucharon por unir tus corazones.

Meter: iambic
[warum man mich in keiner Kirche sieht?]
by Johann Christian Günther

Warum man mich in keiner Kirche sieht?
Du weist ja, daß mein Herz der Heuchler Umgang flieht.

Meter: iambic
- LXI - A una pintura de Nuestra Señora, de muy excelente pincel
by Juana Ines de La Cruz

Si un pincel, aunque grande, al fin humano,
pudo hacer tan bellísima Pintura,
que aun vista perspicaz en vano apura
tus luces, o admirada, si no en vano.
El Autor de tu Alma soberano,
proporcionado campo a más hechura,
¿qué gracia pintaría, qué hermosura,
el Lienzo más capaz, mejor la Mano?
¿Si estará ya en la Esfera luminoso
el pincel, de Lucero graduado,
porque te amaneció Divina Aurora?
¡Y cómo que lo está! Pero, quejoso,
dice que ni aun la costa le ha pagado:
que gastó en ti más luz que tiene ahora.

Meter: iambic
1L: Ich habe Alles euch gegeben,
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Ich habe Alles euch gegeben,
nun wollt ihr auch das Letzte noch:
nun soll ich knechten auch mein Streben,
zertreten mich für euer Joch?
Ich hab' in mir um euch gerungen,
für
Stolz, Liebe, Haß um euch bezwungen:
nun danket ihr nach altem Brauch!
Nun soll ich feige das Gefüge,
dran mitzurüsten ich geweiht,
verleugnen für die große Lüge,
an der sich jetzt berauscht die Zeit?!
Ja, eine Zeit
für jeden engsten Kreis ist heut
ein neuer Heiland uns von Nöten:
der alte
Doch nicht, daß man aus Luggeweben
die Dornenkrone selbst sich flicht:
ich habe Alles euch gegeben,
doch mein Gewissen geb' ich nicht!

Meter: iambic
Vor meiner Mutter Bild
by Friederike Kempner

Ich sah Dich heut im Traume
An eines Waldes Saume,
Du sprachst ein großes Wort:
»mein Kind, geh' eilig fort.
Auf, zögere nicht mit Säumen,
In lieblos engen Räumen
Versteht man kein Gedicht
Und auch – Dich selber nicht!«

Meter: iambic
MICHÁLEK.
by Josef Kalus

Hrají housle, cimbálek,
tančí v kole Michálek.
Proč by netancoval?
Sklidil hojně s pole,
seno suché schoval,
složil ve stodole
nejkrásnější pšenku,
nejbujnější oves,
pije pátou sklenku –
Kdo šťastnější, pověz?!
Hrají housle, cimbálek,
tančí v kole Michálek.
Tančí s nejmilejší –
Není mu dnes rady:
celý svět ho těší,
pije s kamarády,
muzikantům platí,
prodá pšenku, oves –
„Pijte, lidé zlatí!“
Bujnější kdo, pověz!
Hrají housle, cimbálek,
tančí, výská Michálek.
„Hoří!“ kdosi volá.
„Co?“ – „Michálkův statek.“
Michal letí z kola,
po vsi křik a zmatek,
vidí: plamen žhavý
seno, pšenku, oves
hubí mu a tráví –
Kdo bědnější, pověz?!

Meter: trochaic