PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
El regreso
by E. Rebaque Thuillier

Implorando el perdón de aquel
                     desvío
que abrió en mi pecho tan profunda herida,
volviste a mí, cuitada y abatida
por los males, el mundo y el hastío
Tu acento de dolor movió mi pío
espíritu al perdón, y conmovida,
la honda ansiedad en tu alma contenida
vertiste entonces sobre el pecho mío
Y fue rotundo tu arrepentimiento
Sobre el miraje de ancestral tormento
esparció claridad tu desagravio
Y tu llanto, no obstante su amargura,
como un licor de amor y de ventura
gustó con loca exaltación mi labio!

Meter: iambic
1L: Die wartet auf
by Christian Wernicke

Die wartet auf
Entsetze dich hierob, gleich wie wir Heut' erschracken,
Als du uns in der Brunst der
Versagt ein
So mache

Meter: polymetric
173.
by Friedrich von Logau

Pingvinus ist gelehrt; die ihn gelehrt, die leben;
Nur dieses merckt man nicht, ob was ist blieben kleben.

Meter: iambic
240. Die geheimbe Seelen flucht.
by Angelus Silesius

Herodes ist der Feind: Der Joseph der Verstand/
Dem macht GOtt die Gefahr im Traum (im Geist)
bekandt.

Meter: iambic
18.
by Friedrich von Logau

Weiber-Händel, die, wie bräuchlich, unter ihnen stets entstehn,
Pflegen endlich auff ein sagen und auff nichts mehr außzugehn.
Jene sagte dieses neulich, und es sagte jenes die;
Dieses hat sie nicht gesaget; jene sagte solches nie.
Eine sagte, das da sagte diese: jene sagte das;
Nein! sie sagte, daß sie sagte dieses nicht, nur sonsten was.
O, ich weiß wol, was sie sagte; wil sie, sagt ihr, sagen nicht,
Was sie sagte, wil ich sagen, was sie sagte, frey ans Licht;
Ey, sie sage, was ich sagte; eh ich sagte, sagt sie vor;
Sagt nur, daß sie solle sagen, was sie mir sagt in ein Ohr.
Dieses sagen wil nun wehren, weil das Leder wehrt ums Maul;
Dann zum sagen und zum plaudern sind die Weiber selten faul.

Meter: trochaic
40. Vždy myslím si, když rolník plní statky
by Adolf Heyduk

Vždy myslím si, když rolník plní statky
a jejich střechy zlatí slunný jas,
že úsměv je to starostlivé matky.

Meter: iambic
Desastre del valido que cayó aun en sus estatuas
by Quevedo

¿Miras la faz que al orbe fue segunda
y en el metal vivió rica de honores
cómo, arrastrada, sigue los clamores,
en las maromas de la plebe inmunda?
No hay fragua que sus miembros no los funda
en calderas, sartenes y asadores;
y aquel miedo y terror de los señores
sólo de humo en la cocina abunda.
El rostro que adoraron en Seyano,
despedazado en garfios, es testigo
de la instabilidad del precio humano.
Nadie le conoció, ni fue su amigo;
y sólo quien le infama de tirano
no acompañó el horror de su castigo.

Meter: iambic
Literatur-Walzer
by Kurt Tucholsky

Wenn Mutter abends zu Bette geht
und Papa in den (blonden) Verein,
liest Lieschen noch bei der Kerze spät
von Ewers Schweinigelein.
Der Autor ersetzt einem anständigen Kind
das erotische A-B-C.
Ein Teufelsjäger! Er kitzelt so lind –
ein lebendiger Gaudemiché.
Er kam jetzt aus Amerika
mit einem neuen Band –
Was steht darin?
Was weht darin?
Die Weise ist bekannt . . .
Das hat kein Goethe g'schrieben, das hat ka Schiller dicht –
das is a Tantiemensadiste, der zu den Backfischen spricht!
Das is von ka Klassiehker – das is von kein Genie –
Und 's klingt doch, halten zu Gnaden, so voller Poesie –!
Der Kriegsgewinnler, der auf sich hält,
macht hin in die dicken Premieren.
Da sitzt die literarische Welt
Walter Hasenclever zu Ehren.
Und kürzer wird immer der Sätze Bau
und dunkler, o Herr, der Sinn . . .
»wat hat er jesacht?« Man weiß nicht genau.
Da steckt Metaphysike drin!
Wenn dir nur der Artikel fehlt,
das andre machen schon
die Wallungen,
die Ballungen
– o ungeratener ›Sohn‹!
Das hat kein Goethe g'schrieben, ka junger Schiller dicht –
das is a lyrischer Reporter, der zu den Logen spricht!
Das is von ka Klassiehker – das is von kein Genie –
Und 's klingt doch, halten zu Gnaden, so voller Poesie –!
Und es schreiben Edschmid und Otto Ernst
(in jeder Beziehung Schmidt) –
Paß auf, mein Lieber, daß du was lernst,
und geh mit den Strömungen mit!
Auch du mußt dichten mehr als genug.
Üb dich beizeiten, mein Sohn!
Es kommt die Stunde, da schreibst du im Druck
deine Steuerdeklaration.
Verschieb, solang du schieben kannst,
gib nur ein Viertel an.
Dicht in Finanz
wie Müllers Hans –
und lächelnd summst du dann:
»das hat kein Goethe g'schriebn – das hat ka Schiller dicht –
Das is a armer Preuße, der zum Finanzamt spricht.
Das is von ka Klassiehker – das is von an Genie!
Drum klingts auch – halten zu Gnaden – so voller Poesie –!«

Meter: iambic
Bezženec.
by Šebestián Hněvkovský

Říkají mi starý mládenec:
Nevázaný život má víc ceny,
Než mi mohou vynahradit ženy,
Ať si mluví, nejsem střeštěnec.
Proč bych sázel na jediný list
Všecko jmění? totiž na ženění!
Kdo tak hraje, přijde ke zničení;
Vysmívám se mnohým, sám jsa jist.
Nekloní se srdce letitým:
Mladé chtí jen mrhat, hejřit, skákat;
Zná sic krása srdce mocně lákat,
Zdaž jest jměním nemohovitým?
Mnohý vybral ženu pro moudrost;
Prohodila někdy slova čilá:
Zakusil, jak byla potměšilá,
Rozumu má jejího již dost.
Andělem se mnohá býti zdá.
Jistě jest ním! nemluvím tu báje –
Oným, Adama co vyhnal z ráje.
Pozdě pyká, podrží, co má!
Záměr k ženění jest pouhý cit.
O tom nevím; mne jen rozum řídí;
Málo která se sic po mně pídí –
Nejspíš – nechce odejmout mi klid.

Meter: trochaic
- 90 - A una señora manteniendo un torneo con otras damas
by Lope de Vega

La que venció desnuda, ahora armada,
Venus gentil, bordado el tonelete
de corazones de oro, y el copete
preso del pabellón de la celada.
Cupido por padrino de la entrada,
a Juno y Palas mantener promete,
que el premio de hermosura le compete
a tres del fresno, y cinco de la espada.
Palas sin más respuestas, ni preguntas,
con paso airoso la palestra adentro
se opuso armada de aceradas puntas.
Retumban cajas de su esfera al centro,
tercias las lanzas, y las rompen juntas,
¡quién fuera valla de tan dulce encuentro!

Meter: polymetric
95.
by Friedrich Rückert

Du fragst, warum die Welt uns so gar ungleich hält,
Daß alles ihr an dem, am andern nichts gefällt.
Was hilft es, junger Freund, dagegen sich erboßen?
Ihr Kopf ist hart genug, dran unsern einzustoßen.
Die Welt auf ihre Art übt auch in ihren Sachen
Gerechtigkeit, du mußt dir nur gerecht sie machen.
An wen sie einmal glaubt, dem wird sie viel verzeihn;
Wo sie noch zweifelt, wird sie über alles schrei'n.
Drum lerne nur vorerst ihr Zutraun zu verdienen,
Bis sie gehorchen dir, bequeme du dich ihnen.

Meter: iambic
VIDĚNÍ SVATÉHO KIÉRAN-KILLA.
by Josef Václav Sládek

K peklu je cesta široká,
v nebe jich dojde jen málo. –
Mnich Kiéran-Kill měl divný sen
a zde jest, co se mu zdálo:
Stál na vysokém předhoří
a hleděl přes moře v dáli,
v sluch zaléhal mu borů šum
a před ním vlny se válí.
Nad ním ve vzduchu orel plul,
pod ním velryby pluly,
v dáli jak modrou obrubou
ostrova břehy se pnuly.
A s ostrova se bělal chrám,
mnich rád by Bohu chtěl sloužit,
neb chtěje nechtěje po Bohu
byl věčně odsouzen toužit.
A nikde ruky na pomoc;
jen země, nebe a vody –
a k ostrovu tam neměl loď
a k nebi nebyly schody.
I zvolal: „Bože na nebi,
andělské sešli mi duchy,
ať přenesou mne přes moře;“ –
však Bůh jak býval by hluchý.
Děl mnich: „Já vždy byl sluhou Tvým
i Tvého svatého kříže,
když nechceš poslat anděly,
veď k sobě jinak mne blíže!“
A nastal ruch a ryk a šum,
pol temno stalo se v záři,
a země, jak by rodila,
a moře, jak když se vaří.
A kam jen světec pohlednul,
ve vzduch, na pláň i horu,
vše hemžilo se životem
a plno němých je tvorů.
A ryba k rybě, k raku rak
černým staví se hřbetem,
a orel s orlem ve vzduchu
křídla si podává letem.
Vše lopotí se, co jen můž’
běhat a lítat a plouti,
ba i ten malý pavouk cos
jak provaz z paprsků kroutí.
Zří na to světec udiven,
neví, co značí ten Bábel,
i pokřižuje pavouka:
„Mluv, jestli tě neposed’ ďábel!“
Děl pavouk: „Ty jsi svatý muž,
však rozum tuze máš prostý,
což, Kiéran-Kille, nevidíš,
že k Bohu stavíme mosty?“
Děl svatý v hněvu: „Vy jste sběř
a koukol z ďáblova stohu,
vy, němá tváři, člověku
že mosty stavíte k Bohu?“
A mžikem zniklo vidění,
jen kdosi zasmál se stepí:
„K ďáblu se protře každý bloud,
k Bohu i světec je slepý.“

Meter: polymetric
- CCXLI - A don Juan de Rojas Sarmiento, enviándole a pedir ciertos papeles que le pidió
by Gutierre de Cetina

Cuando oro bajo y de grosera mina
suele hallar tal vez minero experto,
si con otro metal sale cubierto,
al fuego lo consagra y lo destina;
Allí se purifica, allí se afina,
allí descubre su valor más cierto;
si del acaso está dudoso, incierto,
el fuego lo quilata y determina.
Yo, que a pesar de Febo y de Parnaso,
de Helicona hallé, no digo vena,
mas cierto humor peor que de locura,
para saber si debo dar más paso
en seguirla, o dejar tan loca pena,
consagro al fuego vuestro esta escritura.

Meter: iambic
8 Poeto Světe, co jsi aeon prožil,
by Jan Neruda

Poeto Světe, co jsi aeon prožil,
než hvězdu k hvězdě v zvučný verš jsi složil,
než každé slunce s planet květem různým
jsi v sloku sloučil uměním svým luzným,
než z chaosního myšlének svých víru
jsi slunce k sluncím uved v zpěvův míru –
než mladé Zemi řekls: „Oživuj!“
po prvé nechal mladé srdce tlouci,
odevřel oko lidské: „Obdivuj!“
Poeto Světe! Hymnus tvůj je věčný!
Tvá každá sloka má svůj život pučný,
a když jej vykvěte, dá mrtvol zvučný
v tvé ruce zpět co zárod nově vděčný.
Poeto Světe! Kam se hymnu křídla
přes hlubně tmy, přes všechna světel vřídla,
kam, kam se křídla hymnu rozkládají?!
Když mořem vanou, moře z dna se bouří,
když zemí vanou, země k nebi kouří,
když nebem vanou, světům dech se tají!
Poeto Světe, co tvůj hymnus kryje,
co vše v něm mře, co nesmrtelno žije!
Ba není krásy, by v něm nekvítala,
a není zoře, by v něm nesvítala,
a není jasu, by se jím nešířil,
a není květu, by se v něm nepýřil,
ne ptačích hrdel, by v něm nezapěla,
ne dětských smíchů, by v něm nezvonily –
a není slz, by jím se neronily,
ne zoufalosti, by v něm nevzkypěla,
a není boje, by v něm neburácel,
ne mučedníka, by v něm nekrvácel –
a není touhy, by jím nevanula,
a není lásky, by v něm neplanula,
a není srdcí se vším citem svojím,
by netloukla v tom velkém hymnu tvojím!
Poeto Světe! Poetův jsi bohem,
a přec – jsi poetou jen všech poetův slohem.
A byť tvůj hymnus velký jako nebe,
co dáváš v něm? – Vždy jen a jenom sebe!
A čtoucím nám byť nadšením až vzplály líce,
my cítíme: poeta cítil více!
Ty s tvůrčí rozkoší máš tvůrčí trýzeň spolu –
a kdo se z čtoucích ptá, co hymnus stál tě bolu!

Meter: iambic
Čiperná sklepnice.
by Emanuel Züngel

U „stříbrné konvice“
čiperná je sklepnice,
obratně se točí,
hned sem, hned tam skočí
jako blesk!
Jen se odkad vyskytne,
kol tebe se zakmitne,
za malou chvilenku
máš tu plnou sklenku –
samý lesk!
Ký div, místo sklenici,
že jsem ondy sklepnici
přihnul z nenadání
ke rtům k zulíbání?
Jaký stesk?
Dívčina však rozmilá
sotva že to tušila,
něžnou svou ručinkou
dala mi malinkou –
jen to plesk!

Meter: trochaic
Martin Opitzen Schäfferey
 von der Nimfen Hercinie.
by Martin Opitz

Ist mein hertze gleich verliebet
In ein schlechtes mägdelein/
Die mich tröstet vndt betrübet/
Soll ich darumb vnrecht sein?
Liebste/ deiner schönheit liecht
Mindert sich durch einfalt nicht.
Was das Glücke dir nicht schencket/
Das verdient doch deine ziehr/
Vndt worauff mein hertze dencker
Solches hast du gantz bey dir;
Was mein hertze denckt hast du/
Vndt das hertze selbst darzue.
Ein bestendiges gemüte/
Das auß keiner furchte weicht/
Sucht jhm gleichfalls ein geblüte/
Eine seele die jhm gleicht/
Sieht für allen dingen an
Trew auff die es bawen kan.
Niemandt wirdt mir vnrecht geben;
Gohe brunst bringt furcht vndt neidt;
Deiner liebe frucht/ mein Leben/
Ist begabt mitt sicherheit/
Die ich einig mir erkiest/
Vndt mein reiches ermutt ist.
Dich mitt rhue besitzen können
Ist mein trost vndt gantze lust:
Bleib auff deinen trewen sinnen/
Liebste/ wie du jetzundt thust;
Meine freyheit soll allein
Deiner liebe dienstbar sein.

Meter: trochaic
Anmuth .
by Nikolaus Lenau

Die Hoffnung, eine arge Dirne,
Verbuhlte mir den Augenblick,
Bestahl mit frecher Lügenstirne
Mein junges Leben um sein Glück.
Nun ist's vorüber; in den Tagen,
Als ihr Betrug ins Herz mir schnitt,
Hab' ich das süße Kind erschlagen,
Und mit dem Leben bin ich quitt.
Nicht mehr zum Lustschloß umgelogen,
Scheint mir die Erde, was sie ist:
Ein schwankes Zelt, das wir bezogen
— Gott habe Dank! — auf kurze Frist.
Zu lange doch dünkt mir das Brüten
Hier unter diesem schwanken Zelt;
Ergreif' es, Sturm, in deinem Wüthen,
Und streu die Lappen in die Welt!

Meter: iambic
Der Wachtturm
by Joseph von Eichendorff

Ich sah im Mondschein liegen
Die Felsen und das Meer,
Ich sah ein Schifflein fliegen
Still durch die Nacht daher.
Ein Ritter saß am Steuer,
Ein Fräulein stand am Bord,
Im Winde weht' ihr Schleier,
Die sprachen kein einzig Wort.
Ich sah verfallen grauen
Das hohe Königshaus,
Den König stehn und schauen
Vom Turm ins Meer hinaus.
Und als das Schiff verschwunden,
Er warf seine Krone nach,
Und aus dem tiefen Grunde
Das Meer wehklagend brach.
Das war der kühne Buhle,
Der ihm sein Kind geraubt,
Der König, der verfluchet
Der eignen Tochter Haupt.
Da hat das Meer mit Toben
Verschlungen Ritter und Maid,
Der König starb da droben
In seiner Einsamkeit.
Nun jede Nacht vor Sturme
Das Schiff vorüberzieht,
Der König von dem Turme
Nach seinem Kinde sieht.

Meter: iambic
1L: Daß ich nicht ein jedes Atom von Wein
by Gottfried Keller

Daß ich nicht ein jedes Atom von Wein
Mit einer Flut von Blödigkeiten büße,
Schenke mir das blühende Gold vom Rhein
Unvermischt in seiner würz'gen Süße!
Deine Augen laß frei von Tränen sein,
Daß die lieblichen Sterne nicht versiegen;
Weich genug droht schon der bläuliche Schein
Wie ein zartes Traumbild zu verfliegen!
Frühlingstage, Stunden der Seligkeit,
Wie sie lind in unsre Seelen rinnen!
Und wir sollten die köstliche Neige Zeit
Mit dem Gedanken der Ewigkeit verdünnen?

Meter: trochaic
Der schwere Abend
by Nikolaus Lenau

Die dunklen Wolken hingen
Herab so bang und schwer,
Wir beide traurig gingen
Im Garten hin und her.
So heiß und stumm, so trübe
Und sternlos war die Nacht,
So ganz wie unsre Liebe
Zu Tränen nur gemacht.
Und als ich mußte scheiden
Und gute Nacht dir bot,
Wünscht ich bekümmert beiden
Im Herzen uns den Tod.

Meter: iambic
40.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ihr Freunde last es seyn: Der Herr, was ihm behagt,
Läst sich zur Schleußern traün: es ist auch keine Schande:
Was nach ihm wird gebohrn, das gleichet seinem Stande:
Dann er kam von dem Knecht und dieses von der Magd.

Meter: iambic
25. Das Gebet ans Schicksal
by Johann Gottfried Herder

Ich folge willig, wie Du mich,
O Schicksal, wollest leiten;
Denn folgt' ich nicht, was würde ich
Als Zwang und Gram erbeuten?

Meter: iambic
MRZNE TAK TIŠE...
by Karel Červinka

Mrzne tak tiše... Chvílemi bleskne
bělavá hvězda oblohou –
zvolna jdu sněhem, který se leskne,
chrupe mi měkce pod nohou.
Po všem tom, po všem, čeho jsem žádal,
kráčím teď znaven, zemdlený –
na květy snů mých první sníh padal,
touhy jsou v hrudi pohřbeny.
Mrzne tak tiše, tiše – tak tiše – –
přede mnou země v rubáši,
chvílemi zase padá sníh – s výše,
vítr jej v pláně roznáší...
Myslil jsem: Štěstí! Přijde, když počká
si na ně člověk v touhách svých – – –
Mrtvo a pusto! Chvílemi vločka
políbí zase zmrzlý sníh!
Myslil jsem: Štěstí! Trochu té krve
ovšem je nutno vycedit – –
Nepřišlo v lásce žádné, ni prvé,
nedal ho ani jiný cit.
Bylo-li motýl – marně jsem chytal,
bylo-li záblesk – záhy zhas’ –
marně, ach, marně už jsem je vítal
na prahu duše – prchlo zas!
Mrzne tak tiše – všade sníh leží –
větvemi vítr zachvívá,
v koleje čerstvé ztichounka sněží,
zvonků zvuk v dáli doznívá...
Marně to nyní v noci té zimní
v hrudi mé bolet začíná –
zapomeň, srdce, zdřímni si, zdřímni,
mrtev už, kdo jen vzpomíná!

Meter: polymetric
An meinen verehrten Freund, den Freiherrn von
 Madroux, bei Uebersendung der „Gedichte.“
by Annette von Droste-Hülshoff

Als diese Lieder ich vereint
Zum Kranz in ferner Heimath paarte,
Da kannt’ ich freilich nicht den Freund,
Den mir die Zukunft aufbewahrte;
Ich wußt’ es nicht, daß manches Wort,
Das ich aus tiefer Brust gesungen,
Fand in der seinen den Akkord,
Der es harmonisch nachgeklungen.
Doch nun in ernster Gegenwart,
In freundlicher, doch fremder Zone
Mir seines Beifalls Freude ward
Und seiner Freundschaft Ehrenkrone;
Nun reich’ ich gern die Lieder dar,
Was Flücht’ges drin, das sei vernichtet,
Was ritterlich, was gut und wahr,
Das sei, als hab’ ich’s dir gedichtet.

Meter: iambic
11. Gott ist in mir/ und ich in Jhm.
by Angelus Silesius

Gott ist in mir daß Feur/ und ich in Jhm der schein:
Sind wir einander nicht gantz jnniglich gemein?

Meter: iambic
- XXVII -
by Lopez de Mendoza

Cuentan que esforába Thimoteo
a los estrenuos e magnos varones,
e los movía con viril desseo,
con agros sones e fieras cançiones
a la batalla; e del mismo leo
los retornaba con modulaçiones
e dulçe carmen de aquel tal meneo,
e reposaba los sus coraçones.
Assí el ánimo mío se altiveçe,
se jacta e loa porque vos amó,
cuando yo veo tanta fermosura.
Mas luego pronpto e presto se entristeçe
e se maldize porque lo assayó,
vista vuestra crueza cuánto dura.

Meter: polymetric
Jauregui, Juan de Sevilla. 83 - Madrid. 1641 Vive en sus primeros años en Sevilla. Más tarde es enviado a Italia para su formación artística y literaria. Enemigo de Góngora y Quevedo. Pintor. A San Ignacio de Loyola
by Juan de Jauregui

Ved la columna que descubre senda
en el piélago rubro al pueblo amado,
el fuego y el granizo ved mezclado,
porque el egipcio su amenaza entienda.
Ved sobre el mar, porque su golfo encienda,
el ángel fuerte, de pureza armado,
y en procelosas ondas arrojado,
a Jonás ved que al ninivita enmienda
de Dios ved el espíritu influyendo
sobre las aguas; ved el arca ufana,
que vida ofrece en la borrasca a tantos;
así de Ignacio en la laguna ardiendo
veréis la caridad, que ejemplos santos
pudieron describir, no voz humana.

Meter: iambic
Frühlingsgruß
by Luise Büchner

Nur düstre Wolken seh' ich geh'n und kommen,
Und ewig droht der Winter fortzuwähren –
Die Seele war so trüb mir und beklommen,
Ich rief den Frühling, ach! er will nicht kommen,
Sie und des Himmels Stirne aufzuklären.
Und durch des Gartens Gänge dichtverschlungen
Ging ich – doch sieh, was hat sich dort begeben!
Schneeglöcklein sind der kalten Erd' entsprungen,
Sie haben siegend sich hervorgerungen,
Erweckt von
Nun stillt ihr, Frühlingsboten, mein Verlangen!
Ihr woll't in's Herz mir neues Leben senken!
Wie gläubig euer Kelch ist aufgegangen,
Weil er der Sonne einz'gen Kuß empfangen,
So soll mir Frühling euer Anblick schenken!

Meter: iambic
- 37 - A Juliana y Juana
by Lope de Vega

Amanecieron en el claro oriente,
entre el aurora, perlas y cristales,
los dos hermosos soles celestiales
que al mundo alumbra con su luz ardiente.
Daba el menor divino, refulgente,
con rayos de oro, luz a los mortales;
daba el mayor los rayos orientales,
cubiertos de una nube transparente.
Cual águila caudal miré atrevido
los bellos ojos de Juliana y Juana
contra los rayos del inmenso fuego...
Mirelos solos de su luz movido,
y por pagar mi confianza vana,
hiriome el resplandor y quedé ciego.

Meter: iambic
Písně letní. (1.)
by Irma Geisslová

Zpíval hošík smavolící
u žita na poli:
„Proč pak bych si nezazpíval,
když mne nic nebolí?
Žádný na mne nežaluje,
nikoho nezlobím –
oj, jak rád si písničkami
volný čas vyzdobím!“

Meter: polymetric
NEBESKÝ PŘÍPITEK
by Emanuel Lešehrad

V propasti blankytu mizí vznešeně kroužící orel.
To je má vesmírná touha!
Na jeho perutích ležím, zářivě žíznivý člověk
nesený k hostině bohů...
Nad moři, nad vrchy, městy,
nad vírným života shonem,
v nejvyšších myšlenek sídlech bohové trůní,
bohové všech dob a tvorů.
U stupňů duchové krásy,
u stupňů poznání pravdy
snáší se vznešený orel s břemenem lidským,
káže mi stoupati vzhůru.
Vcházím v střed světlého kruhu,
nahý a pokorný člověk,
zhlížím se ve tvářích bohů, které mou zrcadlí bytost,
jako hlaď širého moře obráží zdrobnělé hvězdy.
Naslouchám zmnoženým sluchem
o řádu vesmírném písni,
kterou sfér hudebník hraje
k slavnostní hostině božské.
Na stole hodovním vidím
v bezmezné hvězdnaté síni
vodu, vzduch, hlínu a oheň,
věčnou to potravu bohů.
Zastřená žena se blíží
ke mně, jenž v pokoře zbožné
ve středu božského kruhu
osvícen jasností čekám.
Podává na uvítanou
kvetoucí sluneční pohár,
abych moh’ připíti bohům
očistným plamenným douškem.
Oběma rukama vroucně
k ústům svým žíznícím zvedám
nebeský hořící pohár:
piji a piji a piji.
Blažená vesmírná moudrost
hasí mou pozemskou žízeň.
Omámen plamenným douškem
hroutím se u stupňů bohů.
V chatrči na svahu lesním
procítám k všednímu žití,
slyším sny lidí, stesk zvěře,
slyším zpěv nerostů, rostlin.
Pojednou rozumím jasně
všemu, co vůkol se děje,
co dříve zmatkem se zdálo,
co dříve zastřeno bylo.
Pronikám duchovým zorem
prahory, propastná vodstva,
v světelné moře se dívám
k nejzazším, nezřeným hvězdám.
Prapocit božství mnou otřás’,
prožehl bdělou mou bytost,
žilami protéká světlo,
mozek můj sílí a bystří.
Mohu teď naslouchat stále
o řádu vesmírném písni,
kterou sfér hudebník hraje
k slavnému božskému kvasu.
Slyším ji v nokturnu ptáka,
který se ke spánku chystá,
slyším ji v oráčů práci,
kteří sní za svými pluhy.
Slyším ji v uliční vřavě
horečně pilného města,
slyším ji v skřípotu strojů,
v běsnění sopečných vrchů.
Slyším ji v tanečním reji,
slyším ji v umrlčích síních,
nemohu zbavit se nikdy
všemocných zvuků té písně,
při které v nadšení hvězdném
připil jsem z poháru slunce
v nesmírné slavnostní síni
bohům všech časů a tvorů.

Meter: dactylic
Continúa la significación de su amor con la hermosura que le causa, reduciéndole a doctrina platónica
by Quevedo

Lisi, por duplicado ardiente Sirio
miras con guerra y muerte la alma mía;
y en uno y otro sol abres el día,
influyendo en la luz dulce martirio.
Doctas sirenas en veneno tirio
con tus labios pronuncian melodía;
y en incendios de nieve hermosa y fría,
adora primaveras mi delirio.
Amo y no espero, porque adoro amando;
ni mancha al amor puro mi deseo,
que cortés vive y muere idolatrando.
Lo que conozco y no lo que poseo
sigo, sin presumir méritos, cuando
prefiero a lo que miro lo que creo.

Meter: polymetric
STAROSTI.
by Karel Dostál-Lutinov

Bohyně Historie, zastav svoji chůzi!
Ó naslouchejte Sudičky i Muzy:
Aj, výbor Družstva Vlasti konal schůzi,
v níž kolik hodin pilně rokoval,
jak slavit muže, jenž sto korun dal.

Meter: iambic
SRPEN
by Karel Toman

V zahradu uzavřenou světu
šum klasů zavívá a voní živným chlebem.
Pokojná píseň žní jde po polích
a pod ohnivým sluncem
blažený pot si stírá člověk.
Z daleka slyším vrata dusných stodol,
jako by skřípal zuby.
Neviditelná ruka loupežná
se podepřela o kalenec
a čeká.
A přece mlčím, nevykřiknu v ticho.
Nad námi hlavy naklánějí bdíce
hodiny samot našich, slunečnice.

Meter: iambic
1L: An seinem Grabe rief des Priesters Mund:
by Christian Morgenstern

An seinem Grabe rief des Priesters Mund:
»ob unbewußt, er war
O glaubt es, des Allmächtigen Bildnis ist
verschwunden nie aus seiner Seele Grund!«
Wohl mancher biß sich da die Lippe wund,
ersah er, wie voll heuchlerischer List
der Moloch Kirche noch die Toten frißt
in seinen gierigen, eifersüchtigen Schlund.
Und ob ein Held auch alle Kerker brach,
die je ihn diesem Ungetüm versklavt,
im Tode schleicht ihm seine »Liebe« nach
und spricht: »Die ändern ruhn in meinem Bauch,
wie sollt ich Dich als frei und ungestraft
verschonen?! Sei getrost, ich freß' dich auch.«

Meter: iambic
IV.
by Josef Kubelka

Sto rad mi dali na cestu a řekli: „Hochu, toho dbej,
by v shodě žil jsi s rozumem, jak moudrých dávný obyčej.“
A rozum ved’ mne moudře v před, až stanuli jsme naposled
ve žití víru kolotném. Tu řek’ jsem: „Strýče, radu dej.“
Však rozum rady nevěděl a ku podivu skromně děl:
„Ba vidím, hochu, vidím juž, že také splet’ mne žití rej
tou maškarádou, jíž jdem’ vstříc. – Ty srdci vždy jsi věřil víc –
než ve světě se prokoukáš, zas o radu se srdce ptej.“

Meter: iambic
ZA VĚTRU.
by Adolf Heyduk

Větry kol se potloukají,
listí níž se potácí;
rudne, či snad na ně v taji
moje srdce krvácí.
Stejni jsme, můj strome milý!
List tvůj leží kolem svát –
Ty však zmládneš v jarní chvíli
a já budu navždy spát.

Meter: trochaic