PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A la melancolía
by Rosa Kruger

Cuando la tarde trémula y ligera
muestra su rico velo desceñido,
y en el agreste, perfumado nido
modula el ave su canción postrera;
del lago silencioso en la ribera,
una virgen de rostro dolorido
triste reposa, y con gentil descuido
deja flotar su ondeante cabellera
Y el ruiseñor en melodioso arpegio,
y en nota querellante y lastimosa
la onda voluble de la mar bravía,
alzan un himno primoroso, regio,
a la virgen de faz dulce y hermosa,
al ángel del misterio y la poesía.

Meter: polymetric
- CXXXVI -
by Fernando de Herrera

Esta desnuda playa, esta llanura
de astas y rotas armas mal sembrada,
do el vencedor cayó con muerte airada,
es de España sangrienta sepultura.
Mostró el valor su esfuerzo, mas ventura
negó el suceso y dio a la muerte entrada,
que rehusó dudosa y admirada
del temido furor, la suerte dura.
Venció otomano al español ya muerto,
antes del muerto el vivo fue vencido,
y España y Grecia lloran la victoria,
pero será testigo este desierto
que el español muriendo, no rendido,
llevó de Grecia y Asia el nombre y gloria.

Meter: iambic
1L: Jez stelletich! – Du doher, hani gseit!
by Johann Peter Hebel

Jez stelletich! – Du doher, hani gseit!
Und du dört mit dim große Dreispitz links!
Und neig si jeds, und bettet lisli no!
Do bringi, liebi gnädigi Fürstefrau,
ne ganzi Hochzit usem Hauestei
vo Herischwand. Vor vierzeh Johre hen
si alli 's ABC no bi mer glehrt
und treui Fürsteliebi. – Der do het
scho in der Schuel gern 's Mariannli gseh
und Töpli ghobe für's. Drum, d'Liebi het
kei Zit. Jez endli vor Michelitag
hen's d'Vätter usgmacht. – »Loset«, hani gseit,
»lönt's mittem Chilchgang, mittem Freudesprung
no Zit ha bis zum heilige Stephanstag!
Mer göhn go Carlisrueh! Wer weiß, es macht
der liebi Fürstin au ne chleini Freud.
Sie isch jo au zu üs cho. Großi Freud
isch's gsi im Land.« – O gnädigi Fürstefrau,
mer chönnes nie vergesse. D'Muetter seit's
im Chindli uffem Schoß, und 's Chindli lacht
und zuckt vor Freude. Dankich Gott der Her
für Eui Liebi, und was Euer Herz
erfreue mag, das gebich Gott! – 's erfreut
viel tausig, tausig Herze. Üsereis
cha's nit so sagen, au ne Schuelher nit.
– 's isch viel gseit. – Bring der lieb Gott gsund und froh
bald wieder üse Heren in sein Schloß,
und segne seine Kronen und sein Haus
auf späte Zeit! – Sin Eui Chinder brav?
's größt wird jez bald in d'Schuel go, denki wol.
Erhalt Gott ihri Bäckli frisch und rot,
und schenkene der Muetter chöstlig Herz,
und bald e Brüederli. – Jez weihet au
mi Pärli do mit Euem liebe Blick,
und chömmet, wenn der Maie wieder grüent,
und Bluest zue neue Freudechränze bringt,
au wieder ufe! – 's g'rotet Frucht und Wi
nit, bis der wieder in der Nöchi sind,
und Sege bringet, wie im Johrgang Ölf.
's isch Sege, wo der sind. – Jez, Mariann,
gang, gib's Papierli umme! Bisch nit schüch,
und neig di zimpfer! Zeig!

Meter: iambic
Zemřelé.
by Augustin Eugen Mužík

Jak holubiných křídel jemné vání
či jako dávný, tajeplný sen
v tvou duši padlo první milování –
ten jemný po májové noci den.
Dvě bledé, mlčelivé přítelkyně
u srdce tvého, jak jsi sladce spíc
ve zkvetlých růží vonném spala klíně
se sešly, sklonily nad bledou líc.
Toť Láska se Smrtí – a Bůh se díval,
tři andělé jak v ráj se blížili,
co máj měl ptáků, každý k tomu zpíval,
a všecky květy hned se rozvily.
Děl Bůh: „Já nepromarniv květy chudé
kol hlavy trny dal jsem sobě svít,
by měla, ve rakvi až dřímat bude,
čím matka její čelo ověnčit.
A v ráji v stříbrnou bych její číši
med sladký, vonný věčně vlévat směl,
na dřevě hanby, ve mrákotné výši
jsem krutou žízeň žlučí zaháněl.“
Já věřím, hledě v její bledé čelo,
že bůh se za ni obětoval rád,
že v tváři její nebe zapomnělo
svůj úsměv – nevinný a plný vnad.

Meter: iambic
DOJMY A NÁLADY (II)
by František Odvalil

Tma lehla v kraje rozteskněné
a měkký její vlas
tajemstvím touhy neurčené
do očí lehtá nás.
Kdes měkce v dáli zamlžené
rozlil se zvonů hlas.
A touha duši v prostor žene,
a kletba poutá zas.
Proč nezměrná mne vábí dál?
Proč zvon se v mlhách rozhoupal?
Proč do duše vzduch navál cizí?
Sny vzbudí, živé, neživé,
rozporů boly mučivé –
a v dál zas krutě mizí.

Meter: iambic
- XVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Cuando por ciegos pasos ha llegado
a costosa experiencia el sufrimiento,
y de perdidas quejas tengo el viento
no menos condolido que cansado;
cuando apenas los yerros he colgado
en el sagrario del conocimiento,
con mayor fe, y con menos escarmiento
vuelvo a servir contento y mal pagado.
Nuevo efecto de amor: no hay desatino
que no siga la parte del objeto
donde especie de bien cause su engaño.
Sólo el poder violento del destino
mi voluntad entrega a tal sujeto,
que conociendo el yerro sigo el daño.

Meter: polymetric
-XV-
by Garcilaso de La Vega

Si quejas y lamentos pueden tanto,
que el curso refrenaron de los ríos,
y en los diversos montes y sombríos
los árboles movieron con su canto;
si convirtieron a escuchar su llanto
los fieros tigres y peñascos fríos;
si, en fin, con menos casos que los míos
bajaron a los reinos del espanto,
¿por qué no ablandará mi trabajosa
vida, en miseria y lágrimas pasada,
un corazón conmigo endurecido?
Con más piedad debria ser escuchada
la voz del que se llora por perdido
que la del que perdió y llora otra cosa.

Meter: iambic
- LXIX - A Fénix quejas
by Pedro Soto de Rojas

En suspiros, y lágrimas deshecho,
se queda atrás un lustro de mis días,
sin da calor a tus entrañas frías,
ni enternecer tu endurecido pecho.
¿Cuándo escribió el amor en su derecho
leyes que obliguen a las penas mías?
¡Ah violento juez! cómo porfías
tiempo tanto en tormento tan estrecho
si es porque en mí tu culpa se castigue,
el verte en mis entrañas no diamante
como en tu ser a más piedad te obligue;
templa el rigor (si sabes) un instante,
sabe dejarte amar de quien te sigue;
que no es difícil como el ser amante.

Meter: polymetric
304. Když orla mysli tvé svět ranil v křídla,
by Adolf Heyduk

Když orla mysli tvé svět ranil v křídla,
buď poesie slunným lékem tvým;
jeť kouzelná ta zář jejího zřídla.

Meter: iambic
¡Paz!
by Aurelio Yanguas

Conmueve los cimientos de la tierra
el seco retumbar de los cañones,
al grito de fortísimas naciones,
que, ronco dice en su delirio: ¡Guerra!
Tan bárbaro rencor la lucha encierra;
tan grande fueron ya sus proporciones;
tan duros los quebrantos y emociones,
que al alma hiere y al cerebro aterra
¡Piedad, Señor! ¡Magnánimo, perdona
el grave delinquir de los humanos!
¡Su insólita ceguera les abona!
¡Perdónalos, Señor, son mis hermanos!
¡Tú que ciñes del mártir la corona,
el ramo de la paz pon en sus manos!

Meter: iambic
Pracovitost a šetrnost.
by Beneš Metod Kulda

Kdo se věrně namáhá,
tomu Pán Bůh pomáhá.
Za let mladých stáří na paměti měj,
na teploučký kožich sobě ukládej.
Za mládí kdo lehkovážně větří,
pro své stáří mnoho neušetří.
Za mladosti pilen buď a střádej,
bez potřeby halíř nevydávej.
V karty nechtěj nikdy halíř sázet,
snadno mohl by ti kdysi scházet.
V mládí svém kdo všeho přeje sobě,
nedostatkem strádá ve starobě.
V mladosti kdo libuje si v práci,
výdělek svůj marně neutrácí,
ve stáří se bídně netrmácí.
Úspory kdo v krčmě ukládá,
úroků ať žádných nežádá;
ztrácí úrok se i jistina,
a hle, hlad má celá rodina;
potom zvolá: „Kam jsem rozum dal,
do krčem že rád jsem chodíval?“
Ubožáku, „pozdě bycha honit,“
kajicné teď slzy musíš ronit!
Buď ti milost Boží vrácena,
a tvá duše nebuď ztracena!
Má jen malou dírku chřtán,
pohltí však dům i lán,
lenoší-li jeho pán
a má v lásce hru a džbán!
Veselému pracuje se lehce,
mrzoutovi do díla se nechce.
Slyšte, co zkušený tatíček radí:
„Šetřte, a pracujte, dokud jste mladí,“
dí kmet, vida v krčmách chasu:
„škoda peněz, vás i času!“
Chasa ta se divně baví,
maří těla, duše zdraví.
Muži peněz za líh klopí,
až pak leží jako snopy;
jiní blábolí a řvou,
vespolek se krutě rvou;
to pak nerozumně zvou
rozmilou svou zábavou.
Kde je moudrá šetrnost
a kde rozum, blahá ctnost?
V duši ryje více dluh
nežli v zemi rýč a pluh,
nedělej dluh bez obav,
máš-li jej, hned se ho zbav.

Meter: trochaic
No temas
by Salvador López Guijarro

Si no ha mentido mi esperanza loca;
si al fin prendió mi fuego en tu alma pura,
y tu mirada dice a mi ventura
lo que se niega a confesar tu boca;
si no puedes ser ya la dura roca
en que se estrella el mar de mi ternura,
y tu rubor a mi febril locura
con llamarada cándida provoca
Cese, bien mío, el despiadado arte
de tu silencio y dime que la callarlo
más profundo este amor logró abrasarte
No temas por mi vida al confesarlo;
pues como he de vivir para adorarte,
no moriré de gozo al escucharlo.

Meter: iambic
Halbdichter
by August von Platen

Das nicht heißt ein Gedicht, wenn irgend ein guter Gedanke,
Irgend ein Glücklicher Vers zwischen erbärmlichen steht:
Jegliche Silbe verrate den Dichter, wofern er es ganz ist,
Was er gedacht, scheint uns niedergeschrieben in Erz.

Meter: dactylic
DÍTĚ
by Viktor Dyk

Ne, rozum můj se neplete.
Jasně jsem myslil, jasně myslím právě.
Ale v své hlavě
mám obraz toho dítěte.
Ať kamkoli se cesta stočí,
upírá na mne bystré oči.
Chci hluk, chci smích, chci, ať se zpívá,
chci opít se, být ohlušen.
Hošík ten
se na mne němě dívá.
Postupovali jsme v sychravý den.
Cesta tone v blátě, obzor zatažen.
Každý z nás dumal, čelo mračné.
„Kdy to začne?“
A každý tiše rozhlíd’ se.
Zde pastvina, zde vinice.
V pozadí les a dole
je kukuřičné pole.
Ale ta otázka straší všude:
Kdy to bude?
K vsi blížíme se. Vymřelá
zdá se nám docela.
Nezní tu rozhovory,
nic nezabučí v stáji.
Prázdny jsou dvory,
nemluví, nevítají.
Neslyšet ani hles,
ztrnulá zdá se ves.
Z dědiny
hoch, zdá se, zbyl tu jediný.
I ve válce děti vesele cupou.
Hraje si před chalupou.
Vzhleď! Dítě všecko zajímá,
s jiskrnýma zří očima.
Ty oči dítěte nyní mne straší.
Hejtman mu děl:
„Nikoho’s ve vsi neviděl?
Kde jsou vaši?“
Hoch kadeř má tak kučeravou.
Vrtí hlavou.
Odešli lidé: Kam, rukou ukáže.
Hejtman se dále netáže.
„Dbej, ať ten kluk se neztratí,“
dí ke mně.
A temně
hochu dí: „Klameš-li, běda ti!“
Jak bylo cestou hrdlo zpráhlé!
Jak šílená touha napít se.
K studni jdem’ na návsi vesnice.
Tu zazní střelba náhle.
Se střechy, z oken, vrat,
pálí se odevšad.
A ti, kdož pálí, dobře cílí.
Z nás mnozí už se nenapili.
Hoch
v tu chvíli prchnout moh’.
Stál tu však jako přikován.
Okolo střílí se se všech stran.
Hoch tiše stojí:
každá ho drobnost zajímá.
Přihlíží k boji
jiskrnýma očima.
Chalupu vzali jsme po chalupě.
Hoch stojí ještě ve vojáků tlupě.
Stojí; planou oči rozzářené.
Hejtman se náhle rozpomene.
Hejtman zlý nebyl, sám měl děti.
Bojovat chtěl, ne ubíjeti.
Stiskl prudce hochovu ruku:
„Nerozuměl jsi, kluku?“
Hoch nechví se a netrne,
upře naň oči jiskrné.
Pohlédne však na hořící statek,
pohlédne němě na spoustu a zmatek,
jazykem rodným potom děl:
„Rozuměl.“
Hejtman se odvrátil a rozkaz dal
„Pal!“
Střelil jsem; hoch pad’ ranou jedinou.
Šli jsme dál hořící dědinou.
Sotva že chvíli
u studně jsme se zastavili:
Žízeň hrdlo dosud trápí; škoda,
že jakoby otrávena voda.
Plameny praskají, dým nás dusí.
Ku předu se musí.
Ne, rozum můj se neplete,
jasně jsem myslil, jasně myslím právě.
Ale v své hlavě
mám obraz toho dítěte.
Nechví se ani netrne,
upírá na mne oči jiskrné.
Chce se mi palby, hřímání děl,
chce se mi bouře,
chce se mi požáru, dýmu a kouře,
abych, co vidím, neviděl.
Ale ta vřava není dost divá.
Hošík se ještě na mne dívá.

Meter: iambic
OMLUVA.
by Karel Dostál-Lutinov

Ó Bože, jaký nástroj
sis vybral chatrný!
Vždyť hříchy mé všem lidem
jsou příliš patrny! –
A Pán mi odpověděl:
Jen odlož bázeň svou.
Na hnůj ne zlatá lžice,
leč VIDLE vhodny jsou.

Meter: iambic
6. Dreieinig
by Gerhard Tersteegen

Du schaust, du liebst im Gottheitsthron
Dich selbst. Dies Selbst ist dein selbst
Dein Herz, dein's Herzens Wohlgefallen,
So daß du selbst, dein
Wie im Triumph aus beiden fleußt
Mit ew'gem Lieb's- und Freudewallen.
Dein'n Sohn, o
Dein Geist reißt mich von all'm zu dir.
Halleluja! Halleluja!

Meter: iambic
Pročpak mají mnišské cechy
by Karel Havlíček Borovský

Pročpak mají mnišské cechy
na kloboucích velké střechy
jako preses Antonín? –
Rádi mají v mozku stín.

Meter: trochaic
Die Sommerlaube.
by Johann Peter Uz

Die Laube prangt mit jungem Grün:
Es tönen ihre dunkeln Buchen
Von Vögeln, die voll Wollust glühn,
Von Frühlingstrieben glühn und Scherz und Schatten su-
chen.
Soll, was der Wahn Geschäfte nennt,
Uns um so schöne Zeit betrügen?
Freund! wer des Lebens Kürze kennt,
Der legt es klüger an und braucht es zum Vergnügen.
Geneuß den feuervollen Wein:
Beym Weine herrscht vertraulich Scherzen.
Oft ladet Amor sich mit ein,
Und sein verborgner Pfeil schleicht in die offnen Herzen.
Der schlaue Gott ist niemals weit;
Ich wittre seine sanften Triebe:
Denn grüner Lauben Dunkelheit
Ist für den Weingott schön, noch schöner für die Liebe.
Geliebte Schatten! weicher Klee!
Ach! wäre Galathee zugegen!
Ach! sollt ich, holde Galathee,
Um deinen weissen Hals die Arme brünstig legen
Wo süsser Lippen Rosen blühn,
Wer kann sie sehn und nicht verlangen?
Die jugendlichen Küsse fliehn
Bey welkem Reiz vorbey und suchen frische Wangen.
Ein leblos Auge rührt mich nicht;
Kein blödes Kind wird mich gewinnen,
Das reizt, solang der Mund nicht spricht,
Und eine Venus ist, doch ohne Charitinnen.

Meter: iambic
38.
by Friedrich von Logau

Niemand, mein Freund, hasset dich;
Nur der Tod führt viel Beschwerden,
Weil er muß befahren sich,
Daß du wirst sein Meister werden.

Meter: trochaic
- CLIX - A la Verdad
by Lope de Vega

Hija del tiempo, que en siglo de oro
viviste hermosa y cándida en la tierra,
de donde la mentira te destierra
en esta fiera edad de hierro y lloro;
santa Verdad, dignísimo decoro
del mismo cielo, que tu sol encierra,
paz de nuestra mortal perpetua guerra
y de los hombres el mayor tesoro;
casta y desnuda virgen, que no pudo
vencer codicia, fuerza ni mudanza,
del sol de Dios ventana cristalina;
vida de la opinión, lengua del mundo.
Mas ¿qué puedo decir en tu alabanza
si eres el mismo Dios, Verdad divina?

Meter: iambic
Abschied von der Jugend.
by Annette von Droste-Hülshoff

Wie der zitternde Verbannte
Steht an seiner Heimath Gränzen,
Rückwärts er das Antlitz wendet,
Rückwärts seine Augen glänzen,
Winde die hinüber streichen,
Vögel in der Luft beneidet,
Schaudernd vor der kleinen Scholle,
Die das Land vom Lande scheidet;
Wie die Gräber seiner Todten,
Seine Lebenden, die süßen,
Alle stehn am Horizonte,
Und er muß sie weinend grüßen;
Alle kleinen Liebesschätze,
Unerkannt und unempfunden,
Alle ihn wie Sünden brennen
Und wie ewig offne Wunden;
So an seiner Jugend Scheide
Steht ein Herz voll stolzer Träume,
Blickt in ihre Paradiese
Und der Zukunft öde Räume,
Seine Neigungen, verkümmert,
Seine Hoffnungen, begraben,
Alle stehn am Horizonte,
Wollen ihre Thräne haben.
Und die Jahre die sich langsam,
Tückisch reihten aus Minuten,
Alle brechen auf im Herzen,
Alle nun wie Wunden bluten;
Mit der armen kargen Habe,
Aus so reichem Schacht erbeutet,
Muthlos, ein gebrochner Wandrer,
In das fremde Land er schreitet.
Und doch ist des Sommers Garbe
Nicht geringer als die Blüthen,
Und nur in der feuchten Scholle
Kann der frische Keim sich hüten;
Ueber Fels und öde Flächen
Muß der Strom, daß er sich breite,
Und es segnet Gottes Rechte
Uebermorgen so wie heute.

Meter: trochaic
Svobodným dcerkám.
by Beneš Metod Kulda

Nechceš-li mít stálou muku,
nevěrcovi nedej ruku.
Nestřídmého zamítej,
u sebe jej nevítej.
Kdo rád v krčmě posedává,
rodinu svou zanedbává.
Váhavý a líný
nezbaví se špíny.
Člověk zbožný, pracovitý,
pro ženu má něžné city.
Je-li manžel nešetrný,
místo růží chystá trny.
Kdo si marných toulek hledí,
s rodinou svou neposedí;
v hospodě hrá o halíř,
doma nemá na talíř.
Muže blaží brynda šedá,
hlad má s dětmi žena bledá.
Má-li junák řeči smělé,
na růžích ti neustele.
Kdo se nudí v Božím chrámě,
tomu nepodávej rámě;
onť se také doma nudí,
prázdnotu má ve své hrudi.
Málo která Monika
muže z hříchů vymyká.
Kdo rád slovo Boží slyší,
blažen jest i v malé chýši;
v manželský s nim blahý sňatek
nepřivede škůdce v zmatek;
k takým manželům se sklání
hojné Boží požehnání.
Od nevěrce větroplacha
utíkej jak od raracha.
Povšimni si této rady
také každý ženich mladý.

Meter: trochaic
A MOISÉS ASCARRUNZ
by Rubén Darío

Maldigo la quijada del asno, el enemigo,
Odio la flecha, el sable, la honda, la catapulta;
maldigo el duro instinto de la guerra, maldigo
la bárbara azagaya y la pólvora culta;
y a quien ahoga en sangre la cosecha de trigo
y a quien ciego de rabia la Cruz de Paz insulta;
a Bonaparte o César, a Marat o a Rodrigo,
príncipe de soldados o rey de turbamulta.
Los maldigo por tantas tristes almas de duelo
que van todos los días por la senda del cielo
precedidas por Cristo, a pedir paz y luz,
por Cristo que solloza, que palidece y sufre,
mientras un negro incendio de salitre y azufre
obscurece a los hombres la visión de la Cruz.

Meter: polymetric
273
by Josef Vlastimil Kamarýt

Co se marně z mládí zmešká,
nahradí se v stáří ztěžka.

Meter: trochaic
1L: Dv Wunder-Erzauszug / ach du Geheimnus Geist /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Dv Wunder-Erzauszug / ach du Geheimnus Geist /
die seltnest Seltenheit das unerdenklichst Vrtheil /
bey dem Vernunfft ein Kind; abzielend alles Vrtheil!
du wirst begriffen nur durch deinen Würckungs-Geist.
Das / was der Geist gestalt / ist sichtbar nur im Geist.
Doch übertrifft diß Werk / Natur und deren Vrtheil:
viel höher ist es noch / als aller Vrtheil Vrtheil;
Welt-sichtbar / doch allein erkand im Himmels-Geist.
Ein Wunder-Neuheit / doch von Ewigkeit bewust;
Die Heilig-höchste That / in Niderheit verrichtet;
das Segen-werbend Werk / erzielet durch den Fluch;
Jehova in dem Kind: ist meine ganze Lust.
Ihm ist mein Herz und Hand / mein Muht und Blut verpflichtet /
daß jedes rühren auch sein' Ehr' und Ruhm nur such.

Meter: iambic
- XII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Como el triste que a muerte es condenado
gran tiempo ha, y lo sabe y se consuela,
que el uso de vivir siempre en cuidado
hace que no se sienta ni se duela,
si le hacen creer que es perdonado
de morir cuando menos se recela,
la congoja y dolor siente doblado,
y más el sobresalto lo desvela;
así yo, que en miserias hice callo,
si alguna vanagloria me era dada
presto me vi sin ella y olvidado.
amor lo dio y amor pudo quitallo;
la vida congojosa toda es nada,
y ríese la muerte del cuidado.

Meter: iambic
1L: Der verkennet den Scherz, hat von den Grazien
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Der verkennet den Scherz, hat von den Grazien
Keine Mine belauscht, der es nicht fassen kann,
Dass der Liebling der Freude
Nur mit Sokrates Freunden lacht.
Du verkennest ihn nicht, wenn du dem Abendstern,
Nach den Pflichten des Tags, schnellere Flügel giebst,
Und dem Ernste der Weisheit
Deine Blumen entgegen streust.
Lass den Lacher, o Gleim, lauter dein Lied entweihn!
Deine Freunde verstehns. Wenige kennest du;
Und manch lesbisches Mädchen
Straft des Liedes Entweihungen!
Lacht dem Jünglinge nicht, welcher den Flatterer
Zu buchstäblich, erklärt! weiss es, wie schön sie ist!
Zürnt ihn weiser, und lehrt ihn,
Wie ihr Lächeln, dein Lied verstehn!
Nun versteht ers; sie mehr. Aber so schön sie ist,
So empört auch ihr Herz deinem Gesange schlägt:
O so kennt sie doch Gleimen,
Und sein, feuriges Herz nicht ganz!
Seinen brennenden Durst, Freunden ein Freund zu seyn!
Wie er auf das Verdienst dess, den er liebet, stolz,
Edel stolz ist, vom halben,
Kalten Lobe beleidiget!
Liebend, Liebe gebeut! hier nur die zögernde
Sanfte Mässigung hasst, oder, von Friederichs,
Wenn, von Friederichs Preise!
Ihm die trunknere Lippe trieft,
Ohne Wünsche nach Lohn; aber auch unbelohnt!
Sprich nur wider dich selbst edel, und ungerecht!
Dennoch beuget, o Gleim, dir
Ihren stolzeren Nacken nicht
Deutschlands Muse! In Flug' eilend zum hohen Ziel,
Das mit heiligem Spross Barden umschatteten,
Hin zum höheren Ziele,
Das der Himlischen Palm' umweht,
Sang die zürnende mir; tönend entschlüpfete
Mir die Laute, da ich drohend die Priesterin,
Und mit fliegendem Haar sah,
Und entscheidendem Ernst! sie sang:
Lern des innersten Hains Ausspruch, und lehre den
Jeden Günstling der Kunst; oder ich nehme dir
Deine Laute, zerreisse
Ihre Nerven, und hasse dich!
Würdig war er, uns mehr, als dein beglücktester
Freyheitshasser, o Rom, Octavian zu seyn!
Mehr als Ludewig, den uns
Sein Jahrhundert mit aufbewahrt:
So verkündigte ihn, als er noch Jüngling war,
Sein aufsteigender Geist! Noch, da der Lorber ihm
Schon vom Blute der Schlacht trof,
Und der Denker gepanzert ging,
Floss der dichtrische Quell Friedrich entgegen, ihm
Abzuwaschen die Schlacht! Aber er wandte sich,
Strömt' in Haine, wohin ihm
Heinrichs Sänger nicht folgen wird!
Sagts der Nachwelt nicht an, dass er nicht achtete,
Was er werth war, zu seyn! Aber sie hört es doch:
Sagts ihr traurig, und fordert
Ihre Söhne zu Richtern auf!

Meter: polymetric
- XXX - A una dama que se ofendía de que la mirasen con atención
by Luis de Ulloa y Pereira

Culpo en los ojos la elocuencia muda,
de Lifardo infeliz, Filis hermosa,
si hipócrita fe duda, o religiosa,
si cruel, y soberbia no se duda.
Que turba tu pureza o que la muda
(dijo Lifardo) de mi fe amorosa
el culto, que con arte misteriosa
de accidentes humanos se desnuda.
Si es delirio adorar en tu belleza,
la luz que trasladada fe deriva
del Autor de las almas inmortales.
Acusa de los Templos la grandeza,
la Religión de los Altares priva,
condena los retratos celestiales.

Meter: polymetric
No es amor ciego
by Gaspar Gil Polo

No es Amor ciego, mas yo lo soy
                  que guío
mi voluntad camino del tormento;
no es niño Amor, mas yo que en
                  un momento
espero y tengo miedo, lloro y río
Nombrar llamas de Amor es desvarío,
su fuego es el ardiente y vivo intento,
sus alas son mi altivo pensamiento
y la esperanza vana en que me fío.
No tiene Amor cadenas, ni saetas
para aprehender y herir libres y sanos,
que en él no hay más poder que el que le damos.
Porque es Amor mentira de poetas,
sueño de locos, ídolo de vanos:
¡mirad que negro dios el que adoramos!

Meter: iambic
Von dem Geschmack.
by Barthold Heinrich Brockes

Lasst uns nur eine Frucht betrachten und bedencken,
Die, da sie aus dem Zweige steigt,
Nichts, als nur einen Safft, der irdisch ist, uns zeigt,
Von dem die Theilchen sich verdicken und verschräncken.
Zuerst hat sie vom Baum die Härtigkeit der Ninde,
Worinnen ich nichts feuchtes finde.
Nach einer kurtzen Zeit vergrössert, färbt sie sich;
Die kleinen Cörperlein,
Die allgemach versammlet seyn,
Sind zärtlicher sodann, sind ordentlich
Verbunden und gefügt. Doch ist es noch nicht Zeit,
Dieselbige zu essen, zu verzehren.
Sie wird dir sonst, durch herbe Widrigkeit,
So Zung’ als Gaum verletzen und versehren.
Was sie sodann an Säfften bey sich führt,
Ist gar zu scharff, ist gar zu sauer.
Allein, nach einer kurtzen Dauer,
Wenn sie gereifft, dann koste man sie bald,
So ist die Anmuth mannichfalt.
Wo man sie aber nicht sodann
Geniesst; verfaulet sie, verschrumpffet, steckt sich an,
Und anders ist sie nichts, zu solcher Zeit,
Als Eckel und als Bitterkeit.

Meter: iambic
El teatro
by Ramón de Campoamor

El tiempo, ese Saturno cuya saña
se goza en devorar sus creaciones,
jamás en sus sangrientas irrupciones
su templo arrasará, gloria de España
No extirpará del tiempo la guadaña
ese estadio de heroicas acciones;
no se extingue la voz de los Platones,
ni el brillo de los Sócrates se empaña
Cuando tu obra inmortal al mundo asombre,
mostrando ejemplos de virtud y ciencia,
glorioso entre ellos sonará tu nombre
¡Ah! ¡dichoso el que adhiere su
                     existencia
a la virtud, perpetuo bien del hombre,
y a la eterna verdad, la inteligencia

Meter: polymetric
2. Das offenbare Geheimniß
by Karl Friedrich Kretschmann

Sonderlich und wunderbar!
Ich verhehlte meine Schmerzen
Tief im liebewunden Herzen,
Länger schon als Tag und Jahr:
Dir nur, Doris, meiner Lieben,
Hab' ich sie bekannt, geschrieben,
Allen andern barg ich sie.
Doch die andern alle wissen's,
Du nur, Doris, weißt es nie!

Meter: trochaic