PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XII -
by Fcode Borja

Con voz del aire, trágico instrumento,
o aviso celestial de nuestra vida!
De algún estado advierte la caída:
que avisa Dios al viento con el viento.
Con este nuevo oculto movimiento
enseña a la ambición inadvertida,
que por más reparada, o prevenida,
naciendo envidia, morirá escarmiento.
No te amenaza a ti, pues nada tienes,
mas antes pronostica algún reposo,
si son las suertes con el tiempo iguales;
que si los males siguen a los bienes,
y ha de perder los tuyos el dichoso,
espere bienes, quien padece males.

Meter: iambic
1L: Haben wir nicht wie die Kinder zusammen gespielt? Vor den andern,
by Otto Erich Hartleben

Haben wir nicht wie die Kinder zusammen gespielt? Vor den andern,
ja, vor uns selber gethan, wie in einander verliebt?
Ach, und noch heute – gedenk ich des braunen, blauäugigen Köpfchens,
fass ich es immer noch nicht, dass ich nicht wirklich verliebt.

Meter: polymetric
DOMEK NA TRATI.
by Ferdinand Tomek

Útulný domečku na trati,
čím jenom vábíš mne tak,
stokrát že cestou se obrátí
po tobě toužný můj zrak?
Domek jak hnízdečko pěnkavy
k lesnaté přilepen stráni,
jedlí a buků stín lákavý
před slunka šípy ho chrání,
na střeše parohy jelení,
ve vína planého zeleni
okének nevidíš ani.
Před domkem v malinké zahrádce
sedala děvuška snivá,
hezounká, jak jenom v pohádce
víla či princezna bývá,
odtud se dívala za vlakem,
jenž zpola dýmu skryt oblakem
letěl jak příšera divá.
Obrázek spanilé děvuše
mladému vodiči vlaku
jako blesk zapadl do duše;
v dýmu-li hustého mraku
strojem svým ztočil se pode stráň,
celičké nebe se smálo naň
z dívčiných blankytných zraků.
Stalo se brzy, co denně snad
na zemi děje se zrádné:
do ráje vplíží se svůdný had,
utrhne poupátko vnadné,
chvíli mu dech jeho lahodí,
a když se nabažil, zahodí
nedbale kvítek, jenž zvadne.
Pustá je malinká zahrádka,
kruté v ní řádily boje,
nadarmo vnadného poupátka
hledá v ní oko dnes moje;
vzpomínám: výroční právě den,
dívka co dosnila lásky sen
pod koly svůdcova stroje.

Meter: dactylic
STARÁ PÍSEŇ. (III. První setkání.)
by Jaroslav Vrchlický

Máj zlatý leskem střel
jej lákal v rodnou ves,
zas rád by v horách zřel,
co půvabů tam snes;
chtěl bystřiny zřít spád,
chtěl vidět kvésti hloh.
Svůj tlumok svázal rád
a skočil jako hoch.
Co byla města tíž,
vše spadlo s beder v ráz,
byl blankyt velká číš!...
ó jak se po ní třás!
Chtěl píti rozkoš z ní,
ples mládí v klíně skal,
za vším, co mládí sní,
on dnes vše touhy vzpjal.
Se srnou o závod,
již splašil jeho krok,
s tisícem ptačích not,
jichž nad ním perlil tok,
přes balvany a klest
on spěl jak před lety,
svět celý plát a kvést
zřel zrakem poety.
Kde sedmikrás pln svah
studánku tajil v stín,
kde hořel šípek v nach
jí patře do hlubin,
zřel náhle – seděla
tam sama – sama květ...
on zřel v ní anděla,
jak vínek v snění plet.
Tak vídal, zrovna tak
ji sněním dětství plát,
kdes v dálce s písní pták
se tratil... musil stát...
že ptáku naslouchá,
on myslil, v pravdě jen
tak Psyche bezrouchá
v Amorův zřela sen.
Co nevěděl – ví teď.
Ta v žití bouř a shon
dát mohla odpověď,
ta byla onen tón,
do svého souzvuku
jejž hledal dlouho tak,
i vzal ji za ruku,
zřel dlouho v její zrak.

Meter: iambic
PARA ALICE DE BOLAÑOS
by Rubén Darío

Al dar aire a tu frente
esta ala de armonía
en que la poesía
por ti vibrar se siente,
sentirás de repente
soplos de simpatía:
seré el aura que envía
Centro-América ardiente.
Serás como el perfume
cálido que resume
algo que en ti se fragua
y que tu ser duplica:
¡lirio de Nicaragua,
rosa de Costa Rica!

Meter: anapestic
A la restauración del Santuario de Regla
by Juan María Capitán

Vuelva a su templo el busto, que
                     preciado
en Hipona lo fue por Agustino,
y a las orillas béticas nos vino
de vándalos furores escapado
Aquí ofreció sus armas el soldado,
su tabla en los naufragios el marino,
sus conchas y bordón el peregrino,
sus votos el cautivo, el desahuciado.
No mas las aras rompa mano impía,
do la benigna estrella de los mares
sobre montes de espuma se levanta:
Y este suelo, dichoso por María,
entre los ricos dones populares
cante los de Isabel y de la Infanta.

Meter: polymetric
- XXI -
by Diego Hurtado de Mendoza

«¡Si fuese muerto ya mi pensamiento,
y pasase mi vida sí durmiendo
sueño de eterno olvido, no sintiendo
pena o gloria, descanso ni tormento!
Triste vida es tener el sentimiento
tal, que huye sentir lo que desea.
Su pensamiento a otros lisonjea;
yo enemigo de mí siempre lo siento.
Con chismerías de enojo y de cuidado
me viene, que es peor de cuanto peno;
si algún placer me trae, con él me va,
como a madre con hijo regalado,
que si llorando pide algún veneno,
tan ciega está de amor, que se le da.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Manuel Lleras

Ocho vocablos ya busqué diversos:
cuatro acaban en ersos, cuatro en unta,
i voy a colocarlos en la punta
de ocho que voy a ver si salen versos
O los que dan recetas son perversos,
a quienes Dios crió y el diablo junta,
o buena ha de salirnos cada yunta
dando párrafos puros i bien tersos.
Acabé los cuartetos Ahora en alo
se buscan dos palabras dos en unto
para hacer los tercetos ¡buen regalo!
Al terceto primero puse punto,
i para que este no me salga malo,
bendecir la receta es el asunto.

Meter: polymetric
ŽENA.
by Jaroslav Vrchlický

Ó ženo, jaké štěstí
jsi milující duši!
tys křídlo, na němž vznésti
se může výš, než tuší!
Tys paprsk a tys mana,
tys úsměv a tys vláha,
tys clona z mlhy tkaná,
za níž jest pravda nahá!
Bůh po dnech svojí práce
zřel všady vládnout změnu;
i šel, usmál se sladce
a stvořil ještě ženu.
„Když nemohu se vyhnout
té všemohoucí změně,
tož obraz její stihnout
chci aspoň v krásné ženě!“
A tak dnes usmívavá,
jak lesk jarního jitra,
a pak zas půlnoc tmavá
nám, ženo, kyneš zítra.
Tak rozdáváš své skvosty
a bereš za to žití,
my všickni jsme jen hosty,
jimž dává tvůj ret píti.
Ó budiž požehnána,
ať tmavá nebo plavá;
tys paprsk a tys mana,
v níž lidem bůh se dává!

Meter: iambic
15. Soliloquium zu Weyhnachten
by Nikolaus Ludwig von Zinzendorf

Rath, Kraft, und Held und Wunderbar!
Dein Nam ist meiner Seelen klar
Die Du mit Deinem Blut erkauft,
Und mit der Liebes-Gluht getauft,
Mein Bräutigam, an meiner Stirne brennt
Dein Nam und Creutz, seitdem ich Dich erkennt.
Wenn ich, mit allem meinem Fleiß,
Mir nimmermehr zu rathen weiß,
Und meine Ohnmacht, Unverstand
Und Schwachheit kräftiglich erkant;
So bist Du ja der unerforschte Mann,
Der allen meinen Sachen rathen kan.
Fehlt mirs an aller Lebens-Kraft,
Hat meine Rebe keinen Saft,
Und sinke ich vor Mattigkeit
Beynahe hin zu mancher Zeit;
So ist Dein kräftiges Gefühl in mir,
Das hält mir starke Helden-Kräfte für.
Wenn ich im schweren Glaubens-Kampf
Durch manchen dikken Rauch und Dampf,
Durch manche Leibs- und Geists-Gefahr,
Mich dränge zu der Sieges-Schaar;
So bist Dus, unbezwungner Wunder-Held,
Der meinetwegen alle Feinde fällt.
Wenn sich mein Senf-Korns-Glaube regt,
Und kindlich Dir zu Füssen legt,
So mag der Feinde Hohn-Geschrey
Ertönen: daß ich thöricht sey.
Ich fürchte mich deswegen doch kein Haar:
Mein Glaub ist Sieg, mein Zwek ist Wunderbar.
Mein Alles! mehr als alle Welt,
Mein Freund! der ewig Treue hält,
Mein weiß- und rother Bräutigam!
Mein immerwährend Oster-Lamm!
Mein Leit-Stern! meine Liebe! meine Zier!
Sey ewiglich mein Steinritz, mein Panier!
Hast Du mich in der Zeit gewolt,
Die Räder-schnell von dannen rollt;
So miß mir selbst die Stunden ab!
Sey meiner Reise Wander-Stab!
Sey meines Thuns sein Schöpfer! führe mich
In allem Dir zu wandeln würdiglich!
Soll ich viel Jahr im Karren fort;
So zeige mir den Ruhe-Port,
Von ferne zeige mir die Stadt,
Die Deine Hand bereitet hat,
Das güldne Seraphinen Liebes-Licht:
So schrekket mich die lange Reise nicht.
Und wenn ich meiner Brüder Zahl
Nach Deiner holden Gnaden-Wahl
An meinem Theile auch erfüllt;
Wenns endlich auch Belohnens gilt:
So weißst Du, daß mein Lohn, mein Licht und Ruh
Nur Du alleine werden solst, Nur Du.

Meter: iambic
Sonnets from the Portuguese  7: The face of all the world is changed, I think
by Elizabeth Barrett Browning

The face of all the world is changed, I think,
Since first I heard the footsteps of thy soul
Move still, oh, still, beside me, as they stole
Betwixt me and the dreadful outer brink
Of obvious death, where I, who thought to sink,
Was caught up into love, and taught the whole
Of life in a new rhythm. The cup of dole
God gave for baptism, I am fain to drink,
And praise its sweetness, Sweet, with thee anear.
The names of country, heaven, are changed away
For where thou art or shalt be, there or here;
And this ... this lute and song ... loved yesterday,
(The singing angels know) are only dear,
Because thy name moves right in what they say.

Meter: iambic
NA HROBECH ČESKÉ SLÁVY.
by Josef Václav Sládek

NA hrobech české slávy
kvet blín už dlouho dost, –
teď vzhůru, české hlavy,
je čas, by vavřín rost’!
Je čas, by vavřín zkvétal
z těch ušlapaných lad,
jak na skráň Žižka vplétal
jej kdys a Poděbrad!
Na hrobech české slávy
už natruchleno dost, –
je čas, by vstala z návy
ta stará rekovnost!
Kde věky zněly stesky
a meče trávil kaz,
ať jednou staročesky
to zahlaholí zas!
A kde to znělo hranou,
ať život omládá,
– a muž odpoví ranou,
kde rána dopadá.

Meter: iambic
Thränenregen.
by Wilhelm Müller

Im kühlen Erlendach,
Wir schauten so traulich zusammen
Hinab in den rieselnden Bach.
Der Mond war auch gekommen,
Die Sternlein hinterdrein,
Und schauten so traulich zusammen
In den silbernen Spiegel hinein.
Ich sah nach keinem Monde,
Nach keinem Sternenschein,
Ich schaute nach ihrem Bilde,
Nach ihren Augen allein.
Und sahe sie nicken und blicken
Herauf aus dem seligen Bach,
Die Blümlein am Ufer, die blauen,
Sie nickten und blickten ihr nach.
Und in den Bach versunken
Der ganze Himmel schien,
Und wollte mich mit hinunter
In seine Tiefe ziehn.
Und über den Wolken und Sternen
Da rieselte munter der Bach,
Und rief mit Singen und Klingen:
Geselle, Geselle, mir nach.
Da gingen die Augen mir über,
Da ward es im Spiegel so kraus:
Sie sprach: Es kommt ein Regen,
Ade, ich geh' nach Haus.

Meter: iambic
51.
by Friedrich Rückert

Die Erd' in ihrem Bau ist gar nicht eingerichtet
Ein Paradis zu seyn, wie Fantasie es dichtet,
Ganz ungeeignet, von Unsterblichen bewohnt
Zu seyn, da überall auf ihr Zerstörung thront,
Ihr ew'ges Leben nur auf ewiger Zerstörung,
Ihr ew'ger Friede ruht auf ewiger Empörung;
Darum unsterblich kann nur das Geschlecht allein
Von Anbeginn, wie es noch ist, gewesen seyn,
Kein Einzelner, der, selbst unsterblich, das Verderben
Nicht hätte können sehn ringsum, ohn' auch zu sterben,
Nicht hätte können sehn die Pflanzen jährlich blühn
Und welken, ohne mit in Sehnsucht zu verglühn,
Nicht zittern sehn die Erd' und ihre Berge splittern,
Ohn' uranfänglichem Granit gleich zu verwittern.

Meter: iambic
54. De Gedankensün'n
by Fritz Reuter

En Bur, de slep in gaude Rauh
Un drömt sick wat un snorkt dortau,
Un bi em lag sin Jung un Fru.
Doch endlich kamm hei an en Knast,
Dunn fohrt hei up un rep in Hast:
»wat Dunner! Mutter, slöppst denn du?
Du, Mutter, Mutter, hür mi an!
Mi hett wat drömt, wenn dat wir wohr!«
»so mak doch keinen Larm, Jehann!
Du weckst den Jung'n mi up noch gor.«
»mi drömte, unsern Schulten sin
Tweijöhrig Fahlen, dat wir min.«
»na, Vader, hür! Wenn't uns ded hüren,
Denn wull w' ok glik tau Mark mit führen.«
»ne«, rep de Jung un rappelt sick tau Höcht,
Denn hei hadd hürt, wat Vader seggt,
»ne, Vader, ne, dat kann 'ck nich liden,
Ick will up't Fahlen ümmer riden.«
»jung«, säd de Oll, »entfamte Lümmel!
Willst du rung'nieren glik den Schimmel,
Willst du dat Krüz intwei em riden?«
Halt sick en swanken Stock von Widen,
Ward wild, ward dull
Un sleiht den Jung'n dat Ledder vull.

Meter: iambic
UNIVERSÁLNÍ GENIUS.
by Josef Lukavský

Pánové a velectěné dámy!
Kandidát jsem vám všem jistě známý,
celé Čechy znají mne, ba více –
mne už Michle zná i Vršovice,
a tak o mně dnes už kde kdo říká,
že jsem typem prima politika.
Není strany, v které bych už nebyl,
na čas jsem se všude uvelebil,
abych poznal fixle, knify, čachry,
figuranty, štrébry, vlastní machry
a kde jaká jednotka je hbitá,
jež se umí držet u koryta.
Teď znám všecko a za národ celý
vykonat chci mnohý skutek smělý:
rozbít vládu je mi hračkou pouhou,
v souboj půjdu s knížetem i slouhou,
a než rok se s rokem sejde krátký,
ministry položím na lopatky.
Demokrat jsem jako Soukup JÚdr,
pokrokový jak Drtina PÚdr,
staročech jsem jako pravý Mattuš,
Klofáčovsky potrpím si na tuš,
agrárníkem jak Prášek jsem rodem,
koalice statků dvou jsa plodem.
Státoprávní jako Hajn čtu korán,
římským pluhem Jungra duch můj zorán,
mariáš se sionisty hraju,
na Hilsnera dodnes časem laju,
Volné Myšlence doplácím na list
a jsem též křesťanský socialist.
S Kramářem jsem, proti němu taky,
ač atheist, věřím na zázraky,
radikální jsem, až svět se třese –
po řádech mě touha vzhůru nese.
S lidem jsem a chudí se mnou cítí,
že si panství musím zakoupiti.
Toť můj program! To, co všichni mají,
ve mně všecko samotném se tají,
a že Filipem jsem a ne Kubou,
provedu vše perem svým i hubou –
z čehož zřejmo a co plyne z toho:
je tam práce sotva pro jednoho.
Já odstraním zemské deficity,
vnutím Vídni jiné pro nás city,
zlevním činže, pivo, potraviny,
zbavím lidi nedůstojné dřiny,
a kdo v Čechách je i ten, kdo není,
starobní mít bude pojištění.
Zruším daně, rekruty dám v pense,
profesory pošlu na extense,
úředníkům jejich gáže zdvojím,
učitele stejně upokojím,
a ten, který bude žádat více,
smí být povýšený na šlechtice.
Kdo mne zvolí, zvolí štěstí svoje,
jako Bruncvík žádostiv jsem boje,
život za vás rád dám odhodlaně –
vy zas lístky dejte, pište na ně
jen mé jméno. Vzhůru, moje děti!
Mandátem lze státy rozbíjeti.

Meter: trochaic
Ueberzeugendes Exempel.
by Barthold Heinrich Brockes

Nachdem ich öfters, mit Betrüben, woher die Menschen
doch so blind,
Den Schöpfer, in den Creaturen, zu sehn und zu bewundern,
sind,
Betrachtet, überlegt, erwogen,
Und es, mit bitterer Betrübniß, im mehreren Betracht
gezogen;
So fand ich bey dem grossen Newton jüngst etwas, so es mir
erklärte;
Indem er, daß man sonder Kunst und ohn’ Vernunft
nicht sehe, lehrte.
Er schreibet: Daß ein Blindgebohrner, den ein vernünft’ger
Arzt geheilt,
Nachdem er ihm den Brauch der Augen, durch Kunst, und
glücklich mitgetheilt,
Zwar Cörper gleich erblicken können, doch, ob er selbe in
der Nähe,
Wie oder in der Ferne, sehe,
Ob selbe groß, ob selbe klein, das hätte sich von ihm nicht
fassen,
Und sonder Prob’, Erfahrung, Zeit, durchaus nicht unter-
scheiden lassen.
Bis er, nach vieler Zeit und Müh’, zu dieser Wahrheit
erst gekommen,
Und, durch ein aufmerksames Denken, der Dinge Zustand
erst vernommen.
Dieß ist ein unerhört Exempel, dem nicht kann wider-
sprochen werden,
Und ein Beweis, daß, wo wir nicht, auf gleiche Weis’,
auf dieser Erden
Die Sinnen besser zu gebrauchen, vernünftig sehn und
hören lernen,
(das heißt: bey unsern Sinnen mehr, als wir gewohnt,
ein Ueberlegen
Zu fügen, und mit unserm Geist das, was wir sehen, zu
erwegen)
Wir von dem Wege zu der Wahrheit unwiederbringlich
uns entfernen.
Wie aber kann, so wie wir leben, es doch mit uns wohl
anders gehn,
Da wir oft, ohne Sehen, denken, noch öfters, sonder
Denken, sehn!
Und es doch mehr als allzu wahr, was ein vernünft’ger
Heyde spricht:
“es seh’n und hören Aug- und Ohren, mit allen ihren Kräf-
ten, nicht,
„wenn von dem Geist, indem wir seh’n und hören, etwas
sonst geschicht.
Willt du nun in der Sinnen Schule ein bald geschickter
Schüler seyn,
Und weißt nicht, ob und wie du doch, in so viel ungezähl-
ten Sachen,
Auf eine andre beßre Art zu sehen, sollst den Anfang
machen;
So nimm die erste Lection, und zwar zu Anfangs nur allein:
„theil’alles, was du siehst, nur erst in Farben und Figu-
ren ein.

Meter: iambic
Wer je gelebt in Liebesarmen.
by Theodor Storm

Der kann im Leben nie verarmen;
Und müßt' er sterben fern, allein,
Er fühlte noch die sel'ge Stunde,
Wo er gelebt an ihrem Munde,
Und noch im Tode ist sie sein.

Meter: iambic
II. Svou položila hlavinku
by Jan Matoušek

Svou položila hlavinku
na má se prsa chvící
a toužebně se tázala:
„co máš mi ještě říci?“
Já vyprávěl pak o bolu,
jenž v prsa má se vhnízdil,
jenž hlodá tajně na srdci
a tvář mou mladou zhyzdil.
Já vyprávěl jí o lidu,
jenž nade vše mi drahý,
jenž silný dost a trýzněn jsa,
netresce svoje vrahy. –
Tu sklonila svou hlavinku,
ke srdci, ke oltáři,
a když ji opět pozvedla,
leskla se perla v tváři.

Meter: iambic
[gib, gib und immer wieder gib der Welt]
by Christian Morgenstern

Gib, gib und immer wieder gib der Welt,
und laß sie, was sie mag, dir wiedergeben;
tu alles für, erwarte nichts vom Leben, –
genug, gibt es sich selbst dir zum Entgelt.

Meter: iambic
Die stärckste Liebe
by Christian Friedrich Hunold

Du sprichst/ Unglücklicher/ ich will die Liebe fliehn.
Du hast der Liebe Meer noch lange nicht ergründet.
Wilst du das schnöde Gifft aus keinem Menschen ziehn/
Wie bist du dir so schön/ und in dich selbst entzündet?
Von dieser Liebe trennt den Menschen keine Noth/
Sie dauret biß ins Grab/ und bringt zuletzt den Todt.

Meter: iambic
Amadís de Gaula a don Quijote de La Mancha
by Cervantes

Tú, que imitaste la llorosa vida
que tuve, ausente y desdeñado, sobre
el gran ribazo de la Peña Pobre.
De alegre a penitencia reducida;
tú, a quien los ojos dieron la bebida
de abundante licor, aunque salobre;
y alzándote la plata, estaño y cobre,
te dio la tierra en tierra la comida;
vive seguro de que eternamente
(en tanto al menos que en la cuarta esfera,
sus cabellos aguije el bello Apolo)
Tendrás claro renombre de valiente;
tu patria será en todas la primera,
tu sabio autor al mundo único y solo.

Meter: iambic
Fabel und Historie
by Christian Wernicke

Sucht nach der
Und nach den
Daß die Gedicht' euch nützlich sein
Und die Geschicht' euch nicht betrüge;
Denn jene zeigen uns die
Der

Meter: polymetric
Bernardův kříž.
by Antonín Bulant

Šel s hlavou vztyčenou spjat těsně v okovy,
svým zrakem divokým kol vzdorně těkal v davu,
jenž pěsti pozvedal a klnul lotrovi,
když v středu žoldnéřů v před bral se na popravu.
Že zloděj, lupič, vrah, lze čísti v jeho líci, –
teď za své zločiny již kráčí k šibenici.
To bylo v podzimí, v den smutný, mlhavý,
na blízké návrší když k svému došli cíli,
kde kletby vzpomínku po sobě zůstaví
ten, který v osidlo již hrdlo svoje chýlí,
kde umře v zločinech, jež hyzdí žití celé, –
bez lásky, soucitu i bez vlastního žele...
Již provaz upevněn; – – tu v bílém hábitu
zjev náhle podivný ku popravišti kráčí,
muž vážný, velebný, a známka soucitu
i prosby dojemné se v tváři jeho zračí.
To svatý Bernard byl. Na rámě lotra sahá
a k soudci takto dí: „Ó dej mi toho vraha!“
Leč světci v odpověď tak soudce namítá:
„Byl kraje postrachem ten vrah a lupič smělý.
Krev jeho obětí tak často prolitá
má býti pomstěna, jak spravedlnost velí!“
Svým hlasem prosebným před užaslými davy
chopiv se provazu dál světec takto praví:
„Ó vím, že o pomstu krev volá nevinná!
Však smrť – to krátký trest! Jeť trestů hoden více!
Já delší uchystám na toho zlosyna,
než krátký okamžik na dřevě šibenice.
Žil dlouho v zločinu, – nechť dlouho bolest cítí!
Na kříž ho přibiju – a nechám ho tam žíti!“
– „Suď lotra tedy sám! Nechť pouta uvolní!“ –
Tak soudce rozhodl. Z pout ruce vyprostili,
a Bernard do rukou vzal roucho řeholní,
na rámě zlosyna svůj klade oděv bílý
a ruku vrahovu do svojí ruky bera
již středem zástupů jej vede – do kláštera.
Tam živě před oči mu staví jeho pád,
tam poutem modlitby mu jeho ruce spíná,
tam tělo třicet let jej učí křižovat –
a muže Božího tak činí ze zlosyna.
Co z prvu nerad jen, pak nesl bez obtíží
a shladil viny své na Bernardově kříži.

Meter: polymetric
The Burning Babe
by Robert Southwell SJ

As I in hoary winter’s night stood shivering in the snow,
Surpris’d I was with sudden heat which made my heart to glow;
And lifting up a fearful eye to view what fire was near,
A pretty Babe all burning bright did in the air appear;
Who, scorched with excessive heat, such floods of tears did shed
As though his floods should quench his flames which with his tears were fed.
“Alas!” quoth he, “but newly born, in fiery heats I fry,
Yet none approach to warm their hearts or feel my fire but I!
My faultless breast the furnace is, the fuel wounding thorns,
Love is the fire, and sighs the smoke, the ashes shame and scorns;
The fuel Justice layeth on, and Mercy blows the coals,
The metal in this furnace wrought are men’s defiled souls,
For which, as now on fire I am to work them to their good,
      So will I melt into a bath to wash them in my blood.”
      With this he vanish’d out of sight and swiftly shrunk away,
      And straight I called unto mind that it was Christmas day.

Meter: iambic
Zuruf an den Fremdling
 beim Marmorsarge
  Friedrichs des Großen
 am 18. August 1786 .
by Anna Luise Karsch

Wandrer, weile noch und steh,
Dich mit unsern Herzen zu betrüben
Bei dem weißen Marmor, überschrieben:
Friedrich, der Alleinzige. —
Siehe nur, so viel ist hier geblieben
Von dem Ersten aller Könige —
Nur ein enges Beingehäuse
Ward die Wohnung eines theuren Haupts,
Voll Gedanken! stark, und hoch, und weise!
Keine Nachwelt glaubts,
Was Ihm unter Seinen Zeitgenossen
Biographen, Redner, Dichter hier,
Als ein Todtenopfer, ausgegossen,
Da Sein Geist mit hoher Flugbegier
Ueber Länder, Meere, Gräber, Thronen,
Sich erhob ins unbekannte Reich
Zu den Königen, die ihre Kronen
Wohl geschützet, und zugleich
Süßen Landesvaternamen
Lieber hörten, als den Titelklang
Eines Ueberwinders, wenn sie kamen
Aus dem Siegesthatendrang.
Vaterlandesvater war der Große,
Der Gepriesne, wenn Er weit
Von des Vaterlandes Schooße
Unter fürchterlichem Streit,
Unter Kriegesblitz und Donnerschlägen,
In Gefahr wie Berg und Felsen stand. —
So viel Blicke, so viel Vaterseegen
Gab Er Seinem Volke, wenn das Land
Friedensseeligkeit genossen.
Ach, auf Seiner lorbergrünen Bahn
Ist nie eine Tagesfrist verflossen
Ohne daß Er Guts gethan —
Niemals kam ein junger Morgen,
Der in Seiner rechten Hand
Den Regierungsstab nicht fand,
Schwer von Königlichen Sorgen,
Oder großer Feldherrn Pflicht.
Immer war Sein Angesicht
Vor der Morgenröthe munter,
Bis Sein Augenglanz sich unter
Todesdunkelheit verlor —
Dörfer hieß Er aus der Erde steigen,
Wenig Tage noch zuvor,
Eh Sein Mund auf immer mußte schweigen:
Ihm zum Hymnus blühen sie empor!

Meter: trochaic
- LXI -
by Juan Boscan

¡Oh monte levantado en la alma mía,
en la cumbre del cual agora siento,
con cuánto lamentar fui escarmiento,
para toda la gente que me vía!
Hablilla fui, que en mí se componía,
de lástima y dolor y de tormento;
y entre lenguas se mejoraba el cuento,
que a su placer cada uno le decía.
Sé que es así, no sé cómo se ha hecho,
que ahora, libre, entre todos me contemplo
de la fuerte prisión do fui envuelto.
Y así ahora en memoria de un tal hecho,
colgando estoy los hierros en el templo,
adonde amanecí, despierto y suelto.

Meter: iambic
A mi esposo
by Úrsula Céspedes de Escaverino

Eras mi amor cuando me uní contigo,
y te adoraba como al bien se adora,
y ahora, apoyo de mi vida, ahora,
eres mi Dios, mi protector, mi amigo.
Con tu sonrisa tu dolor mitigo
y cuando el sol al expirar colora
los altos montes, y al nacer la aurora,
yo te llamo mi dueño y te bendigo
Enlazadas resbalan nuestras vidas
como las olas en el mar profundo,
y así como ellas al perderse unidas
dan un solo gemido moribundo,
nuestras almas se exhalan confundidas
y juntas partan del revuelto mundo.

Meter: iambic