PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Himmelsglaube
by Friedrich von Matthisson

Es mag der Trennung Arm, im Vollgenuß der Freuden
Erhabner Sympathie, den Freund vom Freunde scheiden,
Der sanft und fest und treu, am Rande der Gefahr,
Wie auf der Bahn des Glücks, ihm Alles, Alles war:
Wo Himmelsglaube wohnt, Verlaßner! da erhellt
Der Zukunft Mitternacht ein Stern der höhern Welt,
Und aus der Ferne winkt voll Glanz
Die Hoffnung mit dem Siegeskranz!
Es mag, wenn ringsumher die Rosen sich entfärben,
Des Jünglings Scherze fliehn, des Mannes Freuden sterben,
Der letzte süße Ton der Liebe selbst verwehn,
Und jedes goldne Bild der Täuschung untergehn:
Wo Himmelsglaube wohnt, beut ihren Labetrunk
Dem Allvergeßnen mild noch die Erinnerung,
Wenn ihm die Wange, schwer und kalt,
Des Todes Odem schon umwallt.
Kein Stundenschlag ertönt, kein Tropfen Zeit entfluthet,
Daß nicht ein edles Herz um edle Herzen blutet;
Kein Abendstern erscheint, kein Morgenroth erglänzt,
Daß fromme Liebe nicht ein frühes Grab umkränzt:
Wo Himmelsglaube wohnt, schwingt über Gruft und Zeit
Und Trennung, im Gefühl der Unvergänglichkeit,
Sich zu verwandter Engel Chor
Des Ueberwinders Geist empor!

Meter: iambic
Znát vášně duše – to je stokrát žíti –
by Fanda Šimková-Uzlová

Znát vášně duše – to je stokrát žíti –
a ještě víc to. – –
Ach moře! A to moře v sobě krýti,
krýt sílu vod a hrůzu vlnobití,
toť příliš mnoho dáno do lidskosti!
A schrána pro to – ubohá – jen z kostí.
A v předčasný by, jistý hrob to sklálo,
nebýt tu lásky duší spříbuzněných;
pak, vlny, bijte, – bijte v srdce jejich,
ony jdou spolu – a to není málo.

Meter: iambic
- VI -
by Francisco de Figueroa

Yace tendido en la desierta arena,
que casi siempre el mar baña y esconde
de Thirsi el cuerpo; el alma alberga donde
sembró Amor las simientes de su pena:
Allí, mientras su llanto amargo suena,
entre las peñas, Eco le responde:
Thirsi, cuitado, ¿adónde estás?, ¿por dónde
saldrás a ver tu luz pura y serena?
Aquí el cielo nubloso, el viento airado,
mantiene con el mar perpetua guerra,
y él, con estas montañas, que rodea.
¡Ah de ti, Thirsi, de dolor cercado
más que de mar! ¡Cuándo será que lea
Phili, en tu frente, lo que el pecho encierra!

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Clarinda, vuestra Musa sonorosa
es célebre por docta, y levantada,
pero mi Musa humilde, y desgraciada
por celebrar la vuestra es más famosa.
La vuestra dulce, alegre, y deleitosa
es tan perfecta, rica, y acabada,
que única viene a ser por envidiada
y es única la mía de envidiosa.
Juntos a Apolo, y a su Dafne veo,
Clarinda, en vuestra noble compostura,
gozando en vos altísimo trofeo.
Que en vos Dafne de Apolo está segura,
pues de su amor olvida ya el deseo
por el nuevo de amar vuestra hermosura.

Meter: iambic
4. Vůni věje vánek tichý
by Josef Kuchař

Vůni věje vánek tichý
Z lučin drahé vlasti mé,
Nesa tiché pozdravení,
Z rumu doby blažené.
Od těch kvítků krásné Vesny
Zvěsť mi nese milenou,
Jimž jsem v dobách slastiplných
Sdílel radosť – bolesť svou.
On mi nese tichý šepot,
Stromů bolné šumění,
V mutnotichém jichžto stínu
Sladce otec – matka sní.

Meter: trochaic
DVĚ ARIE Z MOZARTOVY „KOUZELNÉ FLÉTNY“
by Emanuel Lešehrad

Ó, v tomto svatém chrámu
je neznám pomsty hlas,
byť člověk pokles v klamu,
jej spasí lásky jas.
Pak ruku v ruce s přítelem
jít může blažen v lepší zem’.
V zdech těchto zmlká váda,
jen lásku zná náš řád,
zde neznáma je zrada,
vše chceme omlouvat.
Kdo zve tu víru přeludem,
je nehoden být člověkem!
Ó, posvátný svaze lásky věrných bratří,
jsi štěstí nejvyšší, slast rajských vln,
jsi víry druh, přec kruh tvůj světu patří,
tak známý a přec vždycky taje pln,
ba, tak známý a přec taje pln.

Meter: iambic
1L: Historische Momente nennt's die Menge,
by Christian Morgenstern

Historische Momente nennt's die Menge,
wenn über schwärzlichem Gedränge
ein toter Papst die Hände hält ...
Als ob man sie nicht besser kennte,
die wirklichen »historischen Momente«!
Doch haben sie noch ganz die Liebe
der Weiblein und der Taschendiebe.
Welch glänzender Theatercoup!
Man hat doch ein Billett dazu?

Meter: iambic
XLV. V Tvém příchodu!
by Xaver Dvořák

Ach, po Tvém příchodu, ať v hrůze, toužím,
svých dnů běh modlitbou svou neprodloužím;
ať hříchů prach leh’ těžce na list květů,
jež rostly na záhonech mého života,
žeň chudá pro soud se Tvých božských retů.
Mé duše křídla volna jsou, pout tíže
juž spadla s nich, jež k zemi všecko víže,
s mých zraků osleplých tmy děsná clona;
já prohlédl v Tvých zázrak bílých Měst,
svou rozkoší svět už mne nepřekoná.
Na zašlé sny juž bez lítosti shlédám,
jich kalich ke zprahlým rtům nepozvedám,
a za hrob nachýlen v ty dálky věčna
zrak třeštím vytržením – po cestě,
jíž blížíš se v Své slávě z Nekonečna.
Tvých skvoucích vojů pochod triumfálný
prach sluncí zlatý zvířil v oblak valný,
v něm zahalen jdeš vítěz v zlatohlavu
tou cestou milionů věků všech,
jež zašly a jež přijdou ještě v davu.
Blesk, v ohnivém Ty spěješ voze prudce,
královské žezlo v probodené ruce,
jdeš na žeň svou a svou jdeš na vinici,
úrodu svoji sebrat srpy žhavými
a plevu její pálit na hranici.
Čím bude, srdce moje nechvěje se,
Tvůj ortel jak meč ostrý klidně snese,
neb touha duše bude nasycena:
ať slovem Tvým v hloub pekla prokleta,
Tvým pohledem však z muky vykoupena.

Meter: iambic
TA JEJÍ
by Josef Holý

Miloval jsem krásné děvčátko,
ze všech nejdrobnější ptačátko.
V adamovském lese zpívalo,
sivé oči k nebi zdvihalo.
– Nenes ty je, milá, od země,
nedívej se k nebi, máš tu mě.
– Na té hoře jedle spadaná,
zavírá se nebe nad náma.
Na té hoře mraky, holý les,
všecko, hochu, marno, už jen dnes.
Už jen jedna hvězda prosvitá,
to ta naše radost zabitá.
Šíroširé lesy, jedlino,
srdce se nám na dvě zlomilo.
Kameny dva sjely do řeky,
zkrvavělé, mrtvé na věky.

Meter: trochaic
1L: Rühmt immer eure große Stadt
by Johann Martin Miller

Rühmt immer eure große Stadt
Und laßt ihr Lob erschallen!
Mein liebes kleines Dörfchen hat
Mir dennoch mehr gefallen.
Hier muß ich ganze Tage lang
Im öden Zimmer sitzen,
Dort konnt' ich frei und ohne Zwang
Die schönen Tage nützen.
Am frühen Morgen konnt' ich gleich
In meinen Garten hüpfen
Und nach den Vögeln im Gesträuch,
Ihr Nest zu finden, schlüpfen.
Wenn ich ein Röschen offen sah,
Wie pflegt' ich dann zu springen,
Um es mit Freuden der Mama
Zum Morgengruß zu bringen!
Sie nahm es freundlich, küßte mich
Für meine kleine Mühe
Und sah mich an und freute sich,
Daß ich nicht minder blühe.
Da ging ich immer Hand in Hand
Mit unsers Pachters Käthchen,
Ihr gleicht im ganzen weiten Land
Und in der Stadt kein Mädchen.
Schön, wie ein Maientag, war sie,
Geschäftig, wie ein Bienchen,
Und speiste alle Morgen früh
Im Hühnerhof die Hühnchen.
Da sah ich allemal hinab.
Oft dünkt' ich mich verborgen,
Sie aber sah mich doch, und gab
Mir freundlich guten Morgen.
Ein Lämmchen, weißer noch als Schnee,
Folgt' ihr am roten Bändchen,
Wohin sie ging, und aß den Klee
Aus ihren weißen Händchen.
Die Blumen wuchsen schöner, die
Mir unser Gärtner schenkte,
Wenn das geliebte Mädchen sie
Mit klarem Wasser tränkte.
Ans kleine Schmerlenufer ging
Sie oft mit mir zum Fischen,
Und ließ, wenn ich ein Fischchen fing,
Mitleidig es entwischen.
Da zürnt' ich manchesmal mit ihr,
Doch war es bald vorüber,
Und nach dem Schmollen hatten wir
Einander desto lieber.
O dürft' ich, liebes Dörfchen, dich
Nur einmal wieder sehen,
Gewiß, die Städter sollten mich
Sobald nicht wieder sehen!

Meter: iambic
El mandato
by Joaquín Arcadio Pagaza

De Jonatás, su amigo y su delicia,
y de Sául, contrario, crudo el sino
al par lloró David (El amor fino
lleva siempre un resabio de injusticia )
Y de Judas midiendo la malicia
e ingratitud el Redentor divino
y de Juan el afecto peregrino,
a entrambos lava, obsequia y acaricia
Lleva a su plato, aquel la mano impura;
y aqueste aviva su amorosa llama
libando de su pecho la dulzura.
Amable a entrambos sus amigos llama
al que dañarle pérfido procura,
y al que leal le sigue y tierno le ama.

Meter: iambic
Penelope
by Heinrich Christian Boie

Die List Penelopens des frommen Weibchens lebe!
Um ihre Tugend her zog sie ein Schutzgewebe;
Doch das was sie bei Tage gut gemacht,
Verdarb sie wieder bei der Nacht.

Meter: iambic
1L: Mir sagt Pseudo halb sich zu, einem andren auch so viel,
by Friedrich von Logau

Mir sagt Pseudo halb sich zu, einem andren auch so viel,
Und das Hertze hält er ihm; nem ihn gar, wer immer wil!

Meter: polymetric
1L: Gesundheit nehm' ich mit aus diesem Bade,
by Gustav Schwab

Gesundheit nehm' ich mit aus diesem Bade,
Heil, das nicht blos dem Leibe widerfuhr,
Nein, auch mein Sinn, dem sie des Lebens Spur
Tief eingedrückt, ist wieder hell und grade.
Die Liebe, die mich auf dem Jünglingspfade
Gehütet, war nicht eitle Täuschung nur,
Der Hoffnung Grün ward ewiger Azur,
Der wölbt sich über uns als Schirm der Gnade.
Das Kind, das unter diesem Himmel ruht,
Hat Ohr und Wort in meiner Phantasie,
Die Mutter, die es trägt, hat Jugendschöne.
Ein duft'ger Vollmondschein verschwindet nie,
Wallt um das holde Paar wie Silberflut,
Und leise flötend klingen Liedestöne.

Meter: iambic
ÓDA IDEÁLNÍ.
by Alois Věkoslav Haber

Hle! Bída kráčí veliká a slavná,
zkrvavený cár ji co purpur kryje.
Z její ňader vyhublých a svislých
žár tryská příštích století.
Své ruce vztahuje k nám kostnaté
a skřekem děsným hlásá dějiny.
Svých hrdin ssaje krev.
Zrak ztřeštěný a lebi rozbitou,
vlas krví zpečený a ztuhlé rty.
Je nestoudná, jak nevěstka,
smrtelnou nahotu staví na odiv,
na těle špína, v cárech kal,
beze cti, poslední trhá cár.
Ó! Bído, přijď! Z Tvých ztuhlých rtů chci polibek,
z Tvých ňader chci já moudrost píti,
ó přijď – jen přijď!
V Tvém děsném oka pohledu
plá velká pravda, kterou tuším,
z Tvé lebi rozbité se lije život,
v Tvém lůně vyprahlém tam vzniká život,
Ty dáváš život velikým, jsi matkou geniů,
já prahnu touhou po Tvém klíně,
v němž chtěl bych navždy spočinout!
Ty’s pravá myšlenka – ó pojď, jen pojď,
Ty’s smělá, ze Tvé ruky vzejde čin!
Jsi velikou, má Bído!

Meter: iambic
BALLADA KE CHVÁLE JAROSLAVA VRCHLICKÉHO
by Jaroslav Kvapil

Při písni i při poháru,
v záři snů i v bouři let,
v stálém vzletu, v stálém jaru
prožil let už čtyřicet.
Rci mu, že jsi zazněla
bujně jako radost naše,
ballado má veselá,
k jeho poctě u Tomáše!
U Tomáše v pivovaru,
jak jen večer k zemi slét’,
chystá se dnes k jeho zdaru
slovo s barvou v závod hned.
Mnoho hluku nadělá,
v smrti ještě vtipy páše
ballada má veselá
k jeho poctě u Tomáše.
Jeho srdce dál však v žáru
bude plát a bude pět’,
filistrům všem bude k zmaru
vonět jeho duše květ.
Nezestárne docela,
smrt se před ním skloní plaše,
ballada jak veselá
k jeho poctě u Tomáše.
Se smíchem, ač nesmělá,
letí, mistře, v srdce vaše
ballada ta veselá
k vaší poctě od Tomáše!

Meter: trochaic
1L: Es liegt voll seichter Logik
by Ada Christen

Es liegt voll seichter Logik
Dein Brief in meinen Händen;
Du meinst, was einen Anfang gehabt,
Das müss' auch wieder enden.
Ich kann mit solcher Weisheit
Mich heute nimmer raufen;
Doch meine beste Logik wär',
Mir einen Strick zu kaufen.

Meter: iambic
Der Büchersaal
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

Um seinen Büchersaal zu sehn,
Besuchten wir den Herrn von Zahren,
Allein er ließ uns wieder gehn,
Vermuthlich, weil wir keine Motten waren.

Meter: iambic
PÍSEŇ HORY
by Viktor Dyk

Pokorné doly, chladné hory lysé,
lhostejné příliš k záhadám.
Vždy mlhy jdou, vždy o mne roztříští se.
O milost nežádám.
Obzory dálné, chaty, města, vísky.
Žal, radost, psota, hřích a ctnost.
Zafičí vítr. Propastí kraj blízký.
Neprosím o milost.
Na horských hřbetech pouze kleč je doma,
na horských výších kleč je bezpečím.
Zřím léta v propast. Cosi svůdného má.
Jdi, bouře! Neklečím.
A přes tu propast kdyby bylo mostů,
já nechci přejíti.
Svým smutkem rostu, křivdou více rostu.
Chraňte se křivditi!
A tak chci čelit jarům jako zimám,
klid ve svém pohledu.
Mám život rád, však nízkost nepřijímám.
Dovýše! Kupředu!
A tak chci čelit klamům všem a zradám.
Propasti čekám květ.
Mám život rád, však jemu nepropadám.
Bouří a mlhou v svět!
A nebojácný hledím v šerou průrvu.
Nechť chmurné květy dá mi příkrý sráz!
A nedá-li je, oblakům je urvu.
– Posléze dá je mráz! –

Meter: iambic
Těžké vybrání.1)
by Josef Jungmann

Dívky dvě můj život sladiť volí,
Popohnulo jich mé vzdychání,
Sladké, však jak těžké vybrání!
Obou nelze, jednu vzíti bolí.
Rusá, jako zlatá síje v rolí,
Lila jemně hoří k líbání;
Prudkým hřeje ohněm k kochání
Pěkná, živá, černooká Lolí.
Zvolím prudkou lásku Lolinu,
Čili jemný oheň modrých očí?
Prudkýmť se i jemným rozplynu.
Slepě, vztáhna ruce, když mne zočí,
Která dříve k horkým prsům skočí,
K prsům horkým slepě přivinu.

Meter: trochaic
305. Na ožralce.
by Matěj Josef Sychra

Kořen tvého živobytí
Zdá se převyprahlý býti;
Nebo bez přestání
Žádá zalévání.

Meter: trochaic
Lásce.
by Rudolf Richard Hofmeister

Památko svatá, jitřenko mládí,
poklade tajný v hlubinách duše,
pomněnko samot, kam mír se svádí,
naději dlící i ve předtuše.
Známkou jsi spásy, křížem mé víry,
odměnou běd a cílem mé snahy,
lunou mi pláš, kdy kraj se stměl širý,
v úpalu vášní srdci dáš vláhy.
Plamenem tichým dojemné touhy
nítíš mi hvězdu ve snivé dumě
a peruť tvoje polibek dlouhý
vtiská mé duši vášnivě, šumně...
Odleskem ráje záříš mi v oku,
nevyplněným snem mého Boha,
nadšena tebou, v ducha hluboku
paprskem tryskla myšlénka mnohá...
V příboji záhad, ve bouři ducha,
majákem svítíš v okean temna,
i v tísni hrozné srdcem mým buchá
naději vstříc tvá moc přetajemná...
Líbán tvou září, sledním tvým bleskem,
zemřít chci klidně na chudém rovu
a ty pak zaplaň nádherným leskem –
zásvitem spásy všem lidem znovu.

Meter: polymetric
11.
by Friedrich von Bodenstedt

Wohl weiß ich einen Kranz zu winden
Aus Blumen, die ich selbst gepflückt –
Wohl auch das rechte Wort zu finden,
Ob ich betrübt bin, ob beglückt.
Solang' ich meiner Sinne Meister,
Solang' ich weiß, was mir gefällt,
Gehorchen dienstbar mir die Geister
Der Blumen- und der Feenwelt.
Doch in der heil'gen Glut des Kusses,
Im Wunderleuchten des Geschicks,
Im Augenblick des Vollgenusses,
Im Vollgenuß des Augenblicks:
Da fehlen mir zum Lied die Töne,
Gleichwie der Nachtigall der Schlag,
Weil wohl der Mensch das höchste Schöne
Genießen, doch nicht singen mag.
Wer kann die helle Sonne malen
In höchster Glut, im Mittagslicht?
Wer nur sie sehn mit ihren Strahlen
Von Angesicht zu Angesicht?

Meter: iambic
10. Lied vom Kriege
by Johann Gottfried Herder

Schon erscholl die Post des Krieges,
Schon erging der Ruf der Feindschaft,
»wer von uns geht nun zum Kriege?
Jüngster Bruder, gröster Bruder!
Die höchsten Hüte, die schönsten Pferde,
Die stolzesten Pferde, die deutschesten Sättel! –«
Eilig rüstet' ich den Bruder,
Rüstet' ihn und unterwies ihn:
Lieber Bruder, guter Bruder,
Reit' nicht vorwärts, bleib' nicht rückwärts,
Denn der Feind erschlägt die ersten,
Und der Feind erschlägt die letzten.
Dreh' dich mitten in den Krieg hin,
Halt dich nah am Fahnenträger,
Denn die Mitte kommt nach Hause.
Bruder kam zurück nach Hause
Ging vor seines Vaters Thür:
»vater, komm, erkenn den Sohn!«
Vater kam und kannt ihn nicht.
Ging vor seiner Mutter Thür:
»mutter, komm, erkenn den Sohn!«
Mutter kam, erkannt ihn nicht.
Ging vor seines Bruders Thür:
»bruder, komm, erkenn den Bruder!«
Bruder kam, erkannt ihn nicht.
Ging vor seiner Schwester Thür;
»schwester, komm, erkenn den Bruder!«
Schwester kam, erkannt den Bruder –
Woran kannt ich meinen Bruder?
Kannt ihn an den kurzen Kleidern,
Kannt ihn an dem niedern Mantel,
»lieber Bruder, guter Bruder,
Sag', erzähle mir vom Kriege!
Sprich, wie lebt man in dem Kriege?
Ist im Kriege auch das Weib lieb?
Lieb das Weib, die Gattin theuer?«
»liebe Schwester, kleine Schwester!
Zieh mir aus die staubgen Kleider,
Wisch mir ab den blutgen Degen,
Dann erzähl ich dir vom Kriege.
Nein im Krieg ist nicht das Weib lieb,
Nicht das Weib, die Gattin theuer!
Lieb im Krieg ist blanker Degen,
Lieb im Krieg' ein wackres Pferd,
Das den Mann vom Kriege rettet.
Lieb, zu wechseln Feindes Degen,
Das Gewehr aus Feindes Hand.«

Meter: trochaic
De la timidez natural a los hombres
by José Cadalso

¡A cuánto susto el cielo te condena,
oh género mortal, flaco y cuitado!
Se espantan unos en el mar salado
y tiembla otros cuando Jove truena.
Otros si el eco del león resuena,
otros cuando el magnate está irritado,
otros cuando en la cárcel han pasado
días y noches tristes con cadena
Yo sólo discurrí no temblaría
al trueno, ni al león, ni al poderoso,
ni a la prisión, ni a todo el orbe entero
Mas se engañó mi débil fantasía:
el rostro de mi Filis desdeñoso
me cubre de terror, temblando muero

Meter: iambic
Jen vzpomínku!
by Jaroslav Vrchlický

Jen vzpomínku mám pro tě dnes,
jen vzpomínku! leč tichou tak a vonnou,
jak z jara v dřímající les
bych zadíval se zlaté páry clonou;
tam zpívá pták – mé srdce jeden ples,
tam v rose květ – mé oči v slzách tonou.
Vše o tobě mi dává zvěst:
v azuru skřivan, v trávě zvonek bílý,
a jestli duch můj motýl jest,
pel jeho křídel je tvůj úsměv milý.
Má píseň k tobě volá: „Dcero hvězd!“
však srdce šeptá: „Dítě mé!“ v též chvíli!

Meter: iambic
- LVI -
by Fcode Borja

Es piedad, es razón, es dicha, es hado,
esto que llama término la suerte?
La vida ofensa, la esperanza muerte,
de todos, siendo el último cuidado.
Es piedad; porque alivia al fatigado,
es razón; porque vence armada, y fuerte,
es dicha; que encamina a que se acierte,
es hado; ni vencido, ni obligado.
Si es tanto bien, no llore las ruinas,
más nobles, que el honor del edificio,
quien le vio más luciente, y más seguro.
Pues libre de las ondas peregrinas
es hoy a su quietud firme, y propicio,
lo que amenaza fue, piadoso muro.

Meter: iambic
- 93 - A San Roque
by Lope de Vega

Jaque de aquí con este santo Roque,
peste cruel, que quiere Dios que aplaque
este bordón con su divino jaque
todo peligro que a los hombre toque;
y que las piezas del contrario apoque,
y el alma dama en el postrero escaque,
libre de tretas y peligros, saque
cualquiera que su nombre santo invoque.
Procura el negro alfil que el hombre peque,
y con sus tretas ya le pone a pique,
porque de la piedad la oliva saque.
Mas Roque hace que el bordón se aplique
a la espada de Dios, y el rigor trueque,
y que su cruz a Cristo signifique.

Meter: iambic
DOLOROSA (I.)
by Jaroslav Vrchlický

Ve starém parku ležím v husté trávě
a dívám se, jak vítr květy čeří,
jak modrý zvonek sklání se k mé hlavě.
Za mnou se pestrá tíseň stromů šeří,
a v jejich tmě, nad zpustlý fontán schýlen,
se bělá z dálky starý, mračný Sylén.
Čas nevděčný, jenž zachvátí i bohy,
mu vráskou tvář a mechem posil nohy.
Teď ve tmě olší v smutném snění stojí,
jak upomínka lásky v duši mojí. –
A ležím v trávě... myslím, dlouhé věky
jak strmí k nebi stromy v stejné kráse,
chlad jejich milý, mech pod nimi měkký
a listí jejich stejně zelená se,
stín se světlem v jich loubí stejně splývá,
a ve korunách hnízd jim neubývá.
A co tak myslím, deštěm příval květů
na horké moje čelo jasmín hází,
a mně se zdá, že náhle Sylén ožil
a pomalu na sinavý mech retů
svou nalomenou flétnu tiše vložil –
ba píská juž... ó jak mne zvuk ten mrazí!
Nač píská jen? Chce písní laškující
zas nymfy lákat v tanec při měsíci?
A jasmínu keř, dechem větru schýlen,
jak novým proudem květů skráň mou chladí,
tu poznávám, že já jsem tento Sylén,
jenž zabrav se do upomínek mládí,
chce touto písní v srdce rozvaliny
své mrtvé lásky shaslé volat stíny...
Nuž tedy v rej! zde hovím sobě v trávě,
za mnou se šeří tíseň stromů pestrá
a modrý zvonek, skloněn k mojí hlavě,
o lásce zlaté sny mně vypravuje,
a upomínka, bolestí mých sestra,
po vlnách snů jak sněžná labuť pluje!

Meter: iambic
A una señorita con motivo de haber entrado en religión
by Rafael María Baralt

En la cándida frente el sacro velo
muestras como señal de la victoria
que sobre el mundo y su falaz memoria
consiguió tu virtud, hija del cielo
Así burlaste mi amoroso anhelo
palma inmortal labrándote de gloria;
cuando, ausente de ti, será mi
                     historia
llamarte en vano y sin cesar con duelo
¡Espíritu feliz! de la clausura
del cuerpo desatado, alegre, altivo,
libre de tu prisión miras la altura;
Mientras con mi pasión el alma
                     enclavo
en este oscuro suelo, donde vivo
del ya imposible amor mísero esclavo

Meter: iambic
Worte
by Kurt Tucholsky

»so zum Beispiel diese Balten.
Deutsch der Adel, deutsch das Land.
Also laßt uns sie behalten,
Stammesbrüder, Hand in Hand.
Denn es muß an deutschem Wesen
einmal noch die Welt genesen.
Deutsch sei Eskimo und Mohr!«
Goldene Worte, Herr Pastor.
»mann und Weib sind nur zwei Äste,
Äste von demselben Baum.
Zweiheit ist für sie das beste:
gleicher Schlaf und gleicher Traum.
Wenn sie auch zerrissen wandern,
sie zu Hause, er in Flandern –
Halt ihn fest, der dich erkor!«
Goldene Worte, Herr Pastor.
»friede! Friede sei auf Erden!
Sieh, auch drüben schießt ein Christ.
Zwar, man wird schon selig werden,
wenn man nur gehorsam ist.
Christi Worte gelten immer,
selbst in Blut und Schmerzgewimmer,
gelten bis zum Himmelstor!«
Goldene Worte – goldene Worte . . .
Und die Taten, Herr Pastor?

Meter: trochaic
Svým snům.
by Jaroslav Vrchlický

Bojím se o vás, moji snové zlatí,
jak nejdražšímu měl bych s bohem dáti,
v hrob svého štěstí hodit hrstku hlíny
a v sklonu žití začít život jiný.
Bojím se o vás, vy jste květy bílé,
jež mojí lásky vzrostly na mohyle,
dech vůně vaší – to má duše mladá,
a rosa – slza, jež se v oko vkrádá.
Bojím se o vás, plaché holubice,
že nad můj krb se nesletnete více,
že z ruky mé, když půlnoc zemi skryje,
brát nebudete zrnka poesie.
Vy nevíte, jak bojím se té ztráty,
bych měl vám s křídel setříti pel zlatý,
že znaveny z mé duše suchoparu
vy prchly byste k šťastnějšímu jaru.
Kdo vystříbří pak jizbu moji chudou?
Čí úsměvy mne z rána vítat budou?
Kdo ve dny dětství zkolébá mne znova,
když ne váš let a peruť andělova?
Ó zůstaňte juž se mnou život celý!
vy s písní skřivánka, vy s medem včely,
vy s lístky růže, vy s pohádkou dětí,
vy s luny svitem i s olivy snětí!
Ať neskloním víc hlavu k srdci ženy,
ať životem jdu k smrti opuštěný,
ať věnců mojich květy bouře sklátí! –
Jen vy zůstaňte, moji snové zlatí!

Meter: iambic
Parole.
by Joseph von Eichendorff

Da sprangen vom Fels die Quellen,
Da flogen die Vöglein in's Thal.
„und wo ihr ihn trefft, ihr Gesellen,
Grüßt mir ihn tausendmal!“

Meter: iambic
1L: Du schöner Garten du, wo blühend, in Alleen
by Nicolaus Götz

Du schöner Garten du, wo blühend, in Alleen
Viel Pomeranzenbäume stehen;
Wo holde Rosenbüsch' und Hayne von Jasmin
Den artigsten Pallast, den je die Welt gesehen,
Mit grüner Dunkelheit umziehn:
Du bist kein Garten nicht; du bist, durch's ganze Jahr,
Zu deines Stifters Ruhm ein duftender Altar.
Hundert reizende Najaden
Schleichen oft, vernarrt in dich,
Aus den Felsen und Kaskaden,
Und hüpfen, dich zu sehn, phantastisch über sich
Und preisen dich und

Meter: iambic
- XXI - A Filis habiéndose quebrado el espejo
by Lope de Zarate

Quebrase el consultor de tu hermosura;
porque no le quedó que ver con verte,
ni más felicidad que obedecerte;
ay del que no la alcanza, y la procura.
Que vida, Filis, estará segura
del golpe vivo de tu vista fuerte,
si el intérprete claro que te advierte
con tu forma, de ti, no se asegura.
Aun puedes más, que matas con los ojos;
que alcanzan a ti misma los desdenes,
dando a quien te retrata sentimiento.
Suelen templarse en el cristal enojos,
y tú le despedazas; porque tienes
natural, por lo dulce, más violento.

Meter: iambic
29. Der unschuldige Graf von Strafford vor Gericht
by Christian Wernicke

Als
Einst in das
Um hier, von der Gemein' ein
Worauf ein Frevler rief den Grafen zu entehren:
Nicht: sagt' er Augenblicks mit freyem Angesicht,
So hoff' ich man werd' auch von

Meter: iambic
Die Stadt
by Alfred Lichtenstein

Ein weißer Vogel ist der große Himmel.
Hart unter ihn geduckt stiert eine Stadt.
Die Häuser sind halbtote alte Leute.
Griesgrämig glotzt ein dünner Droschkenschimmel.
Und Winde, magre Hunde, rennen matt.
An scharfen Ecken quietschen ihre Häute.
In einer Straße stöhnt ein Irrer: Du, ach, du –
Wenn ich dich endlich, o Geliebte, fände ...
Ein Haufen um ihn staunt und grinst voll Spott.
Drei kleine Menschen spielen Blindekuh –
Auf alles legt die grauen Puderhände
Der Nachmittag, ein sanft verweinter Gott.

Meter: iambic