PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
K svatbě prince Jáchyma
by Karel Horký

Vynořit se z prachu, z kouře bomb,
vyškrábat se z krve, z hekatomb,
kráčet přes hnáty a přes lebky,
přes rozbité hračky, kolébky,
nevidět nic nežli zdechliny,
střepy z hodin, škvarky z peřiny,
ukazovat bledé nevěstě
třísky z ptačích budek na cestě,
otírat ji cípem šátečku,
mozek když jí stříkne na vlečku,
upozorňovat ji: „Napravo!
zde to hnije, zde je nezdravo!“
Upozorňovat ji: „Nalevo!
zde se vrány perou o střevo!“,
přeskakovat otevřený hrob,
který měří dva tisíce stop,
vidět mrtvoly pluk na pluku,
černý flor si nedat na ruku,
otcem dát si moudře vyložit,
smutek že lze vždycky odložit,
po tetě jej přesně donosit,
po hekatombách ho nenosit,
v plánu svatebním nic neměnit,
jedenáctého se oženit,
nezastavit se, jít pořád dál,
aby pastor dlouho nečekal,
do kostela pevně vykročit,
knírek vzhůru sobě zatočit,
dát si zpívat a hrát varhany,
za hosty mít vrány, havrany,
klekátkem mít přeražený strom,
za družbu mít strašidlo Mort-Homme,*
otcem, matkou dát se obejmout,
sejmout čapku, šťasten pokleknout,
slavit sňatek, dát si požehnat,
myslit na noc, rozkochat se, vzplát – –
Hohenzollerne, toť hrdinství!
Je však svatba, končme vesele.
Buďte šťastni, novomanželé!

Meter: trochaic
Versus Memoriales
by Johann Wolfgang Goethe

Invocavit wir rufen laut,
Reminiscere o wär ich Braut!
Die Oculi gehn hin und her;
Laetare drüber nicht so sehr.
O Judica uns nicht so streng!
Palmarum streuen wir die Meng.
Auf Ostereier freun sich hie
Viel Quasi modo geniti.
Misericordias brauchen wir all,
Jubilate ist ein seltner Fall.
Cantate freut der Menschen Sinn,
Rogate bringt nicht viel Gewinn.
Exaudi uns zu dieser Frist,
Spiritus, der du der letzte bist.

Meter: iambic
Upomínka.
by Alois Škampa

Milovali jsme se
jak dva ptáci v lese,
když k nim přijde jaro nové –
jak dva zlatí motýlkové
na kvetoucím vřese!
Jak zpěv sedmihláska
byla naše láska –
teď, kdy žár už v hrudi stajen,
duši po ní zůstala jen
krásná, milá zkázka!
Jenom krásná báje
ztraceného máje –
ale ta až na dno hlubin
jako drahý, skvoucí rubín
pevně složená je!

Meter: trochaic
Im Winter
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Wohl ist der Winter die schlimmste Zeit:
Der Frühling, er ist so weit, so weit!
Von Grünen und Blühen keine Spur,
Am Fenster gefrorene Blumen nur.
Und dennoch tröst' ich mich: mir blüht
Ein ewiger Frühling im Gemüth.
Ich kann in Gedanken dem Winter entschweben
Und trotz dem Winter im Frühling leben.

Meter: iambic
- 4 - A una tabla de Susana, en cuya figura se hizo retratar una dama
by Lope de Vega

Tú que la tabla de Susana miras,
si del retrato la verdad ignoras,
la historia santa justamente adoras,
la retratada justamente admiras.
Mas tú, que de los viejos te retiras,
¿qué fuerza temes? ¿qué violencia lloras?
pues vives tan segura a todas horas
de fuerzas, testimonios y mentiras.
Dos esta tabla juntos manifiesta,
el de Susana honor del matrimonio,
que la afición decrépita contrasta.
Y el tuyo, Fabia, en vida tan compuesta,
que para levantarte un testimonio
es necesario que te llamen casta.

Meter: iambic
35.
by Friedrich Rückert

Du kannst in der Natur nicht ein Gebilde streichen,
Und siehst Zusammenhang in allen ihren Reichen,
Vom Stein zur Pflanze, von der Pflanze bis zum Thier,
Und von dem Thier hinan, o stolzer Mensch, zu dir.
Du siehst das Höhere vom Niederen getragen;
Nimm dis, und jenem ziehst du weg die Unterlagen.
Warum denn irrt es dich, daß in des Geistes Reich
Vorstellungsweisen auch nicht sind an Höhe gleich?
Du selber hast dich noch zur höchsten nicht erhoben,
Wenn du nicht einsiehst, daß Gott auch die niedern loben.

Meter: iambic
Canción de la humana esperanza
by María Alicia Domínguez

No todo está perdido, pues nos
                     queda
la luz de este crepúsculo morado,
el viento de la tarde en el sembrado,
algún racimo , el sol tras la arboleda
Somos felices mientras que se
                     pueda
mirar el fuego vivo de un dorado
mundo sobre las sombras derramado
No todo está perdido; algo nos queda
Verdad que no oficiamos en el ara
del templo idealizado aquella cara
religión que en silencio es nuestra y arde
No es la tierra lugar propicio al vuelo
Pero, ¡cómo nos va llevando al
                     cielo
este lento morirnos tarde a tarde!

Meter: iambic
- I -
by Luis Barahona de Soto

Genil, que ves la sombra en tu corriente,
que amor llenó de glorias y despojos
la lumbre digo de los claros ojos,
que sombra en tanta luz no se consiente;
en beneficio del amigo ausente
revuelve de tus riendas los manojos,
con nuevas de mis lástimas y enojos,
adonde es mi levante y tu poniente;
y al tiempo que el sereno
                  rostro veas
de aquellos ojos verse entre tus ondas,
dirásle: "Ingrato corazón, venciste
Venciste, no me huyas ni te escondas:
alégrate, pues sé que lo deseas;
que muerto es ya el que tanto aborreciste.

Meter: iambic
242. An Verschiedene
by Abraham Gotthelf Kästner

Ob G** zu Folge
Die beste Welt mit Recht verflucht,
Das ist noch unentschieden.
Doch ist er, seit ihn R**'s Hand
Mit Frau und Pastorat verband,
Mit
Ob
So klein ist, als ihn H** macht,
Das laß ich unentschieden.
Doch spräche Leibnitz irgendwo:
Der Heber fließt im Vacuo,
Wär' H** es zufrieden.
Längst foderte wohl
Was man ihm jetzo erst gewährt:
Das laß ich unentschieden.
Daß man es gleichwohl spät erfand,
Und ihn nicht hin ans Meer
Das sind wir wohl zufrieden.
Ob D** die Woche sechsmal flucht,
Daß ihn der Bursch zu früh besucht,
Das laß ich unentschieden.
Um vier Uhr Sonntags aufzustehn,
Mit Schönen auf das Land zu gehn,
Das ist er wohl zufrieden.

Meter: iambic
10.
by Emanuel Geibel

Komm herein, o Nacht, und kühle
Diese Gluten, diesen Schmerz!
Aus dem Wirrsal der Gefühle
Wie errett' ich nur mein Herz!
Wo wir einst so glücklich waren,
Hab' ich wieder sie gesehn,
Und aufs neue, wie vor Jahren,
Ist's um meine Ruh' geschehn.
Lodernd aus der Asche steigen
Flammen, die jetzt Frevel sind;
Denn sie ist nicht mehr ihr eigen,
Ach, und ist so hold und – blind.
Weil an ihrer Reinheit Blüte
Nie ein trüber Hauch gerührt,
Ahnt sie nicht in ihrer Güte,
Welchen Brand sie lächelnd schürt.
Harmlos zeigt sie, kindlich offen,
Sich beglückt, wenn ich erschien –
Aber ich, ins Herz getroffen,
Ach, was kann ich tun als fliehn!

Meter: trochaic
- XXII -
by Argensola

Fili, en tus ojos mi atención respeta
(antes adora) aquellos altos fines,
que, ya su vaga luz tiendas o inclines,
muestran furor de indignación secreta.
Así el tirano en pálido cometa,
que horrendo vibra prodigiosas crines,
donde rayan sus lúcidos confines,
amenazas y estragos interpreta.
Mas pues ya la piedad vence al destino,
y el mismo horror en la severa lumbre
descubre al justo ostentación propicia,
anúncienos tu rostro mansedumbre;
que nunca por benigna la justicia
se contrapuso al disponer divino.

Meter: iambic
Nach der Beichte
by Paul Heyse

Ich las heut ein Novellchen in der Frühe
Am Tor von Sant' Andrea delle Fratte;
Es stand auf einem dunklen Rosenblatte,
Und zu enträtseln lohnte sich's der Mühe,
Warum von Mutwill' dieses Lärvchen sprühe,
Das eben noch zerknirscht gebeichtet hatte:
Ob es schon neue Sünden sich gestatte,
Ob noch vom schwülen Hauch der alten glühe?
Stark realistisch klang mir manche Stelle;
Die Lippen sprachen von verstohlnen Küssen,
Nur auf der Stirn sah ich ein Wölkchen liegen.
Da brach ein Lächelglanz hervor, so helle,
So süß – im stillen hab' ich seufzen müssen.
Den Schluß vermut' ich nur: daß sie sich kriegen.

Meter: iambic
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wer sieget/ wann nicht GOtt das Glücke selber giebet?
Wer lieget/ wann nicht GOtt die Rache selber übet?

Meter: iambic
Hafery.*)
by Jan Evangelista Nečas

O Radhošť dva velmoži se dělí,
jim tam patří řetěz horstva celý,
rozložený v dálku nedohlednou. – –
Na potulkách zastal jsem tam jednou
starušku, jež s dětmi od své dcery,
vyšla sobě na vrch na hafery.
(Jsou tam velké, že až podiv budí;
dobře o nich vědí lidé chudí.)
Spatřivši mne pozdravení dala,
„Nekoupíte haferů?“ – se ptala –
„Mohli byste! Nějak se vám udá!
Vy jste pán, já chamradina chudá!“
Okamžitě úmluva se stala.
Staruška mně kornout nasypala.
„Budete jich za krejcar míť dosti?“
„„Ještě za pět! Pozvu na ně hosti! –
Kolik pak let, staruško, již máte?
Už dost mnoho. Co?““
„Dá-li Pán Bůh ještě pětadvacet
budu míti sto!“

Meter: trochaic
NA JAŘE.
by Josef Cemper

Venku je jaro, slečno Kláro!
Nás ovšem to již nevzruší,
my vyhneme se úzkostlivě
aleji starých moruší.
Eh, přec jen časem vzpomeneme
na krásný lásky naší čas,
v srdci se tiché přání ozve
v tu alej navrátit se zas...
A půjdem oba... Setkáme se,
krok zastavíme pojednou,
a naše líce zčervenalé
v tu chvíli rázem poblednou.
U nohou našich zaharaší
z podzimu v stezce zbylý list,
z přivřených víček náhle vzplane
vzájemná, hořká nenávist...
Půjdeme dále bez pozdravu,
hlavy se marně otočí,
a ještě jednou nenávistně
si pohlédneme do očí.

Meter: iambic
Poslední láska Dona Juana. (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

„Nic to, hochu, platno není.
Neslyšíš zas nové hřmění,
ořů dept a mečů znění?
Jsou nám v patách! Zazvoň již
Dosti pro dnešek mám seče,
nemám přílby, nemám meče,
krev z tvé rány zdrojem teče,
za uši si toto vpiš:
Kde jsi nesil, nechtěj žíti!
Mně však musí z cesty jíti,
ať to ďábel je neb kříž!“

Meter: trochaic
Karafiát červený.
by Beneš Metod Kulda

Co ten krásný karafiát rudý,
jejž má v úctě bohatec a chudý,
zavinil, že značiti má bludy?
Spanilý děv něžných znaku tichý,
zdobíš hruď, v níž bouří hukot lichý,
z něhož proudívá se zápach jíchy.
Zdob a uzdrav hruď, v níž zmatek duní,
proměň zápach hnusu v zdravou vůni,
ať v těch duších spasná pravda trůní.
Chorým lidem hojivou buď mastí,
by se vymkli nepříteli z pasti,
a se zdobou stali České vlasti.
Prolitá-li lidská krev nás spasí,
a nám radostnější zjedná časy?
Kristova Krev zlobu pekla hasí.
Vonný karafiát běloskvělý,
byste se svým rudým spojit měli;
ku radosti mrav jen čistý čelí.
Věř a doufej, Boha nad vše miluj,
k bližnímu se činnou láskou schyluj,
mysl zbožnou nikdy nerozptyluj.
Violu tož přidej přepokorné
víry, hříšnou pýchou neúměrné,
řeči měj i skutky vezdy vzorné.

Meter: trochaic
XIX.
by Gustav Pfleger Moravský

A Zvolský hleděl zlíbiti se děvě,
By v zapomínce city prahnoucí
Se zotavily novým ohěm k zlevě.
Tak náklonnosť svou stále rostoucí
K té milé, zadumané dívce jevě,
Vždy rád i v její společnosti býval;
A v srdci jeho žár se rozehříval,
Jenž dávno zapomněl své první doby.
Ten celý dívky zjev pln tajné zdoby
Se vhrouží v jeho nyní chladší duši,
Že pravé lásky sladký příchod tuší.

Meter: iambic
Grüner Wald im deutschen Lande
by Ludwig Achim von Arnim

Grüner Wald im deutschen Lande
Könnte ich dich wiedersehen,
Wiederfühlen dein kühles Wehen
Ohne Schande.
Rhein, du bringst das Gold im Sande,
Spiegelst Sonne an die Trauben,
Füll' den Becher mit altem Glauben
Bis zum Rande.
Wein, du kühlest mich im Brande,
Wie die feuerrothen Rosen,
Die mit kühlenden Lippen kosen
Meine Schande.
Rosen, die mit kühlem Bande
Hier die heiße Stirne kränzen,
Stächen mich bei den heitern Tänzen
Deutscher Lande.
Deutsches Blut zerreiß die Bande,
Deutsche Berge stehen feste,
Und der Adler entsteigt dem Neste
Ohne Schande.

Meter: trochaic
1L: Auf des eignen Lebens Bahnen
by Emanuel Geibel

Auf des eignen Lebens Bahnen
Schau nur unbestochnen Blicks,
Und die Fäden des Geschicks
Wirst du auch im Weltlauf ahnen.

Meter: trochaic
PANNO VĚRNÁ.
by Karel Dostál-Lutinov

Láska je krásný srdce dar,
leč vzácnější je věrnost.
Co bez věrnosti láska je?
Jen pouhá malichernost.
Jen zaplane a zapadne
jak bludička, jež hasne;
jen věrnost z lásky udělá
slunéčko živné, jasné.
Ty, Panno, Bohu milená
a lidem nad vše drahá,
ty věnčíš lásku věrností,
která až za hrob sahá.
Tys byla Bohu oddána,
když anděl se Ti klonil,
i když Tě zlý král Herodes
s Tvým dítkem v dálku honil.
Tys byla věrna v cizině
a věrna v Nazaretě,
a věrně cestou křížovou
jít s Kristem vidíme tě.
Ó Panno věrná, nauč nás
též věrně sloužit Pánu,
s ním věrně kráčet životem
až po nebeskou bránu!
Při svatém křtu jsem slíbila,
že věrna budu Kristu,
ó přispěj mi, bych duši svou
mu odevzdala čistu.
Ó věrné srdce Marie,
hle, srdéčko ti nesu.
Dej, ať se na to srdce Tvé
kdys přivinout smím v plesu!

Meter: iambic
Los soñadores
by Antonio Sellén

Si un término la vida no tuviera
¿Qué fuera de esos pobres soñadores,
que en vano del placer buscan las flores
y de amor la fantástica quimera?
Que si un hora se ostenta lisonjera
la vida con sus prismas de colores,
es una hora no más y mil dolores
enturbian esa dicha pasajera
Si amor no presta mágica sonrisa
al corazón que desolado gime,
si espléndido horizonte no divisa,
si el férreo brazo del pesar le oprime
y con lento rigor le martiriza...
la tumba, del tormento lo redime.

Meter: iambic
UHNE KDY Z DUŠE?
by Petr Bezruč

Zdá se mi, slyším šumot kol mlýnských,
slyším Tvůj sladký hrdličky hlas:
Uhne kdy z duše ztepilý zjev Tvůj,
tmavé Tvé oči, temný Tvůj vlas?

Meter: polymetric
MIMOCHODEM...
by Emanuel Čenkov

Rád zajdu v místa chrámů chladných svatá,
když toulkou v městě cizím žár mne znaví
jak dnes, kdy vzplála v nebi výheň zlatá,
jež metá na zem suchou prach svůj žhavý.
Tak z nudy, doby skeptické syn pravý,
bych setřel s čela pot jen dotěravý,
v chrám gothický jsem vešel jen tak maně,
kles’ v lavici a opřel hlavu v dlaně.
A v sladké dumě své jsem spatřil u oltáře
jak světlou ruku vztaženou pruh slunné záře,
jež rakve dívky neznámé se dotýkala...
Nad rakví motýl bílý psal své kruhy tiché
i chvěl se k portálu jak volná opět Psyché,
jež zpět se vrací... V koutku stará žena lkala...

Meter: iambic
Das rote Blümlein
by Friederike Kempner

Ein rotes Blümlein auf grüner Au,
Ein kleines Wölkchen an Himmels Blau,
Ein feines Mägdlein im leichten Kahn,
Es eilet, es eilet die Flut hinan.
Das Blümlein zittert auf grüner Au,
Das Wölkchen am Himmel wird schwarz und grau,
Das Mägdlein bebet im leichten Kahn,
Und mächtiger eilet die Flut hinan.
Das Blümlein zerstoben auf grüner Au,
Das Wölkchen verschwunden am himmlischen Blau,
Das Mägdlein versunken im leichten Kahn,
Es steiget die Flut die Höhen hinan.
Was stürmst Du, Flut, den Himmel hinan,
Was willst Du, gräulicher Wassersmann? –
O stolzer Knabe, sei ruhig, sei still,
Dein Spiel und Dein Traum und Dein Lieb ich will! –
Mein Spiel ist hin, und mein Traum ist hin,
Was kömmt Dir, Du törichter Mann, in den Sinn?
Mein Lieb lebt unter der brausenden Flut,
Und nimmer verlischt uns're Liebesglut.
Das rote Blümlein, das war mein Spiel,
Dem Wölkchen am Himmel traut' ich so viel,
Dem Mägdlein folgte mein ganzes Herz,
Durch Hütte und Kerker und Not allerwärts.
Und schlägt die Woge auch über ihm her,
Das Mägdlein erstehet aus Nacht und Meer,
Ich seh' es behalten so wohl auf dem Grund
Als wie es mir nah' vor den Augen stund.

Meter: polymetric
Fresca rosa
by Luis Martín de la Plaza

Reina de esotras flores, fresca rosa,
primero honor de abril y de este prado;
así te privilegie el cierzo helado,
y respete la helada rigurosa;
y así goces, que es más, de la hermosa
palma de mi señora, y su dorado
cabello adornes, y el color rosado
de ver su rostro aumentes vergonzosa;
que me guardes la lágrimas que vierte
en tu pintado seno; y si te toca
a sus labios aquella, a quien adoro,
en tus hojas, mi bien, irá encubierto;
porque si llegan a su dulce boca,
dulces serán las lágrimas que lloro.

Meter: polymetric
- 88 - Pobre y desnuda vas, Filosofía
by Lope de Vega

«Pobre y desnudas vas, Filosofía»,
dijo el Petrarca; luego siempre ha sido,
Fabio, la ciencia, en miserable olvido,
desprecio de la humana monarquía.
Llorad la vuestra, que la inútil mía,
ni aun el nombre merece que ha tenido;
olió, tiempo y estudio habéis perdido:
tales efectos la esperanza cría.
Dicen, cuando en los males no hay mudanza,
que la paciencia es premio de la ciencia;
¿qué hará quien, por ser premio, no la alcanza?
¡Aforismo cruel, cruel sentencia!
Récipe para estíptica esperanza,
ayudas de silencio y de paciencia.

Meter: iambic
8 Jak dobře, že z ráje vyhnal nás
by Jan Neruda

Jak dobře, že z ráje vyhnal nás
kdys všechny ten pánbůh milý!
I žehnáme otcům, praotcům,
že hříchem nás podědili!
Tak vesele se to vandruje,
ve uzlíčku hřích dědičný –
ach bez hříchu by ten květný svět
již zpola tak nebyl sličný!
Ba nebýti jeho, zda zněly by
kdy po stráních jarně zpěvy?
Zda těšil by kdy nás růží květ
a kyproučké panen zjevy?
Zda bychom si někdy výskli tak,
když „ku tanci!“ hudbě kynem,
zda bychom se štěstím chvěli tak,
když děvu si k prsoum vinem?
A ptejme se pánů nebo sluh,
z měst slečinky, dívky veské,
a každý nám chvějně přišeptne,
že hřešit je ach tak hezké!

Meter: polymetric
- 22 - A las fugas de Juana
by Lope de Vega

Como suele correr desnudo atleta
en la arena marcial al palio opuesto,
con la imaginación tocando el puesto,
tal sigue a Dafne el fúlgido planeta.
Quitósele al coturno la soleta,
y viéndose alcanzar, turbo el incesto,
vuelto en laurel su hermoso cuerpo honesto,
corona al capitán, premio al poeta.
Si corres como Dafne, y mis fortunas
corren también a su esperanza vana,
en seguirte anhelantes e importunas,
¿cuándo serás laurel, dulce tirana?
Que no te quiero yo para aceitunas,
sino para mi frente, hermosa Juana.

Meter: iambic
J rdisches
  V ergnügen
 in
  GOTT .
  F ünfter  T heil.
by Barthold Heinrich Brockes

An statt des grossen Gebers Güte und Macht und Weiß-
heit zu entdecken;
An statt, für die empfangnen Güter, erkenntlich froh und
fromm zu seyn;
So schlingen wir, ohn Danck und Anmuth, was uns ge-
schenckt stets hungrig ein,
Weil wir, in unterlassnem Dencken, nicht hören, sehen,
fühlen, schmecken.

Meter: polymetric
I. Vzduch těžký visí nad krajem
by Jaroslav Havlíček

Vzduch těžký visí nad krajem
svíravým smutkem prosycený –
již stichly vzlyky dušené
a přehrály se divé scény,
kadidla vonná uhasla,
dým voskovic již zmizel kdesi –
jenom ten smutek tajemný
pryč z hrobů neprch' v dálné lesy.
Dál se tu plazí po trávě,
kde stíny bledé již se dlouží,
na stromech visí, na křížích
a po pěšinách dál se plouží.
Vlhkotou chladnou ze hrobů,
v nichž hnijí srdce chudých, stoupá,
a jak tu vánek zavane,
se v mlze šedé tiše houpá.

Meter: iambic
Padlým českým dobrovolníkům
by Josef Mach

Vojáci naši v Rusku, ve Francii,
vojáci naši v černé zemi tlící,
co padli jste, když jiní ještě žijí,
co padli jste jak boží bojovníci
za českou věc, poprvé v tři sta letech –
nad hroby vašimi již květ a tráva rostou
a šeptají o nadějích a vznětech,
s nimiž jste šli za povinností prostou:
vlast vysvobodit, z hrobu zvednout znovu...
Tak šli jste, dusíce sny o domovu,
o zpěvu dívčím, květech, o mládí.
Však jméno vaše ve všech příštích dnech
vždy bude žíti, symbol našich Čech,
jež samy sebe nikdy nezradí.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Juan Francisco Andrés

El Monte excelso que la blanca
                     Aurora
con trémulos cambiantes argentaba,
cuya sublime cumbre dibujaba
los dos collados donde Apolo mora;
fúnebre eclipse su esplendor desdora,
tanto que cuantas plantas albergaba
oscura densidad las emboscaba,
hurtando a Febo la porción que ignora;
pero en vano se oponen sombras frías
a empañar de su cima los verdores,
si han de brillar amenas lozanías;
y mal pueden ceder a los horrores,
pues a pesar del tiempo, y de
                  los días
de sus cenizas nacerán las flores

Meter: polymetric
Okolo jezera.
by František Cajthaml-Liberté

Okolo jezera z večera bloudila
rvala si černý vlas, rukama lomila.
K bohu se modlila, o spásu prosila,
květ první lásky své pod srdcem nosila.
Než z mraků měsíček nad jezero vyšel,
cos padlo do vody – nikdo to neslyšel.
A vlny letěly divoce k rákosí –
na břehu nikdo víc nepláče, neprosí...
Na zámku zářily komnaty vesele,
mladý pán v šampaňském utápěl svízele.
A smál se rozkoší u číše pěnící,
jak se kdys pobavil s chudobnou dívčicí...

Meter: dactylic
Jaro a pěvci.
by Rudolf Pokorný

Kolikrát písní zvučelo mi srdce,
kolikrát znova hoře mi je hnětlo,
a vždy jsem vypěl je a hlavu zvedl,
a odmlčev se, děl zas: budiž světlo!
I věřil jsem už skoro v lidské řeči,
že mládí z lásky vypěti se musí,
že květem jara jest jen všecka láska,
že každé srdce v mládí pět jí zkusí.
A věřím dosud v jaro lidských srdcí,
ba věřím víc: že každý pěvec pravý
si jaro v srdci do té smrti střeží,
že snění nejde mu – ni z mrtvé hlavy.

Meter: iambic
Mou duší stále lomcuje
by Jiljí Vratislav Jahn

Mou duší stále lomcuje
po činech prudká touha,
života pravidelný směr
mi kráčí příliš zdlouha,
neb ovšem může století
tak zdary objeviti,
my však teď slepě toneme
v divokém vlnobytí. –
Leč darmo vyrvat vůli svou
chci z úzkých těchto mezí,
v nichž ducha žár a nadšení
jak ve žaláři vězí.
A darmo zvídám, zdali čas
v svém lůně skutky chová,
mně – kynou jenom o nich sny,
O Bože, jenom slova!

Meter: iambic
by Arno Holz

Um mein erleuchtetes Schloss wehn Cypressen.
Ich höre sie nicht. Ich fühle sie.
Alle meine Lichter werden erlöschen,
der letzte Geigenton verklingt,
durchs Fenster
in meinem brechenden Blick
spiegelt sich der Mond.

Meter: iambic
152. Auch davon
by Abraham Gotthelf Kästner

Die Gallier, daß sie von
Eilfertig stets den Weg zurück genommen,
Das hat des Deutschen Kraft gethan:
Und wenn nicht mit bey ihrem Heere
Auch deutsche Kraft gewesen wäre,
Sie wären nie nach Roßbach hingekommen.

Meter: iambic
An Iris
by Johann Joachim Ewald

Komm Iris unter Buchen
Ein labend Kühl zu suchen!
Mich schmelzt der Sonnenstrahl
Noch mehr der Liebe Quaal.
Doch hör' nah' im Gebüsche
Tönt ein verliebt Gezische,
Wenn dich der Laut nicht schreckt,
Sind wir dort mehr bedeckt!

Meter: iambic
Invierno en Cuba
by José Jacinto Milanés

Benigno alumbra el sol: suelto ya el río:
No falta hoja ni rama al mango airoso:
El verde de la mar es más hermoso,
y el azul de los cielos más sombrío.
El pie quiere bailar a su albedrío:
la mano quiere asir: todo es reposo
La mente fresca: el corazón dichoso:
tal es en Cuba la estación del frío.
Monta el guajiro en su retinto bravo,
y alrededor de su potrero gira
por solo andar, sin que se canse al cabo
Brama el toro de amor y no de ira,
silba y salta el zorzal, canta el esclavo,
y nada apesadumbra y todo admira!

Meter: iambic
PORTRÉT.
by Antonín Klášterský

Cos přísného s té bledé tváře vane,
a ruku má vždy studenou jak led,
tak zamyšlená hledí často v před
a osloví tě vždycky chladným: Pane!
Nepláče nikdy ani nezaplane
jí do úsměvu nikdy úzký ret,
jak zimní noc jsou její vlasy vrané,
jak podzimek je šedý její hled.
Má ráda varhany a chrámy stmělé,
nosívá prostý, dlouhý, černý šat,
klid resignace na svém nízkém čele.
A růže květ by na prsou jí zvad’,
a i ten květ, jak mráz když na něj věje,
se na ňadrech jí nepohnutých chvěje.

Meter: iambic
- 6 - A Bartolomé Leonardo
by Lope de Vega

La nueva juventud gramaticanda,
llena de solecismos y quillotros,
que del Parnaso mal impuestos potros
dice que Apolo en sus borrones nada,
por escribir como la patria manda,
elementos los unos de los otros,
de la suerte se burlan de nosotros,
que suelen de un católico en Holanda.
Vos, que los escribís limpios y tersos
en vuestra docta y cándida poesía,
de toda peregrina voz diversos,
decid, si lo sabéis: ¿qué valentía
puede tener, leyendo ajenos versos,
copiar de noche y murmurar de día?

Meter: iambic
PŘED SLUNCE VÝCHODEM
by Eduard Albert

Noc červencová nespí více,
už dosnila svůj letní sen,
v nějž upadla, když večernice
běh za horou byl ukončen.
Bělá se nebe na východě,
kruh bílý roste v šíř a v dál.
Běl žloutne ve svém středním bodě
a okraj modrá na opál.
Žluť nebe rudne, hoří v středu,
požár se vzmáhá dokola,
vše oslepujíc při pohledu
vyrazí slunce, vzplápolá.
Paprsky švihnou do rumiští,
kde zmije plod svůj ukryly,
a tisícerou zlatou tříští
se rozeskáčou v obilí.
A tančí po stromech a křovím,
se vpředou snících do kuklí,
tam života hnou proudem novým,
by závoje se rozpukly.
A kde jen po životě stopy
a kde se červík vylíhá,
kde zárodek – tam slunce topí,
že teplem život obíhá.
Vše k předu žene bez únavy,
atómy mrská v výparu,
slučuje, bourá, nově staví –
a k poledni vše ve varu.
Jak selka pilná oběd strojí
sekáčům žnoucím chvátavě,
tak slunce ohně svého znoji
hod chystá – Smrti k potravě.

Meter: iambic