PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
SONET psaný ve smutném večeru.
by Vladimír Frída

Jest smutný večer, těžké mraky nebem jdou,
jest mrtvo, občas jenom z dáli pozahřmění,
a nových mraků tvar se stále letem mění
v té nekonečné cestě pustou oblohou.
Jest smutný večer, mraky táhnou duší mou,
kdy ponejprv jdu spat bez Tvého políbení,
kdy místo rtů mi o nich zbývá pouze snění
tak dlouhé, nekonečné, nocí bezesnou.
Jest smutný večer, oblaků roj nebem táhne,
má touha letí za nimi v noc temnou
a bolest v rozbouřené struny srdce sáhne.
Teď zřím, jak život bez Tebe jest cesta dlouhá!
Ó, kéž bys byla věčně, věčně, věčně se mnou!
Kam dojdou oblaka, kam doletí má touha?

Meter: iambic
- XLIX -
by Bocangel y Unzueta

Ocios son de un afán que yo escribía
en ruda edad con destemplada avena;
arbitrio del amor, que a tal condena
a aquel que la templanza aborrecía.
Canté el dolor, llorando la alegría,
y tan dulce tal vez canté mi pena
que todos la juzgaban por ajena,
pero bien sabe el alma que era mía.
Si de todos no fuereis celebradas,
voces de amor, mirad mi pensamiento:
veréis que no mejor fortuna alcanza.
Ningún discreto os llame malogradas,
que, si os llevare solamente el viento,
allá os encontraréis con mi esperanza.

Meter: iambic
Das große Kind
by Ludwig Achim von Arnim

Ich hört ein Fräulein klagen,
Fürwahr ein weiblich Bild,
Ihr Herz wollt ihr verzagen,
Durch einen Jüngling mild.
Das Fräulein sprach mit Listen:
»er liegt an meinen Brüsten
Der Allerliebste mein.
Warum sollt ich aufwecken
Den Allerliebsten mein,
Ich fürcht es möcht erschrecken
Das junge Herze sein;
Er ist mein Herz-Geselle,
Er liegt an seiner Stelle,
Wie gern ich bey ihm bin.
Er ist mein Kindlein kleine,
Er athmet noch so heiß,
Und daß er nur nicht weine,
Ich sang ihn ein so leis!«
Das Fräulein sagt mit Listen:
»es schläft an meinen Brüsten,
Der Allerliebste mein.«

Meter: iambic
Das neue Missolunghi
by Wilhelm Müller

Durch, ihr Brüder! Durch, ihr Brüder! Durch! Die Stunde hat geschlagen!
Durch! Aus Missolunghi's Thoren laßt uns Missolunghi tragen!
Von den freien Bergeshöhen winken schon die Feuerzeichen,
Die uns durch die weiten Lüfte ihre Flammenhände reichen,
Uns zu sich empor zu ziehen in die Burg, die Gott erbauet,
In das neue Missolunghi, das er unsrer Wehr vertrauet.
Durch! Aus Missolunghi's Thoren laßt uns Missolunghi tragen,
Und mit unsrer heil'gen Veste durch den Heidenschwarm uns schlagen!
Missolunghi in den Waffen, in den Armen, in den Herzen,
Missolunghi in dem Sturme unsrer rachefrohen Schmerzen,
Unsre Herzen deine Kirchen, deine Zinnen unsre Lanzen,
Unsre Arme deine Mauern, unsre Brüste deine Schanzen! –
Ach, und um uns her gezogen ist ein tiefer rother Graben,
Blut der Weiber und der Kinder, die sie uns geschlachtet haben.

Meter: trochaic
Exageraciones
by Joaquín G. Losada

¿Qué se dice en el pueblo? ¿Qué
                     murmura
de mí esa ingrata y pervertida gente?
preguntó al sacristán, su confidente,
un párroco rural de Extremadura
-Dicen ¡qué atrocidad! una impostura
-Háblame sin rodeos, francamente
-Pues no hay por aquí chico viviente
que no le pertenezca, señor cura
Lanzó un suspiro místico frailuno
el pater, y exclamo: ¡Voto a mil santos!
¡cómo exageran las flaquezas de uno!
Me gustan de las hembras los encantos,
y esos chicos tal vez tal vez alguno
pero ya tantos, no No, ¡ya no tantos!

Meter: polymetric
- CL - Al conde de Gelves
by Fernando de Herrera

Señor, si este dolor del mal que siento
veo desvanecer en mi memoria
y en olvido yacer la triste historia
que fue dura ocasión a mi tormento,
de España en voz alta y noble aliento
cantaré los triunfos y victoria
y daré en su valor y eterna gloria
el valor vuestro insigne igual asiento.
Mas un dulce esplendor, un cerco y oro
que en crespas hebras arde, una armonía
y gracia que florece y orna el suelo,
una belleza a quien suspenso adoro
impiden esta altiva empresa mía
y en su furor me llevan hasta el cielo.

Meter: polymetric
NA MÝTINĚ.
by Jaroslav Vrchlický

Kolem lesů černé řady,
a jen zde bor vymítěný;
smutno všady – ticho všady –
a ty pokácené kmeny,
jenž se v dálce v mlhu noří,
ční tu jako dávných moří
zkamenělé, bílé pěny...
Jaký les to byl as prvé!
teď tu jako na bojišti,
jen pod kmeny místo krve
slziček se květy prýští.
Chudé květy – bez ozdoby –
dost na tom, že věnčí hroby,
ať se v nich má slza blýští!
V středu javor na té pláni –
zapomněli snad jej v spěchu?
Jak se chvěje, jak se sklání
v podjeseně mrazném dechu!
snad že záhy pád svůj hádá,
neboť žluté listí střádá
pod hlavu si v žlutém mechu.
Ani pták zde nezapěje –
snad se toho ticha leká;
písní bor se nezachvěje –
snad na nové jaro čeká!
Příroda se zamyslila:
kterak dříve krásnou byla,
krásnou – ale bez člověka!

Meter: trochaic
Ukolébavka.
by Adolf Heyduk

Junošíku
plných rtíků,
hlávko lysá,
pospi svatě,
mamuška tě
pokolísá;
tím očíčkem
sokolíčkem
neprohledni:
budeť máti
kolíbati
třeba ke dni.
Ťapky zlaté,
baculaté,
polož dolů;
jsouť jak perce
nebeměrce
ze sokolů,
ukrej ty je,
má lilie,
do podušky,
sen již k oušku
chce, zlatoušku,
na pošušky.
Spi jen! V denní
probuzení
čeká tebe
peří skvostné
z ohňochvostné
bludky nebe;
však až v trati
bude státi
měsíc v novu,
k hrání, plesu
harfu snesu
Davidovu.
V zátočí ti
báča chytí
číky, jelce,
ba dražáky
máme taky
na topělce...
ať se brání
v hněvu, lkání,
ať si hýká:
musí v proutí
na raz zouti
botky z lýka.
V kapsy samé
nasbíráme
stříbrněnce,
až napadnou
v nocku ladnou
na lupence,
i ptáčata
ryzozlatá,
hejno sníků,
chytnem mocí
o půl noci
do vábníku.
Zlatulenky
ostruženky
dáme s chutí;
Kovlad v kuzně
skuje luzně
šablenku ti,
a koníka
tatošíka
chytnem v léčku,
pít až bude
vínko rudé
z červánečků.
Když se zvedlo,
dá naň sedlo
ruka naše,
co k pochvale
neslo krále
Matyáše,
k sedla straně
o dvojráně
samopalky
a turanku
za kabanku
pro rusalky.
Pěkné věno
nesečteno
bude tvoje,
bílé gatě,
dolmaň v zlatě,
čižmy dvoje,
k tomu věnku
karaběnku
dáme také,
kol kabelky
cetky délky
všelijaké.
Pospi tedy,
hošku bledý,
pěkně tiše,
jak pisklátko
tě, holátko,
mamka kníše.
Až v sokola
vzrosteš z pola,
chlapče drahý,
čil se schytneš
a vylítneš
na své vrahy. –

Meter: trochaic
RELIKVIE.
by Emanuel Čenkov

Ve chvílích samoty a zadumání,
kdy duše nadarmo se bolu brání,
kdy bývám šeré tesknoty jen smutný rob,
kdy v srdce vzpomínky jak můry tlukou, –
tu matky skříň otevru chabou rukou,
jak odkrýval bych drahé relikvie hrob!
Vše jako dřív: na skříně tvrdé stěny
jsou šaty staromodní rozvěšeny,
z nich vane vábně lehká vůně pižmová,
vše v ladné směsi tak je urovnáno,
vše na ni čeká – jak by odestláno
jí nebylo ve vlhké hlíně hřbitova!
Tu visí vzácné svatební ty šaty,
před padesáti lety prvně vzaty,
a jiných směs se zdobou květů hedvábných,
tam v koutku modlicí je knížka malá,
nad níž ve chrámě k Bohu vzdechy slala,
by štěstí vedlo mne, bych zdar měl za dnů svých!...
Tak čistě složeno vše v oné skříni,
jak čekalo by starou hospodyni,
jež kroky tichými snad brzo vejde sem:
teď drobty sytí drůbeže dav čilý
neb v sadu květinovém mešká chvíli,...
však přijde vítajíc mne vlídným úsměvem...

Meter: iambic
22.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Wie sol der Krieg bestehn, wenn ieder Tag und Nacht,
Auff nichts, als Gütter ist, auff nichts, als Geld bedacht:
Wo man die Völcker führt nur armes Volck zu quälen,
Nur auff und ab zu ziehn, nur Pferd und Küh' zu stehlen.
Wie sol der Krieg bestehn? Wann man zu Felde zeucht,
Und eh' ein Schuß geschicht, frisch vor dem Feinde fleucht:
Wo man, ob gleich kein Stall, kein Bansam zu verschließen,
Der zu entlegen sey nichts wil vom Feinde wißen.
Wie sol der Krieg bestehn? wann man Gewehr und Schwerd
Auff Unterthanen nur und nicht auff Feinde kehrt:
Wo man gefangen nihmt, was da verlohrn das Leben,
Und diese tödten wil, die alles hergegeben.
Wie sol der Krieg bestehn? wann selbst ein Feldherr nicht,
Dem Obersten darff traun, Sie ihrer Knechte Pflicht:
Wo auff den Sammel Platz gesetzte Trouppen rücken,
Die (doch auff Beuthen nicht) sie drauff nach Beuten schicken.
Wie sol der Krieg bestehn? wann man, was ihn ernährt,
Was ihn erhält und führt, verurscht, verterbt, verheert:
Wo man hergegen kan ins Feindes Läger schauen,
Wie iedes muß das Land zu seinem Frommen bauen.
Wie sol der Krieg bestehn? wann Haus und Magen leer,
Und nichts mehr übrig bleibt als Hunger und Beschwer:
Wo man viel Meilen muß um unsre Gegend reisen,
Eh' als man einen Pflug kan Wandersleuten weisen.
Wie sol der Krieg bestehn? wann nicht mehr Hertz und Brust
Ein deutscher Eyfer brennt, zu sehn des Feindes Post:
Wo mehr kein Vorsatz ist den Frieden einzuführen:
Und Hände Palmen Zweig und Hertzen Drommeln rühren.
Ihr Herren, wo der Krieg sol lange so bestehn,
So werdet ihr mit uns, befürcht ich, untergehn:
Dann Herren ohne Land und Länder ohne Leute,
Und Leut' ohn Haus und Hoff sind solcher Kriege Beute.

Meter: iambic
- 1290 - Jornada II, ELENA De Los novios de Hornachuelos
by Lope de Vega

Para vencer de amor el desafío,
quise armarme de ocupación honesta;
y asina, codiciosa y muy compuesta,
a abordar comencé un claro río.
Tan vivo retraté su cristal frío,
que viendo sus primores una siesta,
al verme pudo darme sed molesta,
cosa que así me sabe a desvarío.
Dije yo entonces: «si esto que es pintado,
puede moverme el gusto y apetito,
un hombre de buen talle y bien hablado,
y si de liberal tiene un poquito,
¿a qué fría mujer no da cuidado
y a qué honrilla no pondrá en conflicto.»

Meter: iambic
Adam's Curse
by W. B. Yeats

We sat together at one summer's end,
That beautiful mild woman, your close friend,
And you and I, and talked of poetry.
I said, "A line will take us hours maybe;
Yet if it does not seem a moment's thought,
Our stitching and unstitching has been naught.
Better go down upon your marrow-bones
And scrub a kitchen pavement, or break stones
Like an old pauper, in all kinds of weather;
For to articulate sweet sounds together
Is to work harder than all these, and yet
Be thought an idler by the noisy set
Of bankers, schoolmasters, and clergymen
The martyrs call the world."
                                              And thereupon
That beautiful mild woman for whose sake
There's many a one shall find out all heartache
On finding that her voice is sweet and low
Replied, "To be born woman is to know—
Although they do not talk of it at school—
That we must labour to be beautiful."
I said, "It's certain there is no fine thing
Since Adam's fall but needs much labouring.
There have been lovers who thought love should be
So much compounded of high courtesy
That they would sigh and quote with learned looks
precedents out of beautiful old books;
Yet now it seems an idle trade enough."

We sat grown quiet at the name of love;
We saw the last embers of daylight die,
And in the trembling blue-green of the sky
A moon, worn as if it had been a shell
Washed by time's waters as they rose and fell
About the stars and broke in days and years.
I had a thought for no one's but your ears:
That you were beautiful, and that I strove
To love you in the old high way of love;
That it had all seemed happy, and yet we'd grown
As weary-hearted as that hollow moon.

Meter: iambic
Viendo una pieza de un leño del navío anegado
by Fray Hortensio F. Paravicino y Arteaga

¡Oh reliquia fatal de errante vaso,
vasto cadáver de uno y otro pino,
que en mucha mar preñado animó lino
y en poca tierra cerco abrevia escaso!
No en ti castigos intentó el fracaso,
que acechó entre la arena tu destino,
si en monte aquestas cosas peregrino,
selva incapaz naciste a tanto paso.
Tu patria te usurpó segur villana,
sed codiciosa te arrojó a las ondas,
siempre oprimido de la industria ajena.
Ten, pues, por puerto a aquesta playa llana,
redime a nueva inquisición tus ondas,
descansa y goza tu primera arena.

Meter: iambic
JO. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Zlý střeček zabzučel jí zas kol ucha
a v nový běh se vyděšená dala,
přes Isthmus divoká ji vášeň hnala,
pláň pouště před ní dálná, pustá, suchá...
Až konečně – ji nezklamala tucha, –
před kmetem Nilem v šumném sítí stála,
on skryl ji v houšti třtin a v sluch jí hrála
vln hudba, v které srdce Kosmu buchá.
„Tvá kletba sňata, Inachova dcero!
Již věštba Promethea splnila se,
hleď klidně, žena zas, v dob příštích šero!
Ty matko králů, věčná Isis v řase
svých mlh se vtělí ve tvůj symbol všude,
a velký Herkul pravnukem Tvým bude!“

Meter: iambic
- 1 - Jornada II, GALINDO
by Lope de Vega

¡Pluguiera a Dios que sin hablar me oyeras
con tácito silencio estas razones,
y antes que hablara, fieros tiburones
me sepultaban en sus panzas fieras!
Pero pues mi silencio vituperas,
denme en invierno cámaras, melones,
y en verano, las aguas sabañones,
si por mi voluntad partir me vieras.
Voy a Toledo a ver el artificio,
no digo el de Juanelo, que es aguado;
mira cual voy por ti, sirva de indicio.
Si no es de San Martín, puro y de vino;
que así siete aguas pasaré cuitado,
llevando fuera el agua y dentro el vino.

Meter: iambic
Von den Gesetzen der Bewegung.
by Barthold Heinrich Brockes

Bewegung ist ein Weg des Cörpers, der sich rühret,
Wenn er sich aus der Ordnung führet
Der Cörper, welche ihn umgeben,
Und die in Ruhe, wie wir meinen,
Jhn zu berühren scheinen:
Um sich nach andern zu erheben,
Die ihm, indem sie weichen,
Den neuen Ort, wonach er strebet, gleichsam reichen.

Meter: iambic
Vana ilusión
by Esteban Borrero Echevarría

Está en sazón la espiga y se doblega
tímida al peso del maduro grano;
extiende, amigo, labrador, la mano,
que ya su copia a la segur entrega.
A plenitud mi pensamiento llega
también, y busca por divino arcano,
ávido de expansión, un pecho
                     hermano
que recoja la vida en que se anega
¿Qué importa si al sembrar la
                  rubia espiga
muere la planta que cuajó tal fruto,
si va en la mies el pan y la simiente?
¡Qué suerte igual mi producción consiga,
y al pagar a la Parca mi tributo,
feliz al golpe inclinaré la frente!

Meter: iambic
Der Spatz
by Hermann Löns

Laß schimpfen sie und lästern,
Uns knickt es nicht den Spaß,
Der Kieselwurf von gestern
Traf nur das Fensterglas –
Du schilpst dein freches Liedchen,
Ich hör' dir lachend zu,
Und streue dir die Krümel,
Mein grauer Hausfreund du!
Sind vogelfrei wir beide,
Geächtet und gebannt –
Wer tat uns was zu Leide,
Der keine Rache fand?
Den feigen Lästermäulern
Die Klinge ins Gesicht,
Du tust noch ganz was andres,
Doch das erzählt man nicht.
Bekümmernis und Sorgen
Sind nicht für uns gemacht,
Droht Blitz und Donner morgen,
Wird heute doch gelacht,
Solang noch Kirschen schwellen
Und Wein die Reifen drückt
Und Mädchenlippen blühen,
Das Auge lustig blickt.
Und wenn die Stürme tosen
Und Schnee das Dach umtreibt –
Wir brauchen keine Rosen,
Genug uns übrig bleibt:
Ein molligwarmes Nestchen,
Atzung und frischer Trank,
Ein rundes weiches Liebchen
Und unverfrorner Sang!

Meter: iambic
MEZI JÍZDOU.
by Adolf Heyduk

Zastavme se! Zde je věch, tož víno,
jaké asi? Bohu poručíno,
kdo je v cestě žízniv, málo žádá,
jen když krčmářka je točí mladá.
Plná číše zdárným bude líkem,
osladíte-li ji tím svým rtíkem;
výborné je; vrávorám, ej ruče
chytněte mne, drahá, do náruče!
Hlava se mně točí, hynu, chvatem
ustelte mi na svém srdci zlatém,
ať mne spánek v sedmé nebe nese,
buďte milosrdná, smilujte se!

Meter: trochaic
CÍSAŘ V OSTRAVĚ.
by Tereza Dubrovská

Císař pán jel do Ostravy,
v říšských barvách tone město,
nepřehledné lidu davy –
v pořádku tak, lide, jest to.
Školní děti v řadách stojí,
vpředu malé, vzadu větší,
kovkopové v stejnokroji,
zpívat budou cizí řečí.
„Zachovej nám, Hospodine...“
moždíř letním jitrem hřímá,
poli tam se cesta vine,
jako ve snách šachta dřímá.
Náhlý hluk – co se to děje?
Císař jede? To, to, „zticha!“
na slunci se pyšně skvěje
prapor rudý, jaká pýcha!
Barvy nese Havlíčkovy –
úředníka tuze bolí,
že si český odznak hoví,
zlatý lev, v tom rudém poli!
Pěsti zlostně vzhůru zvedl:
„Lev ten musí ihned dolů,“
aby jej tak mocnář shlédl –
„neb jsme domluvili spolu!“
Ohnout hřbet a mlčet vždycky,
hořký je ten Boží chleba!
těžký – malý osud lidský,
jíst se chce, a peněz třeba!
Císař pán vjel do Ostravy,
říšské barvy vidí všude –
neviděl však bědné hlavy
a té stopy krve rudé!

Meter: trochaic
- XXXVIII - A unos papeles, retrato y otras prendas de una dama
by Trillo y Figueroa

Crueles ondas, cauteloso puerto,
embozados escollos, duras peñas,
donde aun blanquean las ingratas señas
que aseguraban un trofeo incierto;
ya que habéis las heridas descubierto,
que, a pesar del dolor, juzgué pequeñas,
no más, Filida, ya; basten las señas
para juzgar el precipicio cierto.
Deje las ondas ya, deje las redes
mi ciego amor, y penda la barquilla
del alto escollo o del piadoso ejemplo.
Honren ya mis prisiones sus paredes,
y los remos hincados en la orilla
muro sean al mar, cuando no templo.

Meter: polymetric
Alpy.
by Bohuslav Květ

Čarovný zázrak Alp jsem jednou v žití zřel,
když, ubohý vojáček, do Uher jsem jel.
V dalekých frontách hřměla strašná hudba děl,
však já jsem na všechno v té chvíli zapomněl.
Má rodina, má vlast, vše z mysli zmizelo,
jak oko mé se na hřbety hor upřelo.
A snílek v rakouských teď hadrech vojenských,
jsem cítil, že duch světa tady na mě dých’...
Já cítil, před přírody věčnem, velebou
že všichni tyrani jsou hříčkou ubohou.
A tehdy prvně, velehorám tváří v tvář,
vyšlehla v duši mé naděje pevné zář.
Já uvěřil, že Ten, kdo stvořil hor těch chrám,
katanům spravedlivě naměří, i nám...

Meter: iambic
Plné cesty zvonečků...
by Růžena Jesenská

Plné cesty zvonečků
zvonivě se smály,
a tys chodil jinady,
za horami v dáli.
Se stromu a z lučiny
smích se sypal, ronil,
a mně nějak bez tebe
smutně k duši zvonil.
Co tam bylo slziček
jedna jako druhá,
nekonečná ode mne –
k tobě rudá stuha.

Meter: trochaic
PO LETECH V DOMĚ
by Viktor Dyk

Tak chmurno, tesklivo v tom domě;
v groteskním světle spoutalo mě
po letech přítmí domu to.
Je dvojsmyslné, přísné šero.
Mne kleteb pálí tisícero,
jimiž zde bylo klnuto.
Od dítěte, jež časně svedl,
šel muž a zpět se neohlédl,
necítil osten bolestný.
Hvízdal si kuplet vesel zcela.
Tu jak by zmije zasyčela:
„Nečestný!“
Po schodišti se chorý vlekl.
Je všechno marno, doktor řekl:
Lék? Kdo zde může léčiti?
V údech tak neskonale mdlo je...
A zmije syčí chmurné svoje:
„Umříti!“
Šla v černých šatech z pohřbu právě
Myšlénky prudce víří v hlavě.
Čas není smutku oddat se.
Odevšad hrozí chlad a nouze.
Co činit? A tma syčí dlouze:
„Prodat se!“
Od soudu, kde byl svědčit křivě,
šel... kams až v nekonečno civě,
horečný oheň ve zraku.
„Kdo chce mi vyčíst?“ prudce křičel,
a temně hlas tu z kouta syčel:
„Bídáku!“
Šla domů cizoložná žena,
objetím ještě rozpálena,
v tom stín jí lehl na líce.
Hlas syčel z temnot plný zloby,
jak vlastní dítě šeptalo by:
„Hříšnice!“
Do noci nad obchodní knihou
on dlel, byl přemožen tou tíhou.
Bojovat, padnout – c’est la guerre!
Toť bankrot zjevně. Co mu zbude?
A z koutů zasyčí to všude:
„Revolver!“
I vlastní krok v tom děsí domě.
Groteskní hrůzou spoutalo mě
po letech přítmí domu to.
Je dvojsmyslné lstivé šero
a v něm zní kleteb tisícero,
jimiž zde bylo klnuto.

Meter: iambic
EPITAFY. V.
by František Zavřel

Poutníče, postůj drahnou dobu
a věnuj se tomuto hrobu:
Zde leží rytíř Božího Hrobu.
Neptej se po něm!
Zaslechneš lidskou zlobu
mluviti chmurně mocném o Nabobu,
jenž nebyl dalek gesta velkých snobů
a v každé panně viděl bědnou robu,
aniž jí koupil nejskromnější robu.
Peněz měl jako malé dítě bobů
a přátele své v bídě nechal mříti.
Světlo věčné ať mu svítí!

Meter: iambic
- II -
by Lopez de Mendoza

Lloro la hermana, maguer qu'enemiga,
al rey don Sancho, e con grande sentido
proçedió presto contra el mal Vellido,
servando en acto la fraternal liga.
¡O dulçe hermano!, pues yo, que tanto amiga
jamás te fue, ¿cómmo podré çelar
de te llorar, plañir e lamentar,
por bien qu'el seso contraste e desdiga?
¡O real casa, tanto perseguida
de la mala fortuna e molestada!
Non pienso Juno que más ençendida
fue contra Thebas, nin tanto indignada
¡Antropos!, muerte me place e non vida,
si tal ventura ya non es cansada.

Meter: polymetric
1L: ... O wüsstest du, wie hold mit Übermacht
by Otto Erich Hartleben

... O wüsstest du, wie hold mit Übermacht
das Zucken jeder Fiber dich durchwühlt,
wenn meine Lippen sprachlos Wonne flüstern
in deinen Leib ... O wüsstest du, wie wild
im Taumel deine Glieder beben lernen,
als wollten sie dem Leben sich entwinden
und ewig glühn in Wollustfieberflammen ...
O wüsstest dus! – Es ist ein Wunder, ja!
Und wer da zweifelt, wird es nimmer finden,
doch glaube nur, ach, lehne dich zurück,
gieb über deine Glieder mir Gewalt –
und wie dem Trüben, dem die Sonne langsam
aufschliesst das Herz, bis sie ihn warm durchströmt,
so wird auch dir ein unaussprechlich Glück,
berauschend ein Geheimnis sich enthüllen.

Meter: iambic
- XCII -
by Argensola

Mas embravezco al mar, mas inquietos
pruebo los vientos cuanto más envío
voces al cielo, y al lamento mío
responde con más ásperos efetos;
mas si llevo estos ídolos secretos,
¿por qué lo espero favorable y pío?
¿guardo, Filis, tus prendas y porfío
a pedir paz con votos imperfetos?
Osemos pues; ¿qué tiemblas, mano? Intenta
ardan las adoradas hebras de oro,
su imagen y estas letras de su dueño;
que así ronco el piloto en la tormenta,
arroja al mar las perlas y el tesoro
para librar el combatido leño.

Meter: polymetric
PROLOG.
by Jaroslav Vrchlický

Jak břeskné fanfáry, jež z rána vzruší vzduch,
jsou: Láska, Štěstí, Rozkoš, Umění!
Smrt, jež jest tiš, a Život, jenž jest vzruch,
a Touha vznést se výš a božské Nadšení. –
To břeskné fanfáry!
A jiné jinak zní, jak tiché kadence,
když naposled se číš pod révou zrumění,
jak růže poslední, podaná milence,
bol z času odletu, strach z šedin v jeseni. –
To tiché kadence!
Jsme živi obojím, ve stále užší kruh
jsme v řetěz dvojitý jich pevně sevřeni.
Fanfáry, kadence!... a milenka i druh
se tratí z obzoru v pomalém zamžení...
A chrysanthémy již i astry do věnce,
do kytic sbíráme... jsou v barev zladění,
jak slední pozdravy! – Co platny sentence?
Co platno snění tu i každé toužení?
Břeh mizí... Z druhého, kde asfodelů luh,
kde stíny kráčejí ve svorném sdružení,
zní věčna ohlasem ve unavený sluch
fanfáry, kadence u sladkém souznění,
kadence, fanfáry,
fanfáry, kadence!

Meter: polymetric
CARTA BREVE
by Isidro Marfori

Amada mía, aquí estoy, alejado
del mundo de las locas vanidades,
reflejando en un libro de verdades
la esencia del presente y del pasado.
Por el amor que un día me has jurado,
vendrás conmigo a estas soledades,
y en lugar de un ruido de ciudades,
escucharás los versos de tu amado.
Juntos bajo la sombra de un florido
Ilang ilang, de un monte en los peldaños,
juntos miraremos nuestro nido...
Y curados de mis grandes desengaños,
reviviré á tu vista el colorido
de mis quimeras en los idos años.

Meter: iambic
37.
by Friedrich von Logau

Ehstes wird die böse Zeit kummen auff die Bahre;
Ehstes werden werden jung tausend göldne Jahre;
Wie es scheint, kans auch wol seyn; dann solch Gold zu kochen,
Hat zu Kohlen, Stadt und Dorff Krieg schon abgebrochen.

Meter: polymetric
EPITAFY IV.
by František Zavřel

Zde leží, zámek na puse,
demokracie – diskuse.
Ta dáma slibovala mnoho,
leč neprovedla, žel bůh, z toho –
k čemu to tajit? – vůbec nic
po penězích se shánějíc.
Marně je hledáš: pára par
zmizely všechny do Švýcar.
Tam prchly, plody diskuse
jak ovečky, kus po kuse.
V tresorech uvažují tamo,
co všemu světu je již známo.
Ó, přeposvátný Dalajlámo,
který jsi věru božství samo!
Demokracie, stará dámo!
Kam jste to došli, tážu se.

Meter: iambic