PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
J. ARBESOVI.
by František Serafínský Procházka

Tvá sedmdesátka! Tvé stáří!
A jubilejní zvyklosti?
Lze se sentimentální tváří
přát cosi věčné mladosti?
Zřím úsměch Tvůj, ten ironický,
jenž líp než slova naznačí:
mlád živobytím šel jsem vždycky
a zůstal proto nejmladší.
Tak ztělesnil jsi víc než skvěle
nejprostší žití logiku,
vždy u práce i číše cele
a s klidem v každou tragiku.
A trpěl-lis, byls roven Spartu,
jenž rozdal rány svoje dřív,
vždy otevřenou hrál jsi kartu
a nemlsal jsi cizích sliv.
Tvá hrozná pravda šalby smetá
jak vichor odervaný list.
Co jsou ti nejmocnější světa
a jejich měšce? – Zůstals čist.
Ctných úcty dobyls svému dílu,
své podstatě a ryzosti,
mít v Čechách každý Tvoji sílu,
je vlast to věčné mladosti.
Na hrdé čelo, hrdou lebku,
jíž plevou Vídeň jest i Řím,
na práci v hloží, nikdy v hebku,
ne Tobě, nám všem připíjím!

Meter: iambic
V dnešní slavný den
by Emanuel Züngel

V dnešní slavný den
byl jsi narozen,
ať jich ještě tady
přečkáš dlouhé řady
šťasten, spokojen.

Meter: trochaic
Die Geschichte des Davids,
 Königs in Juda.
by Johann Jacob Bodmer

Mitdeß daß dieses nun also bey uns geschicht,
Erfährt man in der Stadt von diesen Wunderdingen,
Der Joel weis für Angst nicht was er soll fürbringen,
Er eilt gen Bersaba ganz eilig eh es tagt,
Denn der scheut Tag und Licht den sein Gewissen plagt.
Wie dieses kam für Kis, rieth der man sollte schweigen,
Und hierinn diese Ehr dem Samuel erzeigen.
Und ward es drum vertuscht, daß diese lose That
Kein Mensch nach dieser Zeit wie du erfahren hat.
Abenar ließ sein Weib in dem Gefängniß richten,
Und weil die Schuld am Tag, so ließ sich leichtlich schlichten
Der Haß den ihre Freund mit uns darum geführt.
Sie dancken Gott, daß es nicht weiter wird berührt.
Hierauf beschliessen sie mit aller Stämme Willen,
Das Unrecht, so im Land ergehet, gar zu stillen,
Daß ihme Samuel soll wählen einen Mann,
Der da ein König sey und besser richten kan,
Dann alle Heiden ja nachlebten solcher Weise.
Der Schluß der wird gemacht, sie heben an die Reise,
Nach Ramath kommen sie, und Samuel vernimmt
Mit Schmertzen dieß Gewerb, doch weil es so bestimmt,
Und er sah, daß es Gott wollt haben, sollt geschehen
Der Stämme ihr Begehrn; worauf sie von ihm gehen.

Meter: iambic
En Monte Carceña
by Amos de Escalante

En tus quebrados senos, oh Cercena,
retoña el roble que robusta quilla
dio a las cántabras naves, y en Sevilla
plantó, hace siglos, la cristiana enseña
¡Oh, si de nuevo en tu cerrada breña
hallaren presa el hacha y la cuchilla,
aún lograran los mares de Castilla
lucir hazañas que la mente sueña!
Sóbrale jugo a la silvestre rama;
fáltales sangre a los mortales
                     pechos
que a esfuerzos nuevos y a grandezas guíe;
sangre que el hielo trueque en viva llama,
ociosas quejas en fecundos hechos,
y a la loca fortuna desafíe.

Meter: iambic
Menschenunmöglichkeit
by Karl May

Komm mit, komm mit, und folge mir;
Ich führe dich so gern, so gern.
Ich zeige und erkläre dir
Die ganze Welt von Stern zu Stern.
Wir fangen an beim Anbeginn
Und hören auf beim Ende dort;
Wir gehen gleich zu Beiden hin,
Denn Beide find derselbe Ort.
Und da wir bei dem Anfang schon
Am Ende angekommen sind,
So ist die Ewigkeit entflohn
Wie so geschwind, wie so geschwind.
Und während dieser Ewigkeit
Hab ich erklärt wieviel, wieviel?
Und ihr in eurer Spanne Zeit
Treibt ganz genau dasselbe Spiel!

Meter: iambic
61.
by Friedrich von Logau

Ihr rühmt die kühne Faust; ey, rühmt den schnellen Fuß,
Den mir, sagt Glorilus, die Faust erhalten muß!

Meter: iambic
- CVIII - A la envidia
by Pedro Soto de Rojas

Hija mordaz de infames corazones,
que haces cual Áspid de la flor veneno,
y al esplendor de la virtud sereno,
la oscuridad de tu tiniebla opones;
delincuente cobarde, por traiciones
atormentada, en el placer ajeno;
injusta juzgadora, que al más bueno
para tu mal entre cadenas pones.
Muerte del mundo, que muriendo creces,
imagen de las penas infernales;
mucho te digo, pero más mereces.
Aunque si bien reparo en tus señales,
en lago a la justicia te pareces,
que eres castigo de tus propios males.

Meter: polymetric
Soneto
by Miguel Beneyto

Ya me canso, señora, de cansarte,
y así procuraré seguir tu gusto;
pues lo requiere la razón, y es
                     justo
que nadie persevere en enfadarte
No quiero algunas cosas acordarte,
que son en mi provecho y tu disgusto;
porque dirás que es caso muy injusto
querer por tal camino granjearte
Al fin, señora, porque no te asombre
mi vista ni te cause algún despecho,
te juro de dejar la patria y nombre,
pues bañando con lágrimas el pecho,
borrare, por ser tuyo, aquel renombre,
quedando con tu gusto satisfecho.

Meter: iambic
SVĚTLÉ PAMÁTCE MISTRA JANA.
by Ferdinand Tomek

Již bezmála pět tomu století,
co nepřátelé, zlobu v bledém líci,
Tě stihli, Mistře, slovem prokletí
a potom Tebe vlekli na hranici,
z těch plamenů, kol Tebe jež se chvěly,
v Tvou rodnou zemi jiskry zaletěly
a vznítily se v požár velkolepý,
jímž Tvoje vrahy trestal vůdce slepý.
Pět věků bezmála – a dosud pálí
žár hranice Tvé srdce věrných Čechů,
v sluch dosud bije pokřik neurvalý,
jímž vzduch se třásl Tobě ku posměchu;
než dost i takových je dosud lidí,
již kacíře jen v Tobě, Mistře, vidí
a kteří, kdybys ožil, v téže chvíli
by hranici Ti novou postavili.
Tak mnoho za pět změnilo se věků,
tak mnohé ve hrob klesly ideály,
jež nezakořenily ve člověku,
a nové zase v jeho hrudi vzplály;
Tvůj pouze obraz, Mistře, beze zněny
mu zůstal v duši, leda větší ceny
že nabýval, čím více pochop líný
naň metal svoje jedovaté sliny.
Tvůj vděčný národ, Mistře, dlouhou řadu
let vzpomíná Tvé mučednické slávy,
Tvou na památku prostřed pyšných sadů
i v chudých vískách pomníky Ti staví –
a za krátko již nad ně nade všecky
se hrdě vztyčí výtvor umělecký,
jejž v místě krví posvěceném Praha
Ti postaví – měst českých máti drahá.
Však trvalejší žuly nebo kovu
ten pomník jest, jejž ve svém srdci každý
jsme Tobě vztyčili! Duch bez okovů
se k Tobě nese, Tvůj je, Mistře, na vždy!
O, kéž by plamen lásky naší k Tobě
vždy mocněj plápolal, jak v hrozné době
žár oné hranice se vzmáhal klaté,
kde zmíralo Tvé velké srdce zlaté!

Meter: iambic
NA BOJIŠTI U SLAVKOVA
by Josef Svatopluk Machar

Zde bylo hodně veselo.
A jak tu žití kypělo,
když světa toho velcí tři
tu vyřizovali svou při!
Děl jícny hřměly, bodáky
se v slunci leskly před zraky –
v ně hnal se prostých lidí tlum,
řve slávu svojim císařům. – –
I teď tu rušno. Na poli
sedláci sváží mrtvoly.
A v řadách, pány určených,
je do jam, v půdu vhloubených,
s kárami vápna metají.
A páni k tomu zírají
a píší si, kde v jamách všech
tlí kosti pluků těch a těch.
Sníh leží krajem. Do všech stran
je zkrvácen a podupán,
a je-li stromku v pláni té,
má peň a sněti rozbité.
Chraptivý havran chvílemi
se nese nízko nad zemí.
A sedlák v práci duši mdlou
si posiluje kořalkou.
Oh, hroby slávy! Možno k vám
přirovnat onen růvek tam?
V něm leží hulán mladičký,
jenž vzpomněl svojí matičky,
a desertoval. Soud byl zlý
a druzi ortel provedli:
tři do prsou, dvě do hlavy,
a tak se svalil do trávy. –
Mír nade vším a mlčení.
Teď všichni jsou tu smířeni,
a nebes šedá planina
se nade všemi rozpíná.
Oh, pošetilci! Život zde
přes hroby vaše tvrdě jde,
má kroky pevné železné
a ve všem slovo vítězné.

Meter: iambic
Contrición
by Manuel María Barbosa de Bocage

Gasté mi ser en lides de demencia:
¡un tropel de pasiones me arrastraba!
¡Ciego y mísero fui cuando soñaba
que era casi inmortal mi humana esencia!
Con fulgores de sol, una existencia
engañosa la mente me doraba
Mas la naturaleza claudicaba,
del mal original a la presencia
¡Tiránicos placeres, los despojos
vuestros hundió en un mar de desengaños
esta alma, que, sedienta, en sí no cupo!
Cuando la muerte, ¡oh Dios!, cierre mis ojos,
gane un instante lo perdido en años:
¡sepa morir el que vivir no supo!

Meter: polymetric
Otče náš!
by Anna Vlastimila Růžičková

Otče náš,
V nebesích jenž sídlo máš!
Pohleď na nás s trůnu Tvého,
Dej nám požehnání svého,
Neb ty věrných svojích znáš:
Otče náš!
Tvé jméno
Povždy budiž chváleno,
Nade všecko buď nám svaté,
Proň buď srdce láskou zňaté,
Věčně buď velebeno
Tvé jméno.
Království
Tvé ať nás neopustí,
Když nepřítel kol nás slídí,
Tu ať pravda Tvá nás řídí,
Pak nás tvé neopustí
Království.
Vůle Tvá
Vždy nám budiž vítaná!
Drsnou cestou s námi chodíš,
K dobrému nás cíli vodíš,
Pročež vždy buď vítaná
Vůle Tvá!
O chleba,
Jehož tělu potřeba,
Žádáme Tě, Pána, Krále,
K práci síly popřej stále,
A dej, když je potřeba,
Nám chleba.
Viny nám
Promiň, dobrý otče, sám,
I my odpuštění dáme,
Neb Tvůj rozkaz dobře známe,
Jen promiň Ty, Pane, sám
Viny nám.
Nepřítel,
Jenž by pokoušet nás chtěl,
Ať o cnost nás neoloupí,
Ba zahanben pryč odstoupí,
Jenž by pokoušet nás chtěl,
Nepřítel.
Od zlého
Zbav nás, zřídlo dobrého!
Dej, ať v cnosti setrváme,
K pravdě vroucně se vždy známe:
Zbav nás, zřídlo dobrého,
Od zlého!

Meter: trochaic
- XI - Significa el mal que entra al alma por los ojos con la fábula de Acteón
by Quevedo

Estábase la Efesia cazadora
dando en aljófar el sudor al baño,
cuando en rabiosa luz se abrasa el año
y la vida en incendios se evapora.
De sí, Narciso y ninfa, se enamora;
mas viendo, conducido de su engaño,
que se acerca Acteón, temiendo el daño,
fueron las ninfas velo a su señora.
Con la arena intentaron el cegalle,
mas luego que de Amor miró el trofeo,
cegó más noblemente con su talle.
Su frente endureció con arco feo,
sus perros intentaron el matalle,
y adelantose a todos su deseo.

Meter: iambic
GRITO DE ALERTA III
by Fernando María Guerrero

A qué delirios suntuarios
y en néctar rosas deshechas
cuando fieros sagitarios
cubren el aire de flechas?
El horror de los calvarios
y los muertos en las brechas,
de más nobles idearios
nos anuncian las cosechas.
Odie, pues, la vida lacia
mi pueblo, y del porvenir
emprenda el camino franco;
y con fe en la Democracia
írgase y, si ha de vivir,
viva con la espada al flanco.

Meter: polymetric
Sokolům.
by Viktor Dyk

Tak psal Heine, Heinrich Heine,
bouřlivák a posměváček,
tak psal Heine v Romanceru
o princezně Sabbathu!
V psa, jenž myšlenky má psovy,
jenž se válí v nečistotě,
čarodějka proměnila
mocným slovem Israel.
O sabbath však míjí kouzlo,
pes zas člověkem se stane,
hrdě zvedne hlavu, srdce,
hrdě zazní písně tón:
„Lecho Daudi Likras Kalle!
Pojď, milenče, tebe čeká
milenka, jež odkryje ti
studu plný obličej.“
Jordán šumí, u cisterny
velbloudi se kupí v žízni,
palmy štíhlé zaševelí
v Bethel, krásném údolí.
Ale krásný den zas přejde,
hodina se krutá blíží.
Vzdychá princ: je na odchodu
Sabbath, krásná princezna!
Cítí dotek čarodějky
nutno je se rozloučiti.
Nutno žíti starý život,
život psí, psí myšlenky.
Lecho Daudi Likras Kalle!
V srdci zní mi zvláštní slova,
v srdci zní mi zvláštní rythmus
ze českého Sabbathu.
Na stožárech prapor visí,
z oken hrdě prapor vlaje,
prapor mluví, prapor volá:
Sokolíku, Sokole!
Statisíce srdcí jásá,
statisíce prsou dme se,
statisíce ruček kyne.
Sokolíku, Sokole!
Letargické, kleslé Čechy
na živé si hráti počnou.
Mrtví vstanou, němí praví:
Sokolíku, Sokole!
Omyje se špína rukou,
omyje se špína tváře,
omyje se špína ducha.
Mýdlo máme na všecko!
Každodenní mizí člověk,
jako had svou kůži svléká,
sketa hrdě opakuje:
„Přelom, přeskoč, nepodlez!“
Lecho Daudi Likras Kalle!
Srdce jásá, hrdlo jásá,
Hymnu svou má český Sabbath:
„Přelom, přeskoč, nepodlez –“
S hrdým gestem ukazujem’
sokolské ty šiky hostům.
Košile se rudé vlní.
„Národní to armáda!“
S hrdým gestem ukazujem’.
Košile se rudé vlní,
sklízíme jich pyšně obdiv.
Sokolíci, to jsme my!
Ale náhle přijde Sabbath.
Sokolíci rozletí se.
Sokolíci svléknou kroje.
Mrtvo, dusno po Čechách.
A had najde starou kůži,
hrdina se stává sketou,
pláče, tiše opakuje:
„Podlez, uhni, nepřelom!“
Z našich krajů hlas ten šeptá,
z Bělé hlas ten plaše šeptá,
z parlamentu plaše šeptá;
„Podlez, uhni, nepřelom!“
Čechy zase zaplavuje
tichá vlna beznaděje,
Čechy vlně poddají se,
Čechy krčí rameny.
Na čistých je rukou špína,
na čistých je tvářích špína,
na čistém je duchu špína.
Zbytečno se umýti!
Sabbath přišel, píseň zašla,
lešení se klidně bourá,
každodenní pějem’ rytmus:
„Podlez, uhni, nepřelom!“
Na stožárech prapor visí,
z oken hrdě prapor vlaje,
prapor mluví, prapor volá:
Sokolíku, Sokole!
Statisíce srdcí jásá,
statisíce prsou dme se,
statisíce ruček kyne:
Sokolíku, Sokole!
Vítáme tě, zdravíme tě,
český Sabbath změnil Čechy,
opakujem’ s hrdou pýchou:
„Přelom, přeskoč, nepodlez!“
Svátku, nelze, abys trval?
Sne, je nutno, bys byl dosněn?
Hrdosti, zas v bláto klesneš?
Krásná chvíle, neprchej!
Statisíce srdcí jásá.
Pozdrav jejich je tvým dluhem.
Přeroď Čechy, přeroď sebe,
Sokolíku, Sokole!

Meter: trochaic
Jsem sama. Ticho kol. Spí květný luh,
by Tereza Dubrovská

Jsem sama. Ticho kol. Spí květný luh,
ztich' skřivan v poli. Zmlkly písně ptáků,
srp tiše leží, klidně stojí pluh,
spí vše – i bol, a slza vyschla v zraku.
Spí tiše město. Ustal šum a ruch,
a v tiché řece svítí hvězdy z mraků,
spí unavená země – a jen Bůh
se dolů s nebe dívá na oblaku.
Jsem sama. V duši mé je mrtvý klid,
mír svatý leží jako na hřbitově –
a přec by chtěla duše moje žít!
Ve vichřici se jako bříza chvít...
Mé srdce zbudit by se chtělo v rově,
a pod příkrovem, Bože, bouřně bít!

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Nicht schlaffen/ und dennoch liegen im Bette/
Vergebens erwarten was man gern hätte/
Treu dienen/ und kein Erkäntnis genüssen/
Sind Dinge/ die einen auffs Sterben verdrüssen.

Meter: iambic
1L: Eh' noch der Held den Dolch, die Heldinn Gift erkor,
by Abraham Gotthelf Kästner

Eh' noch der Held den Dolch, die Heldinn Gift erkor,
Starb schon das Drama selbst den sanftern Tod: Erfror.

Meter: iambic
Nachhall
by Nikolaus Lenau

Ein Wandrer läßt sein helles Lied erklingen:
Nun schweigt er still und schwindet in den Föhren;
Ich möchte länger noch ihn singen hören,
Doch tröst ich mich: er kann nicht ewig singen.
Der Wandrer schweigt, doch jene Felsen bringen
Mir seinen Widerhall in dunklen Chören,
Als wollten sie sein Lied zurückbeschwören,
Nun ist es still – den Quell nur hör ich springen.
Der Wandrer schwieg und schied; ich sprach gelassen:
Fahr wohl! Warum denn fühl ich jetzt ein Trauern,
Daß länger nicht sein Nachhall mochte dauern?
Mehr als des Menschen Tod will michs erfassen,
Wenn ihn bereits nach wenig Tagesneigen
Hier, dort noch einer nennt – bis alle schweigen.

Meter: iambic
Mnichem jsi ty, ale jakým mnichem;
by František Sušil

Mnichem jsi ty, ale jakým mnichem;
Církvi svaté's jenom na zmary;
Nebe želí také nezdary,
Peklo plesá nad takovým pychem.
Vánek nevál v tichu libodychém,
Když ti zněly slibů citary;
Had jen onen učil prastarý
Tě zdi zvoliť svaté ve dni lichém.
Vyjdi, vyjdi! opusť svaté chrámy,
Jejichž neuznáváš svatyně,
Tvoji duši jiné jaly krámy.
Čistou osadu a krásné rámy
Krásný obraz má míť jedině,
Ty však patříš ve zbojnické jámy.

Meter: trochaic
PÍSEŇ MĚ LÁSCE.
by Lila Bubelová

Nám orchidea pokvete jen v skrytu.
A odkvete-li, byla vždy jen květem.
My budem vědět, cítit to, že kvetla.
V tom kořisť žití: vím, že bylo léto,
ve kterém květ, byť jeden, jistě kvetl.
Já vím, a vědomí to co mi vezme?
A byť jen nečekaně květ ten kvetl,
jak myrty květ, neb tropického kaktu,
tím vzácnější mi potom květ ten bude –
Má lásko, lásko! báječný ty květe,
jenž kalich svůj vstříc slunci rozestíráš!
Jenž v barvách hýříš, omamuješ vůní!
A slunce tvoje věčné, svaté, živné!
Kéž rozumím ti, lásko moje – květe,
bych dále mohla pěstiti tě věrně
a svěží zachovala božskou krásu!
Ty slunce, jehož silou otevřel se
květ lásky mojí, dej nám jas a žár svůj!
Dej rosu ranní, dej svůj zážeh denní!
Ty slunce, jehož dítětem má láska,
dej ochranu svou mocnou, nedej zhynout
jí v záporu svém, ve hnusné tmě noční,
nedej, by vadla, mřela v odkvétání,
jen znič ji jedním paprskem svým žhoucím,
tak, jako žárem svým jsi život dalo!
V tobě, mé slunce, vznik i zánik její!
Dej velkost nám svou vlastní velikostí,
dej život nám svou vlastní životností,
a dej nám sílu svojí vlastní silou,
a svatostí svou i nás, slunce, posvěť!
Dej, abychom ve světle chodili tvém
velcí a svatí, dokud den tvůj bude.
A s večerem zpět přijmi, co jsi dalo:
velkost i sílu, život, světlo, svatost,
a nedej, aby dary tvoje zašly v noci!
Já tobě, slunce, všechno odevzdávám:
i svoji lásku, sebe samu, Jeho!
Aj, děti tvé, mé velké, svaté slunce!

Meter: iambic
28
by Johann Wolfgang Goethe

Eine Schachtel Mirabellen
Kam von Süden, zog nach Norden;
Als die Frucht gespeist geworden,
Eilt sich wieder einzustellen
Das Gehäus, woher es kommen.
Bringet keine süßen Früchte,
Bringt vielmehr ein ernst Gesichte,
Das im Weiten und im Fernen
Nimmer will Entbehrung lernen.

Meter: trochaic
1L: Heimlich, auf Diebes-Sohlen,
by Otto Julius Bierbaum

Heimlich, auf Diebes-Sohlen,
Bist du, ein Sklave, geschlichen,
Der Lust Brosamen zu stehlen;
Pfui, du hast dich gefürchtet.
Nun gehst du nackt in der Sonne
Und nimmst dir die Lust als dein Eigen,
Den runden, goldenen Apfel vom Paradiesesbaume.
Wo ist der Engel mit dem Flammenschwerte?
Küsse die saftige Frucht andächtig, vor du sie issest,
Küß deine Hand, die sie nahm, und die den Engel vertrieb.

Meter: iambic
- XXVI - Exagera la lástima que el mundo tenía de sus amorosos cuidados, y la justa causa de su compasión
by Agustin de Salazar y Torres

Apagadas del sol las luces bellas
del crespo mar en el undoso hielo,
Argos del mundo, desvelado el cielo,
abrió por ojos multitud de estrellas.
Del ronco mar se oyeron las querellas,
que vuelve el eco en repetido anhelo,
y el Céfiro, con próvido desvelo,
despertaba las flores con su huellas.
Aun en el caos de la noche oscura
no sosegaron plantas ni animales
de las fatigas del prolijo día.
Cintia, mira el poder de tu hermosura
que, condolidos todos de mis males,
todos velaban, pero yo dormía.

Meter: polymetric
Bülows Ende
by Ludwig Thoma

Die G'schichte ist traurig zum Lesen;
Sie hat sich geschehen in Kiel.
Da ist das Begräbnis gewesen
Vom Kanzler, der hinterrucks fiel.
Drei Lumpen sind über ihn kommen:
Ein Junker, ein Pfaff, ein Polack,
Sie haben kein Mitleid genommen,
Sie brauchten ein Geld in den Sack.
Der Junker, der lud die Pistole,
Der Pfaff, ja, der drückte sie ab,
Von hinten ersticht ihn der Pole,
Da mußte der Kanzler ins Grab.
Sie haben in Kiel ihn begraben
Und in die Gruben versenkt.
Wann wir einen anderen haben,
Der wo die drei Lumpen aufhenkt?

Meter: polymetric
- LIII -
by Gutierre de Cetina

No por el cielo ver correr estrellas,
ni por tranquilo mar navíos cargados,
ni en plaza tornear hombres armados,
ni a caza en bosque ver ninfas muy bellas;
ni en gran oscuridad volar estrellas,
ni llenos por abril de flor los prados,
ni galanes en sala aderezados,
ni en cabello bailar tiernas doncellas;
no el sol en el nacer de un claro día,
ni árboles de flor y fruta llenos,
ni fuego sobre nieve helada y fría;
ni todo cuanto hay más ni cuanto hay menos
de hermoso en el mundo, igualaría
vuestro dulce mirar, ojos serenos.

Meter: iambic
1L: Ach, könnt' ich die Welle sein,
by Anastasius Grün

Ach, könnt' ich die Welle sein,
Wie freut' ich mich so!
Doch könnt' ich die Quelle sein,
Wär' doppelt ich froh!
Könnt' ich die Welle sein,
Hüpft' ich mit frohem Sinn,
Wo sie im Bade weilt,
Rasch zur Geliebten hin;
Hätte sie schnell ereilt,
Wogte mit stillem Gruß
Rasch um den lieben Fuß,
Blähte mich stolzer dann,
Schwölle und stieg' hinan
Bis an des Busens Rund,
Bis an den Purpurmund,
Grüßte und küßte sie,
Kos'te und neckte sie,
Und sie erlitt es gern,
Glaubt' ja, ich seh' es nicht,
Glaubt' mich ja fern!
Könnt' ich die Quelle sein,
Ganz nach Verlangen
Wäre sie mein;
Liebend umfangen
Wollt' ich die Holde,
Aber so bald nicht
Ließ ich sie los.
Dann zu dem Herzchen
Rauscht' ich empor,
Pochte und schlüge
Rege daran,
Pochte und früge
Liebend mich an.
Dann zu den Händen
Wogt' ich dahin;
Aber das Ringlein,
Das sie als fremder
Seligkeit Pfand
Trägt an der kleinen
Blendenden Hand;
Wollt' ich ihr raubend
Tief in der Wogen
Nächtliche Brandung
Heimlich verbergen;
Rauschte zur Hand dann
Wieder hinan
Und nur
Ließ ich daran.

Meter: iambic
by Kaspar von Stieler

Die Venus steht gerüst
weil sie beym Mavors lieber ist
als bey dem hinkendem Vulkan
der kaum das Feur hat außgetahn
so fängt er an zu schnarchen
des Morgens steht er auff zu früh
mit den Ziklopen ie und ie
und schmiedet Waffen.
Was hat denn Amor hie zuschaffen?
Er spricht den Filidor an umb ein
Werbe-Geld
und zieht auch mit zu Feld.
Ei lieber! weistu wol wor zu?
meinstu er wolle lernen fechten?
Ja! er ist einer von den rechten.
Er läst dem Filidor nicht Ruh’
er muß auff Liebes-sachen
ihm Verse machen.
Sich/ Filidor/
dich vor/
daß du nicht wirst berükket.
Der Schalk hat loß gedrükket
der Pfeil geht dir ins Hertz hinein.
Doch laß es sein:
Nu er dich hat getroffen;
steht dir der Weg zum Musen offen.

Meter: iambic
El borracho
by Antonio Plaza

Generoso en la copa, ruin en todo;
ronca la voz, inyecta la mirada,
párpados gruesos, faz abotargada
y siempre crudo cuando no beodo.
Perdida la razón, goza a su modo,
y nunca estar en su razón le agrada;
que el vino es todo, la razón es nada,
y sólo vive al empinar el codo.
Cuando a inflamarle empieza el aguardiente,
lenguaraz, atrevido y vivaracho,
es intrépido, franco y excelente
amigo; pero juzgo sin empacho
que no es franco, ni amigo, ni valiente;
porque el borracho en fin, sólo es borracho

Meter: iambic
Osm reliefů ze života Jacchova. (IV. Cestou k Naxu.)
by Jaroslav Vrchlický

V nachové říze vstoupil na loď kdysi,
by k Naxu tyrrhenští s ním plavci jeli;
však sotva juna královského zřeli,
naň vrhli se, ty lačné moře krysy.
On pouze kynul, tygři tu a rysi
na zdivené z všech koutů lodi hřměli,
loď stála, révou stožáry se stkvěly,
hle, s plachet zlaté, modré hrozny visí.
V ráz provazy, v něž spjali božské ruce,
hle, spadly samy, zářivý lesk splýval
kol krásné hlavy, jež se třásla hněvem.
I seskákali do vln v divé muce,
roj delfinů z nich stal se, za ním splýval,
co šíré nebe znělo sladkým zpěvem.

Meter: iambic
- CXLII -
by Juan de Tassis y Peralta

Después que me llevó el abril su día,
mis ojos verdaderos son corriente,
dígalo Amor que os rinde francamente
la parte que es más propia y menos mía.
Dulce error, felicísima porfía
del que menos distante y más ausente
vive con soledad entre la gente,
y a solas en sabrosa compañía.
Aguas del Tajo, en vuestras repetidas
ondas, no ya de olvido mar se vea:
comunicad conmigo vuestra gloria,
acordando mil lágrimas perdidas
al abril más florido, porque sea
sufragio de mi muerte su memoria.

Meter: iambic
Jsme posud, posud bohati!
by Jiljí Vratislav Jahn

Jsme posud, posud bohati!
Myšlenky nám se rodí,
a přece jednou příšerný
šat nevolnosti shodí.
Náš zpěv, ten dávných bojů rek,
hned lahodí, hned hřímá,
a v lůně země mateřské
nám mnoho mečů dřímá.
A stříbro snahy šlechetné
a zlato čistých citů
nám přece jednou dobude
ždaného blahobytu.
Soud Boží svět i národy
tajemně doprovází,
svět v prudkých křečích hyne teď
a nám – nám slunce vzchází!

Meter: iambic
Vnada tvá.
by Bohumil Janda Cidlinský

Aj ty šperky, jež tě zdobit mají,
Odlož je – nač krásu zahalovat?
Vnady tvé se šperku vyrovnají,
Či je míníš úmyslně schovat?
Odlož je a přej mi pocelovat
Místa ta, jež ony krýti mají,
Steré šperky mohu obdivovat,
Krásy tvé jen jedny v širém kraji.
Když se jevíš v nejskvělejším jase,
Srdce moje odcizeno tvému –
A jen tehdy v plné lásce zase,
Když jsi prosta šperků, lne se k němu.

Meter: trochaic
Soneto
by Juan de Jauregui

Sobre las ondas acosado Antonio,
al fuerte Augusto y a Cleopatra mira;
una al dominio del incauto aspira;
otra al diadema del imperio ausonio.
Entrégase el amante al golfo Jonio,
más encendido en vil amor que en ira;
inmensa armada en su favor conspira
del medo y persa, egipcio y macedonio.
Puede triunfar de Augusto acometiendo;
también huyendo de Cleopatra, puede
vencer astuto su malicia y arte.
Trueca la acción; y del contrario huyendo,
sigue su amada fugitiva, y cede
ambas victorias al Amor y a Marte.

Meter: polymetric
Epilog.
by August Nevšímal

Jenom tři jste, božské cnosti,
po vše věky v světě stály;
bude vás však čtyř snad dosti,
až k vám přijdou – kapitály.

Meter: trochaic