PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XIV -
by Franciscode Aldana

Hase movido, dama, una pasión,
entre Venus, Amor y la Natura,
sobre vuestra hermosísima figura,
en la cual todos tres tienen razón.
Buscan quien les absuelva esta cuestión,
con viva diligencia y suma cura,
y es tan alta, tan honda y tan oscura,
que no hay quien darle pueda solución.
Ponen estas querellas contra vos:
Venus, que le usurpáis su sacrificio;
Amor, que no lo conocéis por dios;
Natura dice -y jura por su oficio-
que de vuestra impresión nunca hizo dos
y que ingrata le sois del beneficio.

Meter: polymetric
Hamlet, Act III, Scene II [Nay, do not think I flatter]
by William Shakespeare

Hamlet speaks to Horatio

Nay, do not think I flatter;
For what advancement may I hope from thee
That no revenue hast but thy good spirits,
To feed and clothe thee? Why should the poor be flatter'd?
No, let the candied tongue lick absurd pomp,
And crook the pregnant hinges of the knee
Where thrift may follow fawning. Dost thou hear?
Since my dear soul was mistress of her choice
And could of men distinguish, her election
Hath seal'd thee for herself; for thou hast been
As one, in suffering all, that suffers nothing,
A man that fortune's buffets and rewards
Hast ta'en with equal thanks: and blest are those
Whose blood and judgment are so well commingled,
That they are not a pipe for fortune's finger
To sound what stop she please. Give me that man
That is not passion's slave, and I will wear him
In my heart's core, ay, in my heart of heart,
As I do thee.—Something too much of this.—
There is a play to-night before the king;
One scene of it comes near the circumstance
Which I have told thee of my father's death:
I prithee, when thou seest that act afoot,
Even with the very comment of thy soul
Observe mine uncle: if his occulted guilt
Do not itself unkennel in one speech,
It is a damned ghost that we have seen,
And my imaginations are as foul
As Vulcan's stithy. Give him heedful note;
For I mine eyes will rivet to his face,
And after we will both our judgments join
In censure of his seeming.

Meter: iambic
KNÍŽECÍ SOUD.
by Vítězslav Hálek

Na stolci seděl kníže pán,
vojákům kázal rozhněván:
„Již chopte páže zradné,
ať hlava jeho padne!“
To mladou kněžnou zachvělo –
jí oko mhou se zastřelo
a hlava mdlá se chýlí:
„Ustaňte ještě chvíli!
Ó život, což ten člověka
jen v plaché stíny obléká –
i když jej celý prosní,
jak v růži kapku rosní!
Na světlech modré oblohy
stesk duše tá mu nebohý,
však sotva v lesk se vesní,
již mře jak kvítko lesní.
Mladost, krása, láska – vše,
ach, jak to jmění prchavé:
to sotva jednou zkvétá
a již je po všem veta!
A květu jara vonný den,
ach, jak to krátký, krátký sen –
ó, zkameň ruka běsná,
jež rvala by jej ze sna.
A červ ať načne duši mu,
kdo zkrátí mu jen hodinu –
vždyť, ach, již neomladne,
žel, že sám sebou zvadne!“
Vojáci stáli bez hnutí
a máčkli slzy kanutí,
však kníže s trůnu skočí
a meč mu šlehnul z očí!
„A když už být má z kamene,
ať rozmačká, co vznešené!“
A na to rána padla
a mladá paní zvadla.

Meter: iambic
Poklad. (II.)
by Karel Jaromír Erben

A když takto rozdrceně
s bolestí tu ztrátu nese,
probodne to srdce ženě,
zkřikne s hrůzou vyděšeně,
zkřikne, až se chýže třese:
„Ach dítě! mé dítě drahé!“
„„Dítě drahé – drahé – drahé!““
zahučelo v hustém lese.
A ve hrozném předtušení
běží žena – ach neběží,
letí, letem ptáka letí,
lesem, strání ji viděti,
tam, kde klamné našla jmění,
k vršku, na němž kostel leží.
Od kostela větřík věje;
což pak neslyšeti pění? –
Krista pána umučení
v kůru tam se již nepěje.
A když přišla ke sklepení,
haha! jaké pohledění!
haha! z divokého klestu
tři sta kroků od kostela
veliký ční kámen v cestu!
A kde síně? – ta zmizela!
zmizela, i v cestě skála,
jak by nikdy zde nestála.
Ha, jak se tu žena leká,
jak se děsí, volá, hledá!
jak po tom pahorku těká,
těmi klesty, na smrt bledá!
Ha, ty zraky zoufanlivé,
ústa siná nad mrtvolu!
Hle, jak přes to křoví divé
běží, pádí tamto k dolu!
„Běda, běda! zde to není!“
Tělo klestím rozervané,
nohy trním probodané –
darmo všecko klopotění,
vchodu již nalezti není!
A znovu se žena děsí,
úzkost hrozná ji uchvátí:
„Ach, kdo mně mé dítě vrátí!
ach mé dítě, kde jsi, kde jsi?!“ –
„„Tu pod zemí jsem, hluboko!““
hlas tichounký větrem šumí;
„„nespatří mne žádné oko,
ucho mi neporozumí.
Blaze tu pod zemí, blaze,
beze jídla, beze pití,
na mramorové podlaze,
ryzí zlato v klínku míti.
Noc a den se nestřídají,
nikdy nejdou spat očinka;
hraji si tu pěkně, hraji –
cin cin! slyšíš jak to cinká?““
Avšak žena znovu hledá –
darmo! a znova se děsí,
zufale se na zem vrhá,
vlasy sobě s hlavy trhá,
zkrvavena, na smrt bledá.
„Ach běda mi! běda! běda!
ach mé dítě, kde jsi, kde jsi?
kde tě najdu, dítě drahé?!“
„„Dítě drahé – drahé – drahé!““
blízkými to hučí lesy.

Meter: trochaic
- 946 - Acto I, SIDONIO
by Lope de Vega

Incrédulo es amor, y amor es cosa,
que cuanto dicen cree, pues que es esto?
si cree siempre amor, y amor me ha puesto
la confianza en opinión dudosa?
Si yo me quedo, adónde va mi esposa?
y estando triste, se alegró tan presto?
Mas como dudo yo de un pecho honesto;
pues engañada puede estar celosa.
Seguirla fuera justo, mas que piensa
mi loco amor, cuando sospecha arguya
de lo que estar desengañado puedo?
Que si ella tiene celos sin mi ofensa,
bien puedo yo tenerlos sin la suya:
que celos no es el daño, sino el miedo.

Meter: iambic
- CXXX - A Melchor Prado
by Lope de Vega

¡Ay cuántas horas de contento llenas
pensé tener, oh alegre prado mío!
mas, ¡quién se gobernó por desvarío
que las gozase de menguante ajenas?
Nazcan en vos claveles y azucenas
al seco fin del sagitario frío,
pues que pasaste del olvido el río,
volviendo en gloria un Ángel vuestras penas.
Que estén tan juntos una vega y prado,
yo en nieve y vos en flor, ¿a quién no ofende?
¡oh qué distinto, aunque es un propio estado!
¿Mas qué milagro, si su margen tiende
de aquellos pies angélicos pisado,
y que me hiele a mí quien no me enciende?

Meter: iambic
Před nastávající válkou.
by Karel Maria Drahotín Villani

Vel, králi náš,
Čechů srdce máš!
Veď v bitvy slavné Čechů četné voje,
Na vrahy veď nás, buď náš vojvoda –
Uhájit trůn svůj – drahé vlasti svoje,
Pro tebe Čech radostně život dá!
Vel, otče náš,
Život Čechů máš!
Veď, vůdce, nás,
Již káže to čas!
Zaskvi se bodlo, zařinkejte zbraně,
A zazni mile, trubko válečná! –
Plamennou pomstou udeříme na ně,
Čech věrný v bitvě zvítěziti zná;
Veď, vůdce, nás,
Ku válce je čas!

Meter: iambic
V POLÍCH ELYSEJSKÝCH.
by František Kvapil

Park, alej nádherná až k obzoru se táhne,
kde Oblouk Vítězný se stápí v záři hvězd,
a v středu kočáry, shluk aut a vše, co prahne
v Lesíku zaskvět se, v něm pyšně slavit sjezd.
Haut volée Paříže, že hled jí neobsáhne,
hra toilett, lesk šperků, vzruch a kouzlo gest
zrak mámí, v rozkoše jak číš kdy ret se nahne
a štěstí zlatou báj v trud žití touží vplést.
Boháči, divadel všech krásky, vše, co krášlí
svět velký i svět lehčí, vzkypět, užít, vzplát
sem chvátá – v opojném dnes flirtu zde se našli.
A Paříž ducha kde a sfér, jež Lidstvu zoří?
– V předměstích ubohých, kdes v Batignollech snad
ji spatříš v podkroví, tam strádá, sní a tvoří.

Meter: polymetric
De la misma comedia
by Juan Pérez de Montalbán

Señor, si soy un ser, una existencia,
que sustenta mi ser, y vuestro celo,
para otro ser que deposita el cielo,
me dio este ser por modo de influencia.
Si el ser que tengo en propia subsistencia,
al ser que espero en vos sirve de velo,
no quiero ser mi ser, que es desconsuelo
faltar a la verdad por la apariencia.
Del ser de nada antes de ser sacaste
el ser imaginario que me diste,
y en el presente ser me colocaste.
Mas si para otro ser me previniste,
romped el ser con que este ser formaste,
y a ser vendré sin ser lo que quisiste.

Meter: iambic
Lenka.
by Karel Sudimír Šnajdr

Lenka sedí pod jablůňkou,
Vije věneček;
Z klína jeden po druhém sy
Bere kvíteček.
Beránek se krotký v její
Outlý stín kreje,
Větýrek květ na děvčátko
S jablůňky věje.
Nevinným se dívka očkem
Na věnec kouká,
Poslouchá, jak na jablůňce
Holub sy houká.
Plesajíc, že od háječku
Zefyr zafuká,
Z houštiny že za zahrádkou
Žežhulka kuká.
Žádná starost, žádná žádost
Prs nenadýmá,
Strast a trapnost ještě všecka
Vůkol ní dřímá.
Nic nebouří nevinnosti
Pokojný stánek;
Lenka je tak živa, jako
Její beránek.
Věku svaté nevinnosti!
Proč dýl netrváš?
Proč se, ach! tak brzo od nás
K nebi ubíráš? –
Děvče ubohé! y tobě
Také uplyne,
A srdéčka tvého poklid
Raníčko zhyne.
Ach! pak budeš darmo ptactvo
V houští poslouchat,
Darmo holoubek ti bude
Z jablůňky houkat;
Její kvítky zefyr darmo
Ti do lůna vát,
A beránek darmo v drnu
U tebe sy hrát.
Srdce tvé probudí láska
Z dlouhé dřímoty;
A uvrhne tebe v světa
Trpké klopoty.
Prs ti rozedere bolest,
Ňadra žádosti – –
Ach! přeškoda, ubožátko
Tvé nevinnosti!
Věku svaté nevinnosti!
Proč pak netrváš?
Proč se, ach! od nás tak brzo
K nebi ubíráš? –
„Věz, člověče! Tvorce sám mne
Volá od tebe!
Nebť vám nelze dosáhnouti
Na světě nebe.“

Meter: trochaic
Im Vorort
by Clara Müller-Jahnke

Frühwinternacht, Sprühregen stäubt
durch Vorortstraßen, stumm und leer;
ein leises, dumpfes Donnern treibt
der Nachtwind nur vom Bahndamm her.
Durch blätterlose Pappelreihn
die blassen Nebel brau'n und ziehn –
im Osten loht's wie Feuerschein:
Da liegt Berlin.
Wie Feuerschein die ganze Nacht!
Der Menschheit Wesen scheint vertauscht,
wie hab ich oft, vom Traum erwacht,
das ferne rote Licht belauscht!
Das sang mir durch die Zeit der Ruh
die Mär vom ewgen Widerstreit,
den Lockruf aller Lüste zu –
und singt das alte Lied vom Leid.
Und durch den roten Dämmer schaun
mich irre Augen heischend an:
im Federhut erloschne Fraun,
im Efeukranz der trunkne Mann,
und Kinder, zitternd, frostdurchbebt, –
das stöhnt und kichert, schluchzt und braust:
und aus dem Hexensabbat hebt
sich hammerhart die Arbeitsfaust!
Frühwinternacht. Der Regen sprüht
durch Vorortstraßen, tot und leer;
ein funkelnd Höllenauge, glüht
das Haltsignal vom Bahnhof her.
Durch blätterlose Pappelreihn
die nächtgen Nebel westwärts ziehn –
im Osten flammt's wir Frührotschein:
Das ist Berlin!

Meter: iambic
- 1377 - Acto I, SILVIO
by Lope de Vega

Si es niño amor, no quiero que me nombre
entre los muchos que le están sujetos;
que, aunque villano, entiendo sus conceptos,
y más si son conceptos de este nombre.
Después de no ser justo que me asombre
que imiten a la causa los efectos;
que hay niños, cual retratos imperfectos,
que sólo se parecen en ser de hombre.
Amor, como eres niño, siempre quieres,
teniendo con el tiempo iguales días,
mostrar en tus acciones que lo eres;
que, como en niño paran tus porfías,
con justa causa llaman las mujeres
las ofensas del hombre, niñerías.

Meter: iambic
Themire
by Johann Joachim Ewald

Du siehst auf diesem Elfenbein Themirens himmlisches Gesicht,
Die blendend weiße Brust die kleine runde Hand
Und bist in sie schon itzt entbrannt?
Du siehst noch ihren Geist und ihre Tugend nicht!

Meter: iambic
313.
by Friedrich Rückert

Man sagt wol, ein Ersatz, ein zeit'ger Lückenbüßer,
Nicht jeder Forderung genügen soll' und müß' er.
Doch wenn er wirklichem Bedürfnis nicht genügt,
Ists besser daß man nicht den Wunsch mit ihm betrügt.
Denn das Bedürfnis würkt, solang die Lück' ist offen;
Ist sie zum Schein gefüllt, bleibt Bessrung nicht zu hoffen.

Meter: iambic
[die Tugend kam und sah die schöne Gegend an]
by Johann Christian Günther

Die Tugend kam und sah die schöne Gegend an,
Hier, wo der Elben Strom das Kuckusufer nezet
Und wo, was Kunst und Wiz und Lust erdencken kan,
An Schlößern, Fluth und Stein so Aug als Ohr ergözet.
Sie nahm den süßen Schall des scharfen Jagdhorns ein,
Sie sah Dianen selbst in unsrer Gräfin scherzen,
Ja, was noch mehr, sie sah in unsres Grafen Herzen
Die Warheit und das Recht zwo holde Schwestern seyn.
Ach, sprach sie, ist der Welt die guldne Zeit entflogen?
O nein, sie hat sich nur ins Kuckusbad gezogen.

Meter: iambic
10. Philyrena.
by Paul Fleming

Laß es sein, mein Sinn, und schweige,
stelle deine Seufzer ein!
Schlechte Seelen, die sind feige,
die nur von der Erden sein.
Denke, denke, was du denkst,
daß du dich so abekränkst!
Ein beherzetes Gemüte
weichet keinem Glücke nicht,
es erfrischet sein Geblüte
wenn den andern ihres bricht,
lacht und weinet nicht zu viel,
will stets was sein Glücke will.
Wenn der Stahl den Stein bestreichet,
so wird er erst rein und scharf.
Du, mein Sinn, bists, der ihm gleichet,
der auch Glanz und Schärfe darf.
Unfall ists, der auf uns wacht
und die Männer mänlich macht.
Ein bewehreter Soldate,
der vor keinem Tode zagt,
suchet ihm zu früh und spate
einen Feind, mit dem ers wagt.
Ein groß Herze bricht heraus,
fordert stets sein Unglück aus.
Mein! was nützet doch das Klagen,
daß die Liebste nicht ist hier?
Mißtreu ists, so wir verzagen,
sie ist allzeit ähnlich ihr.
Wahrer Liebe treue Pflicht
mindert sich durch Absein nicht.
Dennoch ist sie in dem Herzen,
ist sie aus den Augen schon.
Dieses, was du nennest Schmerzen,
ist der rechte Liebe Lohn,
die sie fühlet gleich wie du
und noch duppelt mehr darzu.
liebet dich noch wie vorhin.
Umb die du dich so betrübest,
wirst du wieder sehn, mein Sinn,
und das wird dir lieber sein
als auf Regen Sonnenschein!
Kommet bald, ihr schönen Tage,
komme bald, du süße Zeit,
daß ich frei und fröhlich sage:
Weg, erblaßte Traurigkeit!
ist und bleibet stets bei mir.

Meter: trochaic
Marschlied nach den Wahlen
by Kurt Tucholsky

Es steht an dem hamburger Hafen
ein riesiger Bismarck aus Stein.
Den Schlaf seines Ruhmes zu schlafen
so steht er da groß und allein.
Er hörte Alldeutschlands Gebrummel
im Schmuck seines spärlichen Haars . . .
Die Zeitungen schrien: Hummel! Hummel!
Und Bismarck, der dachte: Mars! Mars!
Mit Genuß: Mars – Mars –
Mit Genuß: Mars – Mars!
Und Bismarck, der dachte: Mars – Mars –!
Der Bismarck, der hat wohl drei Haare –
denn daran erkennt man den Mann.
Und langsam vergingen die Jahre,
und es kamen die Wahlen heran.
Doch als nun der Bismarck gerochen,
wer heute im Reichstagshaus –:
da hat er kein Wort mehr gesprochen
und riß sich die Haare aus!
Mit Genuß: Hummel – Hummel –
Mit Genuß: Mars – Mars –
und riß sich die Haare aus –!
Nun kann er ruhig schlafen.
Und daß die Geschichte auch wahr –:
Seht nach im hamburger Hafen –
Mit Genuß: Hummel – Hummel!
Mit Genuß: Mars – Mars!
Der Bismarck, der hat ja kein Haar –!

Meter: iambic
To The Times Editorials
by Alice Duer Miller

Lovely Antiques, breathing in every line
The perfume of an age long passed away,
Wafting us back to 1829,
Museum pieces of a by-gone day,
You should not languish in the public press
Where modern thought might reach and do you harm,
And vulgar youth insult your hoariness,
Missing the flavor of your old world charm;
You should be locked, where rust cannot corrode
In some old rosewood cabinet, dimmed by age,
With silver-lustre, tortoise shell and Spode;
And all would cry, who read your yellowing page:
            “Yes, that’s the sort of thing that men believed
            Before the First Reform Bill was conceived!”

Meter: iambic
Soneto a la venida del ilustrísimo y excelentísimo señor Duque de Feria, virrey y capitán general en esta ciudad y reino de Valencia
by Carlos Boyl

El sol de Feria envuelto en Ferias vino
delas grandezas de su insigne estado,
por quien trae el que menos obligado,
que contar de la feria de contino.
Según le va en la Feria, me imagino
que habla el deseo que obligó al Feriado,
y así en mi obligación en Feria
                  he dado
loas al dueño desta Feria dino
La tienda de esta Feria es el venido
del mayor atributo que en el suelo
prestó a la fama para hallar materia
Por quien la voz del bien agradecido
en Ferias de su amor puso en el
                     Cielo
la tienda alegre que le dio esta Feria

Meter: iambic
Frage nicht
by Ludwig Eichrodt

Roth ist Roth und Lieb ist Liebe nur –
Stürmt ihr auch zu alles Denkens Giebeln,
Unsagbar, was wollt ihr weiter grübeln,
Freunde, sind die Thaten der Natur.
Singe von der Liebe Herrlichkeit!
Prächtiger Klang entzücke dir die Herzen,
Ihren Freuden, ihren selgen Schmerzen
Gieb der Töne liebliches Geleit!
Denn die Lieb ist einmal Poesie –
Beider Wesen nicht zu definiren!
Ungenügend all Philosophiren,
Nur mit Aug und Ohr begreifst du sie.
Gleich der Morgensonne groß und frei
Blühet auf der Liebe goldnes Karmen –
Küß dein Lieb, zitter in ihren Armen,
Aber frage nicht, was Liebe sei!

Meter: trochaic
Otro
by Quevedo

Un tenedor con medias y zapatos;
descalzos y desnudos dos pebetes;
por patas, dos esquifes con juanetes;
por manos, diez cazones y dos gatos;
en el mirar, trescientos garabatos;
la color, solimán fondo en hametes;
por cejas, dos bigotes con ribetes;
por ojos, dos furísimos Pilatos;
por vientre, un barbadísimo letrado,
pues a hacer penitencia las ladillas
se vinieron a él como a desierto;
culo, aun de florentines desechado,
toda tabas y tetas y ternillas:
ésta es la Isaura que a Lisardo a muerto.

Meter: polymetric
Na Alberta.
by Josef Košín z Radostova

Ženské rád až tuze máš,
ale krásy málo dbáš;
nebo každou ženu
máš hned za Helenu.

Meter: trochaic
Uber die conterfeyen der schönsten von Engel-
 land/ die ietziger Churfürstin zu Brandenburg
 von daher geschicket worden.
 † † †
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die schönen Engelländerinnen/
Die man zum wunder überschickt/
Entsatzten sich ob dem beginnen/
Als sie Charlotten angeblickt.
Was habt ihr/ alle Königreich/
(sprach iede) dieser Fürstin gleich?
Schickt ihr auch eure Königinnen/
Jhr werdet dennoch nicht gewinnen.

Meter: iambic
1L: Durch die Nacht mit dumpfem Rauschen
by Bruno Wille

Durch die Nacht mit dumpfem Rauschen
Treibt vorbei des Stromes Wut;
Und mit träumerischem Lauschen
Starr ich auf die dunkle Flut.
Schattenhafte Kähne wallen
Mir vorbei, in Nacht hinein;
Liebe Stimmen, sie verhallen,
Und die Strömung tönt allein.
Ödes Schweigen, banges Dunkel!
Schmerzlich irrt mein Blick empor.
Da erblüht mit Trostgefunkel
Ein Gestirn dem Wolkenflor.
»sieh, ich bleibe!« winkt sein Auge/
Und die bange Seele zieht
Auf zu diesem treuen Auge,
Wie ein Kind zur Mutter flieht.
Wenn dereinst des Todes Grauen
Dieses Herz umspült und bricht,
Laß noch einmal dich erschauen
Über Wassern, süßes Licht!
Bis den letzten Liebesfunken,
Der aus meinem Auge scheint,
Deine Blicke aufgetrunken
Und dem Sternenglanz vereint.

Meter: trochaic
Fui contigo tan cruel
by Gonzalo Dobles Segreda

Callábamos los dos En mi tormento
resistí mi dolor altivo y fuerte,
y así sin comprender tu sufrimiento
fui contigo tan cruel hasta la muerte
Y en la nocturna y apacible calma
de aquella noche tétrica y sombría,
escuchamos los dos dentro del alma
el grito del amor que se moría
Hubo un silencio sepulcral La brisa
recogió el cascabel de tu sonrisa
que en la nocturna calma se diluía
Y al mirarla otra vez en el encanto
de su inmenso dolor, se cubrió
                  en llanto
su rostro de mortal melancolía

Meter: polymetric
a hrdý buď
by Stanislav Kostka Neumann

a hrdý buď,
žes vytrval,
žes neposkvrnil ústa ani hruď
falešnou řečí.
takový byl můj lid
s kosou a kladivem.
na jitřní čekal svit,
čekal a věřil.
úrodu novou sklidí sám,
sám se svými.
jděte mu z cesty. staví chrám
bratrské doby.

Meter: iambic
TUNEL
by Emanuel Lešehrad

Namiřte na vzdorné srdce obrovské dělo;
sestrojte z jícnů všech sopek smrtící rouru,
která by ústila přímo na mužná prsa;
nabijte do toho děla světová města:
Paříž a Londýn a New York;
zapalte prameny nafty,
podzemní sirnatá lože,
vystřelte strašlivý náboj do mého těla,
prorazte pradávné srdce,
spojené s pozemskou hroudou v horoucí lásce
za doby pravěké, nyní
vychladlé v žulovou skálu.
Země se doposud chvěje hromovým třeskem;
v prsou mých příšerně zeje nestvůrná rána;
přeměněn v prahory, cítím probíhat srdcem
ohromný, hluboký průkop,
hornatý tunel,
v kterém se dělníci hemží,
koleje horečně kladou, budují železnou dráhu,
která by vítězně spěla pohořím ledovců alpských
do smavých květnatých nížin.
Z propastné rány mých prsou
proudí teď zvučná krev živá
průvody lidí a zvířat, supící, hučící vlaky –
v kraje se rozlévající,
nesoucí výkřik z mé hrudi,
laskané ledovci, orli,
volnému, rušnému světu;
nesoucí radostnou zprávu
v bludiště mravenišť lidských,
prahory v bratrské lásce srdce že otevírají
zemskému tvorstvu.

Meter: dactylic
VI. Života svátek.
by Eliška Krásnohorská

V mateří doušce pod zlatým polem
usedli spolu dívka i hoch;
večerní vůni rozlévá kolem
kvetoucí lípa, zrající hloh.
Z daleka dozněl zvonek již veský,
za hvězdou hvězda vznímá svou zář,
v šeru se prázdné ztrácejí stezky,
vše od tajemství odvrací tvář.
V samotě ladné sladce a němě
dlí okem v oku milenci tam
v zapomínání na tísně země,
na zítřka trudy, nadějí klam.
Ticho! Nechť prodlí v ráji si oba,
všedního zítřka nedbá jich sen;
života svátkem lásky jest doba,
srdce když slaví boží svůj den.

Meter: polymetric
Lumpenlied
by Cäsar Flaischlen

Ich bin ein armer Be-Bi-Ba-
Bo-Bettelmusikant,
doch kreuzfidel stets pe-pi-pa-
po-pump ich mich durchs Land;
zu spielen gibt's allüberall,
bar Geld nur leider keins,
und dennoch bleib ich, was ich bin
und pfi-pfa-pfeif mir eins!
Ob hier, ob dort, was verfa-fe-
was verfo-fu-versicht's?!
ein Künstler kam sein La-Li-Le-
Lo-Lebtag noch zu nichts!
und da dies mal jedweder Kunst
betrübter Erdenlauf,
so plag dich nicht umsi-sa-sunst
und pfi-pfa-pfeif darauf!
Auch ich hab einst von Ra-Re-Ri-
von Ri-Ro-Ruhm geträumt
und hab damit mich ma-me-mi-
mu-mächtiglich geleimt!
Drum nahm ich einen Nagel und –
und hing den Kram dran auf
und wurde Vi-Va-Vagabund
und pfi-pfa-pfoff darauf!
Ein Bettelmusike-ki-ko-
ku-kant ist auch nicht schlecht,
und wer einmal ein Le-Li-Lo-
La-Lump ist, sei's auch recht!
Zum Mi-Ma-Millio-nö-nü-när
bringt doch von uns es keins,
drum bleib ich, was ich bi-ba-bin
und pfi-pfa-pfeif mir eins!
Wir machen unsern Di-Da-Du-
Do-Dank dem Publiko:
es bleib wie wir stets kri-kra-kru-
kro-kreuzfidel und froh!
Ein Mensch, der keinen Spaß versteht,
merkt euch zum Schli-Schla-Schluß,
bleibt ewiglich ein Rha-Rhe-Rhi-
Rho-Rhu-Rhinozerus!

Meter: iambic
[The faint shadow of the morning moon?]
by Yone Noguchi

The faint shadow of the morning moon?
Nay, the snow falling on the earth.
The mist of blossoming flowers?
Nay, poetry smiling up the sky.

Meter: trochaic
ITE MISSA EST
by Jesús Balmori

El santo sacrificio de amor ha terminado.
Murió como un suspiro el rito delirante.
Y del templo desierto ante al altar sagrado,
Ya no está de rodillas el sacerdote amante.
En las altas ventanas de cristal de colores
Cesaron su batir las alas de las aves;
Es la noche del templo, sin luna, sin fervores,
Sin siquiera fantasmas de recuerdo en sus naves.
El templo está vacío. El ara está entre sombras.
Nadie deshoja un solo capullo en sus alfombras;
Ni una sola campana en su silencio canta;
Y en lo alto del altar en el que ya ni pienso.
Sin cánticos, sin flores, sin luces, sin incienso,
Parece que me buscan los ojos de la Santa.

Meter: anapestic
1.
by Ludwig Eichrodt

Geh' hin, mein Sohn, betrinke dich,
So wirst du ein Genie gleich sein.
Wälz' dich gesund im Straßenkoth,
Das Tiefste ist, dem
Hast du ein Buch, verkauf's, versauf's,
Der Weise ist der Trunkenbold.
Ihn suche, weise ist er, denn
Er wird bei der
Sei gut und voll! Maß halten sei,
Sagt Bias, gut. O, besser sind
Zwei Maß. Da wird, was du nur thust
Im Rausche, ein
Sieh' an den Mönch, den fastenden,
Der frech auf Gottes Gabe schimpft,
Wälz ihm dich vor, der Schurke wird
Gestolpert über's
Die Nüchternheit empöre dich,
Nie trocken sei dir Wäsch' und Witz,
Sie sollen stets am Spundenloch
Triefendem Para
Erst wenn dir ward zur anderen
Natur der Rausch, wirst du im Kampf
Mit Freiern und dem Jammergeist
Der Katzen ewig
Nasch' allzeit! Uebergibst du dich,
So übergib dich nicht dem Wahn,
Als wär' es Schmach, auf Pfirsichfleisch
Zum guten Schluß Schmeiß

Meter: iambic
An Emilie
by Luise Hensel

Wohl öd und trüb ist unser Leben,
Das böse Stürme oft durchwehn,
Drum laß uns doch die Hände geben
Und friedlich uns mitsammen gehn.
Und ist's des lieben Vaters Wille,
Daß wir noch dulden lang und viel,
So warten wir in frommer Stille,
Wir kennen ja das lichte Ziel.

Meter: iambic