PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Svoboda.
by Svatopluk Čech

Ó volnosti, ty jasná dcero nebe,
když hrdou nohou dávné okovy
jsi deptala, jak vroucně vítal tebe
stran širodálných pozdrav hromový!
Vstříc tobě nad troskami tyranie
zněl stokrát světa omladlého ples,
od východu, kde mužík hlavu vznes’,
až v dálku za moře, kde s černé šije
kruh sňalas’ kovový.
Ach ideále, jehož pod praporem
krev drahou cedil nesčíslný rek,
ty velebená pěvců valným sborem –
co z tebe učinil náš kleslý věk?
Ten věk, jenž slovy velkými se blyště
nevážně zmařil odkaz velkých dum,
i z tebe zůstavil jen hluchý šum,
jen vyfintěnou frázi pro řečniště,
zvuk prázdný myšlenek.
Mé oko teskné, roztoužené darmo
tvůj božský obraz hledá na zemi,
kde tolik národů pod staré jarmo
zas kleslými se chýlí šijemi,
zas mrzce líbá tyranovu patu,
jenž duse zvůlí svou jich každý dech,
jim v pospas metá jako na posměch
jen cáry tvého ztrhaného šatu,
tvé prázdné emblemy.
Tam národ, jedva po útrapě steré
tě uvítal ve vlastním domově,
již zpupně jiným národům tě bere
a v témž je smýká krutém okově,
jejž nedávno jsi sňala s jeho šije,
na stesky jejich má jen hrubou pěst,
jim loupí jazyk, jmění, dítky, čest
a rukou, jižto uvolnila’s, bije
líc tvoji surově.
A lid, jenž v horoucím tě slavil díku,
když vrátila mu dlaň tvá vítězná
znak důstojnosti lidské, nevolníku –
již sotva tvoje božské líce zná,
neb drze tvého znesvěcujíc jmena
zas jiná poroba mu hněte vaz,
lán jeho bere, krev mu střebe zas –
jen zlatými jsou nyní vyměněna
ta pouta železná.
Slyš, zlaté okovy kol kolem zvoní,
kam obrátíš se: v dílně, na roli,
kde pro kus chleba potu proud se roní,
i tam, kde duchů voje zápolí,
kde krása vévodí a zápal svatý,
kde vniká v taje věda hloubavá
i s tribun, kde tvá zvučí oslava –
ba, pouty zlatými jsou obepjaty
i vládčí prestoly!
Hleď kolem, volnosti, viz ve svém chrámu
ty kupce, šarlatany, lichváře,
jak svatyni tvou mění v brloh krámů
a v pulty peněžní tvé oltáře,
jak překrucují písmě za písmenem
tvůj božský zákon, zprzňují tvůj štít,
by mohli pod ním z bratrů slabších týt
a ty, kdož křivdě brání, tvojím jmenem
štvát, vrhat v žaláře.
Ó vstaň již, svobodo, těch lotrů davy
žeň z chrámu svého, svatokupců spřež,
své očisť oltáře, svůj zákon pravý
vznes vítězně nad farizejskou lež:
ne volnost zlatu, zchytralosti lestné,
v zisk plenit bratří bědu, slabší um,
ne volnost sobcům, trubcům, šejdířům –
než volnost dobru, pravdě, práci čestné
zas dobývej a střež!

Meter: iambic
Soneto
by Enrique Pérez Pardo

¿No te acuerdas, España? Ya sólo en tu regazo
un recuerdo muy débil de aquellos tiempos queda;
cuando a las damiselas retrataba Madrazo
y conspiraba Olózaga y cantaba Espronceda.
Promesas de otros días, las
                  ansias juveniles
sobre la decadencia de la España infecunda
ministerios relámpagos y discordias civiles
¡los años que se evocan con Isabel Segunda!
Por recoger un guante, una
                  flor, un pañuelo
bajo el lindo y florido balcón, tener un duelo,
y ser todo una idea, un fuego, una pasión
¡Llevar de nuestro amor en los vivos excesos,
su daguerrotipo borroso por mil besos,
igual que un amuleto pegado al corazón!

Meter: polymetric
104. O již věnce na rakev mu noste!
by František Sušil

O již věnce na rakev mu noste!
Již zrak jeho k smrti zhubeněl,
Sejcovou již písní obvěněl,
Nezbývá leč klást jej v navi prosté.
Takto křičí naši dávní hosté
Mníce, že náš národ zkameněl,
A duch jeho že již zdřevěněl,
Rozmarýn že na rovu mu roste.
Ó jak sbírá ze snů vrah si těchu!
Vidí tmu, kdež jasné světlo hoří,
Vidí poušť, kdež nový ráj se tvoří.
Zmladlo znova staré plémě Čechů,
Hanba pro vás patřiť na to želmo,
Hanba pro vás chovať hněvu bělmo.

Meter: trochaic
Ade!
by N. N.

Ade! Du schreitest zum Altare,
Zu schließen froh das frohe Band,
Und ich, vertraut dir manche Jahre,
Seh’ stumm sich fügen Hand in Hand
Aus meinen Lippen weicht das Blut,
Im Herzen zuckt empor das Weh, —
Sei still da drin … Es ist so gut —
Ade!
Es ist so gut. Ob auch mein Streben
Sich nur um deinen Beifall hob,
Ob, was die Muse eingegeben,
Für
Das Leben braucht der festen Hand,
Der Weg, den ich, der Träumer geh’,
Trägt Unkraut nur und Flittertand, —
Ade!
Umdunkelt ist mein Weg. Doch deinen
Umfließe hell der Sonne Licht:
Und keine Stunde soll erscheinen,
Da dir das Wort, die Hoffnung bricht.
Die Eintracht kröne deinen Bund,
Und ich, der still im Schatten steh’,
Ich seg’ne dich mit zitterndem Mund …
Ade!

Meter: iambic
Primaveral – La voz del odio
by Leopoldo Trenor

Soy la sierpe que, oculta entre las flores,
acecha en sueño incauto al enemigo;
yo la vida en los hombres atosigo
con el fermento vil de los rencores
De airadas muchedumbres, los
                        hervores
avivando cruel sin tregua sigo;
yo cuanto hay de benéfico maldigo
y hasta anido letal en los amores
A mi rinden su culto sanguinario
el artero puñal del asesino,
la tea destructora del sicario.
Mas mi fuerza es estéril; si
                     el destino
alardeo amparar del proletario,
sólo es por explotar su desatino

Meter: polymetric
Sin palabras
by Adelardo López de Ayala

Mil veces con palabras de dulzura
esta pasión comunicarte ansío;
más ¿qué palabras hallaré, bien mío,
que no haya profanado la impostura?
Penetre en ti callada mi ternura,
sin detenerse en el menor desvío,
como rayo de luna en claro río,
como aroma sutil en aura pura.
Abreme el alma silenciosamente,
y déjame que inunde satisfecho
sus regiones, de amor y encanto llenas
Fiel pensamiento, animaré tu mente;
afecto dulce, viviré en tu pecho;
llama suave, correré en tus venas.

Meter: polymetric
Die verlorene Braut.
by Joseph von Eichendorff

Der Bräut'gam thät erbleichen,
Er hört im Thal das Lied,
Ein dunkelrothes Zeichen
Ihm von der Stirne glüht.

Meter: iambic
La razón inútil
by Alberto Lista

Es tarde ya para que amor me prenda
en su lazo halagüeño y fementido;
que aunque tal vez de la razón me olvido,
el hielo de la edad ¿quién hay que encienda?
Es tiempo ¡ay! triste que a su voz atienda
mi juvenil esfuerzo ya perdido,
después de haberla insano desoído,
cuando ser pudo de mi esfuerzo rienda.
Así va; los humanos corazones
sufren en la verdad y en el engaño;
y sin gozar de sí ni un solo día,
venden la juventud a las pasiones,
la edad madura al triste desengaño,
y la vejez a la razón tardía.

Meter: iambic
Cestou.
by Jaroslav Vrchlický

Na louce v dálce plátno bílili.
„To divný dojem na zelené trávě,“
dí idealista; „tam schýlili
se andělé v svých sněžných křídel slávě.“
Dí romantik: „To v eterickém hávě
tam víly košilky své suší bílé...“
Dí realista, nejbližší je cíle:
„Tam špinavé jen prádlo mohu zříti.“
A malíř roztoužený zrak tam chýle
dí: „Buď to, co buď, dost, že tak to svítí!“

Meter: iambic
- 94 -
by Lope de Vega

¡Oh, engaño de los hombres!, vida breve;
loca ambición al aire vago asida;
pues el que más se acerca a la partida,
más confiado de quedar se atreve.
¡Oh, flor al hielo, o rama al viento leve,
lejos del tronco, si en llamarte vida!
tú misma estás diciendo, que eres ida;
¿qué vanidad tu pensamiento mueve?
Dos partes tu mortal sujeto encierra:
una, que te derriba al bajo suelo,
y otra, que de la tierra te destierra.
Tú juzga de las dos el mejor celo,
si el cuerpo quiere ser tierra en la tierra,
el alma quiere ser Cielo en el Cielo.

Meter: iambic
El niño del cuenco
by Octavio Pinto

Un niño en la ribera del río, estremecido,
con un pedernal raya la tosca piedra dura;
el claro instinto de arte por mi raza perdido,
hoy, en tus manos trémulas de pasado, fulgura.
Heme acercado -bárbaro- a la
                  feliz criatura
para advertir el trazo que
                  su mano ha pulido
sin querer profanar con mi
                  avidez impura
su rito prehistórico gemelo del olvido
Sobre la toba negra, Juichu,
                  el niño, grabados
tiene tres dardos; brillan cual rayos en la noche
¡cómo miran al cielo sus ojos deslumbrados!
Diríase que tornan desde una
                  ingente mina
húmeda de tinieblas del inca Huiracoche,
y que vieran el rayo de oro que les fascina

Meter: polymetric
Das Mägdelein
by Friederike Kempner

Ich traf einmal im fremden Land,
Ein Mägdlein zierlich und gewandt;
»wo kommst Du her, wo weilest Du?
Ich finde im fremden Land nicht Ruh'!«
»bist Du ein deutsches Mägdelein?
Geboren an dem deutschen Rhein? –«
»mein Vater war ein Kriegersmann,
Die Mutter keine Seide spann! –«
»wie kamst Du in das fremde Land?«
»an eines Fremden falscher Hand.«
»die Treue wohnt in Deutschland nur;
Von ihr ist hier, ach, keine Spur! –«

Meter: iambic
IN DIESEM LAGER IST OESTERREICH!
by Josef Svatopluk Machar

Zoufale spláčete, vidíte-li,
že rakouské barvy dnes nosí
jen voják, úředník, erární sloup,
antisemiti a vosy.

Meter: dactylic
1L: Das Wollen steht
by August Stramm

Das Wollen steht
Du fliehst und fliehst
Nicht halten
Suchen nicht
Ich
Will
Dich
Nicht!
Das Wollen steht
Und reißt die Wände nieder
Das Wollen steht
Und ebbt die Ströme ab
Das Wollen steht
Und schrumpft die Meilen in sich
Das Wollen steht
Und keucht und keucht
Und keucht
Vor dir!
Vor dir
Und hassen
Vor dir
Und wehren
Vor dir
Und beugen sich
Und
Sinken
Treten
Streicheln
Fluchen
Segnen
Um und um
Die runde runde hetze Welt!
Das Wollen steht!
Geschehn geschieht!
Im gleichen Krampfe
Pressen unsre Hände
Und unsre Tränen
Wellen
Auf
Den gleichen Strom!
Das Wollen steht!
Nicht Du!
Nicht Dich!
Das Wollen steht!
Nicht
Ich!

Meter: iambic
Soneto
by Antonio García Gutiérrez

¿Por qué funesto error, por qué demencia
hemos venido a tan infame estado
que a disfrazar las llagas del
                     pecado
no basta ya la hipócrita apariencia?
La virtud, la hidalguía, en la
                     experiencia
de su estéril valor se han estrellado,
y mi patria feliz es ya un mercado
en que se vende a gritos la conciencia
No hay gloria, no hay dolor,
                  no hay sacrificio
que por viles parásitos hambrientos
no se convierta en propio beneficio
Y la gangrena avanza por momentos,
y bajo el ancho pedestal del vicio
restallan del Estado los cimientos.

Meter: iambic
1L: Je weiter aus den Augen,
by Paul Heyse

Je weiter aus den Augen,
Je tiefer nur im Sinn –
Das soll zum Trost mir taugen,
Wenn ich voll Heimweh bin.
Ich scheide nicht weit,
Gott weiß die Zeit;
Wiederkommen bringt Freude.
Ihr sollt mich nicht verachten
Um mein unstät Gemüt.
Muß mir die Welt betrachten,
Soweit sie grünt und blüht.
Ich scheide nicht weit ...
Die Bäch' und Ströme rinnen
So freudenvoll ins Meer.
Die festen Türm' und Zinnen
Sind steinern, kalt und schwer.
Ich scheide nicht weit ...
Wohl dem, den durch die Halde
Sein Glück noch schweifen läßt!
Zugvögel, ach wie balde
Baust du dir auch ein Nest.
Ich scheide nicht weit,
Gott weiß die Zeit;
Wiederkommen bringt Freude.

Meter: iambic
12.
by Johann Gottfried Herder

Herr, Seligkeit und Himmel liegt
In jeder Deiner Gaben;
Wer neidet und verscharret sie,
Verdient er sie zu haben?
Und wer sie hat, was hat er schon,
Daß er sich ewig freue!
O Geber, gieb statt Allem mir
Nur im Geringsten Treue!

Meter: iambic
Topoly. (I.)
by Boleslav L. Černý

Jdou jako ve snách tiché topoly
a kdesi v dálce šedých mračen mizí –
Jak někdy blízké je tak náhle cizí,
jak někdy srdce divně zabolí....
A zhrdá vším – i o co zápolí,
co bylo veliké a čisté, ryzí....
Jdou jako ve snách tiché topoly
a kdesi v dálce šedých mračen mizí....
A smutek roste – nic už nebolí,
vše zapomnění zhaleno je v řízy,
i duše sní – vše v náruč mlha sklízí....
Jen v dálku – stinnou cestou do polí
jdou jako ve snách tiché topoly – –

Meter: iambic
BALLADA KU CHVÁLE SMRTI.
by František Kvapil

Mne číš tvá neděsí, ó smrti, jejíž dech
z žil bere život nám a v atomy jej tříští,
buď zdráva, která klid jsi v našich bolestech!
Tys mlýn, jenž drtí vše, tys ocel na bojišti,
v tvém hyne objetí žal dnešní i žal příští,
a noc, jež s tebou jde, jej skryje odvěká.
Vždy hrob jsouc doufání, jenž chce a nečeká,
– ať jaro kvetoucí snům ratolestí mává –
všech konec nářků, slz a strastí člověka,
ty, jež nám neseš mír, buď smrti zdráva!
Květ, mladost jásavá i stáří v jeden spěch
se řítí, kudy žeň tvá kráčí po strništi!
Tys věků šerý proud v svých vlekla okovech!
Tys žernov nesmírný, jímž vichr zkázy sviští,
ty slunce, pluky hvězd v svém rovnáš pohřebišti,
v tiš prázdnou, žití kde stín žádný netěká.
Jak sněť, již se stromu páž lidská oseká,
v žár která vrháš vše, co z klína matky vstává,
všech konec nářků, slz a strastí člověka,
ty, jež nám neseš mír, buď smrti zdráva!
Spí věčné tajemství ti na zavřených rtech,
zpět nevrací se, kdo v tvém kotvil přístavišti.
Jsi sen, jejž nezbudí již radost ani vzdech,
v němž hvězda Nepaměť se z černých mraků blyští.
Tvé lůno mrtvo jest, zhas žár tvém na ohništi,
jen zhoubou bez konce tvůj pohár přetéká –
ó bezdno, ztrnutí, v něž vše se obléká,
– nic není, co by tvá nestihla střela dravá –
všech konec nářků, slz a strastí člověka,
ty, jež nám neseš mír, buď smrti zdráva!
Ó paní soumraku, jež hrozíš z daleka
a díš, že marnost vše, tvůj krok mne neleká!
Přijď, vykoupení všem tvá štědrá ruka dává –
všech konec nářků, slz a strastí člověka,
ty, jež nám neseš mír, bud smrti zdráva!

Meter: iambic
The Pity of It
by Thomas Hardy

April 1915

I walked in loamy Wessex lanes, afar
From rail-track and from highway, and I heard
In field and farmstead many an ancient word
Of local lineage like 'Thu bist,' 'Er war,' 
'Ich woll', 'Er sholl', and by-talk similar,
Nigh as they speak who in this month's moon gird
At England's very loins, thereunto spurred
By gangs whose glory threats and slaughters are.
Then seemed a Heart crying: 'Whosoever they be
At root and bottom of this, who flung this flame
Between kin folk kin tongued even as are we,
'Sinister, ugly, lurid, be their fame;
May their familiars grow to shun their name,
And their brood perish everlastingly.'

Meter: iambic
Seno de reina
by José Santos Chocano

Era una reina hispana No sé ni quien sería,
ni cual su egregio nombre, ni como su linaje:
sé apenas la elegancia con que de su carruaje
saltó, al oír a un niño que en un rincón gemía.
Y dijo: -¿Por qué llora?- La tarde estaba fría;
y el niño estaba hambriento La reina abrióse el traje;
y le dio el seno blanco por entre el blanco encaje,
como lo hubiese hecho Santa Isabel de Hungría.
Es gloria de la estirpe la que le dio su pecho
a aquel hambriento niño que acaso sentiría
más tarde un misterioso dinástico derecho;
y es gloria de la estirpe, porque es amor fecundo
con que la reina al niño le dio su seno un día,
¡fue el mismo con que España le dio su seno a un mundo!

Meter: polymetric
Glücklicher Irrthum
by Christian Wernicke

Daß Kalkas oftmals sich in seiner Arzenei
Verirrt, das macht euch vor ihm scheu?
O Thorheit! Euch ist nicht die Art, zu heilen, kund:

Meter: iambic
Sešli se. Noc již. Pozdní chvíle.
by Viktor Dyk

Sešli se. Noc již. Pozdní chvíle.
Však oni vzájem vítali se přec.
Sešli se. Noc již. Bavili se mile:
tři lucerny a jeden opilec.
Ta jedna mžourá potměšile trochu,
a dále do tmy čiré blikotá.
Chtěla by říci: Roztomilý hochu!
Dá život vše – jen užít života!
A druhá, ta je velmi starostlivá,
melancholií jata k posledu.
Pečlivá Marta zbloudilému kývá:
Pojď, já tě domů přece dovedu!
A třetí, třetí, o té těžko říci.
Zná nuanci, jíž duše zaklíná.
V posledním koutě visí na ulici,
a vždycky, zdá se, že už zhasíná.
Sešli se. Zima údy prudce třásla.
Na černou kávu měl by zajít přec!
Tři lucerny, z nichž jedna málem zhasla,
tři lucerny a jeden opilec.

Meter: iambic
1L: Sie stecken uns noch tief im Blut,
by Karl Henckell

Sie stecken uns noch tief im Blut,
Die rohen Henkerskniffe,
Der Richtergeist von Bös und Gut,
Die groben Grenzbegriffe.
Wir sprechen skrupellos von Schuld
Und Sühne der Verbrechen,
Wie wir von Gottes Gnadenhuld
Und Strafe Gottes sprechen.
Ich aber bin vielleicht durch Nichts
Vom Mörder unterschieden
Als durch die Schöpfung des Gedichts
Und freiern Seelenfrieden.

Meter: iambic
Die Tauben
by Ernst Moritz Arndt

Freundliche Vögel, o seid gegrüßt mir, flatternde Tauben!
Einst das Spiel meines Tags, jetzt das Spiel meiner Nacht,
Seid mir gegrüßt! Ihr bringt mir immer so liebe Gesellschaft,
Wann mir der Schlaf aufs Bett schleicht mit dem seligen Traum,
Dann kommt mit zu dem Spiel die frommste, zärtlichste Mutter;
Kindisch tändeln wir fast, Tauben und Mutter und Sohn.
Also will es der Gott, der Erstes und Letztes verbindet,
Der in dem Herzen geheim Himmel und Erde verflicht.
Denn in der wimmelnden Schar der Kindheitsbilder als erstes
Führt die Erinnerung stets lustiges Taubenspiel auf,
Stellet das Haus mir hin, den Garten, die Blumen, die Vögel,
Alles im dämmernden Schein, wie es die Kindheit geliebt:
Schneeweiß flattern die Kleinen noch auf, und schneeweiß die Alten
Durch die Raute herein, welche zum Kämmerchen führt,
Mütterchen streut noch das Korn, das Büblein klatscht in die Hände;
Auch das Nest im Kamin seh' ich wie damals noch heut.
Seid mir darum geliebt, ihr weißen, freundlichen Boten
Aus der vergangenen Zeit, Boten vom Himmel, geliebt!
Lehren will ich die Liebe dem Sohn, er lehre den Söhnen,
Daß noch das Enkelgeschlecht ehre des Vaters Gebot.

Meter: polymetric
PES
by Stanislav Kostka Neumann

Pes žíznivý se vleče
pustinou koridorů,
kde stoka nudy teče
a páchne dechem moru.
A zimnice jej trápí,
žár s mrazem v stálém sporu,
a lačen světla stápí
se do tmy koridorů.
Jen stěny, stěny, stěny...!
Tak věčně beze změny
ty chodby táhnou tmou.
Pes bezmocně se třesa
kdes v koutě znaven klesá. –
A pes ten – duší mou.

Meter: iambic
Ode on the Spring
by Thomas Gray

Lo! where the rosy-bosom'd Hours,
     Fair Venus' train appear,
Disclose the long-expecting flowers,
     And wake the purple year!
The Attic warbler pours her throat,
Responsive to the cuckoo's note,
     The untaught harmony of spring:
While whisp'ring pleasure as they fly,
Cool zephyrs thro' the clear blue sky
     Their gather'd fragrance fling.

Where'er the oak's thick branches stretch
     A broader, browner shade;
Where'er the rude and moss-grown beech
     O'er-canopies the glade,
Beside some water's rushy brink
With me the Muse shall sit, and think
     (At ease reclin'd in rustic state)
How vain the ardour of the crowd,
How low, how little are the proud,
     How indigent the great!

Still is the toiling hand of Care:
     The panting herds repose:
Yet hark, how thro' the peopled air
     The busy murmur glows!
The insect youth are on the wing,
Eager to taste the honied spring,
     And float amid the liquid noon:
Some lightly o'er the current skim,
Some show their gaily-gilded trim
     Quick-glancing to the sun.

To Contemplation's sober eye
     Such is the race of man:
And they that creep, and they that fly,
     Shall end where they began.
Alike the busy and the gay
But flutter thro' life's little day,
     In fortune's varying colours drest:
Brush'd by the hand of rough Mischance,
Or chill'd by age, their airy dance
     They leave, in dust to rest.

Methinks I hear in accents low
     The sportive kind reply:
Poor moralist! and what art thou?
     A solitary fly!
Thy joys no glitt'ring female meets,
No hive hast thou of hoarded sweets,
     No painted plumage to display:
On hasty wings thy youth is flown;
Thy sun is set, thy spring is gone—
     We frolic, while 'tis May.

Meter: iambic
- 148 - Justifícase el poeta de que no nacen flores...
by Lope de Vega

Abría el sol, dejando el Alba a solas,
con manos de oro la Oriental ventana,
y en el primero albor de la mañana
trinaban filomenas y tortolas.
Cuando cantando jácaras y andolas,
calva una piedra acicalaba Juana,
dando a los campos más jazmín, más grana,
más risa al río, y más nevadas olas.
Aunque decir que entonces florecieron,
y por ella cantaron ruiseñores,
será mentira, porque no lo hicieron.
Pero es verdad, que en viendo sus colores
a mí me pareció, que se rieron
selvas, aves, cristal, campos y flores.

Meter: iambic
Opferdampf stieg …
by N. N.

Opferdampf stieg von der befleckten Erde
Wahrlich niemals herrlicher auf zum Himmel,
Denn, da dein Wort Märtyrerblut besiegelt,
Heilige Wahrheit,
Da der Pfaff sich — Pfaffe zugleich und Henker —
An der Gluthqual denkender Menschen letzte,
Da im Rauch sein Blick und des Ketzers Blick wie
Dolche sich kreuzten. —
Jene Gluth, entfacht in dem Schooß des Dunkels,
Ueberraschend siegreich den Bezirk der Scheite,
Ward des Dunkels Feind — und der Strom der Zeiten
Wird sie nie löschen.
Nein! Sie glüht! Und wär’s in den fernsten Tagen, —
Asche wird die finstere Tempelhalle,
Drin geknechtet seufzet der Geist der Menschheit,
Hegend und reifend
Eine Saat, die spätere Enkel ernten,
Faßt sie Herzen, die sie entflammt zu reden —
Ihre Macht verkündigend hat sie meine
Lieder befeuert.

Meter: polymetric
- XI -
by Argensola

Sin duda que esta red de hierro dura
es la que a Marte y Venus fue molesta
cuando, en su lecho con engaño puesta,
sirvió de ignominiosa ligadura.
Allí en su gloria derramó amargura,
haciéndola a los dioses manifiesta,
y aquí en la mía con crueldad opuesta
en vano hace pasar la noche oscura.
Allá en oscuras cárceles contiende,
oh máquina cruel, con hombres fieros,
cuyos pechos te son tan semejantes;
O enciéndete en el fuego que me enciende,
y mudará tu forma los deseos
que amor inspira en estos dos amantes.

Meter: iambic
[du willst sie nie und nie mehr wiedersehen]
by Wilhelm Busch

Du willst sie nie und nie mehr wiedersehen?
Besinne dich, mein Herz, noch ist es Zeit.
Sie war so lieb. Verzeih, was auch geschehen.
Sonst nimmt dich wohl beim Wort die Ewigkeit
Und zwingt dich mit Gewalt zum Weitergehen
Ins öde Reich der Allvergessenheit.
Du rufst und rufst; vergebens sind die Worte;
Ins feste Schloß dumpfdröhnend schlägt die Pforte.

Meter: iambic
9.
by Emanuel Geibel

Ich fuhr empor vom Bette,
Darauf ich schlafend lag;
Ein Schlag geschah an meine Tür,
Ein Schlag und noch ein Schlag.
Ein wunderbarer Schauder
Geht rieselnd durch mein Blut;
Ins Fenster fällt ein fremdes Licht,
Der Himmel steht in Glut.
Ich weiß nicht, was da glühet,
Ist's Früh-, ist's Abendrot?
Ich weiß nicht, hat die Liebe gepocht,
Oder war es der Tod?

Meter: iambic
LEKCE BOTANICKÁ.
by Antonín Klášterský

S červánkem z toulky jezdili jsme domů,
kde bílý dvůr nám z dálky kynul vstříc,
má sestřenka, já hoch a starý strýc,
co alej lip se skvěla v slunce lomu.
Své natrhané květy v stínech stromů
jsme rovnali si cestou do kytic,
a botaniku vykládal nám k tomu
náš hostitel, až planula mu líc.
Leč my? Ach, Bože, kde je ráj těch roků?
Jí lásky květ se tajil ve hluboku,
já ve své duši cítil nové žití.
Květ písně první pučel v jejím lemu,
ty květy zde co byly proti němu?
A strýc se divil, že jsme roztržití!

Meter: iambic
Weiterleben
by Clara Müller-Jahnke

Nicht, daß du ihm ein prächtig Denkmal baust,
mit tausend Tränen seine Gruft betaust,
und heimlich hoffst, daß euch der Tod vereint,
nicht dadurch ehrst du den gestorbnen Freund.
Wenn du das Werk, das ihm nicht mehr gelang,
bis an sein Ende führst mit Treu und Dank,
wenn deine Hand die Blütenkrone hegt
des Baumes, den er knospend einst gepflegt,
wenn dem, was er geliebt, dein Herz erglüht,
so daß in dir sein Wesen nochmals blüht,
so daß du lebst und schaffst in seinem Geist:
das ist's, wodurch du ihn dem Tod entreißt.

Meter: iambic
Noc v Chicagu
by Josef Mach

Noc bezhvězdná je, ale dole město
nesčíslnými světly plane všudy.
Noc bez hvězd je. Okamžik tento jest to,
kdy na lov chodí zlé i krásné pudy.
Pořádní lidé spí již u svých rodin,
opilci bdí a popíjejí v barech.
Ven vylákána temnem pozdních hodin
jde ulicemi neřest ve všech tvarech.
Ctnost nedočkavá na bílých sní ložích,
po hříchu touží a se hříchu leká.
Dobráci myslí si: „Jsme všichni v rukou božích.“
Pod mostem lupič na svou oběť čeká.
Obchodník chladný zisk svých spekulací
za spuštěnými sčítá záclonami,
s úsměvem na rtech po denní své práci
lid mladý spěchá na své noční flámy.
Vyvrhel lidstva pěti dílů světa
se k rozkoši či ke zločinu chystá,
a jako hmyz, jenž k světlu lampy vzlétá,
jdou lehkomyslníci v hanby místa.
Brutálně hudba zní a tanec smysly zpíjí,
drsný to paskvil o lásce a síle.
Lhát lásku namáhají s apatií
se prostitutky barevné i bílé.
A všecko opřádá svou smyslností
omamný parfum poskvrněné krásy,
zatím co venku káže o mravnosti
nějaká ženská od Armády Spásy.
Ze starých vlastí lodi zatím plují
sem přes oceán, jenž je kdesi v dálce.
Město plá světly: krásný drak v své sluji
hltavě čeká na přistěhovalce.

Meter: iambic