PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sentimientos de la España al tiempo de la partida de su legítimo rey en 1808
by Juan Bautista Arriaza

Triste la España, «¿adónde vas, Fernando?»
al hijo fugitivo dice ansiosa;
y él sigue, y deja de su madre hermosa
llevar los vientos el acento blando.
Ya la materna falda abandonando
pisa de Francia la ribera odiosa;
y aún está oyendo aquella voz piadosa
que le repite, «¿adónde vas?» llorando.
No ve ya al hijo la infeliz matrona:
mas su voz oye, que con regio brío
dice: Tirano, es mía esa corona.
Ella, al primer dolor, gritó ¡hijo mío!
mas luego, vuelta al déspota en Bayona,
dame a Fernando, exclama, oh tiempo impío!

Meter: iambic
- XXXIII - A Marco Tulio Cicerón, cónsul romano
by Joseph de Litala y Castelvi

Más debe Roma a tu facundia sola,
y a tu pluma en conceptos desatada,
que de Escipión a la valiente espada,
y de Pompeyo al peto, y a la gola.
Por ti tus estandartes enarbola
el Águila de rayos coronada
en la cima del Nemo más helada,
y sus plumas triunfante allí tremola.
Por ti (o gran Tulio) respiro afligida
de la invasión cruel de los tiranos
en civiles estragos sumergida.
Más pudieron tus voces, que tus manos,
tú le diste esplendor, le diste vida,
y de escuadrones la libraste hermanos.

Meter: polymetric
- XXXII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Gracias te pide, Amor; no las merece
quien te las pide; ni tanto bien espera,
sea limosna o sea piedad siquiera,
y sea a la ocasión que ahora se ofrece.
Cualquiera beneficio mengua o crece
con el lugar, el tiempo y la manera;
pero la diferencia verdadera
es dar y socorrer a quien padece.
Lo que una vez la fuerza o la destreza
no pueden acabar, aquello mismo
acaba una palabra descuidada.
Señora, considera tu grandeza
y el tiempo: que ahora puedes con nonada
levantarme del hondo del abismo.

Meter: iambic
Kleines Operettenlied
by Kurt Tucholsky

mit ihm schlafen ja, aber keine Intimitäten
Sei nicht böse, wenn ich dich, du liebe Inge,
hier leis besinge –
hör mich mal an:
In dem weiten Reich der schwärmerischen Dinge
knüpft eine Schlinge
dir jeder Mann.
Doch die Nacht ist keineswegs des Werkes Krönung.
Sieh, erst nachher da beginnt das wahre Spiel;
denn das Schlimmste an der Liebe ist Gewöhnung . . .
ein Mal ist kein Mal, aber acht Mal sind sehr viel.
Laß die Liebe aus dem Spiel, wenn du liebst.
Weil du dir dabei zu viel
vergibst.
Höre nicht auf Schmeichelein!
Mußt du stets die Dumme sein?
Wenn du ehrlich bist, dann fällst du rein!
Das Geschäft ist faul: er nimmt, und du gibst . . .
Laß die Liebe aus dem Spiel, wenn du liebst!
Steht nach Küssen dir der Sinn,
na, dann geh nur ruhig hin –
Doch von Liebe, doch von Liebe steht nichts drin!
Und ich weiß, wie das mal wird, du liebe Inge,
wenn ich einst hinge
an deiner Brust:
Um die Augen hast du dunkelblaue Ringe,
doch ach! ich bringe dich nicht zur Lust.
Warum kommts, daß wir uns so verlieren müssen?
Wer mehr liebt, der leidet noch und noch.
Und du siehst an mir vorbei, wenn wir uns küssen,
und du hast Furcht. Und liebst ja doch . . .
Laß die Liebe aus dem Spiel, wenn du liebst.
Weil du dir dabei zu viel
vergibst.
Erst schenkst du dein schönes Bein,
und du sagst: »Mehr solls nicht sein!«
Und das Herz, das folgt dann hinterdrein . . .
Und ich rate dir vergebens, wenn du gibst:
Laß die Liebe aus dem Spiel, wenn du liebst!
Frau und Mann sind niemals frei.
Stets ist ein Gefühl dabei.
Und die Dummen sind gewöhnlich alle zwei!

Meter: polymetric
Zas z pod kaply smutek sladký zvoní,
by František Sušil

Zas z pod kaply smutek sladký zvoní,
Zas kraj trvá v temném dumání;
Slunko schválně mešká po stráni,
Aby mohlo vnímať píseň o ní.
Slavík stoulí, stromy slzy roní,
K slyšení se větví uklání;
Příroda se dává v klekání,
A květ padá chtivě od jabloní.
Jaké hudá z hloubi této hoře?
Pochovali tady sličnou krásku,
Pochovali svatou k Bohu lásku.
Vstaň zas lásko, vynikni jak zoře,
Krásnou vesnou vzejdi po prostoře,
A slast rozlej světem jako moře!

Meter: trochaic
Al amanecer
by Joaquín Arcadio Pagaza

Asoma, Filis, soñoliento el día
y llueve sin cesar; en los cercanos
valladares, al pie de los bananos,
mi grey se escuda de la niebla fría
Las vacas a sus hijos con porfía
llaman de los corrales, en pantanos
convertidos, y ruedan en los llanos
pardas las nubes y en la selva umbría
Oye se arrastra sobre el techo
                     herboso
los tiernos sauces con extraño brío
al mecerlos el viento vagaroso,
que trayendo oleadas de rocío
por las rendijas entra querelloso:
prende el fogón, amiga, tengo frío

Meter: polymetric
- 948 - Acto III, ELISA De El poder en el discreto
by Lope de Vega

Adónde huyes, si a vengarte vienes,
alma de aquel amor, jamás vencido?
O porque me castigas sino he sido
de quien la queja de tu agravio tienes?
Pague Lucinda sola sus desdenes,
roba sus bienes, busca su marido,
y si los bienes saca el ofendido
porque sacas las almas y los bienes?
O Fénix del amor del padre tuyo,
que en sus cenizas renaciste luego,
para que pague por mi madre el suyo.
Si para su venganza vuelas ciego,
que ha de ser nuestro amor eterno arguyo,
que si eres Fénix tú, yo soy el fuego.

Meter: iambic
PODZIMNÍ MOTIVY. (I.)
by Lila Bubelová

Je smutno v parku, chladný vítr sáh'
na větve bezlisté,
a něco tiše praská v korunách,
a chvílemi kdes meluzina řve,
a zase zpívá píseň svištivou,
výčitkou sténá, touhou pláče svou.
A na západě rýsují se kmeny,
jak krvavou by stuhou podloženy,
to pruh je pod mraky, toť úsměv tragický,
jímž slunce chodci připomíná,
že zapadnout chce – jak by navždycky –
když skonal den, v němž obloha je siná
před zrakem čekajících ukrývala.
Den skonává. Ba, smrt šla kolem právě,
a šedá její rouška tísnivě tu vlála
po prázdných záhonech a po rozmoklé trávě.
A jak by průvod její zůstal v korunách,
tak divné stíny ve větvích se chvějí.
Krok pískem blativým se šine pomaleji,
jde stopou mojí vyplašený strach.
I v duši je mi smutno, tíživě,
i v prsou meluzina vyčítá;
jde úzkost za mnou, tiše, plíživě,
a rána v nitru pálí odkrytá.
A mlčím.
Zas přijde jaro, není tragiky
v těch větvích orvaných a kvilu meluziny,
jsou jaro, podzim pouhými jen poutníky,
a hosty světlo sluneční, jak podzimní dnes stíny.
A není tragiky v tom smutku duše mojí.
Den rozbřeskne se jistě. Znovu šlehne síla.
To jen tak trochu duše se mi unavila
plodností svojí
a létem, a světlem slunce a svými nepokoji.
A proto mlčím, proto o bolestech nemluvím.
Jak míza pod korou, tak nová síla proudí nitrem mým.
Tak zajdou bolesti, jak zteří listí nad záhonem
a svým skonem
tisícům nových životů zas půdu připraví.
O takých bolestech nic básník nepraví.
Však přijde jaro, doba nových činů,
a doba nových výpadů a bojů odvážných.
Ať tmí se park, i duše plna stínů,
však pak se básník rozhovoří,
až k slunci pošle vítězný svůj smích,
až, nepokořen, volný člun svůj oddá modravému moři,
až radostně zas bude moci vyprávět,
jak znovu byl jím dobyt svět!

Meter: iambic
MÁ INDIE
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Bez cíle bloudím nocí, tmou,
nadarmo chladnou pevninou,
láska kde už nežije.
Já vím, že zas se vrátím k vám
pod Himalaje ke hvězdám,
bratři moji z Indie.
Uvidím potom Benares,
ke Gangu duši bych zanes,
svatý proud již omyje.
Já vím, že rozdám vše, co mám,
poutnickou hůl si ponechám,
veden světlem Indie.
Unaven sednu v tichý háj,
kde Buddha kázal, v čem zřít ráj,
velkou moudrost Indie.

Meter: iambic
87.
by Friedrich von Logau

Krieg, der macht auß Bauern Herren; ey, es war ein guter Handel!
Friede macht auß Herren Bauern; ey, es ist ein schlimmer Wandel!

Meter: trochaic
Matičko, milá matičko,
by Irma Geisslová

Matičko, milá matičko,
zima už zpola v odchodu,
a ty se dosud nevracíš,
mám v tom zřít vzdor či náhodu?
Den se už dlouží, krátí noc,
méně mám snů již o tobě,
a že jich bude ještě míň,
šeptá zlý duch mi ve zlobě.
Matičko, drahá matičko,
což jsi mi vskutku umřela,
a je tak směšnou naděj má,
že bych tě opět uzřela? –
Tys přece mnoho, přemnoho
měla mi ještě sdíleti,
a osud nás tak rozloučil,
jak když se ptactvo rozletí!

Meter: iambic
1L: Strenge wie mein Gewissen bemerkst du, wo ich gefehlet,
by Friedrich Schiller

Strenge wie mein Gewissen bemerkst du, wo ich gefehlet,
Darum hab ich dich stets wie – mein Gewissen geliebt.

Meter: polymetric
Astrophil and Stella 39: Come Sleep! O Sleep, the certain knot of peace
by Sir Philip Sidney

Come Sleep! O Sleep, the certain knot of peace,
The baiting-place of wit, the balm of woe,
The poor man's wealth, the prisoner's release,
Th' indifferent judge between the high and low.
With shield of proof shield me from out the prease
Of those fierce darts despair at me doth throw:
O make in me those civil wars to cease;
I will good tribute pay, if thou do so.
Take thou of me smooth pillows, sweetest bed,
A chamber deaf to noise and blind to light,
A rosy garland and a weary head:
And if these things, as being thine by right,
Move not thy heavy grace, thou shalt in me,
Livelier than elsewhere, Stella's image see.

Meter: iambic
1L: Du Amme mußt das Mädchen strafen;
by Heinrich Wilhelm von Gerstenberg

Du Amme mußt das Mädchen strafen;
Ich leide sie, das sag ich dir,
Nicht in dem Bette mehr bey mir.
Nur immer seh ich hin nach ihr,
Und kann dafür nicht schlafen!

Meter: iambic
Calles entoldadas
by Juan Antonio Cavestany

El sol de Junio impiedad fulgura
del claro Betis sobre la ancha orilla,
y las alegres calles de Sevilla
ofrecen por doquier sombra y frescura
La semioscuridad que les procura
la blanca vela, a modo de sombrilla,
es una triste lobreguez que brilla,
es una alegre claridad oscura
Al todo protector clemente y pío,
todo se acoge mustio y sofocado
Desde que empieza el fuego del estío,
con nardos y claveles por alfombra,
harto de claridad, de sol hastiado,
el pueblo de la luz vive en la sombra.

Meter: iambic
- 1383 - Acto III, TELLO EL VIEJO
by Lope de Vega

¡Gran cosa un rey: de sólo Dios depende!
El corazón del rey está en las manos
de Dios, y en vano y con juicios vanos
presume el hombre que él de Dios entiende.
El sol tal vez calienta y tal ofende;
mas siempre es vida y luz a los humanos,
que en los valles, los montes, selvas, llanos,
flores y frutos, la corona extiende.
Si el rey es sol, y en su virtud no hay falta,
pues Dios quiere que el hombre rey le nombre,
con atributo su grandeza exalta.
Sirva a su rey, después de Dios, el hombre;
que si no fuera rey cosa tan alta,
no le tomara Dios para su nombre.

Meter: iambic
Sing, Vöglein, das den Zweig bewacht
by Ludwig Achim von Arnim

Sing, Vöglein, das den Zweig bewacht,
Ich leg nicht an zum Schießen!
Du singest mir von guter Nacht,
Du mußt mein Liebchen grüßen:
O könnt' ich mich so singen aus,
Sie müßt' es einmal hören,
Sing, Nachtigall, hier ohne Graus,
Ich will dich nicht mehr stören.
So weich wie deine Federlein
Bin ich von süßen Wehen,
Ich gehe in den Wald hinein,
Mag doch kein Blut mehr sehen.
Ein Thränlein auf das Pulver fällt,
Und löschet alles Feuer;
Dir Nachtigall bin ich gesellt,
Und traure in der Feier.

Meter: iambic
- 61 - Jornada II, GUADALARA
by Lope de Vega

Esclavo de mis ojos, ya he sabido
que nunca te venció quien te lo llama,
que quien ama no calla a lo que ama
lo que callar mejor hubiera sido.
A vencerme viviste no vencido;
pero el traidor que así quiere tu fama
infamar, apagando aquesta llama,
¿me ha de ganar quedando tú perdido?
Luego a Bélmez me voy; pero pretendo
buscarte desde allí, cristiano. Espera
y no te hieles, pues por ti me enciendo;
que en hombre no ha de haber alma tan fiera
que, amándole, rogando y persuadiendo,
no se convierta de diamante en cera.

Meter: iambic
ŠVÁBY JSEM TLOUKL V NOCI
by Jaroslav Durych

Šváby jsem tloukl v noci
a štěnice;
lezly jich s velkou mocí
tisíce.
Zimnicí se chvěly stěny,
dala jen svit uděšený
svíce.
Byli tak slepi, syti
a vznešení.
Pavouk se schoval v síti
v zděšení.
Myši, proč jsi se tak lekla,
pověz, je to slota z pekla,
není?
Princezny přišlápnuté
v svém ornátu
splasklé své břicho duté
z šarlatu
slavně nesly na výsosti
jako na posměch vší zlosti
katů.
Hnusní, pekelní svatí
a světice
chtěli mě odsud štváti
z věznice;
jako hnát mrtvoly z putny
z plechu čouhal pahýl smutný
svíce.
Z výsostí temné krásy,
leč potají –
přihlížel Satan asi
k mumraji.
Teskno jest, ach, noci, noci,
nech snít choré o pomoci
v ráji!

Meter: polymetric
[enweri sagt's, ein Herrlichster der Männer]
by Johann Wolfgang Goethe

Des tiefsten Herzens, höchsten Hauptes Kenner:
Dir frommt an jedem Ort, zu jeder Zeit
Geradheit, Urteil und Verträglichkeit.

Meter: iambic
La revolución
by A. Alpanseque Blanco

Odio en el pecho y en la mano tea,
por cetro el vil puñal, y por corona
ese ateísmo atroz de que blasona
con voces de chacal su infiel ralea
Por banderín un trapo en que campea,
con sonrisa entre pérfida y burlona
la silueta de impúdica matrona
guiando al monstruo en la brutal pelea
¿Quién habrá, quién, que a su impiedad se oponga,
y al ver la ruina de la Patria
                     exponga
el pecho al golpe de infernal venablo?
¡No será el neutro, no, quien se decida,
bien hallado a poner toda su vida
al Señor una vela y otra al diablo!

Meter: polymetric
- CXXIX - A don Francisco de Esquivel, arzobispo de Caller
by Joseph de Litala y Castelvi

Qué lágrimas, qué voces, qué lamentos,
pueden bastar para llorar tu Ocaso,
Pastor Sagrado, que con manso paso,
al Cielo subes despreciando vientos.
Derramen lagrimosos pues acentos,
las sacras moradoras del Parnaso,
llorando tan acerbo, y duro caso,
en métricos si roncos instrumentos.
Euterpe sacra cubra el rostro bello,
con la madeja, que fue afrenta al oro,
derramando sin orden el cabello.
Llore Calles perdido este tesoro,
incline el Pindo su sagrado cuello,
y en las cavernas se repita el lloro.

Meter: iambic
MRTVÝ NA DRINĚ.
by Jaroslav Kolman Cassius

Už všichni odešli a já tu zůstal sám;
jen ze tmy do tmy běží vlny Driny –
Tak chtěl bych vstát a jít... Za nimi. Ale kam?
Tak chtěl bych vykřiknout – ! A v ústech plno hlíny..
Je hořká jako zášť, jež mstu svou nepřežila,
a těžce drtí ubohé mé údy...
Snad úzkost smrtelnou do sebe lačně vpila
všech těch, všech těch, kdo kráčeli jsme tudy.
Kam odešli jste, kam, druhové moji drazí,
přes ubohý ten práh mrtvého mého těla?
Proč jste se vrátili, šílení, polonazí,
kdo přes můj čerstvý hrob hnal zpátky naše děla?
Kdo umřít poslal nás v bratrovražedné řeži?
Jste doma zas, či v zemi dobyté?
Kam vlny zelené, jež u mých nohou běží,
nosily hlavy krví zalité?
Je mi tak smutno. A přec vrboví
dnes přes noc vzkvetlo pupeny zelenými...
Dnes v noci cítil jsem, jak příkrov mechový
se hýbal životem. Stem životů. Oživnu i já s nimi?
A ráno v blízkém selu stoupal modrý dým
tak vlídně k obloze a rosy krůpějemi
byl pokropen můj hrob. Vln hovor s rákosím
zmlk milosrdně. Dravý proud plul němý...
Snad vše je odpuštěno. Snad se vrátím k svým...
Snad nejsem vinen tím, že mučili tu zemi...
A bosiak mi tu voní prostince
jak u nás heřmánek u sousedovic můstku.
Můj bože, u nás? Jak je mamince?
Co děti dělají? A co náš Josef v Rusku?
Kde jste, vy všichni? Bojím se tu sám,
jak ze tmy do tmy běží vlny Driny – –
Tak chtěl bych vstát a jít! Za nimi. Domů, k nám...
Tak chtěl bych modlit se... A v ústech plno hlíny...
Maminko! Chtěl bych spát a mučím se snem zlým...
Kdybyste věděla, co v noci zpívá Drina:
Nepustím tebe, hochu, nepustím.
Zabil jsi bratra... Neuzří máť syna.
Ať tělo tvé jak mrcha zpráchniví,
zapomenuto, zajato, v mém břehu...
za vinu živou pykej, neživý!
Než kosti vybílí se v mého slunce žehu,
než spálí je můj mráz...
než déšť můj, čistý pramen jarních sněhů
smyje s nich hřích...
Jen duši, bože, duši moji spas!
Smrti se nebála, jen psů těch krvavých.
Odpusť, můj Pane, služce cizí vůle...
Jak mne jsi zabila, ať všechny zabije,
kdo zradí tebe, obránců tvých kule!
Ubohý stín můj, hrob můj, smířené provinění,
ubohé mladosti mé konec ubohý
za vlídný úsměv modré oblohy,
ti vzdává dík. A prosím nebe
já, český voják, tam na břehu Driny:
Odpusť nám naše viny...
Za tvoje štěstí, prosím, za své vykoupení,
Jugoslavie!

Meter: iambic
Am dritten Sonntage nach Pfingsten
by Annette von Droste-Hülshoff

Doch zu dem Reichen
Sprach Abraham: »Und hörten nie
Sie Mosen noch Prophetenschar,
Dann wahrlich nimmer glauben sie,
Stellt sich ein Toter ihnen dar.«
So ward die Scheidewand gelegt,
Und auf den Grabstein hat geprägt
Die Ewigkeit ihr stummes Zeichen.
Wie brünstig flehend
Hab' ich so oft in mancher Nacht
An meine Toten mich gewandt!
Wie manchen Stundenschlag bewacht,
Wenn grau und wirbelnd lag das Land!
Und nicht ein Zeichen ward mir je,
Kein Knistern in des Lagers Näh',
Kein Schimmer längs den Wänden gehend.
Hab' ich's gefunden
Doch hart und lieblos manches Mal,
Daß das, dem ich so heiß geneigt,
Nicht einen Laut für meine Qual,
Kein Zeichen hatte noch so leicht.
An ihrer Statt, so dünkte mich,
Würd' alles, alles wagen ich,
Zu lindern des Geliebten Wunden.
Ihr konntet's nimmer!
Ausfechten sollen wir den Kampf
Und bleiben dem Geschick die Macht.
Ich fühl' es wohl, der Seele Krampf
Zerrinnen müßte mit der Nacht,
Ja mit dem letzten Nebeltraum
Zerfließen muß des Bösen Schaum,
Drum bleibt die Wahrheit nur ein Schimmer.
O mög' uns bleiben
In diesem grau und trüben Stand,
Wo Schatten lagern überm Licht,
Nur reiner Liebesfackel Brand;
Dann sind wir auch verlassen nicht!
Und wie das Schiff in wüster See,
Vertrauend auf des Pharus Näh',
Mag unser Kahn zum Hafen treiben.
Dem reichen Manne
Sprach nicht ein Wort von Zweifels Not
Die schreckliche Verdammnis aus;
Nein nur das ungebrochne Brod,
Als ächzend lag vor seinem Haus
Der Arm' und Sieche, dies allein
Hat lastend wie ein Mühlenstein
Ihn fortgewälzt zu Pein und Banne.
Hier steht die Stelle:
»und als er in die Qualen kam,
Da hob die Augen er empor,
Sah in der Ferne Abraham,
Umgeben von der Heil'gen Chor,
Und Lazarum in seinem Schoß
Der Schwären frei, der Plagen los.«
Er aber – er war in der Hölle!

Meter: iambic
46. Gott und sein Wille bringt Stille
by Gerhard Tersteegen

Wer nichts begehrt als Gott und seinen liebsten Willen,
Der kann am besten sich in allen Ständen stillen.
Es komme, was da will, er hat, was er begehrt;
Wer noch 'was mehr verlangt, nur seine Qual vermehrt.

Meter: iambic
- CXVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Tú que con mancha ilustre en clara espada,
campeón de Cristo y de la patria fuiste,
cuando en bárbara sangre la teñiste,
de gente al rey y al cielo rebelada;
y de impulsos celantes tu fe armada
glorioso a Marte adverso te opusiste,
tal que en ambas fortunas conseguiste
próspera adversidad, gloria envidiada.
Cual con la espada, logra con la pluma
trofeos, y el aplauso de tu gloria
dé la virtud corona, el cielo palmas.
Sumo el honor, y la fatiga suma
en la segunda y no menor victoria
el cielo sólo premie triunfo de almas.

Meter: iambic
4.
by Friedrich Rückert

Ich lag von sanftem Traum umflossen
Und fühlte selig mich in dir.
Als ich die Augen aufgeschlossen,
Da hingst du lächelnd über mir.
Wie gerne mag dein Traum zerstieben,
Von deinem Kuß hinweggeflößt.
Wie hast du schön dich selb vertrieben,
Wie schön dich selbst hier abgelöst!

Meter: iambic
1L: Der Ort unds Wort ist eins und wäre nicht der Ort,
by Angelus Silesius

Der Ort unds Wort ist eins und wäre nicht der Ort,
Bei ewger Ewigkeit! es wäre nicht das Wort.

Meter: iambic
Reverso de la medalla antecedente
by Alfonso Verdugo Castilla

Al fuerte patriarca la primera
Raquel a larga senectud redujo;
al victorioso Alfonso, torpe indujo
la segunda a manchar su gloria entera
La mental, la canora, la tercera,
al grande Ulloa duros hados trujo
¡Oh hermosura nociva, cuyo influjo
fatal aun en las copias persevera!
Mas ya de la beldad el hado infausto
vence un ímpetu sacro y soberano
que en nueva copia el nombre antiguo emplea
Jacob descanse, Alfonso viva casto,
Ulloa se asegure; Altamirano
lo enmienda todo, haciendo a Raquel fea.

Meter: polymetric
MODERNÍ
by Josef Svatopluk Machar

Bezkrevná chorá společnost
nás v mukách porodila;
vztek choval nás, kojila zlost
a v žluči je naše síla.
Svou roditelku vlečeme,
kol rukou její kštici
a rozhořčeni bijeme
jí v nalíčenou líci.
A pochybnostmi zmítáni,
kam vstavit nemáme nohu,
však ženeme jak Titani
na Olymp starých bohů.
Za sebou mosty spáleny,
otcovská v troskách chata,
do očí dým štípe, plameny –
a noha dále chvátá.
Třpytivých veršů sladkota
je hozena kams v hloubi,
chcem slyšet hymnu života,
kde oheň s krví se snoubí.
Po salvách potlesku, vavřínech
netouží naše nitro –
svým hodným dětem je, světe, nech –
my jitro čekáme, jitro!
A klesnem-li, než rozletí
se obzorem světlé ty střely –
náš let bude hlásat paměti,
že chtěli jsme k němu a spěli.

Meter: polymetric
TŮNĚ.
by Jaroslav Vrchlický

Den v srpnu byl a odpoledne parné,
přes strniště jsem kráčel jednotvárné,
kraj bez vrchů jak dlaň se otevíral,
jen v dálce topolů jej oblouk svíral;
bez konce pole, stále jen a stále.
Můj krok chvílemi zplašil nenadále
jen koroptev, jež skryta v brázdě holé
se k hlíně tulila; ta dlouhá pole
mi v duši vrhla podivný cit prázdna.
Dál kráčel jsem – mez sklonila se srázná
a pod ní stále spící ve údolu
tůň zívala, pláň vodní plna stvolů
a velkých listů, vysokého sítí
se zrádně chtěla před mým zrakem skrýti.
Kol náhle vzduch byl vlhký, tráva svěží;
já zřel, jak pavouk náhle vodou běží,
jak žába před mým krokem chvatem divým
se vrhá střemhlav v hloub, jak vzdechem snivým
se rákos chví. – Hle, v tůni zasmušilé
jak zvedá lotos kalichy své bílé,
tak čisté, zářné, plné zlaté rosy!
sní na vodě jak oko, které prosí
a demonicky láká, jak zář hvězdná,
cos line z něho se, jak pod ním bezdná
by nečíhala hloubka tmavá, děsná;
já zachvěl se, jak vytržený ze sna,
a kráčeje dál myslil jsem, jak bolem
a tísní život náš je cestou polem,
v němž náhle kdesi v tůni, zjasniv vlny,
květ poesie vzplane čaruplný
a rovněž láká, toužně vstříc se chýlí
a slibuje, čím skutečnost jen mýlí.
Leč básník, skloněn nad zrcadlem vodním,
květ utrhne a neptá se, co pod ním.

Meter: iambic
Der Ritt von dreißig Meilen
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Es ritt ein Pfalzgraf über den Rhein;
Er sang für sich ein Liedelein;
Sang's lieblich auf dreierlei Stimmen, ja Stimmen,
Daß Berg und Tal es erklingen.
Das hört des Markgrafen Töchterlein
In ihres Vaters Lustkämmerlein.
Sie flocht ihr Härlein in Seiden, ja Seiden,
Mit dem Rittersmann will sie gern reiten.
Der Ritter bog sich herab vom Roß,
Wohl ihren schlanken Leib umschloß,
Sie ritten in schnellem Eilen, ja Eilen,
Den Weg von dreißig Meilen.

Meter: iambic
Esaus.
by Johann Georg Gressel

Ich jagte Tag und Nacht den Seegen zu erlangen/
Jedoch es war umsonst; Der Mutter schnelle List
Hulff/ daß ihn
Hier lerne jedermann was Weiber Schalckheit ist.

Meter: iambic
Zabloudilý.
by Alois Škampa

Nikudy cesta, nikde vchod z kraje –
krajina všecka ve sníh zasuta je!
Vzduch nezavlá ni, stichlo vichřic dutí,
kře holé u cest všady bez pohnutí,
ba, ve všem zdá se, život zhasl mrazem...
I závěj, kterou vichr skupil na zem
juž dechem zimy utvrdla a ztuhla –
pláň celá kol je velká, bílá truhla,
a jako hroby strnuly a tichy –
tak rolí mlčky leží na ní líchy,
a němo vše je, les i obzor také
i jasné nad ním nebe bezemraké;
kraj ptáka víc se nepotěší zjevem,
luh neozve se sladkým jeho zpěvem!
Kam dozře zrak – jen sypký sníh se bělá –
tvá stopa mělká ztratí se v něm zcela!
Kýs poutník v dáli, v kožich zahalený,
ku předu zvolna vleče krok svůj zmdlený,
Tak ztěžka kráčí! Stále zapadává –
a přece na své pouti neustává...
Jen chvílí stane, pak se znova vzchopí,
a znovu v závěj vtiská svoje stopy.
Volám naň – marně! Za nedlouhou chvíli
jak pták mi západ v šírý obzor bílý!

Meter: iambic
A un arroyo
by Manuel Acuña

Cuando todo era flores tu camino,
cuando todo era pájaros tu ambiente,
cediendo de tu curso a la pendiente
todo era en ti fugaz y repentino.
Vino el invierno con sus nieblas
                     vino
el hielo que hoy estanca tu corriente,
y en situación tan triste y diferente
ni aún un pálido sol te da el destino
Y así en la vida el incesante vuelo
mientras que todo es ilusión, avanza
en sólo una hora cuanto mide el cielo
Y cuando el duelo asoma en lontananza
entonces como tú cambiada en hielo
no puedes reflejar ni al esperanza

Meter: iambic
PAN VYŠÍNSKÝ. (VIII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Též musím říc’, že z lože manželského
Pošel, jak dosvědčoval křestní list;
Však kdo byl as počestný kmotr jeho,
Nemoh’ jsem z toho dokumentu čísť.
Leč to vím z pramene též nemylného,
Že neměl sester ani bratrů více,
Než za to tetiček až na tisíce;
Že otec jeho, ač měl statek hezký,
Přec vroucně miloval svůj jazyk český,
Pročež i syn se v pevné důslednosti
Přiznával k otce svého národnosti.

Meter: iambic