PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- I - Da noticias de sus gracias
by Agustin de Salazar y Torres

Si de alguna taberna en los tapices
visteis al Cid sin calza o pedorrera,
si al moro Abindarráez de Antequera
sin marlota, turbante ni terlices;
si visteis a Catón con más narices
colgado de un figón en la espetera,
visteis, Cintia, la efigie verdadera
de mi cara, colores y matices.
Demás de esto soy tonto un tanto cuanto
y tan puerco, que puedo ser poeta;
y hay, con todo esto, quien por mí se muere.
De insulso, a nadie quiero, sin ser santo;
siendo yo tal, juzgad como discreta
qué tal debe de ser la que me quiere.

Meter: polymetric
Amor es fuego
by Luis de Camoens

Amor es fuego que arde sin arder;
una herida que duele, sin lamento;
un gran acontecimiento sin contento;
un dolor que maltrata sin dolor.
Es un querer tan sólo bien querer;
es andar solitario entre la gente;
es un no encontrar nada que contente;
es creer que se gana con perder.
Es estar prisionero a voluntad;
es servir a quien vence al vencedor;
tener con quien nos mata lealtad.
Mas, ¿cómo encontrar puede su favor
del muerto corazón conformidad
siendo en sí tan contrario al mismo amor?

Meter: polymetric
Pecosa y hoyosa y rubia
by Quevedo

Pecosa en las costumbres y en la cara,
podéis entre los jaspes ser hermosa,
si es que sois salpicada y no pecosa,
y todo un sarampión, si se repara.
Vertís de tabardillo la antipara;
si las alas no son de mariposa,
es piel de tigre lo que en otras rosa:
pellejo de culebra os pintipara.
Hecha panal con hoyos de viruelas,
sacabocados sois de zapatero,
o cera aporreada con las muelas.
Malas manchas tenéis en ese cuero;
lo rubio es de candil, no de candelas;
la cara, en fin, lamprea en un harnero.

Meter: iambic
A un barrilito de jerez que me regaló una señora
by Juan Nicasio Gallego

Jugo Divino, honor de Andalucía
y envidia del flamenco y del britano;
tú por quien el Olimpo soberano
torciera el gesto al néctar y ambrosía
¡Cual me colmara el verte de alegría
(más que con Hebe Júpiter, ufano)
si a henchir mi copa con su blanca mano
se hallase aquí la hermosa que te envía!
El rubio Febo en sus collados tiene
puro cristal: mi labio lo rehúsa,
que a tan helados sorbos no se aviene
Sé pues mi numen tú, y ella mi musa,
y al diablo doy los brindis de Hipocrene
y el chorro de Castalia y de Aretusa.

Meter: iambic
Slzičky.
by Jan Ježek

V davu litých katů na vrch Kalvarie
Kristus kráčí,
za ním bez oddechu panenská Marie
v hořkém pláči.
A když božská Máti hlavu k zemi kloní,
slzy vidí,
jež synáček milý pro velikou roní
hříšnost lidí.
Slzy matky, syna, láska neskončená
pojí k sobě,
z nich vrch pustý rodí kvítka zrůměněná
v krátké době.
Útlé dítko trhá kvítka podle cesty
pro očičky;
v prostinké je mluvě zbožné dle pověsti
zve slzičky.

Meter: trochaic
Morgen-Gedanken
by Anna Luise Karsch

Ich heische nicht aus seinen vollen Händen

Meter: iambic
- XXIV - La respuesta
by Luis de Ulloa y Pereira

Las almas nunca duermen, Celia mía,
y el sueño en los sentidos retirado,
del Templo a tu hermosura consagrado,
no puede suspender la idolatría.
Pierde de su violencia la porfía,
el amoroso fuego en mi cuidado,
y así como en su centro sosegado,
ni me quema la llama, ni ella enfría.
No atiendas del incendio misterioso,
como es tranquilidad y no tibieza.
Arder, y sosegar en llamas pura.
Que el afecto de celos temeroso,
es humana pasión, y tu belleza
en su divinidad está segura.

Meter: iambic
Pták zpívá...
by František Zelenka

Pták zpívá, zpívá
do oblak,
odkud se dívá
slunce zrak.
Pták zpívá, zpívá
u řeky,
s ní v hovor splývá
pravěký.
Pták zpívá, zpívá
nad brázdou,
ty tony v niva
budit jdou.
Pták zpívá, zpívá,
ve větvích
kde do cest kývá
sladký smích.
Pták zpívá, zpívá
do oblak,
a píseň snivá
padá v zrak.

Meter: dactylic
PAN VYŠÍNSKÝ. (LVI.)
by Gustav Pfleger Moravský

Tak Jaroslav též božské Músy dítě:
A malířství to krásné umění,
Jímž celý žije vezdy pospolitě
S planoucím žárem všeho nadšení.
Je moc mu dána, jížto okamžitě
Jak Promethéus krásné zjevy tvoří8)
V ně vdechna oheň, jímžto srdce hoří;
A v plátnu planou čiré idealy,
Jež z jeho života svůj život vzaly;
Jsouť ducha jeho zázračné to plody
Jím směle vypůjčené od přírody...

Meter: iambic
Deseo
by Clemente Althaus

Pláceme contemplar desde la playa
el infinito mar que me convida
a que del patrio suelo me despida
y a otras riberas venturosas vaya
Del lejano horizonte tras la raya,
al umbral de otro mundo parecida,
tal vez más dulce placentera vida
y más felices moradores haya.
Oh naves que a la aurora, al occidente,
al sur partís y al septentrión, ¡quién fuera
con vosotras! Mas ¡ay! que solamente
me es dado vuestra rápida carrera
seguir con la mirada y con la mente:
¡Y la dicha tal vez allá me espera!

Meter: iambic
1L: Und wenn der böse Feind kommt, kriechen alle
by Kurt Tucholsky

Und wenn der böse Feind kommt, kriechen alle
rasch hinter diesen breiten, alten Mann . . .
Gedeckt sehn sie auf die Krawalle
und freun sich, daß man ihnen da nichts machen kann.
Sie schützen nicht. Sie lassen sich nur schützen.
Sie starren wie behext: »Die Augen links!«
dann ziehn sie übers Ohr die Zipfelmützen –
es lächelt stumm die Paragraphen-Sphinx.
Sie schützen nicht. Sie machen täglich Pleite.
Die Fahne liegt zertreten und zerfetzt.
»ätsch! aber ER ist auch auf unserer Seite!
Na, Hitler? Männeken? Was sagst du jetzt?«
Wie sind sie mutig, diese lieben Kleinen!
Die Reichswehr wird zersetzt. Es knackt das Haus . . .
Sie aber stehen zwischen seinen Beinen
und stecken lächelnd ihren Kopf heraus.
Wir brauchen Arbeit, Ruhe in Betrieben.
Es dröhnt ein Land. Wer sichert uns den Sieg?
Ein alter General ist uns geblieben
als letzte Hoffnung dieser Republik.

Meter: iambic
Špičky.
by Jaroslav Vrchlický

Špičky se družně k sobě tulí
pod uschlým listím lonské zimy,
ty jako vížky pod kopulí,
ty s paraplátky nahnědlými.
Pojď v les, udělej mi to k vůli!
Jdem, sotva k nim jsme pokleknuli,
jak’s utrhla je prsty svými,
mé rty ve chvatu jich se tknuly
špičky.
Ty’s utrhla, já zůstal v půli
na cestě k štěstí, růžovými
rty zněl tvůj smích, a s švitornými
se ptáci křídly rozlétnuli;
já cítil v jejich bujné zvůli
špičky.

Meter: iambic
Das Ungewitter
 in der Nacht vom 31ten August 1761.
by Anna Luise Karsch

O! unter den von Stroh geflochtnen Dächern,

Meter: iambic
- LXXXVI -
by Fernando de Herrera

En esta selva hórrida y desierta,
que tiene en temor triste el viento airado,
contemplo, en mis desdichas obstinado,
mi peligroso estado y vida incierta.
Hallo del impío amor la senda abierta,
que descubrió el principio a mi cuidado;
espacio luengo veo y no tratado,
salud siempre difícil, muerte cierta.
No veo árbol ramoso ni desnudo
que no sea mi bella fiera, y siento
cuajárseme la sangre al pecho fría.
¡Dichoso quien su miedo venció, y pudo
contrastar su pasión! Mas el tormento
que sufro no se rinde a mi porfía.

Meter: iambic
SKÝVA CHLEBA.
by Adolf Bogner

Snídal. Práci nezastavil,
kousek chleba v ústech žvýkal,
snídal, ale do ocele
vesele kladivem třískal.
Se špalku mu skýva spadla,
dělník mrkl po ní okem,
kladivo mu ťalo v ruku, –
krev se řine prudkým tokem.
Zaťal zuby, zvedl skývu,
skryl ji v kapse u kabátu,
za obvazek sloužilo mu
kus podšívky z jeho šatu.
Je po práci. Kráčí domů.
V ústrety mu dítko chvátá:
„Otče, otče, neseš chleba?“
Od domku zní: „Táta, táta...“
„Zde mám kousek od snídaně!“
sahá otec v kapsu svoji –
však podivno, proč se dítko
ve svém hladu chleba bojí?
Pohled’ na tu černou skývu,
uzřel krevné kapky svoje:
„Neboj se, mé dítě drahé,
s chutí jez, toť krev jest moje!“

Meter: trochaic
4. Schlußchor
by Emanuel Geibel

Nun bringt mit Schall das volle Faß
Hervor aus Kellerstiefen
Und laßt ins grüne Römerglas
Sein flüssig Feuer triefen!
Wir haben Tag' und Monde lang
In dürrer Pein gelegen;
Willkommen denn im Überschwang,
Willkommen, goldner Segen!
Wein! Wein! Wein!
Du Tröster ohnegleichen,
Du tust dich kund an Herz und Mund
Mit Wundern und mit Zeichen.
Die Fledermaus, die unsern Sinn
Geschreckt mit bösen Träumen,
Die schwarze Sorge fährt dahin,
Sobald die Becher schäumen.
Der Baum des Lebens blüht und laubt
Von frischem Saft durchdrungen,
Und wer noch jüngst sich stumm geglaubt,
Der jauchzt in hellen Zungen.
Wein! Wein! Wein!
Du Tröster ohnegleichen,
Du tust dich kund an Herz und Mund
Mit Wundern und mit Zeichen.
Wir führten heut mit Jubellaut
Ein treues Paar zusammen;
Wie Maienrosen glüht die Braut,
Des Jünglings Blick wie Flammen.
Doch selbst Frau Minne tritt zurück
Vor deinem Freudenschwalle;
Für Zwei nur ist der Liebe Glück,
Das Trinken ist für alle.
Wein! Wein! Wein!
Du Tröster ohnegleichen,
Du tust dich kund an Herz und Mund
Mit Wundern und mit Zeichen!

Meter: iambic
Opovážlivosť.
by Antonín Koukl

Lid kvílel: „Dejte práci, páni,
my hynem, pomozte nám hbitě!
prosíme o laskavé smilování –
nám doma zmírá hladem žena, dítě!“
Však vínem panské číše bují,
až lidu nářek přehlušují...
Lid zahřměl: „Dejte práci, páni,
neb zhyneme – však vězte, že ne sami!
A marně žebřeme-li pomoc, smilování,
zeď železná, ni zbraň vás neuchrání
zoufalců před hrozbami!“
Na místo číší panstvo sestrkalo
k poradě tenkrát vlastní svoje hlavy:
„Ta chátra práci chce – to dosti málo!
Ať tedy pracuje, až padne od únavy!“
Lid jásal. Ruka zimničně se chvěla,
pot v krůpějích se valil k tváři s čela,
ba nedbal pracovník, zda prchá zdraví,
zda klesá zmožen trpké od únavy.
A minul čas, leč neminula bída,
jež v lidu řádila jak jícen ostrovida.
Lid práci odkládá a k panstvu opět volá:
„Juž smrti hladem nikdo neodolá,
chcem za pot mzdu, chcem peníze své míti –
nuž, ukončete nekonečnou muku!“
Jizlivý úsměv pánů přelét’ ústa:
„Jen podej čertu prst, on celou chytí ruku!
O práci žebrala ta chátra u nás pustá!
Když našinec ji prací ukojit se snaží – –
tu ještě peníze se žádat opováží!!“

Meter: iambic
A mis hijos
by Gaspar Esteva Ravassa

Sin pocos años y sin muchos bríos
mustias están mis juveniles flores;
ya no debo ni sé decir amores,
sin pensar en los vuestros, hijos míos
Os digo, pues, que torpes amoríos
no deben halagaros seductores;
buscad entre las buenas las mejores
y dejaros de locos desvaríos
Hijos míos, que sea vuestra esposa
recatada, discreta, virtuosa:
no la elección de vuestro amor
                     aflija
al entrañable amor de vuestro padre,
y una mujer, en fin, dadme por hija
igual que la mujer que os di por madre

Meter: polymetric
FRANCOUZI STŘÍLELI
by Stanislav Kostka Neumann

V stráni jsem uvíz přilepen
na starém stromě.
Francouzi, bratře, Francouzi
pálili po mně.
A srdce poskakovalo
ve vlčí jámě.
Francouzi, bratře, Francouzi
stříleli na mě.
Myšlenky byly bezradné
jak holé dásně.
Francouzi, bratře, Francouzi
mířili krásně.
Hodiny odkobrtaly
zlé, ironické.
A nedorozuměla se
bratrská srdce.

Meter: iambic
Na Adelaidu.
by Josef Košín z Radostova

Ty máš, dámo, stovek na tisíce,
Max jen trochu zlatek a nic více;
mnohem spíše by ti ale přece dal
i tu trochu zlatek, než by si tě vzal.

Meter: trochaic
I.
by Heinrich Heine

Morgens steh ich auf und frage:
Kommt feins Liebchen heut?
Abends sink' ich hin und klage:
Ausblieb sie auch heut.
In der Nacht mit meinem Kummer
Lieg ich schlaflos, wach;
Träumend, wie im halben Schlummer,
Wandle ich bei Tag.

Meter: trochaic
A... en su boda
by José Cornelio Díaz

Ven Himeneo, ven: la desposada
amable y bella colma de ventura,
y en la nupcial corona le asegura
la vida más feliz y bienhadada:
Suave el yugo de amor y su lazada
al pecho inspira celestial dulzura,
y del querido esposo en la ternura
su dicha logre ver siempre cifrada
Ven, Himeneo: de las bellas flores
que de Cuba germina el feliz suelo
de tan variadas formas y colores,
cubre su lecho de un dosel: que
                  el cielo
de bendición los llene, y sus favores
derrame en ellos y eternal consuelo

Meter: iambic
Acon
by H.D.

I

Bear me to Dictaeus,
and to the steep slopes;
to the river Erymanthus.

I choose spray of dittany,
cyperum, frail of flower,
buds of myrrh,
all-healing herbs,
close pressed in calathes.

For she lies panting,
drawing sharp breath,
broken with harsh sobs,
she, Hyella,
whom no god pities.

II

Dryads
haunting the groves,
nereids
who dwell in wet caves,
for all the white leaves of olive-branch,
and early roses,
and ivy wreaths, woven gold berries,
which she once brought to your altars,
bear now ripe fruits from Arcadia,
and Assyrian wine
to shatter her fever.

The light of her face falls from its flower,
as a hyacinth,
hidden in a far valley,
perishes upon burnt grass.

Pales,
bring gifts,
bring your Phoenician stuffs,
and do you, fleet-footed nymphs,
bring offerings,
Illyrian iris,
and a branch of shrub,
and frail-headed poppies.

Meter: polymetric
Městská idylla.
by Emanuel Čenkov

U chrámu, blíže zamlklé vždy fary,
kde bývával před dávnem hřbitov starý,
v kruh šerých domů stísněn park teď jest;
tam z jara šeřík modrý, bílý
svých květů vonné hrozny chýlí
nad mlatem tvrdým točících se cest.
A kolem stříbrného vodotrysku
tlum bledých dětí popelí se v písku
jak drobných trpaslíků hlučný sněm,
míč lítá, křik a smích jen zvoní,
tu s loutkou hra, tam hoch se honí
za zbloudilým až v město běláskem.
Hned jak se teplý večer šerem stmívá,
pár milenců sem tajně přicházívá,
jich slyšet šept i kradmo retů stisk;
cos důvěrně si stromy šumí
a v jejich záchvěvy a dumy,
jak chtěl by uspat, zpívá vodotrysk.
Pak chvatně loučí se dva stíny stmělé
a hrubé ruce podají si vřele,
když z blízkých kasáren vír bubnu zní
a městem prázdným všeho ruchu
se nese v tichém moři vzduchu
jen kolébavka vojska večerní...

Meter: iambic
PUTUJÍCÍ A PRŮVODCE
by Emanuel Lešehrad

Kde jsem to, rcete, víte-li?
– Jsme v Nekonečnu, příteli.
Kde zděděné mé statky jsou?
– Snad přijdete k nim cestou svou.
Však najdu cestu kupředu?
– Když chcete, já vás povedu.
Jak dlouho asi půjdeme?
– Čas určený se projdeme.
A co nás čeká, víte-li?
– Jen mlčící hrob, příteli

Meter: iambic
- LXXIX -
by Lope de Vega

Montes se ensalzan y dilatan ríos,
señora, entre los dos, mas por momento
vuelan a ti mis dulces pensamientos,
que dijera mejor mis desvaríos.
Por altas sierras, por extremos fríos
dejan atrás los animosos vientos,
aunque llevan consigo mis tormentos,
con ser tan graves los tormentos míos.
Si de mi vida con su luz reparte
tu sol los días, cuando verte intente,
qué importa que me acerque o que me aparte.
Donde quiera se ve su hermoso oriente,
pues, si se ve desde cualquier parte,
quien es mi sol no puede estar ausente.

Meter: polymetric
61.
by Friedrich Rückert

Der Schatten läuft dem Leib, der Tiefe läuft der Bach,
Dem Wild der Jäger und die Noth dem Armen nach.

Meter: iambic
El cauto
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Cuando en tus aguas límpidas y bellas,
que a los mares del Sur bajan ruidosas,
contemplo duplicadas las hermosas,
fulgurantes y vívidas estrellas;
cuando mis pobres ojos fijo en ellas,
admirando tus ondas majestuosas,
y las nocturnas aves pavorosas
entonan sus monótonas querellas;
¡Cuán hermoso te encuentro! Allí
                  en mi mente
bajo tus verdes palmas y yamaguas
mil recuerdos se agrupan dulcemente,
te bendigo y te canto, y de tus aguas
me parece mirar en la corriente
de los salvajes indios las piraguas

Meter: polymetric
Soneto
by Joaquín Romero de Cepeda

Estábase «Morfida» contemplando
en su pecho al pastor por quien moría;
ella misma le hablaba y respondía,
que lo tiene delante imaginando
Por sus hermosos ojos destilando
lo que orientales perlas parecía,
con un ¡ay! que del alma le salía
estas palabras dice lamentando:
«No viva yo sin tu dulce amor mío,
de mí me olvide yo, si te olvidase;
pues no tengo otro bien, ni otra esperanza.
Solamente en tu fe, pastor, confío;
y si esta en algún tiempo me faltase
mi muerte me dará de ti venganza »

Meter: iambic
Notturno.
by Karel Rožek

Je dávno venku noc, však plná světla,
a sníh se zvolna na má okna lepí,
a vichřice si do závějí slétla;
zvuk věžních hodin v ozvěnu se třepí.
Již pozdě. Jak vždy, také dnes jsem čekal,
že přijdeš zemdlená a tichá ke mně,
bych ponejprve bílou Tvoji řízu svlékal
a chvěl se pak, až dopadla by země.
Noc věčná je a čekání mé marné.
Jsem uštván touhami a chtěl bych spáti,
až zima prchla by i jaro čarné,
tak dlouho spát, než svou Tě budu zváti.

Meter: iambic
18. Die beweglichste Musica.
by Angelus Silesius

O seht/ daß liebe Kind wie es so süsse weint!
Daß älle Stösserlein Hertz-grund-beweglich seind.
Laß doch mein Ach und O in deins vermengt erschallẽ/
Daß es für allem thon GOtt könne Wolgefallen.

Meter: iambic
[die Morgenröthe deiner Jugend]
by Johann Christian Günther

Die Morgenröthe deiner Jugend,
Du schon so früh galantes Kind,
Verspricht uns Rosen aller Tugend,
Die jezo noch in Knospen sind,
Und läst dich künftig auf der Erden
Gewis zur Schönheitssonne werden.
Wie glücklich mag sich der nicht schäzen,
Vor deßen Mund die süße Frucht
Der Lippen, die schon jezt ergözen,
Die Lust des reifen Alters sucht
Und welchem einmahl zu Gefallen
Die feuerreichen B(rüste) wallen.
Die Reizung an Person und Mienen
Nimmt wie der Wohlstand täglich zu:
Wie manche Freyheit wird dir dienen?
Wie manchem störstu schon die Ruh?
Wie manchem wird nach deinen Küßen
Der Mund vergebens wäßern müßen?
Ach sollt ich doch die Lust erleben,
Dich, schönstes Kind, als Braut zu sehn!
Wie würde sich mein Geist erheben,
Wie würden sich die Würbel drehn,
Wie wollt ich nicht die Laute zwingen,
Dir nach Verdienst ein Lob zu singen!
Indeßen steige dein Vergnügen,
So wie dein Werth und Alter steigt!
Nur las dich nicht den Schein betriegen,
Der auch die Klügsten oft betreugt,
Und wenn du lieben wirst, so liebe
Mit rein- und unverfälschtem Triebe.

Meter: iambic
- XL -
by Hernandode Acunya

Atenta al gran rumor la musa mía
del armígero son de Marte fiero,
cesó del dulce estilo que primero
en sujeto amoroso se extendía;
mas ahora, con la vuestra en compañía,
me vuelve al sacro monte, donde espero
levantarme más alto y, por grosero,
dejar con nuevo canto el que solía.
Así sus horas con la espada a Marte,
y los ratos del ocio con la pluma
pienso, señor, enderezar a Apolo;
dando a los dos de mí tan larga parte,
y tomándola de ellos tal, que en suma
no me cause tristeza el verme solo.

Meter: polymetric
41. Já lůnem duše pojal vše:
by Josef Kuchař

Já lůnem duše pojal vše:
nebeskou slasť, nestihlý bol
a lidstva snahu, vášní proud,
vesmíru bezdno, moře dol.
A divný zvuk ta píseň má,
co z temné hloubi duše zní,
jak první šepot milence,
vzdech nemocného poslední.
Ty zvuky tak mi cizé jsou
a srdci přec zas známy tak,
že tepny tlukou rozkoší,
an v slzách bolných vlhne zrak.
Ba někdy táhne duší proud,
velebně-mocný srdcem cit,
že mním, ten prudký nával přec
již musí hruď mou rozdrtit.
A přec bych vinul v toužení
k těm rozbouřeným ňadrům svým
ten rozpoutaný světa proud
i vesmír s bezdnem mlhavým.

Meter: iambic
Iv .
  Berliner Tafel .
by Joseph von Eichendorff

Ein Land, das ihr schweigend meint
Und wir freudig singen,
Und
Soll hinüberbringen.
Frische Fahrt denn, nah und fern,
Allen muth'gen Seglern,
Die getreu dem rechten Stern,
Schleglern oder Heglern!

Meter: trochaic
Martin Opitzen Schäfferey
 von der Nimfen Hercinie.
by Martin Opitz

So mußen gleichfalls auch deßelbten sinnen brennen/
Der von sich selbst nicht wil den trewen sinn erkennen.

Meter: iambic
40.
by Friedrich von Logau

Trau der Farbe nicht zu viel; was Natur so schön gebildt,
Drunter hat sich Geilheit, Pracht, Thorheit, Faulheit offt verhüllt.

Meter: trochaic
V ZASNĚŽENÉM KRAJI.
by Zdeněk Knittl

Zimní údol zasmušený,
zamlklý a zamlžený,
zavátý.
Kdo by řek’, že kdysi šla tu
mladá vesna v bílém šatu
s poupaty?
Kdo by řek’, že tady zkvetla
kdysi láska čistá, světlá
srdcí dvou,
ale zima ve závějích
pohřbila tu lásku jejich
uvadlou.
A teď jen ten vítr pádí
skrze spustlá stromořadí
přes vše dál,
kvílí teskně, že se zdá mi,
jak by kdos tam za horami
zaplakal.
Že sic vesna přijde zpátky
a s ní květ a trilek sladký
ptáčete,
však ta láska pochovaná,
zlobou lidskou rozervaná
nezkvete...

Meter: trochaic
Glückwünschungen
 an
 Bekrönte
 und
 Erlauchte Häubter.
by Hans Assmann von Abschatz

Es leb Ertz-Hertzog CARL/ und werde Carlen gleich/
Der Franckreich zittern macht ob unserm Oesterreich/
Vor dem der stoltze Türck aus deutschen Gräntzen weich!
Die Lilje müß ihm welck/ der Monde werden bleich!

Meter: iambic
LA POESÍA CASTELLANA – III
by Rubén Darío

¿Quién aparece con su voz ahora
dominando en la hispana poesía?
¿Quién trajo, en el raudal de su armonía
sátira perspicaz, nota sonora?
¿Quién, cuando ríe alegre, triste
y en sus cantos derrama la alegría,
al par que con su acento arrancaría
lágrima de los ojos, quemadora?
¿Quién nos ofrece su cantar hermoso?
¿Quién engalana el Español Parnaso
y quién ataca al gongorismo nulo?
Francisco de Quevedo, ese coloso
que pudiera montar en el Pegaso
al par de Juvenal y de Tibulo

Meter: polymetric
- XL -
by Bocangel y Unzueta

Sceva, después de la postrera herida
con que dejó su fama rubricada,
así vendió su muerte, así su espada,
ya que compró su gloria con su vida.
«¿No hay quien lleve -exclamó- de mi caída
la nueva a mi contrario deseada?
Porque siento el morir obrando nada;
importe yo difunto, u homicida.»
Dijo, y prendióle crédulo un soldado,
cuando el aliento con que ya expiraba
Sceva gastó en matar al atrevido,
diciendo: «Moriré, pero vengado
de la injuria de aqueste que pensaba
que, aun muriendo, me pudo ver rendido.»

Meter: iambic
Tubalkain.
by Vilém Bitnar

V rudou, žhoucí měď zabušil mohutným kladivem!
Jarým tempem hrály rány v žhavém kovu,
deště zlatých jisker, jako světlé roje
mihotavých mušek, lepou kovářovu
růměnily tvář. A v dáli boly svoje
teskně lkali dravci v žaluplném zvuku:
opouštěli háje, chladné vodní zdroje,
brlohy své skalní, ba i pěvci s buku
přilétali shlédnout podivné ty stroje.
Jako zmámení se táhli v širém kruhu
kolem zářné výhně a jen chvílí, časem,
výkřik děsu zavzněl z kypícího luhu,
zhoubu tušící, tak tklivým, bolným hlasem!
Zvolna jejich oužily se dráhy kružné:
roje dravců stály blízko výhně malé,
prohlíželi kopí ohnivé a pružné,
které kovář zrobil. S citem neskonalé
slasti ustal kovář v práci hřmotné rázem,
s kopím žhavým běžel ku chladnému vřídlu
ostří zakalit. A mlat se svezl na zem.
Lepotvárná lvice skokem ku tavidlu
mihla se a chopíc kladivo, je vzmachem
mocným, bohatýrným vymrštila v davy
šelem, jež se rozprchly hned v skoku plachém.
V písek vrytý mlat ten mladý buvol tmavý
v divém spěchu rohem zakřiveným zvedl,
s plesným rykem pádě, v pouště druhy vedl.
Celý vesmír zavzněl zvukem ódy divé,
v štěkot hyen, pardů, v krakot orlů černých
bručel slon kdes v tichém háji písně snivé;
goril s větví v ruce, s tlupou družek věrných,
ve jásavém tempu v borů sladkém stínu
tančil blah a šiky silných býků divě
hnaly do zelených lučin šťavných klínů.
Slunce s výše plálo bájně, lahodivě.
Tubalkain se vrátil s plesnou zářnou tváří,
v ruce kopí, které v mladém tkvělo kmeni
bukovém. A lvice dosud stála v záři
planoucí té děsné výhně, z které pění
sykavé se dralo posledních již, modrých
plamenů. I zvrátila se výheň s třeskem,
mocný zážeh světla tryskl ještě bleskem,
lvice skok – a hrůzyplný zápas bodrých
reků nastal v poušti divoké. I válčil
starý prasvět zde a mocným zuřil vztekem
proti člověku, jenž drzou rukou páčil
sladký zákon, jímžto dosud v míru, s vděkem
celý vesmír blah se spravoval. Však silnou
rukou srazil kovář kopím lvici rázem,
neboť psáno jest, že lidstvo snahu pilnou
darem dostalo a přineslo si na zem.
V dálce zalkal bor – Tubalkain ovládl bojiště!

Meter: trochaic
So is it not with me as with that Muse (Sonnet 21)
by William Shakespeare

So is it not with me as with that Muse
Stirr’d by a painted beauty to his verse,
Who heaven itself for ornament doth use
And every fair with his fair doth rehearse;
Making a couplement of proud compare,
With sun and moon, with earth and sea’s rich gems,
With April’s first-born flowers, and all things rare
That heaven’s air in this huge rondure hems.
O, let me, true in love, but truly write,
And then believe me, my love is as fair
As any mother’s child, though not so bright
As those golden candles fix’d in heaven’s air:
    Let them say more that like of hearsay well;
    I will not praise that purpose not to sell.

Meter: iambic