PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: So wahr ich redlich bin,
by Johann Christoph Gottsched

So wahr ich redlich bin,
Entfernte Schäferinn:
Bin ich, es bleibt dabey!
Dir bis zur Grube treu.
Ach fühlte nur mein Herz
Nicht stündlich einen Schmerz,
Der täglich weiter geht,
Und bloß daher entsteht;
Daß ich den ersten Kuß
Von dir entbehren muß.
Zwar als es mir geglückt,
Daß ich dich einst erblickt;
Und dir in kurzer Zeit
Mein ganzes Herz geweiht:
Da that mein blöder Mund
Dir noch so viel nicht kund.
Ich hieß es ein Vergehn,
Und freches Unterstehn;
Aus Furcht: Ihr strenger Muth
Heißt dirs unmöglich gut.
Denn da ichs einst gewagt,
Und dir auch ungefragt,
Mit großer List einmal
Ein halbes Mäulchen stahl:
Hilf Himmel! wie erhitzt
Hast du auf mich geblitzt;
Und mir so sehr gedroht,
Als ob der ärgste Tod
Noch lange nicht zu schwer
Für meinen Fehler wär.
Drum hab ich nach der Zeit,
Mit mehr Bescheidenheit,
Nur deiner schönen Hand
Die Küsse zugewandt.
Das ließest du zwar zu,
Doch meiner Seelen Ruh
Ward dadurch nicht gestillt:
Obgleich dein Engelsbild
Mir, bis auf diesen Tag
Noch stets im Sinne lag.
Ward mirs hernach erlaubt,
Was ich sonst nie geglaubt,
Zu sagen, Schäferinn!
Daß ich der Deine bin:
O was für Himmelslust
Ergetzte meine Brust!
Allein, was half es mir?
Ich war entfernt von dir;
Drum konnte meine Pein
Noch nicht gestillet seyn.
Oft geb ich zwar im Traum
Den Fantaseyen Raum;
Da stellt dich Morpheus mir
Nach Herzenswunsche für.
Doch alle Lust ist hin,
So bald ich munter bin:
Da seh ich, was mir fehlt,
Und mich auch schlafend quält;
Weil mich des Schicksals Macht
So weit von dir gebracht.
Verhängniß, ändre dich!
O Schönste! tröste mich:
Denn denke nur einmal,
Was hilft dir meine Qual?
Ach gieb hinfort nicht mehr
Der Sprödigkeit Gehör;
Und schreibe mir ein Blatt,
Das diesen Inhalt hat:
Dir, Schäfer, ganz allein
Will ich ergeben seyn.
Schreib auch, dafern du meynst:
Daß du die Zeit beweinst,
Da du, aus Härtigkeit,
Mir gar zu sehr gedräut.
Dann seufz einmal nach mir:
O wär er wieder hier!
Wie er sonst bey mir saß,
Und sich fast selbst vergaß:
So gäb ich jeden Blick
Ihm doppelt stark zurück.
Kind! seufzest du also:
So bin ich wieder froh,
Und mein erquicktes Herz,
Vergißt den alten Schmerz.
Vieleicht erblickt mich bald
Dein schöner Aufenthalt:
Alsdann thu ich mit Lust,
Die Triebe meiner Brust
Dir, durch den treuen Mund,
In tausend Küssen kund.

Meter: iambic
1L: Schon braust die Mitternacht. Mit langem Haar
by Georg Heym

Schon braust die Mitternacht. Mit langem Haar
In weiße Tücher feierlich gehüllt
Zieht schwankend auf der Somnambulen Schar,
Wie Rauch so weiß, der weit den Himmel füllt.
Aus allen Dächern steigen sie herauf,
Irrlichtern gleich auf einem schwarzen Sumpf.
Sie tanzen auf der Wetterfahnen Knauf,
Mit irren Lächelns fröhlichem Triumph.
Sie schlagen Zimbeln in der leichten Hand
Und irren singend in der grünen Luft.
Vor ihren Brüsten zittert ihr Gewand,
Die wild den Mond berauschen, süß, voll Duft.
Sie kitzeln ihn mit ihren zarten Händen
Und zwicken leicht ihn in das gelbe Ohr.
Sie wiegen sich in ihren magern Lenden
Im Tanzschritt hin, ein weißer Trauerchor.
Sie fliegen durch die Nacht wie Wolken leise
Hoch über spitzer Berge blauem Grat
Hinauf zu ihm auf ihrer leichten Reise
Zu einem Wiegenlied an Abgrunds Pfad.
Der Mond umfängt sie sanft mit Spinnenarm.
Ihr Haupt wird von dem Kusse weiß gemalt.
Sie ruhn an ihres Bräutigams Herzen warm,
Der tief durch ihre dünne Rippe strahlt.

Meter: iambic
4.
by Heinrich Heine

Ich halte ihr die Augen zu
Und küß sie auf den Mund;
Nun läßt sie mich nicht mehr in Ruh',
Sie fragt mich um den Grund.
Von Abend spät bis morgens fruh,
Sie fragt zu jeder Stund':
»was hältst du mir die Augen zu,
Wenn du mir küßt den Mund?«
Ich sag ihr nicht, weshalb ich's tu,
Weiß selber nicht den Grund –
Ich halte ihr die Augen zu
Und küß sie auf den Mund.

Meter: iambic
Karma
by Francisco Lles

(Gentes que piden Cristos para crucificarlos,
Bobadilla poniendo cadenas a Colón )
Pan en boca de hambriento sea tu corazón,
que, por ser, bueno, puedes, por amor, perdonarlos.
Nuestro Dios no es de ellos Tu Dios, que es de bondades,
-porque cada uno lleva su Dios en uno mismo-
dira: «Busca disculpa a su fariseísmo,
y a sus piraterías abre tus heredades »
Y lo harás, y, reptando, cubrirán tus montañas;
alimento y abrigo le darán
                  tus entrañas
de árbol fuerte Es inútil tu
                  protesta de hoy
que has de sentir muy pronto nuevas ansias de darte,
y, aunque cambies de rumbos, serás, en cualquier parte
agua clara del mismo manantial de Tolstoy.

Meter: anapestic
V CIZINĚ. (II.)
by Irma Geisslová

Dunaj hučí, Dunaj stená,
v bílé růže kypí pěna.
V čistý safír vlnky hrají,
které v dálku ubíhají.
Dunaj hučí – slza stéká –
ach to není naše řeka.
Dunaj šumí – srdce vzlyká –
nepřivyká – nepřivyká!

Meter: trochaic
1L: Hier ist der Lotse, Kapitän!
by Dranmor, (Schmid, Ludwig Ferdinand)

Hier ist der Lotse, Kapitän!
Nun mögt Ihr gern der Ruhe pflegen
Und Euch auf Lorbeern niederlegen,
Die wir Euch willig zugestehn.
Im Hafen schwindet Euer Zorn;
Wenn Ihr die Mannschaft ausgescholten,
So wart Ihr selbst, wenn es gegolten,
Ein Mann von echtem Schrot und Korn.
Seid Ihr nicht immer delikat
Und mit den Damen gar zu offen –
Wir sind im Hafen eingetroffen,
Das ist das beste Resultat;
Und freuen wird's mich, Kapitän,
Wenn wir uns wiederum begegnen.
Der Herr soll Eure Fahrten segnen,
Mein alter Freund – auf Wiedersehn!

Meter: iambic
158.
by Friedrich von Logau

Die Schönheit ist der Schirm, da Falschheit hinter stecket;
Ist Liebe gar zu blind, wird Falschheit nicht entdecket.

Meter: iambic
En una conversación hicimos los dos el soneto siguiente, en cláusulas amabeas o alternadas.
by Quevedo

Cornudo eres, Fulano, hasta los codos,
y puedes rastillar con las dos sienes;
tan largos y tendidos cuernos tienes,
que, si no los enfaldas, harás lodos.
Tienes el talle tú que tienen todos,
pues justo a los vestidos todos vienes;
del sudor de tu frente te mantienes:
Dios lo mandó, mas no por tales modos.
Taba es tu hacienda; pan y carne sacas
del hueso que te sirve de cabello;
marido en nombre, y en acción difunto,
mas con palma o cabestro de las vacas:
que al otro mundo te hacen ir doncello
los que no dejan tu mujer un punto.

Meter: polymetric
Soneto
by Francisco de Figueroa

Bendito seas, Amor, perpetuamente,
tu nombre, tu saeta, venda y fuego;
tu nombre, por quien vivo en tal sosiego
amado y conocido de la gente;
tu flecha, que me hizo así obediente
de aquella, por quien todo el mundo niego;
tu venda, con que me hiciste ciego,
y el fuego sea bendito, cuya llama
no toca al cuerpo, que es sutil y pura,
y el alma sola de su gloria siente.
Y así el dichoso espíritu que ama
dirá, tu rostro viendo y tu figura:
«Bendito seas, Amor, perpetuamente.»

Meter: iambic
I. Setřete slzu bolesti
by Alois Jirásek

Setřete slzu bolesti
a stlumte ňader povzdechy!
Oj, nejsme Sion zbořený
bez naděje a potěchy!
Setřete slzu bolesti,
nelkejte smutným prorokem!
Což nezříte, jak tupí vrah
nám slzu v smíchu divokém?
Odložte roucho zármutku,
meč práva svatý do pěsti!
Bol skryjte v srdce hlubiny –
Setřete slzu bolesti!

Meter: iambic
PODZIMNÍ PROCHÁZKA.
by Jindřich Štemberka

Teskno doma, smutek v duši padá,
hruď je stísněna a dech se krátí.
Ven, ó ven vzleť, duše moje mladá,
vidět lesy, lučiny a lada –
Doma zoufalosť mi duši chvátí!...
Proč jsem vyšel? Všude chlad a hroby,
žluté listí padá zvolna dolů...
zvadly květy, jara čarné zdoby,
ve přírodě smrt si stánek robí.
Vzdej se, duše, vzdej se svému bolu! –
Proč jsem žíti chtěl? Proč ze zátiší,
kde mne matka líbala, jsem spěchal,
abych ke rtům přihnul žití číši,
viděl květy, povznesl se k výši?
Ach, své illuse jsem doma nechal!
Nazpět! Domů! Do náručí matce!
Zde chlad a mráz, zde smrt si lůžko stele.
Oklamal mne v tužbách život – zrádce. –
K matce! K ní, k ní! Tam se žije sladce,
její srdce vždycky je tak vřelé!

Meter: trochaic
- XXXI - La Reina Nuestra Señora a Su Majestad en ocasión de haber muerto en El Pardo un javalí, que el día antes le huyó
by Lope de Zarate

Desconoció tu esfuerzo, en tu belleza
el jabalí primero fugitivo,
tan furioso, que muerto, es miedo vivo,
mostrando con su horror, su fortaleza.
Blasón de Alcides, blanco a su destreza
pudo ser por lo rápido y nocivo;
no se viera en estrella tan altivo,
como a tus pies postrada su fiereza.
Por Adonis teniéndote, y por Marte,
respeta al uno, contra el otro osara;
mas estímate flor y no se altera.
No fue bruto en morir, pues fue alabarte,
hoy como si Belisa lo juzgara,
murió a tus manos racional la fiera.

Meter: iambic
ZA DEŠTĚ V PARKU.
by Karel Babánek

Dešť tiše schvívá se, šelestí v listí stromů,
se květů smočených za kapkou kapka splývá,
a v písku zarudlém, vlhnoucím v cestách parku
se zvolna místy již ve kalužiny slívá.
Vzduch vůní zavlhlou je květů nasycený...
a tiše padá dešť – jen chvílemi se stromů
jak vítr kapky střás, to zašelestí parkem...
kdes hvízdá v přestávkách kos na hřebeně domu.
A jasnou zelení trávníků plochy v parku
od šedi domů se náměstí odrážejí...
do keře zapad pták a mokré čechrá péří –
na květech, na listech se kapky deště chvějí!

Meter: polymetric
Xl.
by Heinrich Heine

Wie der Mond sich leuchtend dränget
Durch den dunkeln Wolkenflor,
Also taucht aus dunkeln Zeiten
Mir ein lichtes Bild hervor.
Saßen all auf dem Verdecke,
Fuhren stolz hinab den Rhein,
Und die sommergrünen Ufer
Glühn im Abendsonnenschein.
Sinnend saß ich zu den Fußen
Einer Dame, schön und hold;
In ihr liebes, bleiches Antlitz
Spielt' das rothe Sonnengold.
Lauten klangen, Buben sangen,
Wunderbare Fröhlichkeit!
Und der Himmel wurde blauer,
Und die Seele wurde weit.
Mährchenhaft vorüberzogen
Berg und Burgen, Wald und Au';
Und das Alles sah ich glänzen
In dem Aug' der schönen Frau.

Meter: trochaic
TRIPTYCH Z TŘINÁCTĚHO VĚKU. CLARA.
by František Leubner

Sen, hvězdný sen! Skráň tehdy sklonila a zlatá kštice
jí padla s hlavy... Jarní noc vlá ze zahrad a luhů,
v ráj nad ní mléčná dráha hvězdnou vine stuhu –
den klamem byl, jí marně slnil očí zřítelnice.
Šer jitra vonný. V rukou bratří bílé planou svíce
a kolem bratra Francesca lnou na zlatou mu duhu.
Ji v dumnou cellu skryl... Jde jiným na úsluhu,
zrak zasněný se nebem tmí a úsměv jasní líce.
Jsme blaženi, již ve svých – ano, pouze v touhách sníce,
kdy srdce zavírá se v obavách i vůči druhu,
svých čistých snah ač mocnou v něm jen tuší vzpruhu;
i slunce zacloní ti tma, bys nad ní viděl více...
Ó blahostné dcer touhy v lásce nesplněné věno,
kdy srdce tone šťastno v citů podvědomí,
kde „Sestro!“ volá muž, vzlyk taje: „Nevěsto a ženo!“
Vír vášní krok tvůj k blahu jiných nepolomí,
když ve snů Jerusalem kráčí za neděle květné:
ať vedle cest tvých zaplesá i žebrák chromý!
Kde za Tebou jdou sestry nespočetné
– jest krásné jaro, byť jen v slzách sněno –
dnem sněným buď jim život! Smrt nit touhy přetne
a s mrtvým Chudáčkem se u samoty vchodu
smutná Clara střetne.

Meter: iambic
290
by Josef Vlastimil Kamarýt

Učte se rozmilé dítky pilně,
budete moudrými neomylně;
budete vždy mít u lidí čest,
každémuť moudrý vzácný jest.

Meter: polymetric
- 802 - Jornada I, REY ALFONSO
by Lope de Vega

Culpa he tenido, España belicosa,
sólo en quereros sujetar a Francia;
si Roma con su triunfo y arrogancia
jamás estuvo en paz, o guerra ociosa.
Diga Escipión lo que le fue costosa
Cartagena, Sagunto con Numancia;
si el África se alaba de ganancia,
traición se la entregó, que no otra cosa.
Pues vos, madre de un fuerte Viriato,
y que a Roma le dais emperadores
Teodosios y Trajanos sin segundo,
no es justo que tengáis un hijo ingrato;
yo os daré españoles sucesores
que den a vuestro reino nuevo mundo.

Meter: iambic
ROMAN OZAETA
by Zoilo J. Hilario

Trazar deseo en versos imparciales
de un gran ex-Magistvado la silueta
recto cual cedro fué Román Ozaeta
a! dar su juicio en las lizas legales.
Los medros de los cuerpos judiciales
tuvo él, cual Secretario, como meta,
y actuó con mente ecuánime y quieta
en los altos consejos nacionales.
Aun hoy cual privado consejero
no aprueba ni alienta el desafuero,
aunque pagar se le intente con oro,
pues para este amador de la Justicia
por encima de la humana codicia
están Dios, la Ley y el propio decoro.

Meter: polymetric
-XXXIV-
by Garcilaso de La Vega

Gracias al cielo doy que ya del cuello
del todo grave yugo he sacudido,
y que del viento el mar embravecido
veré desde la tierra sin temello.
Veré colgada de un sutil cabello
la vida del amante embebecido
en su error, y en su engaño adormecido,
sordo a las voces que le avisan de ello.
Alegrárame el mal de los mortales;
mas no es mi corazón tan inhumano
en aqueste mi error como parece,
porque yo luego, como huelga el sano,
no de ver a los otros en los males,
sino de ver que de ellos él carece.

Meter: iambic
Pindar
by August von Platen

Nicht auf irdischer Flur hast solchen Gesang du gelernt je,
Pindaros! Jegliche Nacht stiegst zum Olymp du hinauf,
Lauschend unsterblichem Lied, und erwachend am Morgen erhubst du
Hymnen, und schönere noch, als in dem Traum du vernahmst.

Meter: dactylic
1.
by Adolf Friedrich von Schack

Ihr Lerchen, schüttelt den Tau von der Brust!
Fliegt auf aus Furche und grünender Saat,
Hoch über der höchsten Berge Grat
Schwingt euch empor in jubelnder Lust
Und jauchzt es in alle Lande hinein:
Flammt auf, ihr Alpen, golden und rot!
Von Zacke zu Zacke und Felsenrand
Laßt schießen die Strahlen, bis hoch der Brand
Von Gletschern und Eisaltären loht,
Und leuchtet's in alle Lande hinein:

Meter: iambic
V těch prvých, snivých jara dnech,
by Jan z Wojkowicz

V těch prvých, snivých jara dnech,
kdy svítí něžnost ve květech,
kdy větry z dálky pozdravem
ve vznosných šumí topolech,
vítajíce tak naši zem –
já cítím mocněj’ v srdci svém,
a v smyslech všech a v nervech všech,
jak rád mám Duši ve věcech!
Ne pojem jen, ne ideu,
leč, co se zjevuje jen snu,
když ponoří se v Přírodu,
v tajemný svět plynulých změn –
ten tajný každé věci sen
po Sjednocení ve Věčnu,
blaženství nejvyššího sen,
jenž v teskně šťastném toužení,
chtěje být láskou objeven,
jak úsměvem se dívá z ní,
úsměvem, v němž je tolik něh –
tu Duši, Krásu ve věcech!
V těch prvých, slavných jara dnech,
kdy září láska ve květech,
kdy větry ve všech vrcholech
zdají se z jarní dálky nést
nějakou slavnou blahověst –
já cítím, jako hlaholem,
jímž ke mně volá Vyšší Zem,
jak Duši Přírody mám rád,
a jak bych rád svůj splnil sen:
Ji malovat, Ji zpívat, hrát,
všem bytostem Ji prožít dát
tak plně, mocně, vnitřně tak,
jak vidí Ji můj vnitřní zrak
v takový krásný jarní den –
tak plnou světla, lásky, něh,
toužení z hmoty poroby
po Říši Blahé Svobody,
co Skrytou Duši ve věcech,
co Tvůrčí Radost přírody!
V těch prvých, teskných jara dnech,
kdy v barvách, vůních, ve tvarech
všech květů, stromů, věcí všech
taková síla něhy sní,
že svádí, v blaha tušení,
celý Svět Něžných k Lásky Snům –
v těch prvých, slavných jara dnech,
kdy na dalekých obzorech
taková síla slávy sní,
že vábí, v blaha tušení,
celý Svět Zbožných k Nebesům –
v těch prvých, velkých jara dnech
kdy Nekonečna mocný dech
celý Svět Slabých, jako v snách,
přemlouvá Všeduši se vzdát,
a v dálky, výše, jako v snách,
dát vědomí jich uplývat,
tak v touhy blahu bezmezném
se ztrácet, v šíři rozplývat – –
v těch prvých, velkých jara dnech
já cítím mocně v srdci svém,
jak z dáli jdoucím hlaholem:
Že duch můj je jak Lohengrin
Vzdálené, Vyšší Pláně syn,
s Ní provždy původem svým spiat,
jí poslán Vlast svou zvěstovat.
A všude, kde se setká s Ní,
na zemi, v tajném tušení,
že nemá se Jí trpně vzdát –
ale svým vyšším uměním,
dědictvím dálné Vlasti svým,
Ji lidem země zjevovat,
tak Její Vnitřní Království
na hmotné zemi zmnožovat!

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Juan Delgado

O tú de Apolo universal destino,
transito es, no es muerte, haber faltado,
porque puede ascender de grado en grado,
mas no puede postrarse lo divino.
Desde catorce lustros peregrino
sobre altares de antorchas colocado
no fue adquirir más gloria tu cuidado,
fue volverse al honor de donde vino
La eternidad te erige jerarquía,
porque nunca en tu ser se anocheciera
lo que infinitamente amanecía.
Siempre fuiste carbunclo de una esfera,
primavera de luz tu ingenio ardía,
y siempre se ha quedado primavera.

Meter: polymetric
1L: Ach wie liebt man 's Geschöpf so sehr!
by Gerhard Tersteegen

Ach wie liebt man 's Geschöpf so sehr!
Kannst du nicht lieben Gott vielmehr,
Dein eig'nes, innig's, selig's Gut?
Da hat's der Geist und gar drin ruht.

Meter: iambic
Sonetos – IV
by Ventura de la Vega

Si atrevida tal vez la lira
                        mía
osa turbar con importuno acento
el noble afán del alto pensamiento
en que la patria sus destinos fía;
perdóname, Señor, que en este día
mal sintiera de Apolo el sacro aliento,
si al fiel clamor del popular
                        contento
no mezclase mis cantos de alegría
Que nunca de tu aurora bienhadada,
por más que corran los veloces años,
la memoria feliz España pierde.
No: que la patria que salvó
                     tu espada
jamás recuerde el nombre de Castaños
sin que los lauros de Bailén recuerde

Meter: iambic
PĚKNÝ DEN.
by Jan Vrba

Vyšel jsem dneska, bych viděl, jak svítá...
Syrovou vůni schnoucího žita
chytil jsem v chřípí a ssál...
Křepelka volala pod mezí kdesi,
v dálce se mlhami pařily lesy,
a východ v žlutavých plamenech stál...
Slunce se vyhouplo slavně a tiše
nad slávou polí a nahotou skal...
Dravý pták luňák, jenž stoupal do výše,
v ústrety jemu zavýskal...
A potom? – Nebyl to přelud? – Nebyl to sen? –
Po polích kráčel omladlý den!
Šel. Hladil svízel, k chrpám se shýbal,
čekanky věrné na mezích líbal,
čtverácky rozhoupal kde který klas,
bílými břízami u lesa třás’...
Cvrčkům děl: „Skřípejte!“ – Ptákům řek’: „Pějte!“ –
A polím rozkázal: „Co máte, dejte!“ – –
Vyjeli koně, voli a krávy –
zahrčely vozy, rozlehl se zpěv –
zajely kosy do bujné trávy,
před nimi vylétla koroptev...
Oživly cesty do polí, z polí...
Od města šel řezník, toče si holí,
myslivec po stráni kobercem vřesu
pospíchal se psem k modrému lesu...
Ještě výš na stráni junáci zdraví
do řady žitné mandele staví. – –
Lidí je všude k radosti zraku,
jako když naseje vlčího máku...
Za jitra slunečno – k poledni vřelo:
sekáč si utírá rukávem čelo,
voli jdou sehnutě, jak jha je tíží,
děvče se únavou prohýbá v kříži...
Umlkly písně, každý se kloní,
jen kosy stříbrně o stébla zvoní...
A přijde večer celému světu...
Na polích zavládne prohřátý klid...
Uprostřed návsi, kde lípy jsou v květu,
sejde se k besedě svobodný lid.
Zašumí hovor, kde šuměly včely –
ozvou se žerty, a zazvoní zpěv –
ve zdravých chlapcích s ožehlými čely,
v děvčatech hladových zabouří krev...
Osiří náves... Do tmavých lánů
objati vyjdou vždy dva a dva...
Jsou, země, tvoji... Vrátí se k ránu,
jak chtěla silná vůle tvá...
Z tvé dlaně vstanou, jak obilí vstává
na jaře k slunci z rozrytých lích –
jak zrno budou, když moci se vzdává:
šumění, šepot – nářek a smích...
Z tvé dlaně vstanou, jak opilí vínem,
uzrálým v stráních, jež k jihu se dmou –
a půjdou nocí tvou užaslí činem,
hořící krví a osleplí tmou...
Jsi, země, svatá, jak těhotná žena,
tvé noci mdlobné, jak mrákotný sen –
jsi, země, plodná – a buď velebena –
i syn tvůj čistý: úsměvný den. – – –

Meter: dactylic
Liebesprobe
by Ludwig Achim von Arnim

Es sah eine Linde ins tiefe Thal,
War unten breit und oben schmal,
Worunter zwey Verliebte saßen,
Vor Lieb' ihr Leid vergaßen.
»feins Liebchen wir müssen von einander,
Ich muß noch sieben Jahre wandern;«
»mußt du noch sieben Jahr wandern,
So heurath ich mir keinen andern.«
Und als nun die sieben Jahr um waren,
Sie meinte ihr Liebchen käme bald,
Sie ging wohl in den Garten,
Ihr feines Liebchen zu erwarten.
Sie ging wohl in das grüne Holz,
Da kam ein Reuter geritten stolz;
»gott grüße dich Mägdlein feine,
Was machst du hier alleine.
Ist dir dein Vater oder Mutter gram,
Oder hast du heimlich einen Mann?«
»mein Vater und Mutter sind mir nicht gram,
Ich hab' auch heimlich keinen Mann.
Gestern wars drey Wochen über sieben Jahr,
Da mein feines Liebchen ausgewandert war.«
»gestern bin ich geritten durch eine Stadt,
Da dein feins Liebchen hat Hochzeit gehabt.
Was thust du ihm denn wünschen,
Daß er nicht gehalten seine Treu?«
»ich wünsch ihm so viel gute Zeit,
So viel wie Sand am Meere breit.«
Was zog er von seinem Finger?
Ein'n Ring von reinem Gold gar fein.
Er warf den Ring in ihren Schooß,
Sie weinte, daß der Ring gar floß.
Was zog er aus seiner Taschen?
Ein Tuch sehr weiß gewaschen.
»trockne ab, trockne ab dein Aeugelein,
Du sollst hinfort mein eigen seyn.
Ich thu dich nur versuchen,
Ob du würd'st schwören oder fluchen;
Hätt'st du einen Fluch oder Schwur gethan,
So wär ich gleich geritten davon.«

Meter: iambic
LIBROS EXTRAÑOS
by Rubén Darío

Libros extraños que halagáis la mente
en un lenguaje inaudito y tan raro
y que de lo más puro y lo más caro
hacéis brotar la misteriosa fuente;
inextinguible, inextinguiblemente
brote el sentir del corazón preclaro
y por él se alza un diamantino faro
que al mar de Dios mira profundamente...
Fuerza y vigor que las almas enlaza,
seda de luz y pasos de coloso
y un agitar de martillo y de maza
y un respirar de leones en reposo
y una virtual palpitación de raza;
y el cielo azul para Orlando Furioso...

Meter: dactylic
- VII - Claro y sagrado río...
by Francisco de La Torre

Claro y sagrado río, y tu ribera
de esmeraldas y pórfidos vestida
corto descaso de una amarga vida,
que entre amor y esperanza desespera.
Cierto mal, bien incierto, ausencia fiera,
gloria pasada y gloria arrepentida,
tienen tan acabada y combatida
la triste vida, que la muerte espera.
Tú, que lavas el monte y las arenas
rojas de mi Cyterón soberano,
lleva mi voz y lástimas contigo.
Alivia tú, llevándolas, mis penas;
así veas su rostro tan humano
cuando yo despiadado y enemigo.

Meter: polymetric
Peníze.
by Adolf Brabec

Kdys satan přemýšlel, jak ztrestat
by člověka moh’ na té zemi,
jsa přinucen ve vládě ustat,
kde pánem byl kdys mezi všemi!
Sta let svou pomstu splnit slíbil,
kul nové plány pro své činy,
přec ze všech se mu jeden líbil,
jímž ztrestat toužil Evy syny.
Kdys třpytící se zahled’ zlato
a poznal, jak se lidstvo těší,
že všecko možno koupit za to,
nač pomyslí a proč vždy hřeší.
Za zlatý peníz možno koupit –
si myslel satan – každou duši,
za peníz možno vraždit, loupit
a přec to sotva někdo tuší.
Hned myšlénka ta nedozírná,
jej náhle k smíchu popudila,
a rozvaha, když přišla mírná
již myšlénka i skutkem byla.
Šel světem, pomstu přísahaje,
od vísky k vísce, z města k městu
ze Sibíře po jižní kraje
pro zlatý peníz vážil cestu.
Co poutník kráčel širým světem,
a lichvář hned se zjevil lidu,
ve ucho šeptal velkým dětem,
jak možno v světě zničit bídu.
Kdo svědomí měl ještě čisté,
tam doved’ satan šeptat ještě více:
„Že možno získat nebe jisté
jen za peníze – za tisíce!“ –
„Je žebrák vždy, kde peněz není,
a každý hyne nedostatkem,
i v říši se též všecko změní,
že rozpadne se v čase krátkém...“
To náboženství hlásal nové,
v duši lidskou vrýval navždy,
a svědčili i rabínové,
že v jeho slovech zrno pravdy.
„Je nulou tvor, jen zlato sílí,
jak strom se jen ve větru třese,
vždyť jeho vlastní prací, pílí
za peníze vše vymete se.
A kdyby perlou bylo dítě,
bez zlata padne na smetiště,
bez obrub zlata opustí se
a zapadne v kalu jistě.“
Tak satan hlásal denně všude,
že lidská duše kouzlem jata,
hned tušila, že mocnou bude,
když domov skví se plný zlata.
Tu vysoká povstala škola,
kde možno v krátku moudrým býti,
a je-li někdo hloupým zpola,
kdo zlato má, – je chytrým v žití.“ – – –
Tak bude vždy, než člověk najde,
v čemkoliv jiném svoje štěstí,
a mamonu jen zločin zajde,
až člověk pustí zlato z pěstí.
To satan ví a zlata žíly
dnes lidským zrakům otevírá,
a člověk, co má jenom síly,
po světě všude zlato sbírá.
Jen peníze jsou dnes již všecko,
jsou bohem, jemuž lid se koří,
jsou větším štěstím, nežli děcko,
a dějiny dnes zlato tvoří.
Za heslem peněz dnes se vládne,
a běda tomu, kdo se brání,
do hlubin ke dnu náhle spadne,
a čistou duši špína zraní...
Až přejdou časy, člověk spatří,
že satan sám se skutku děsí,
a člověk znaven zvolá: „Bratři,
z nás, kdysi lidí, jsou dnes běsi!“
Květ upřímnosti, soucit, láska,
a štěstí vzlétlo v jiné kraje,
po všem tom zbyla jenom zkazka
a v knihách o tom čtou se báje...
Tož klata budiž zlata záře
bez peněz lze též život žíti,
a satana kdo poslech’ lháře,
chtěl svět s ním v peklo proměniti! –

Meter: iambic