PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
The Author to Her Book
by Anne Bradstreet

Thou ill-form’d offspring of my feeble brain,
Who after birth didst by my side remain,
Till snatched from thence by friends, less wise than true,
Who thee abroad, expos’d to publick view,
Made thee in raggs, halting to th’ press to trudge,
Where errors were not lessened (all may judg).
At thy return my blushing was not small,
My rambling brat (in print) should mother call,
I cast thee by as one unfit for light,
Thy Visage was so irksome in my sight;
Yet being mine own, at length affection would
Thy blemishes amend, if so I could:
I wash’d thy face, but more defects I saw,
And rubbing off a spot, still made a flaw.
I stretched thy joynts to make thee even feet,
Yet still thou run’st more hobling then is meet;
In better dress to trim thee was my mind,
But nought save home-spun Cloth, i’ th’ house I find.
In this array ’mongst Vulgars mayst thou roam.
In Criticks hands, beware thou dost not come;
And take thy way where yet thou art not known,
If for thy Father askt, say, thou hadst none:
And for thy Mother, she alas is poor,
Which caus’d her thus to send thee out of door.

Meter: iambic
A Málaga
by Arturo Reyes

Único bien que me atorgó la suerte
fue en tu regazo ver la luz primera,
sentirme de tu mar en la ribera
casi cegado por tu luz al verte
Rinde la lucha el corazón más fuerte
al huir la riente primavera,
y del dolor la dentellada fiera
quedó, al sentir, mi corazón inerte
Me hirió el dolor con indomable encono,
y hastiado de sufrir, sólo ambiciono
dar ya fin para siempre a mi camino
del zafir de tu cielo a los fulgores,
bajo el chal irisado de tus flores,
cabe las hondas de tu mar latino.

Meter: polymetric
- LXXI -
by Francisco de La Torre

Ninfas, de los Arabios y Sabeos
olores de jazmín, acanto y nardos,
cuajad los aires y cubrir los cardos
de estos lugares de sepulcros feos.
Después que derribaron mis trofeos
las prestas Parcas y los hados tardos,
no parecen los cielos, de mil pardos
turbios velos que cuajan mis deseos.
Quiera la majestad del que gobierna
la divina y humana pesadumbre,
que adorne su beldad tu simulacro.
Dijo Damón, y oyó su endecha tierna
Júpiter, y, tronando en la alta cumbre,
Iris resplandeció y el cielo sacro.

Meter: iambic
Ó jaro, přijď...
by Josef Kuchař

Tak dlouho nešlo letos jaro,
jen zimy, vichru mlel se svár;
snad nikdy dřív jsem necítil tak,
že chor jsem, nešťasten a stár.
Mé sny a touhy odletěly,
svět za lásku mně dal jen klam;
co mému srdci bylo drahým,
vše pomřelo, – a já zbyl sám.
Neb ti, co zůstali tu se mnou,
– to nejkrutší je duši jed –
ti cize vedou si a nechtí,
ach, srdci mému rozumět...
Jsem starou vrbou nad potokem:
list sdraný, vydoutnalý kmen;
mé mládí, láska, radost, štěstí
jsou dávno, dávno zašlý sen.
Tak teskno, smutno je v mé duši,
v mou hruď se tiše klade mráz – –
Ó jaro, přijď, v tvých sladkých květech
mně aspoň umře se to snáz.

Meter: iambic
CUDNÝ VEČER
by Jiří Mahen

Tak nikdy snad nekvet’ starý ten akát!
Najednou v bílý se zahalil šat.
Oh – srdce moje – pojď spat! Pojď spat!
V podvečer jarní snad k zvědavé písni
pro cizí krásu se nedáš mi zlákat?
V měděných parách čerň mátožných stínů
zapadá, splývá... Ten dočasný klid
i my jsme, děťátko, chtěli kdys mít,
zima by přešla a jaro by zvalo.
Stromek však tvůj proč bez květu hynu?
Tak nikdy nekvet’ snad akát ten starý!
Uctivě smekám – však před kým – kdo ví?
Celý můj život dost nehotový
na slávu trav polních pro tebe myslí –
na bouře zrozené tichými jary...

Meter: dactylic
- XXXII - Al Rey Nuestro Señor exhortación a salir en campaña este año de , aludiendo a lo que en el principio de los Macabeos dice de Alejandro
by Lope de Zarate

Águila Austral, que desde el Solio Augusto,
aun sin batir, con desplegar la salas,
al Griego, Magno generoso igualas,
siendo el mayor Monarca, por lo justo.
Sal del trono pacífico al robusto
pues, como a Venus te acaricia Palas,
que si fuesen de amor flechas tus galas,
será tu espada, aun del espanto susto.
Ya con temblor la tierra absorta miras,
como que adora en ti la paz que espera
su postración sirviéndote de gloria.
Tanta deidad con el valor respiras,
tanta, que el más rebelde te venera,
haciendo de rendírsete victoria.

Meter: polymetric
LAS LANGOSTAS
by Isidro Marfori

Desciende al sembrado que va á sazonar
la terrible nube amenazadora;
y el pobre labriego que esperó triunfar
de su gran miseria, como un niflo, llora...
Pensando en los seres del nato solar
invoca al Señor, su piedad implora...
Mas la plaga empieza el campo á asolar
¡y nadie detiene su obra destructora!
¡Malditas langostas de la Adversidad!
¡de la Agricultura el bárbaro azote!
¡el castigo injusto de una Humanidad!
¡Ser un Dios quisiera o un otro Quijote,
que arroje la muerte por sobre ése emjambre,
portador maligno del drama del Hambre!

Meter: polymetric
Nad jezerem Erie.
by Boleslav Trojan

Když bledý měsíc v jezeře se koupá
a ve vlnkách se hvězdy snivě brodí,
můj duch ve říši báječnou se hrouží,
a divné obrazy se v mysli rodí.
Předivné obrazy, že hned bych jásal,
hned slova trpká na jazyk se tlačí;
hned prsa dmou se pyšně tak a volně,
hned stažena, že sotvy dech se vláčí.
Ba divné sny nad krajem porobeným,
kdy stínové zde sbitých kolem bloudí,
sic němě jen – však dosti hledem praví,
dost šepce větřík – slza v zrak se loudí.
Ba dosti věru, že by nebe popsal,
a každé slovo o pomstu by plálo. – – –
Předivné sny zde spícím nad jezerem,
ba divné věru, co vše se mi zdálo!
Krásná země, ráj to nerušený,
jak by dítko v náručí své matky,
země šťastná ploula v oceánu,
a mír věčný úděl byl jí sladký.
Krásná země: moře hebké trávy
a pralesů převelebné houště –
vznešené a přece prostomilé,
posvátné ty věru byly pouště.
Oblouky a mosty květinové,
sloupy růží, chrámy z révy spnuté,
živočišstva zástupy ty pestré,
nad vším nebe modře překlenuté.
Šťastná země! – šťastny její dítky,
ježto v nevinnosti nepodjaté
žily tiše, prostě, spokojeně,
jedním poutem – poutem lásky spjaté.
Šťastny byly – jako dítě šťastno,
když vše vůkol na ně jen se směje
a vše patří mu, co vidí, slyší,
vše jest jeho, co si jenom přeje.
Rodily se z lůna k prsu matky,
javorů je větve kolébaly,
s bílou laní šeptaly si lásku,
jako ptáci s písní usínaly.

Meter: polymetric
DUCH JIŽ VZBUZEN ČEKÁ NA VZKŘÍŠENÍ.
by Antonín Sova

Svět je mrtvý ještě jako hrob.
Duch již vzbuzen čeká na vzkříšení.
Ještě nevítězí, ještě nevítězí,
ještě čeká, čeká pochován,
člověkem byl proklán, hrůzou dob.
Tichý chvalozpěv, slyš, pravdy hlaholí,
křídly k výši bije, vzlétaje
nad krví a nad popelem, kovu rezí
klesá zpět však, zrazen, přikován.
Vleče křídla, vleče křídla, zápolí,
o lidstvo se vzpírá, vzpírá, vzpírá.
Pravda raněna, však neumírá, –
dlouho před činem, – jak smutna je!
Ukroutit řetězy z mrzkého kovu,
kořist vychvácenou
rozmetat, svatokupců stany
rozbořit v jediném vzruchu,
v jediné vteřině poznání, které ví, –
živote, vítězný duchu,
tak se vznes pojednou odpoután z rovu
rovně do lidských duší
a krví jejich srdcí, jež nově buší,
nové stvoř člověčenství.

Meter: trochaic
VČELY V LODNÍCH PŘÍDÁCH.
by Jaroslav Vrchlický

Viz ty přídy okované po Aktijské řeži
na památku uloženy v řadě tady leží.
Nyní se v nich zahnízdily vosk tvořící včely,
s hlasným bzukem oblétají v práci je den celý.
Caesare, to dar tvůj vzácný, pokud ty’s nám v čele,
míru sladký plod nám nese i zbraň nepřítele.

Meter: trochaic
- 1419 - Libro II, CLORIS
by Lope de Vega

Si cada vez que un hombre murmurase
del amigo, del prójimo y ausente,
Jesús dijese, es hombre suficiente
a que la voz y el ánimo templase.
Si cada vez que del honor tratase
del que infama y corrige vanamente,
Jesús dijese, y con humilde frente
alas divinas letras se humillase.
Es imposible que el furor más ciego,
y la vergüenza más soberbia y loca,
con tal rocío no templase el fuego.
Que el nombre de Jesús tanto provoca
a amara Dios y al prójimo, que luego
penetra el corazón desde la boca.

Meter: iambic
A doña Isabel de Castro y Andrade, condesa de Altamira
by Juan Vadillo

Cabellos de oro que en divina altura
sobre la nieve los esparce el viento;
ojos en quien tal fuerza y poder
                     siento
que bastan a aclarar la noche oscura
Risa que quita toda pena dura;
boca do sale un tan supremo acento
que basta ha henchir mi alma de contento,
do está con el coral la perla pura
La mano, el cuello, el pecho de alabastro;
la tierna voz, la sangre generosa
la hermosura nunca imaginada.
En ti, doña Isabel, de Castro
se halla de tal suerte fabricada
que toda eres suprema y más hermosa

Meter: iambic
Al Marqués de Priego
by Pedro Fernández Marañón

Dadle, Señor, las alas y las plumas
delas águilas vuestras, al que ha sido
por águila y por cisne conocido
en Delo, en Delfos, en Anfiso, en Cumas,
en el Canopo, en las heladas brumas,
en el adusto Etíope tenido,
y en todo lo que el mar ancho extendido
empina montes, y sacude espumas
Dadle, Señor, las plumas y las alas,
para que vuele sin peligro al sitio
de Ícaro menos cuerdo que ligero
Envidiárale la Tritonia Palas,
conoceránle por Apolo Pythio,
y a vos por Alejandro de este Homero.

Meter: iambic
1L: Es feirte
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Es feirte
Sein Lebensfest zum erstenmal,
Und
Begrüßten ihn im neuen Sonnenstrahl.
Da sah in der Verklärung Lichte
Die große Seele sie und sprach:
»wie wohl ist mir! O Vater, Mutter, Nichte,
Wie wohl ist mir! ach, fühlt mir's nach!
Mich wirft nicht mehr mit wildem Tosen
Des ersten Lebens Woge hin und her.
Die Hügellasten armer Großen
Ermüden meinen Geist nicht mehr.
Mein abgequälter Leib ruht deinem an der Seite,
O, mich durchschauert schon die Ahnung jener Freude,
Wenn diese Leiber Gott herauf ins Leben ruft.
Wie lieblich lächelt mir der Paradiesesmorgen!
So fei'rt' ich auf der Welt nie meinen Werdetag,
Ach, dort wo unter tausend Herrschersorgen
Mein Leib so früh – doch nicht mein Geist erlag.
Laßt uns, umströmt von diesen Morgenröthen,
Bestrahlt von diesem Sonnengold,
Auf jenem Cedernhügel beten
Für
Sie knieten, beteten; als sie gebetet hatten,
Da säuselt' es im Cedernschatten:
»ich bin der Herr! Bin Euch, bin
Bin

Meter: iambic
- IV -
by Trillo y Figueroa

Estos de amor, a mísero lamento
dulces folios, no tarde reducidos,
menos del ocio sean proferidos,
que del prolijo afán del escarmiento;
alumbre, pues, a todos mi tormento,
que harto es capaz de afectos no dormidos,
pues no mira la playa sin oídos
los escollos, en cuanto brama el viento:
naufragio mucho, la amorosa arena
dio en siglos pocos a mi paso incierto,
sin que el riesgo sirviese de atalaya:
lime, pues, mi escarmiento la cadena,
y antes creed en la tormenta el puerto
que el mar tranquilo en la amorosa playa.

Meter: iambic
53.
by Friedrich von Logau

Wehrtes Paar, was an euch selbst dienen kan zu gutem Glücke,
Hat schon dieses Glücke, das dran nicht mangelt wol ein Stücke.
Was von aussen kummen soll, kumm euch auch mit mildem Hauffen:
Leben, Gnügen, Freude, Trost, Segen, Hülle, Völl und Tauffen!

Meter: trochaic
Život.
by Adolf Heyduk

Náš život od prvního vzlyku
až k hrobu jest jen náhod slet;
špeť radostných v něm okamžiků
a žalu, strasti za sto let.

Meter: iambic
Vrchlický.
by Rudolf Pokorný

Reflekse, ty reflekse! O, kýžtě!
Uřízni si v zadu nebo z předu,
řež jak chceš: kus na kus bez ohledu
žije dál... Hle poetické klíště!

Meter: trochaic
La idea de Cervantes
by Ricardo del Monte

Me entristezco riéndome, y demando:
¿no erais locos, también, aventureros,
de Arturo inmaculados caballeros,
pares de Carlomagno y de Rolando;
mártires voluntarios en nefando
circo inmolados con suplicios fieros;
paladines andantes y palmeros,
cruzando el pecho, el Asia ensangrentando!
¡Almas sublimes, rica florescencia
de heroica Juventud, cuando rendía
Cervantes culto a la Razón, su
                     mente
no fue apodar vuestra virtud demencia!
Amó el Honor, la Fe, la Poesía,
¡¡Y quién dijere lo contrario, miente!!

Meter: polymetric
- XLV - A la renunciación que hizo el emperador Carlos en el hijo y el hermano
by Francisco de Medrano

De sostener cual nuevo Atlante el mundo
el siempre augusto Carlos ya cansado,
«Gentes, dice, no vistas he domado,
hollado el suelo, hollado el mar profundo,
hecho el persa monarca a mi segundo,
preso al francés, al moro leyes dado,
el cielo en ambos hombros sustentado,
más grave con las glorias que en él fundo.»
Luego, del mundo desdeñoso y harto,
«Tú gobierna (al hermano le decía)
de Roma el ancho imperio y de Alemaña.»
Y al hijo: «Tú de la invencible España
y del indio tendrás la monarquía,
y entrambos junte amor lo que yo parto.»

Meter: iambic
Rückleben .
by Ludwig Uhland

An Ihrem Grabe kniet’ ich, festgebunden,
Und senkte tief den Geist in’s Todtenreich.
Zum Himmel reichte nicht mein Blick, es stunden
Des Wiedersehens Bilder fern und bleich.
Da so ich vorwärts Grauen nur gefunden,
Vergangne Tage, flüchtet’ ich zu euch;
Ich ließ den Sarg des Grabes Nacht entheben,
Zurück Sie tragen in das schöne Leben.
Schon huben sich die bleichen Augenlieder,
Ihr Auge schmachtete zu mir empor;
Bald strebten auf die frischverjüngten Glieder,
Sie schwebte blühend in der Schwestern Chor;
Der Liebe goldne Stunden traten wieder,
Selbst mit des ersten Kusses Lust, hervor:
Bis sich verlor Ihr Leben und das meine
In sel’ger Kindheit Duft und Morgenscheine.

Meter: iambic
Mrtvému dědu.
by Jaroslav Kvapil

Jako kdysi, znovu nezrozen,
světem bloudě v drobných atomech,
přírody ty cítíš tvůrčí dech,
v nových tělech, nový žiješ sen.
V neznámo kams pad jsi, zahozen
za poznání tajuplný břeh,
jako kdysi, znovu nezrozen,
světem bloudě v drobných atomech.
V nocí vůni, v žár, jejž nítí den,
v tvůrčí síly nekonečný spěch,
všehomíra věčných na ňadrech
zapomenut pad jsi časům v plen,
jako kdysi, znovu nezrozen.

Meter: trochaic
Smutný čas.
by Adolf Heyduk

Smutný čas; mlh strašidla jsou v polích,
bílé smrti roušky na vrcholích;
žluté listí rudne v slunce střetu;
konec zpěvu je a konec vzletu!
Smutný čas; co všecko pochováno,
co vše sežato, co rozmetáno
křídly větrů, bouře ostrým dechem,
žití vzduchem, smrti tajným spěchem!
Smutný čas; zlé hody život slaví!
Stromům rudnou, nám se bělí hlavy
a z třesoucích vine se nám retů:
Vše to tam! Co zbylo z duše květů?
Smutný čas! Ach nic nezbylo žití
jenom slza, jež se v oku svítí,
když stesk tajemný nám po bok sedne...
Prchlých jar zrak žádný nedohlédne! –

Meter: trochaic
- CCXI - Al Príncipe de Ascoli
by Gutierre de Cetina

Ya parece, pastor, que vas gustando
de los valles de acá, de estas verduras;
ya la manada veo de tus tristuras
irse por estos prados alargando.
Ya amor te espera al paso, y tú llorando
estás hora pasadas desventuras,
y no miras que están mil hermosuras
el son de tu zampoña deseando.
Despierta, pues, pastor, de aquel pesado
sueño que te ha tenido en pena fiera;
deja un poco olvidar la antigua llaga.
Cura con nuevo ardor viejo cuidado;
mira la ninfa bárbara que espera
que a su beldad tu lira inmortal haga.

Meter: polymetric
46.
by Friedrich Rückert

Die Sonne, die soviel ist größer als die Erde,
Ist sie die Hirtin, und die Erd' ein Lamm der Herde?
Ist sie die goldne Trift, mit Flammengras bekleidet,
Worauf die Erde mit den andern Lämmern weidet?
Ist sie der Bronnen, der mit Glanz die Herde tränkt?
Die Hürd', in welche sie wird Abends eingelenkt?
Ob Hirtin oder Trift, ob Bronnen oder Hürde,
Sie hat ein schönes Amt und eine hohe Würde.
Wenn Hirtin, hüte sie mit treuem Blick die ihren;
Wol aus den Augen wird sie leicht kein Stück verlieren.
Wenn Trift, so treibe sie mit ew'gen Frühlingstrieben,
Und lustgetrieben gehn die Lämmer nach Belieben.
Wenn Bronnen, sei sie uns voll stets vom Thau der Gnaden;
Wenn Hürde, sammle sie die Herd' ein ohne Schaden.
Ein schöner Sommertag, den ausgesprungen habend,
Die müde Herde sucht den warmen Stall am Abend.

Meter: iambic
- 49 - A Marta de Nevares Santoyo
by Lope de Vega

Canta Amarilis, y su voz levanta
mi alma desde el orbe de la luna
a las inteligencias, que ninguna
la suya imita con dulzura tanta.
De su número luego me transplanta
a la unidad, que por sí misma es una,
y cual si fuera de su coro alguna,
alaba su grandeza, cuando canta.
Apártame del mundo tal distancia,
que el pensamiento en su hacedor termina
mano, destreza, voz y consonancia.
Y es argumento, que su voz divina
algo tiene de angélica sustancia,
pues a contemplación tan alta inclina.

Meter: polymetric
La templanza, adorno para la garganta, más precioso que las perlas de mayor valor
by Quevedo

Esta concha que ves presuntuosa,
por quien blasona el mar índico y moro,
que en un bostezo concibió un tesoro
del sol y el cielo, a quien se miente esposa;
esta pequeña perla y ambiciosa,
que junta su soberbia con el oro,
es defecto del nácar, no decoro,
y mendiga maldad, aunque preciosa.
Bastaba que la gula el mar pescara,
sin que avaricia en él tendiera redes
con que la vanidad alimentara.
Floris, mejor con la templanza puedes
adornar tu garganta, que con rara
perdición rica, que del Ponto heredes.

Meter: polymetric
Kalter Frühling
by Hermann Löns

Am Haselnußstrauche in gelbgrüner Flut
Gold stäubende Kätzchen hangen,
Dazwischen sind mit roter Glut
Blutsternchen aufgegangen.
Es übt auf bereiftem Giebel
Die Amsel ihren Sang,
Ob sie im neuen Frühling
Noch treffe den alten Klang;
Sie sucht, sie übt, sie stümpert,
Denkt wieder sich hinein –
Noch ist's die alte Weise nicht,
Doch wird's ihr Lied bald sein.
Ich sehe dich wieder nach langer Zeit.
Kaum färben sich deine Wangen,
Verlegen in meinem Herzen mait
Ein ängstliches Verlangen;
Der Rauhreif der Entfremdung
Macht meine Seele bang,
Kalt bleibt des Herzens Tiefe
Bei deiner Stimme Klang.
Mein Herz sucht seine Liebe –
Träumt mühsam sich hinein,
Doch ist's die alte Liebe nicht
Und wird es nie mehr sein.

Meter: iambic
An Herrn Hofrath C*
by Johann Peter Uz

Sieh! Opitz steht voran: Sein Geist kennt keine
Schranken:
Natur ist, was er denkt, und was er schreibt, Gedan-
ken:
Er sang, unsterblicher Gesang!
Beseelt von einem sanften Feuer,
Noch rauh, doch männlich schön, in seine neue Leyer:
Da dessen flüchtig Lied, der bis zum Tigris drang,
Oft kühner, öfter schwach erklang.
Wie richtig sprach, wie edel dachte
Der weise Hofmann an der Spree,
Um den, in Blumbergs weichem Klee,
Ein wohlgezogner Satyr lachte!
Sieh einen Menschenfreund, um reicher Elbe Strand,
Von reger Phantasie entbrannt,
Sein irdisches Vergnügen mahlen,
Wo doch der übereilten Hand
Manch schwacher Zug entwischt, oft falsche Farben
prahlen.
Bey Popen steht ein großer Mann,
Der auf der Alpen Lob im Schnee der Alpen sann:
Des neuen Ausdrucks Glanz umleuchtet weise Lehren;
Und stimmt sein Saitenspiel ein feurig Straflied an,
Wer wird nicht seinen Schwung, den edlen Schwung
verehren,
Und harte Töne gern verhören?
Mit ihm schwingt am entfernten Belt
Ein angenehmer Geist sein glänzendes Gefieder:
Nie fliegt er bis zum Pöbel nieder:
Er unterrichtet, er gefällt
Dem Weisen, wie der großen Welt
Jm feinen Scherz der schönsten Lieder
Und im Johann, dem Seifensieder.
Auch dieser junge Greis, der aller Freude Feind,
Umwölkt mit kranker Schwermuth, scheint,
Hat mit so heitrem Witz erzehlet,
Daß, wenn die Fabel spricht, sie seine Sprache wäh-
let.
Doch, ach! Melpomene beweint
Dich, welcher im Canut ihr Thränen einst entrissen:
Sie selbst hat ihren jungen Freund
In Marmor aufgestellt, bethränt mit ihren Küssen.
Dem, dessen sanfter Schäfer-Ton
Die feinste Schalkheit deckt, da seine leichten Saiten
Selbst mit Fontainens Leyer streiten;
Und deinem alten Freund, Berlins Anakreon,
Den alle Grazien begleiten,
Lässt Amor ihren Ort beym Tejer zubereiten.
An seiner Seite wird noch einem seiner Art,
Dem Vater holder Kleinigkeiten,
Ein ehrenvoller Platz bewahrt.

Meter: iambic
[führer auf dem Weg des Heils]
by Georg Friedrich Daumer

Führer auf dem Weg des Heils,
Nicht zu diesem Thor hinaus!
Denn es liegt am Wege hier
Der Geliebten theures Haus.
Hier vorüber kann ich nicht,
Was ich auch versäumen mag;
Laß mich auf der Schwelle hier;
Wandle du zum Geisterschmaus!

Meter: trochaic
Der schwere Traum
by Justinus Kerner

Mir träumt', ich flög' gar bange
Weit in die Welt hinaus,
Zu Straßburg durch alle Gassen
Bis vor Feinsliebchens Haus.
Feinsliebchen ist betrübet,
Als ich so flieg', und weint:
»wer dich so fliegen lehret,
Das ist der böse Feind.«
Feinsliebchen! was hilft lügen,
Da du doch alles weißt!
Wer mich so fliegen lehrte,
Das ist der böse Geist.
Feinsliebchen weint und schreiet,
Daß ich am Schrei erwacht,
Da lieg' ich, ach! in Augsburg
Gefangen auf der Wacht.
Und morgen muß ich hangen,
Feinslieb mich nicht mehr ruft,
Wohl morgen als ein Vogel
Schweb' ich in freier Luft.

Meter: iambic
- V - ¡Cuántas veces te me has engalanado...
by Francisco de La Torre

¡Cuántas veces te me has engalanado,
clara y amiga Noche! ¡Cuántas llena
de oscuridad y espanto la serena
mansedumbre del cielo me has turbado!
Estrellas hay que saben mi cuidado,
y que se han regalado con mi pena;
que entre tanta beldad, la más ajena
de amor, tiene su pecho enamorado.
Ellas saben amar, y saben ellas
que he contado su mal llorando el mío,
envuelto en los dobleces de tu manto.
Tú, con mil ojos, Noche, mis querellas
oye, y esconde; pues mi amargo llanto
es fruto inútil que al amor envío.

Meter: polymetric
- IX - Dijo Fénix que no le hacía ni bien ni mal
by Pedro Soto de Rojas

Decís que bien ni mal, señora mía,
me hacéis; estoy de vos tan olvidado
que aun aliviar con penas mi cuidado
estorbáis a mi loca fantasía.
Más mal me hacéis que sustentar podría
en el que yo he sentido y vos negado,
mas, si podéis, hacerme mal doblado,
hacedme males mil, por cortesía.
Que aunque es bastante para darme muerte
el que a todos hacéis mirando acaso,
quiero por vos morir de mal más fuerte:
dame veneno, dadme, que me abraso;
no bebe alguno de él, que está mi suerte
en apurarle la ponzoña al vaso.

Meter: iambic
Minnelied an mein Liebchen
by Johann Martin Miller

Lang im Herzen, süßes Kind!
Hab' ich, hab' ich dich geminnt;
Aber, o wie konnt' ich denken,
Solch ein minnigliches Kind
Würde Gegenhuld mir schenken!
Alles Glückes bist du reich,
Weiblich, zart und Engeln gleich;
Nie ward Schöners noch erblicket:
Keines Glückes bin ich reich,
Und mit keinem Reiz geschmücket.
Einen ganzen Sommer lang
Übt' ich mich im Minnesang;
Aber kriegt' ich dich zu sehen,
Ach! da war's um Minnesang
Und um mich zugleich geschehen.
Blumen, weiß und rot und blau,
Sucht' ich auf der grünen Au,
Dich mit Kränzen zu gewinnen;
Aber, kamst du auf die Au,
Ach! da war der Mut von hinnen.
Jeden Reigen hielt ich mit,
Lernte künstlich Tanz und Schritt
Nach der Regel abzumessen;
Aber, wenn zu dir ich schritt,
Ach! da war die Kunst vergessen.
Nun, o süßes, süßes Glück!
Liebchen, lächelt mir dein Blick.
Minne hat dein Herz bezwungen;
Und dein Arm, o süßes Glück!
Hält mich jeden Tag umschlungen.

Meter: trochaic
- CXII -
by Juan de Tassis y Peralta

De nuestras selvas el mejor Narciso,
o por lo bello o por lo enamorado,
de suerte no, de cristal sí animado,
quejoso he visto yo de un verde aliso.
Norte será de hoy más, árbol de aviso,
en piélagos de llanto, en cielo airado,
de un firme corazón que, desamado,
dio experiencias de amor de cuanto quiso.
Huyan pastores, caminantes dejen
la estrecha senda, el infeliz camino
que niega un ciego dios sin fe ninguna.
Y si no la huyeren no se quejen,
pues les da luz y les conduce a tino
el peligroso error de mi fortuna.

Meter: iambic
[wir waren nicht sehr päpstlich gesinnt]
by Franz Grillparzer

Wir waren nicht sehr päpstlich gesinnt,
Nun rufen wir uns heiser:
Gib, Pius, die Tiare auf
Und werde unser Kaiser.

Meter: iambic
Píseň.
by František Serafínský Procházka

Ó nepovídej! Nech své oko pláti
jak hvězdu v noci tmavých řas.
Já bojím se, že snad můj sen se zvrátí,
jejž nadějí jak vínkem ovila's.
Ó nech své oko pláti!
Ó nepovídej! Nech své srdce bíti,
mně postačí Tvůj ruměnec,
jenž maní vždycky myšlénku mou chytí
jak ptáčka v pozlacenou klec.
Ó nech své srdce bíti!
Ó nepovídej! Nech mne dále sníti.
V tom snu se budí slavíci
a rudých růží záhonek se nítí
v předtuše sladké, zářící...
Ó nech mne dále sníti! –

Meter: iambic