PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
TOUHA.
by Adolf Černý

Oknem otevřeným do májové noci,
stoupá ke mně vůně zeleného mlází –
slavík rozzpíval se a v mém srdci druhý...
Cítím, kdosi ke mně do mé jizby vchází.
Hebkým, měkkým krokem jako večer máje,
jako vůně, kterou dýší květy bílé –
na rtech, vím, se chvějí první slova písně,
májový žeť večer, lásky že jest chvíle.
Hrdličky hlas chtěl bych slyšet z bílé šíje,
zavolání jména mého s jménem Tvojím,
hvězdy jarních nebes ve dvou spatřit očích –
Srdce poplašeno, ohlédnout se bojím...
V tom jak měkké paže by mne ovinuly,
polibek jak vzplál by na mých ústech dlouhý...
V hrudi dech se krátí, mdloba údy jímá – –
v objetí se chvěji nevýslovné touhy!...

Meter: trochaic
ZPOVĚĎ ZBOŽNĚ SESTRY COLOMBY V PERUGII XV. VĚKU.
by František Leubner

Hřích Bohu vyznávám. Krev ulicemi tekla,
až chrámu třísnila i práh i vnitřní stěny.
Ó vraždy, plen, řev kleteb, pláč a steny!
Kruh města kol jest hrůzným jícnem pekla?
Zášť od útěžku svárů šílenstvím se vztekla
a vrhá mláď v běd pelechu a kojí na hyeny.
Dní dusné žáry puchy mrtvol otráveny,
by moru obluda se tudy sytě vlekla.
Já lkala předzvěsti. Hruď neobměkla.
Teď krve hnus a odpor za vinu mi čteny:
Chrám k očistě kdy svatým vínem myly vdovy-ženy,
k těm zbožným úkonům já plačíc nepoklekla...
Slz žalostných má cella svědkyní je tichou
i hříchu ošklivosti nad nesmytou krví
i smutku té mé viny s lítostí ne lichou.
Dík Pánu Ježíši, že mohu odložiti
vždy u svátosti pokání vin břímě!
Kde mlčí němý bol, vždy větší hoře cítí.
Kam hledí na zem k nám, v sluj pekla dýmných smoudů,
jak smuten v nebesích Bůh svatý, svatý, svatý,
vše hříchy věda z dávných dob a mlče až k dni soudu!

Meter: iambic
Soneto
by Luis Martín de la Plaza

Segundo honor del cielo cristalino,
pues ves que al sol con sombra ahuyenta
la noche, y que, cargada de tormenta,
añade confusión a mi camino.
Muestra el poder del resplandor divino,
y aquestos montes con tu plata argenta,
venga a tu hermano, y a la noche afrenta,
y válgame tu lumbre, peregrino.
Así en el mar te mires siempre llena,
y el pastor a quien das abrazos tiernos
no te desprecie por tener tres caras;
que un blanco toro ofreceré en tus aras,
que esparza con los pies la blanda arena,
y hiera el aire con agudos cuernos.

Meter: iambic
VE STARÉM PARKU.
by Josef Václav Sládek

TEN starý park tam pod zámeckou věží
ve slunci poledním tak plný dumy leží.
Kol cesty zarostlé; již k pádu nachýleny,
se táhnou alejí lip vydoutnalé kmeny.
Habrové špalíry je vroubí s každé strany –
od těch dob rokoka, jak jsou tak pocuchány!
Uprostřed jednoho – stín lip se táhne k němu –
ční Neptun zvětralý v rozpadlém vodojemu.
V sežloutlém lupení na trávníku a v mlází
řad guirland kamenných a puklé leží vázy.
A v listném zákoutí, kde větve prosychají,
rozbitý starý Faun se s Dryadkou svou tají.
Vše tu tak spuštěné a vyžilé a charé
i samo slunce zdá se vybledlé a staré.
A přec tu zpívá pták a v prázdném vodojemu,
jak Neptun mračí se, – vine se svlačec k němu.
Tak svěží, porosen, tak jako z mlhy stkaný,
jak své jej krásce kdys dal šlechtic pudrovaný.
Své krásné, „chère Doris“, jíž při slavičím pění,
jak plouskal vodojem, dal první políbení.
Své krásné, chère Doris, jež tam na zámku s věží
s tím puklým srdéčkem sto let již mrtva leží.

Meter: polymetric
1L: Sanct Obesus saß nach Tische,
by August Wilhelm Schlegel

Sanct Obesus saß nach Tische,
Alle Westenknöpfe los,
In des Gartensales Frische,
Auf des Sopha's weichem Schooß.
Mit den runden Armen hielt er
Seinen Bauch gelind' umspannt,
Und mit Einem Daume spielt' er
Um den Daum der andern Hand.
Schlummernd fast, doch geistig wacht' er
In beschaulich sel'ger Ruh;
Seine Mahlzeit überdacht' er,
Manchen guten Trunk dazu.
»schmackhaft sind die Gottesgaben,
Stärkend einem frommen Mann.
Daß sie nicht die Sünder laben,
Nehm' ich ein, soviel ich kann.«
Mühsam ist es, erst zu kauen,
Leicht ist auch das Schlürfen nicht;
Mühsam ist es, zu verdauen:
Doch ich halt' auf meine Pflicht.
Siede den Caffee nun, Grete!
Zwar des Mahomet Geschenk.
Lügenhaft war der Prophete,
Aber gut ist sein Getränk.
Ach! die Welt liegt ganz im Argen;
Seelentrost bedarf ich sehr.
Mahnen mich doch gar die Kargen,
Wollen mir nicht borgen mehr.
Wir, die Heil'gen sollten leben
Von der andern Schweiß und Gut.
Aber nichts umsonst will geben
Diese aufgeklärte Brut.
Waffne dich mit Ungewittern,
Herr, zu strengem Strafgericht!
Laß das freche Weltkind zittern,
Das von Schuld und Zahlung spricht!
Jeder Schuldschein ist zerrißen,
Wann der jüngste Tag erscheint;
Und er kommt, das sollt ihr wißen,
Böse Gläub'ger, eh' ihr's meint.
Innerlich erleuchtet, weiß ich,
Was in Zukunft wird geschehn.
Achtzehnhundert drei und dreißig
Wird die Welt in Brand vergehn.
Dann beginnt das Reich, das tausend
Jahr' in Freuden wird bestehn.
Mit den Auserwählten schmausend
Will ich dieses Fest begehn.

Meter: trochaic
1L: Wenn Männer deinen Unterricht
by Abraham Gotthelf Kästner

Wenn Männer deinen Unterricht
Schon dankbar ihren Schülern geben,
So wird dein Name noch der späten Nachwelt leben,
Führt ihn auch gleich kein Enkel nicht.

Meter: iambic
1L: Ach hoher Gott / vor dem die Sternen gleich dem Staube /
by Catharina Regina von Greiffenberg

Ach hoher Gott / vor dem die Sternen gleich dem Staube /
die Sonn' ein Senffkorn ist / der Mond ein Körnlein Sand /
der ganze Erden Ball ein Pflaumen auf der Hand.
verwunderns voll hierob / ich mich schier ganz betaube.
Wann deine Haubtobacht' / auf mich ein nichts / ich glaube /
ja! reich erfahrner spür' / im Tausendschickungs-Stand:
so scheints / auf mich allein sey all dein Fleiß gewandt.
nur dieses Wunders Art zu preißen mir erlaube.
Ich bin ein nichts / aus nichts: durch deine Gnad so viel /
daß deiner Güte Mäng' ich ein eintreffends Ziel.
der Menschen bößer Sinn möcht diß vor Hoffart achten.
Doch ists der Demutgrund / Gott / deine Werk betrachten.
Ich bin / wie ich gesagt / ein Nichts: mein Alles du.
hat (Wunder!) Allheit dann in Nichtes ihre Ruh?

Meter: iambic
Soneto segundo del caballero con los mismos conson
by Vicente García de la Huerta

Ponderarte el ardor, que violento
por mi abrasado pecho se derrama,
no es empeñarte, Fili, en que a su llama
ni tus desprecios sirvan de alimento
Sin esperanzas mi pasión aliento,
que con los imposibles más se inflama;
advierte, Fili, bien si nadie llama
en el mundo ambición lo que es tormento.
Y aunque mi amor confieso que es altivo,
pues blasona en la tierra sin segundo,
por milagro de la naturaleza,
ser tu esclavo es blasón más excesivo;
mira, mi bien, si quien te diera
                  el mundo
pensará esclavizar a tu belleza

Meter: polymetric
Die Mähderin .
by Ludwig Uhland

„guten Morgen, Marie! so frühe schon rüstig und rege?
Dich, treuste der Mägde, dich machet die Liebe nicht träge.
Ja! mähst du die Wiese mir ab von jetzt in drei Tagen,
Nicht dürft’ ich den Sohn dir, den einzigen, länger versagen.“
Der Pächter, der stattlich begüterte, hat es gesprochen,
Marie, wie fühlt sie den liebenden Busen sich pochen!
Ein neues, ein kräftiges Leben durchdringt ihr die Glieder,
Wie schwingt sie die Sense, wie streckt sie die Mahden danieder!
Der Mittag glühet, die Mähder des Feldes ermatten,
Sie suchen zur Labe den Quell und zum Schlummer den Schatten,
Noch schaffen im heißen Gefilde die summenden Bienen,
Marie, sie ruht nicht, sie schafft in die Wette mit ihnen.
Die Sonne versinkt, es ertönet das Abendgeläute,
Wohl rufen die Nachbarn: „Marie, genug ist’s für heute!“
Wohl ziehen die Mähder, der Hirt und die Herde von hinnen,
Marie, sie dengelt die Sense zu neuem Beginnen.
Schon sinket der Thau, schon erglänzen der Mond und die Sterne,
Es duften die Mahden, die Nachtigall schlägt aus der Ferne,
Marie verlangt nicht zu rasten, verlangt nicht zu lauschen,
Stets läßt sie die Sense, die kräftig geschwungene, rauschen.
So fürder von Abend zu Morgen, von Morgen zu Abend,
Mit Liebe sich nährend, mit seliger Hoffnung sich labend;
Zum drittenmal hebt sich die Sonne, da ist es geschehen,
Dort seht ihr Marien, die wonniglich weinende, stehen.
„guten Morgen, Marie! was seh’ ich! o fleißige Hände!
Gemäht ist die Wiese! das lohn’ ich mit reichlicher Spende;
Allein mit der Heurath — du nahmest im Ernste mein Scherzen,
Leichtgläubig, man sieht es, und thöricht sind liebende Herzen.“
Er spricht es und gehet des Wegs, doch der armen Marie
Erstarret das Herz, ihr brechen die bebenden Kniee.
Die Sprache verloren, Gefühl und Besinnung geschwunden,
So wird sie, die Mähderin, dort in den Mahden gefunden.
So lebt sie noch Jahre, so stummer, erstorbener Weise,
Und Honig, ein Tropfen, das ist ihr die einzige Speise.
O haltet ein Grab ihr bereit auf der blühendsten Wiese!
So liebende Mähderin gab es doch nimmer, wie diese.

Meter: amphibrachic
Venus Transiens
by Amy Lowell

Tell me,
Was Venus more beautiful
Than you are,
When she topped
The crinkled waves,
Drifting shoreward
On her plaited shell?
Was Botticelli’s vision
Fairer than mine;
And were the painted rosebuds   
He tossed his lady
Of better worth
Than the words I blow about you
To cover your too great loveliness   
As with a gauze
Of misted silver?

For me,
You stand poised
In the blue and buoyant air,
Cinctured by bright winds,
Treading the sunlight.
And the waves which precede you   
Ripple and stir
The sands at my feet.

Meter: polymetric
- XXXVI - Al nacimiento del hombre
by Antonio Enriquez Gomez

Peregrino que sales inocente
llorando a ver la luz y no la miras,
¿qué vida traes si lloras y suspiras?
¿qué muerte traes si vives de repente?
Si vienes a vivir, ya eres viviente;
si vienes a morir, a muerto aspiras;
y si estas dos verdades son mentiras,
habla y sabrase de los dos quien miente.
Sin duda alguna que la luz divina
te va sacando del maternal tronco
para darte la esfera más nocturna.
No en vano ha sido tu gemido ronco
pues con los lloros de esa blanca urna
se va labrando tu sepulcro bronco.

Meter: iambic
Poemas del mar – V
by Tomás Morales

Esta vieja fragata tiene
                     sobre el sollado
un fanal primoroso como una imagen linda;
y en la popa, en barrocos caracteres grabado,
sobre el Lisboa clásico, un dulce nombre: Olinda
Como es de mucho porte y es cara la estadía,
alija el cargamento con profusión liviana:
Llegó anteayer de Porto, filando el Mediodía,
y hacia el cabo de Hornos ha de salir mañana.
¡Con qué desenvoltura ceñía la ribera!
Y era tan femenina, y era tan marinera,
entrando, a todo trapo, bajo el sol cenital,
que se creyera al verla, velívola y sonora,
una nao almirante que torna
                        vencedora
de la insigne epopeya de un combate naval

Meter: polymetric
- CXLVII - A una dama que desdeñaba un paje suyo, con quien estaba amancebada
by Argensola

Pues tú con tanta propiedad desdeñas
ese paje que es todo tu apetito,
miente de cualquier cosa el sobrescrito:
no es frío el hierro, ni ásperas las penas.
Sabe, señora, que una de tus dueñas
(a quien yo algunas veces ejercito)
me hace ver en tus brazos el cabrito
que, como cabra, en tu retrete ordeñas.
Pues yo le vi atreverse a tu camisa
suplir pródigamente ajenas menguas
de tu marido, por tu industria ausente;
y mientras ambos os chupáis las lenguas,
yo, atento al espectáculo, impaciente,
muerdo la mía con envidia y risa.

Meter: iambic
Der erhabene Stoff
by Friedrich Schiller

Deine Muse besingt, wie Gott sich der Menschen erbarmte,
Aber ist das Poesie, daß er erbärmlich sie fand?

Meter: polymetric
42.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Ihr Herren, ob ihr gleich gesammt zu Rathe laufft,
Doch läst der Oberst auch nicht einen Pfennig schwinden,
Hier ist nicht Höffligkeit, als wie ihr meint, zu finden,
Er hat sie gar zu offt in Schlesien verkaufft.

Meter: iambic
Al Dr. Manuel Ortega Morejón
by Federico Balart

Amigo don Manuel: buen año nuevo,
y aun mejor que en los años anteriores,
y que sigan prestando sus favores
esculapio a Luis, y a Pepe Febo
Pagar quisiera lo que a todos debo:
al vate, sus encomios y loores,
y a los dos sapientísimos Doctores
la vida y la salud que a cuestas llevo.
No es fácil que mi deuda satisfaga,
y menos hoy, que la cuestión del moro,
cual tantos otros, mi bolsillo estraga.
Ya no sé ni a qué diablos suena el oro:
mas, si la gratitud es buena paga,
de ella para los tres guardo un tesoro.

Meter: iambic
- 49 - A la sepultura de Marramaquiz, gato famoso, en lengua culta, que es en la que ellos se entienden
by Lope de Vega

Este, si bien Sarcófago, no duro
pórfido, aquel cadáver bravo observa,
por quien demores tímida caterva,
recóndita cubrió terrestre muro.
La Parca que ni al joven, ni al maduro
su destinado límite reserva,
ministrándole pólvora superba,
mentido rayo disparó seguro.
Lloren tu muerte Henares, Tajo, Tormes,
que el patrio Manzanares, que eternizas,
lágrimas nuestras libará conformes.
Y no le faltarán a tus cenizas,
pues viven tantos gatos multiformes
de lenguas largas, y de manos mizas.

Meter: iambic
- XXII -
by Gutierre de Cetina

Horas alegres que pasáis volando
porque a vueltas del bien mayor mal sienta;
sabrosa noche que en tal dulce afrenta
el triste despedir me vas mostrando;
importuno reloj, que apresurando
tu curso, mi dolor me representa;
estrellas con quien nunca tuve cuenta,
que mi partida vais acelerando;
gallo que mi pesar has denunciado;
lucero que mi luz va obscureciendo;
y tú, mal sosegada y moza aurora;
si en vos cabe dolor de mi cuidado,
id poco a poco el paso deteniendo,
si no puede ser más, siquiera un hora.

Meter: iambic
Crepúsculo
by José Navarro Montes de Oca

En el amplio confín la tarde trama,
como una araña, su dorada urdimbre,
y la ola que al mar bota y derrama,
vibra, al romperse, con sonoro timbre.
Brinca el pescado de luciente escama
en la canasta de tejido mimbre,
y en el peñón de bronceada gama,
se abre, en la entraña, la profunda cimbre.
A un lado de la costa, la montaña
se tiende sobre el mar, hosca y huraña,
donde las olas dejan blancas huellas
Y se apaga la tarde en las profundas
cisternas de tus ojos, donde inundas
la exótica oblación de mis querellas

Meter: iambic
- CCI - A doña Ángela Vernegali
by Lope de Vega

Zeuxis, pintor famoso, retratando
de Juno el rostro, las facciones bellas
de cinco perfectísimas doncellas
estuvo atentamente contemplando.
De cuál las rubias trenzas imitando,
de cuál la blanca frente, y las estrellas
que expiraban de amor puras centellas,
fue el rostro celestial perfeccionando.
Pero si viera lo que en vos contemplo
de valor y hermosura, la famosa
tabla fuera inmortal con vuestro ejemplo.
Porque Grecia, mirándoos tan hermosa,
os consagrara su Lucinio templo;
la imagen fuera Juno, y vos la Diosa.

Meter: iambic
Soneto
by Diego de Silva y Mendoza

De tu muerte que fue un breve suspiro,
¡qué largo suspirar se ha comenzado!
Es cilicio en el alma mi cuidado
que le estrecha y aprieta cuanto miro.
Si hay vez en que esforzándome respiro,
más me ahoga un aliente procurado:
ni sí si trueco o si renuevo estado
cuando a escuchar el alma me retiro.
Cual gusano que va de sí tejiendo
su cárcel y su eterna sepultura,
así me enredo yo en mi pensamiento;
si es morir acabar de estar muriendo,
lo que nunca esperé de la ventura
esperaré del mal de un bien violento

Meter: iambic
XVIII.
by Adolf Heyduk

Večer z hvozdu spěchá,
slunéčko se kloní,
vyšvihl se Oldra
zas na plece koni.
Koník nožky vzpíná,
poskakuje, řehce,
touží odkvapiti,
ale Oldra nechce.
Nechce, uzdou škube,
děvče slzy dusí,
nechce pustit ještě
ale musí – musí.
Podala mu ručku,
podala mu obě:
„Nenechávej mne tu
dlouho samu sobě!
Nenechávej mne tu
zimní chvíli dlouhou,
padnu do choroby,
zahynu ti touhou.“

Meter: trochaic
Tarde antillana – ¡Llena eres de gracia, madre Naturaleza!...
by José Santos Chocano

¡Llena eres de gracia, madre Naturaleza!
Tú pones en mis ojos este Edén no perdido;
tú pones las más hondas palabras en mi oído:
tú pones el más alto laurel en mi cabeza
Y desde que en ti acaba todo lo que en mí empieza,
te hago saber ahora lo que de ti he aprendido:
sólo por ti mi verso tiene este buen sentido
de la melancolía bajo la fortaleza
Naturaleza madre: todo mi amor es tuyo
En los cañaverales soy un vivaz cocuyo,
que horada la espesura con un furor cruel
Y en las palmeras sueño con la triunfal entrada
en el corazón mismo de la mujer amada
de besos tropicales más dulces que la miel

Meter: dactylic
ČERVENÝ KVĚT
by Petr Bezruč

Za temným oknem, v květníku sivém,
hrubý a špičatý mračil se kaktus.
Jednoho jitra
červený z lodyhy vyrazil kalich,
červený květ.
Byl u nás básník, co jiné měl oči,
co měl rád vonné a nádherné růže.
Distichem zvučným
pochválil růži a odsoudil pyšně
ten rudý květ.
Jsou duše drsné, co samy šly žitím,
hroty a ostny se zalily vrchem.
Co měly v srdci?
Kvetly-li jednou a kvetly-li v noci,
hleď, rudým květem...

Meter: dactylic
96.
by Friedrich von Logau

Heldin, daß man euren Namen hier in meinem Buche liest,
Macht, daß nunmehr auch darinnen Liebligkeit und Weißheit ist.

Meter: trochaic
SONET SARKASTICKÝ
by Josef Svatopluk Machar

Po letech jednou (optimista pěl)
kdes člověk vyoře meč zrezavělý,
a nad tím mečem vzdychne jeho ret:
„Tož tím se lidé kdysi zabíjeli!...“ –
– Ó za pár roků (jsem dnes já zas čet,
psal optimist tou věrou rozechvělý),
pták bude stavět hnízdo v jícnu děl
kdes v koutě ráje, jímž svět bude celý. –
Ta prvá věta stará je sto let.
Ta druhá z dneška. Obohatí obě
optimistickou fraseologii.
Od mečů k dělům zatím přešel svět
a doufá, že už stroje zrobí sobě,
jež za minutu ran stodvacet sijí...

Meter: iambic
[ihr Mägdgen, last euch doch nur rathen]
by Johann Christian Günther

Ihr Mägdgen, last euch doch nur rathen
Und lernet einmahl klüger seyn!
Ein Hund ist tumm und riecht den Brathen,
Ihr aber tappt so blind hinein.
Und wenn euch reiche Buhler schmeicheln,
So werdet ihr vor Wollust tumm
Und haltet einen Schwur von Heucheln
Gleich vor ein Evangelium.
Das mercke dir voraus, Charlotte,
Du, die du dich nach allen schmiegst
Und nach der Einfalt einer Motte
Mit Schaden um das Feuer fliegst,
Ich meine hier das wilde Feuer,
Das in den Schönheitsstoppeln brennt,
Die M – –, du schönes Ungeheuer,
Den klaren Kern der Geilheit nennt.
Wenn Stolz und Hochmuth Thaler wären,
So hättestu gewis viel Geld.
So aber bistu wie die Ähren,
In welche Brand und Mehlthau fällt:
Je höher sich ihr Gipfel zeiget,
Je weniger enthält er Frucht;
Wer sich vor deinem Baal neiget,
Der hat vor Trost nur Wind gesucht.
Das ist wohl wahr, dein frecher B(usen)
Ist in der That handgreiflich voll;
Du labst damit das Volck der Musen,
Allein die Lockung ist zu toll,
Denn was dein eingebildtes Lieben
Auf deiner Brust vor kostbar hält,
Das sind nur zwey verwelckte R – –,
In die ein grober Schincken fällt.
Pack ein mit deinen Sieben Sachen,
Sie sind ein allgemeines Gut
Und werden keinen lüstern machen,
Als wem die Kräze bange thut.
Denn diese Kranckheit zu curiren,
Gebraucht man oft ein Schwefellicht;
Das kan man aus den Augen spüren,
Daraus ein blauer Schimmer bricht.
Die Schönheit muß dir warlich mangeln,
Sonst dürfte dein durchwürcktes Kleid
Nicht erst mit Gold nach Herzen angeln,
Die deine Prahlerey beschreyt.
Dies schreibst und lügstu in die Fremde
An manchen dir bekandten M(ann),
Der doch wohl dein zerrißnes Hemde
Auch ohne Fernglas sehen kan.
Du übst die längst vergrifnen Finger
Des Abends, wenn die Flöthe klingt;
Bedencke, was ein Phoebusjünger
Dabey vor Prophezeiung singt.
Du wilst vielleicht den Hexen pfeifen?
Glück zu auf dieses Jubelfest!
Dieweil dein Ruhm bey solchem Greifen
Schon auf dem lezten Loche bläst.
Die Runzeln kommen angestiegen
Und ackern schon auf deiner Haut,
An der das flüchtige Vergnügen
Ein trauriges Exempel schaut;
Die Zobel gelten nach den Haaren,
Du aber läst dein R – – gehn,
Drum magstu bey verlegnen Wahren
Den Flederwisch verkaufen stehn.
Da magstu denn am Fenster sizen
Und nach dem treuen Deutschen sehn;
Er wird dein Blut nicht mehr erhizen,
Wie etwan vor der Zeit geschehn.
Da magstu mit verliebten Büchern
Der Sehnsucht ein Genügen thun
Und endlich auf den kahlen Tüchern
Der Unruh in den Armen ruhn.
Vor diesem war dein freches Küßen
Verliebter Hasen Proviant,
Die manchen Zahn daran zerbißen
Und sonst ich weis nicht was verbrand;
Jezt sieht es alle Welt mit Rechte
Vor harten Pompernickel an,
Den blos das Musquetiergeschlechte
Im Finckel-Jochem riechen kan.
Du magst dich noch so höhnisch stellen
Und mit der alten Kupplerin
Durch manchen Brief die Unschuld fällen,
Der Schaden bringt doch den Gewinn;
Du magst es noch so lange treiben,
Das Fuhrwerck der gewüntschten Eh
Wird doch im Dr(ecke) stecken bleiben.
Dies wüntscht ein frommer Christ. Adieu!

Meter: iambic
NEHYŇ MI.
by Josef Václav Frič

Nechřadni mi, jasná hvězdo moje!
kdybys na azúru nebe mého zhasla,
musil bych se v náruč bolesti své vrhnout,
oltář nejčirejších tužeb ztrhnout,
a má bytost, která blahem žasla,
dokud na nivách se půvabů tvých pásla,
zklamána by zchřadla též, jak světlo tvoje.
Jist, že budeš poutí života mne vodit,
nemohl bych sám pak temnou pouští chodit.
Nevadni mi, kvítku můj truchlící! –
kdyby vnady tvé mi náhle svadly,
musel bych se ztopit v náruč té bolesti,
že tak něžná krása musila odkvésti,
a mých písní zvuky za tebou by chřadly;
a bludičky snů mých, v tvůj by hrob zapadly,
bez potěchy světu odumírající.
Zpamatujž se tedy, kvítku milý, bledý,
oželel bych příliš potěšné tvé hledy.

Meter: trochaic
1.
by Friedrich Rückert

Solang' die Sonne nicht den Nachtflor bricht,
Sind Tagesvögel ohne Zuversicht.
Der Blick der Sonne ruft die Tulpen auf;
Jetzt ist, o Herz, dir zu erwachen Pflicht.
Das Sonnenschwert gießt aus im Morgenrot
Das Blut der Nacht, von der es Sieg erficht.
Voll Schlafs das Auge, sprach ich: »Es ist Nacht.«
Er sprach: »Vor meinem Angesichte nicht.«
Solang' es graut, ist zweifelhaft der Tag;
Am hellen Tag, wer zweifelt noch am Licht?
Im Osten steht das Licht, ich steh' im West,
Ein Berg, an dessen Haupt der Schein sich bricht.
Ich bin der Schönheitssonne blasser Mond;
Schau weg von mir, der Sonn' ins Angesicht!
Des Wiederschein euch zeiget mein Gedicht.

Meter: iambic
Volná chvíle.
by Jaroslav Vrchlický

Děl ke mně Satan, kníže zhouby:
„Dvě hodiny máš volné teď,
ty vybyly ti po dne shonu,
jich využitkuj, piš a leť.
Za hodiny ty nesmrtelnost
si můžeš urvat od nebes,
já vím to, neb já v tom se vyznám,
já býval při tom včera, dnes.
Zřel Byronu jsem přes rameno,
když apostrofu moře snil,
improvisaci Konrádovu
jsem prodělal a já to byl,
jenž vzkřikl „Cár!“, já jen se usmál,
té cti jsem posud nedosáh’,
však silná byla, básník skácel
se po ní na zem ve mdlobách.
Tak vidíš, co lze v krátké chvíli
pár hodin lidstvu vydobyt,
v to „On jest Deus charitatis“
já šklebil se jak starý žid.
Zde sedíš, doutná cigaretta,
a plná kypí tvoje číš,
zde inkoust máš a papír, péro,
zde nesmrtelnost, tvoř a piš!
Teď platí, ukaž se být velkým,
a „Poesii“ komanduj,
když sluješ „básník“, jak děl Goethe,
ten nejmilejší synek můj.
Víš, kde to chytit? Velké moře
se valí modních problémů,
je očuchávat každý svede
z těch každodenních ničemů.
Já čekám, jinde dost mám práce,
kdes na rozcestí číhá vrah,
na sekyru bych plivnout měl mu,
by lépe trefil obět v tmách.
Tam dívka v rozpacích dlí ještě,
zda živůtek má uvolnit,
jenž plný dme se, já bych měl jí
víc ještě ňadra rozvlnit.
Co civíš, nevykřesáš jiskry? –
Já zvedl skráň a k němu děl:
„Ten šílený tvůj chvat mne zabil!“
Děl klidně satan: „To jsem chtěl!“

Meter: iambic
Presentimiento
by Mercedes Matamoros

Sin fuerzas, ¡oh, Faón!, porque te ama,
es la que llora y a tu puerta expira,
¡alma de fuego que por ti delira!
¡hielo fundido por ardiente llama!
Soy la mujer que tu verdad proclama,
que te persigue y con pasión te admira;
¡así en torno del Sol la Tierra
                     gira
y con su hermoso resplandor te inflama!
¿Ves? ¡Ya surge en el Oriente el alba pura!
Cual cintas de oro sobre el mar Egeo,
la luz extiende sus guedejas blondas!
Calma, ¡oh, cruel!, de mi pecho la amargura,
y si no acudes pronto a mi deseo,
tumba he de hallar en las cerúleas ondas!

Meter: polymetric
V Radigastě vsi té blízko Jeny,
by Jan Kollár

V Radigastě vsi té blízko Jeny,
Ke cti bohu tomu hostinu
Ustrojil jsem, pozvav družinu
Mnohých Němců, vzácné muže, ženy;
Pouze slavských dáno drahé ceny
Jídel i vín celou rodinu,
Slavská hudba i ples, cizinu
Vytevřeno odtud, vyjma stěny:
Obrazy je Vendozhoubců řadem,
Medvěd, Ptáčník, Gero krášlily,
Gunther, Riddaj, Ekkard za Konrádem;
Přišlí hosté ověsivše hlavy
Kradmo ze síně se tratili,
Až já sám jsem zůstal s dcerou Slávy.

Meter: trochaic