PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A la muerte de Lope de Vega
by Diego de Mójica

Yace aquí el cuerpo del varón famoso,
que en tantos cuerpos vive repetido,
cuantos cultos volúmenes han sido
los que a la fama encomendó ingenioso.
Cisne inmortal y fénix prodigioso
muriendo a mejor vida renacido,
de sonoro cristal es ya su nido,
en orbe empíreo rayo numeroso.
Murió el docto, o feliz, que del destino
lo común hizo raro con su muerte,
hallando en lo que es uno diferencia.
O infeliz, el que sólo ha crecer
                     vino
el número al imperio de la suerte,
pues no es vida su ser, sino presencia

Meter: polymetric
IV. Nuž vzdejme Bohu velebnému
by Jiří Opočenský

Nuž vzdejme Bohu velebnému
čest, chválu z srdce vnitřního,
nechť hlas náš ke cti Pánu svému
zní v písni svátku dnešního;
náš zástupce, Pán všemohoucý,
své cýrkvi strážcem zůstává;
zač buď mu od nás vděčnost vroucý,
on srdce naše dobře zná.
Bůh náš jest Otec slitování,
hněv není jeho vlastností,
jest laskav hned zas po trestání,
smrt hříšných nemá v líbosti;
hlad slova svého na lid pouští,
zlou nevděčnost jich trestává,
ač zkušuje, však neopouští,
zas brzo radost podává.
On život předků našich svíral,
k nám milostně se obrátil,
jim svobodu vzýt neodpíral,
nám pak ji mocně navrátil;
zač všickni Pána oslavujme
v svém pravdy čisté vyznání,
jen Božských slov se přidržujme,
tak budem mít ctné skonání.
Té svobody si rozvažujme,
jíž Bůh nám užít popřívá,
vždy v svaté uznalosti stůjme,
ať každý ctně jí užívá;
Pán spasení své zjevil všem nám,
dal hojnost světla jasného,
náš život lidem ctností buď znám,
ať slaví Boha věčného.
Dejž, Bože, ať to zachováme,
cos nám v svém slovu přikázal,
kdež zrcadlo tvé vůle máme,
v němž cestu k nebis ukázal;
náš víry základ Krystus jest sám,
naň náboženství stavíme,
duch jeho pravdy vůdcem buď nám,
až Boha v slávě uzříme.

Meter: iambic
Ode Babigory v tomto rouše stínu
by Jan Kollár

Ode Babigory v tomto rouše stínu
Vlast mne s heslem sláti ráčila,
Slyš, by sokyní dél nebyla:
Miluješli vlast svou více, čili Mínu?
A já z tam těch břehů, tobě známých, plynu,
Tři dni šíp ten Lada ostřila,
Mluv, neb chce, by jednou zkusila:
Miluješli vlast svou více, čili Mínu?
Půlnoc bije. Já se z lůžka tíše vztáhnu
Stana před ně různým svědomím,
Meč tam tu šíp, vlast tam tu má přítelkyně:
Mlučím, váhám: rázem rukou v ňádra sáhnu,
Sardce vyrvu, na dvé rozlomím,
Na, řku, jednu vlasti půlku, druhou Míně.

Meter: trochaic
- CXXIX -
by Lope de Vega

A las ardientes puertas de diamante,
coronado del árbol de Peneo,
mostraba en dulce voz llorando Orfeo
que allí puede llorar un tierno amante.
Suspendidas las furias de Atamante
y parado a sus lágrimas Leteo,
en carne, que no en sombra, su deseo,
vio su querida Eurídice delante.
¡Oh dulces prendas de perder tan caras!
tú, Salicio, ¿qué dices?, ¿amas tanto,
que por la tuya a suspender barajas
los tormentos del reino del espanto?
Paréceme que dices que cantaras
que el doblaran la prisión y el llanto.

Meter: iambic
PÍSEŇ ZIMNÍ.
by Václav Jaromír Picek

Nic nedbejte, bratří, na to,
Na horách že sníh se třpytí:
Pod sněhem je květů zlato,
Jaro jednou musí býti.
Příkrov bílý pláně, luhy
Jako rakev zdá se krýti;
Jaro zlomí jejich kruhy,
Neb to jednou musí býti.
Labe mlčí, ples ni dumy
Nechce na svém hrobě míti;
Přijde jaro, přijdou šumy,
Neboť jaro musí býti.
V hájích mlčí slavíkové,
Což pud k zpěvu víc necítí?
Oni básní písně nové,
Neb ty z jara musí býti.
Tak po zimě jara vděky
Bude naše vlast se stkvíti,
Vstanou nivy, háje, řeky,
Neboť jaro musí býti.
A což českých pěvců sbory?
Nebudou jich písně zníti? –
Radujte se doly, hory,
Zpěv na jaře musí býti.

Meter: trochaic
MÁJE.
by Josef Václav Sládek

JSEM ještě dívčina maličká,
jako ta břízka je v mlází,
však si mne dochová matička,
dohoním, co mi teď schází.
Jdou hoši na máje do lesa,
té, která koho má ráda,
srdéčko radostí zaplesá,
já na to jsem ještě mláda.
Tak malá dívčina nevšímá
si hocha po celém kraji; –
však ten, s těma černýma očima,
mně na rok postaví máji!

Meter: dactylic
123. Pakli nové rady nebe nedá,
by Jan Kollár

Pakli nové rady nebe nedá,
Zoufám lásce věrné k posměchu,
Kdo dal bolest, bere útěchu,
Tužba žije, po naději běda!
Berzo skryla den můj bouře šedá,
Na půl cestě stojím bez dechu,
Jako plavec vedle pelechu
Charybdy a kruté Scylly bředa:
Komu přál, teď tomu osud žehře,
Zmizlo krátké štěstí divadlo,
Ach jak lépe zemřít bylo ve hře!
Dobrou noc! mně slunce zapadlo,
Zefyrečky, aspoň vy, když zblednu,
Neste popel můj tam v urnu jednu.

Meter: trochaic
1L: Trage still die trüben Lose
by Justinus Kerner

Trage still die trüben Lose
In der wunden Dichterbrust!
Denke: daß das Hehre, Große
Mehr der Schmerz ist, denn die Lust.
Nur der Druck erpreßt der Traube
Gluterfülltes, geist'ges Blut,
Nur dem Kreuz entsproßt der Glaube,
Nur dem Streit des Friedens Gut.
Regen nur erzeugt den Schimmer,
In dem Iris' Bogen glüht,
Und dem Born der Tränen immer
Gern entquillt ein echtes Lied.
Auf der Erde nur sind Dichter,
Da, wo Schmerz zerreißt die Brust!
In dem Himmel ist kein Dichter,
Denn im Himmel nur ist Lust.

Meter: trochaic
CESTA K LÁSCE.
by Jan Opolský

Je zřejmo už, že nejdem zpátky. Rostem.
A budem růsti, díky okolnostem,
dnes ještě více!
Snad ve vědách, jež v brány temnot bijí?
Či v umění, jež hloubí? V poesii?
Ne, v kosmetice!
Neb žádná věda exaktnější není
a mluví-li se dále o umění –
má ono hloubky?
Však my chcem zbavit societu tíhy:
má slečna dcera v obličeji pihy
anebo chloupky?
Ta celá věc je bez odporu něčím,
jak dobře chápem nad obyčej větším,
nad běžný povyk.
Pleť třeme krémem, se zárukou zmládla
i stará panna kyselá a svadlá
tak jako šťovík.
Jsou odbory, kde působnost se mění,
tu lysé lebky dojdou zalesnění
jak hluchá pole,
zde pasta jakás, produkt prostý jedu,
šíj koketní všem vrátí ku posledu,
kdo měli vole.
Však diskretně se, duše moje drahá,
též přírodě dnes v díle napomáhá
i slouží v taji
a účinek je jistý jako stálý,
že ženy, jež už dávno nepoutaly,
zas ňadra mají.
Nic nikdo neví, žádný nemá tuchy,
neb přípravek je příliš jednoduchý,
ba prostě hravý.
Však jak se zjasní poměr muže k ženě,
jenž odvracel se mdle a unaveně,
to nejde z hlavy!
A to je cesta, kterou půjdem výše,
neb kosmetika pracuje tak tiše,
tak skrytě zcela,
je schopna vývoje, je svěží, mladá
a společnost už horečně si žádá,
by ozdravěla.

Meter: iambic
Písničkář a píseň.
by Adolf Heyduk

Zabloudil písničkář světem.
Hned za ním písnička letem:
„Příteli, jak je ti? Rci mi!“
„Víš přec; jdeš stopami mými!“
Šuměl krok zbloudilcův vřesem,
písnička prchala lesem...
„Počkej!...“ „Ne, já se tě bojím;
u hrobu nerada stojím!“

Meter: dactylic
O jak jsem plakal...
by Adolf Heyduk

O jak jsem plakal u postýlky Tvojí,
má Lilo spanilá,
když hrozná smrť ve podloudnickém boji
Tě v čelko ranila;
O jak jsem plakal, děsnou úzkost v hrudi,
když cítil jsem, že ručinka Tvá studí,
že mlhou potažen Tvých očí lesk –
o strašná, hrozná, děsná k nepopsání,
do sivých skrání
a v srdce hrůza sjela jako blesk.
Což život vše mi v divém béře spěchu,
co štěstím kynulo,
co sotva v poupě, duši pro potěchu
se mile svinulo?
Což i mých písní perloskvoucí zdobu
mám slzou spláknout’ nad propastí hrobu
a na srdce Tě blažen nevinout?
o strašný, hrozný, děsný k nepopsání
z Tvých, Bože, dlaní
na leb můj schýlený se sřítil soud.

Meter: iambic
Umweg
by Joachim Ringelnatz

Ging ein Herz durchs Hirn Güte suchen,
Fand sie nicht, doch hörte da durchs Ohr
Zwei Matrosen landbegeistert fluchen,
Und das kam ihm so recht rührend vor.
Ist das Herz dann durch die Nase krochen.
Eine Rose hat das Herz gestochen,
Hat das Herz verkannt.
In der Luft hat was wie angebrannt
Schlecht gerochen.
Und das Wasser schmeckte nach Verrat.
Leise schlich das Herz zurück,
Schlich sich durch die Hand zur Tat,
Hämmerte.
Und da dämmerte
Ihm das Glück.

Meter: trochaic
LXXIV. A což může také slabé rámě
by František Jaroslav Vacek Kamenický

A což může také slabé rámě
Zrozeného z ženy neboha
Samo o sobě a bez Boha?
Síla jeho podobá se slámě.
Jen když Pán v lidského srdce chrámě
Přebývá, tuť kyne oblaha;
Šlechetná se daří úloha,
Každý čin jest obraz v zlatém rámě.
Ano nad kým Páně štít se vznáší,
Směle může zápasit i s drakem,
A přemůže nepřítele – prakem!
Než kdo, byťby roven byl i Goliáši,
Pouze na své spoléhá jen síle,
Ten již při začatém klesá díle!

Meter: trochaic
- -
by Lope de Vega

Engaño es grande contemplar de suerte
toda la muerte como no venida,
pues lo que ya pasó de nuestra vida,
no fue pequeña parte de la muerte.
Con excepción se dio, puesto que es fuerte,
de morir el vivir, mas ya vencida
no deja que temer, si prevenida
mientras vivimos, en morir se advierte.
Al que le aconteció nacer, le resta
morir, el intervalo, aunque pequeño,
hace la diferencia manifiesta.
La muerte al fin de cuanto vive dueño,
está de dos imágenes compuesta,
el tiempo antes de nacer, y el sueño.

Meter: iambic
Quelle des Materialischen und des Gei-
 stigen Feuers.
by Barthold Heinrich Brockes

Es scheint des Feuers reges Wesen, es scheinen Licht
und heisse Flammen
Von aller Wärm’ und Lichter Quell, dem Sonnen-Feuer,
Und in gewisser Cörper Wesen, das sich dazu vor andern
Und mehr und minder schweflicht ist, hinein gesenckt, hinein
Die aber, wann sich andre Theile, die feurig sind, zu ihnen
Sich schnell entzünden, und in Eil’, als lodernd, in die Höhe
Daß wir dieselben Theilchen aber, bevor sie angezündet
Nicht scheinen, gläntzen, leuchten, strahlen, und nicht, als lo-
Ist ja so wenig zu bewundern, als daß man selber nicht
Das Licht, so alle Ding’ erhellet, und dessen eigentlichen
In seinem eignen Glantz allein, ohn andrer Cörper Gegen-
Zu mercken, zu erblicken taugt, noch eigentlich zu sehn ver-
Fast auf dieselbe Weise scheinet,
Auch unsers Geistes Licht vereinet
Mit der allgegenwärtgen GOTTHEIT, und Jhrem Licht,
Dieß eingeschränckte Feur wird rege, wenn eine gleich-
Die, durch des Schöpfers Wort und Willen, in Seinen Crea-
Sich zu ihm füget; dann entstehet, durch die Verwundrung,
Die Gluht der Andacht lös’t sie auf, wann Lieb’ und Danck-
Da ihre geistge Flammen denn, mit unausdrücklichem Ver-
Sich zu der ersten Höhe schwingen, sich wieder zu der Ur-

Meter: iambic
LISTOPAD.
by Adolf Černý

Zář slunce s vlnou pohrává si
a hřeje, svlékám svrchní šat;
vše vůkol plno letní krásy –
a u nás smutný listopad.
Zde blankyt leží v moře pláni
a s břehu myrty dýchají,
kam pozříš, všude plno zrání –
a u nás listy padají.
Tam doma smuten byl bych nyní,
stesk tísnil by mne přírody –
zde dýchám jihu dobrodiní
a v duši plno pohody.
Břeh neznámý mne dále vábí,
příbojů hra a proměna –
mně jest, jak zem ta spanilá by
jen pro mne byla určena.
Jak mne by pouze slunce plálo
a vavřín s myrtou voněly,
jak moře s břehy by si hrálo
jen pro mne v pěny úběli.
Však nejsem sám tu, kdosi jiný
tam opodál se vyhřívá –
dívka či žena, příboj stinný
kol čela se jí rozplývá.
Tvář mladá pod černými vlasy
jest bílá jako z mramoru,
horečný pohled v stínu řasy
zalétá v dálku k obzoru.
A celá bytost ozářena
jest jako světlem zásvětí –
snad v příští chvíli chorá žena
se v nekonečno rozletí...
Krok přitlumil jsem, břehem zpátky
jdu tiše s hlavou sklopenou –
jak všecko za okamžik krátký
je zasaženo proměnou!
Jak potemněly moře vody!
Oblak je náhle zhalil v šeř –
a teprv teď zřím, černé plody
že vavřín má i myrty keř.
I olivy plod v barvě smutku
mně ve chvíli té k nohám spad’ – –
Ta žena tam... Ach, vidím vskutku,
že jest i tady listopad...

Meter: iambic
- LXXIV - Damón
by Hernandode Acunya

Lavinio, al comenzar de mi cuidado,
vi que a mi perdición iba derecho,
pero juzgué tal daño por provecho,
y así lo hubieras tú también juzgado;
por do el amonestarme es excusado,
que, aunque me pone ausencia en gran estrecho,
lo que piensas que sufro a mi despecho,
contento lo padezco y de mi agrado.
Que si Amor de este mal quiere que muera,
no me podrá quitar que esto no sea
remedio de mis males, y el más sano;
porque, tras haber visto a Galatea,
¿qué bien podrá igualarse al que perdiera
en no padecer muerte de su mano?

Meter: iambic
- XCIV - Al suceso de Phrine, ramera hermosa, que acusada, y delante del Areópago de Grecia, viendo que no podía vencer los votos con sus palabras, los venció desnuda
by Joseph de Litala y Castelvi

Acusada en el ínclito Areópago,
donde se presentó Phrine divina,
con lengua dulce, y con la voz inclina
los jueces al perdón más que al estrago.
Vencerlos procuró con el halago,
evitando el castigo, y su ruina,
pero hasta que la víctima cortina
a su beldad corrió, todo su amago,
allí ostentó patente la hermosura
que de la Grecia fue dulce tirana,
y causa del Amor en blandas quejas.
Batallan los sentidos en lid dura,
Santo el Senado, su virtud profana,
y vencieron los ojos las orejas.

Meter: polymetric
LETNÍ NOC.
by Josef Rosenzweig-Moir

Noc červencová měkce krajem plyne,
zářící zlatem, pyšná královna.
Měsíce světlo hoří v dálce siné
a ze zahrad jde vůně čarovná.
Heboučký vánek líce něžně hladí,
dotekem jeho lehce chví se list.
A na dně srdce usnul smutek mládí
a dříme láska, dříme nenávist.
Pod křídlem noci bez ozvěny ztichá
všedního žití velká tragika.
Člověka radost, vášeň, žal i pýcha
před ohromností noci zaniká.
A člověk s nekonečnem splývá zcela,
sen odvážlivý zraky oslní.
Naděje dávná probouzí se vřelá,
zalévá srdce blaha náplní.
A nejjemnější hýbají se nitky,
úrodný země otřásá se klín.
Okamžik divný, hluboký a řídký
propouští světlo temných do hlubin.
Klid nesmírný a sladký k zemi slétá,
million hvězd se nocí třepotá.
A v dálkách kynou všechny krásy světa
a voní rudé květy života.

Meter: iambic
XIX. V ty oči Tvé, v ty hvězdy dvě,
by František Jaroslav Rypáček

V ty oči Tvé, v ty hvězdy dvě,
bych navždy chtěl se zahleděť
a v jejich jasných hlubinách
Tvé tajné touhy vyzvěděť.
Z těch očí Tvých, z těch sluncí dvou,
mi kyne pravdy vznešenosť –
v nich pohřbil jsem svých tužeb svět
a pochoval svou blaženosť...
Nediv se tedy, předrahá,
když v oči Tvé svůj nořím hled:
hledám v nich tu svou blaženosť
a svojí duši nový svět!

Meter: iambic
TAJEMSTVÍ LESA
by Josef Müldner

Já bázlivě vše sváděl na ozvěnu,
když za noci jsem pustým lesem šel.
Kdos neslyšně se plížil podél kmenů,
v plášť zahalen, a v rukou dýku měl.
Já sesílil běh. Spánky bušily mi.
Síly jsem neměl, bych se zastavil.
A klesal jsem už pod pohledy zlými,
lesk napuštěných dýk mé oči zkrvavil.
A čekal jsem jen, s které bleskem strany
kůň vyrazí, v svých bocích ostruhu.
Pták vzduchem vznes’ se s křikem, ulekaný,
les celý dal se za mnou do běhu – –

Meter: iambic
SMRK (3.)
by Jaroslav Durych

Ulétla’s do oblak,
skryla ses do kvítí?
Ach, jak ses mohla tak
líbezně schouliti
jako dech čarovný
do srdce fialky,
prstýnku královny
uprchlé do dálky!
Tvůj zrak se zatřpytil
kouzelnou hlubinou
a já jej zachytil
jak úsměv skulinou.
Klekl bych u tebe,
vzal bych tě do dlaní,
viděl bych do nebe
na lásky svítání.
Hvězda v tvém úsměvu
na slunci nehasne,
tichá jsi za zpěvu
v plachosti překrásné.
Kořeny modřínu
vroucně tě objaly
tak jako dívčinu
zakletou do skály.
Jako když princezna
záclony rozhrne,
vyhlížíš líbezná
v kráse své stříbrné.
Do stříbra, do mechu
spanilá sedla jsi
a láskou ve spěchu
rozkvetla do krásy.
Studánko spanilá
na Smrku nahoře,
jak jsi se třpytila
v nahé své pokoře!
Pavouček může ti
stříbrný závoj tkát,
já jen stesk zajetí
mohu ti v písni dát –

Meter: polymetric
En la historia
by Jacinto Labaila

De la historia del mundo en los
                     anales
con claridad comprende la experiencia
que en ellos la Suprema Omnipotencia
indelebles imprime sus señales
Por un rasero mide a los mortales,
su justicia no tuerce la clemencia;
a su inmutable y eternal presencia
el grande y el pequeño son iguales.
Dios dirigió la honda del pigmeo
que acusara la muerte del gigante,
así abatiendo la soberbia loca
Dios al César francés, cuyo deseo
fue el mundo sostener, cual otro Atlante,
como a un esclavo encadenó a una roca

Meter: polymetric
V dusné jizbě vadnu skorem...
by Adolf Heyduk

V dusné jizbě vadnu skorem,
volno mi jen pod šatorem,
kde svěžími haluzemi
dub pokrývá sirou zemi.
V zimě, ukryt jako sysel,
vezmu z toho, co kdo vysel,
jím a spím, až slunce zbudí
v luhu květ a písně v hrudi.
Nuž, jen dále ptačím letem,
pokud vnitř i zevně kvetem,
k jiným lidem v kraje jiné;
kdo je cigán, nespočine.

Meter: trochaic
ČESKÁ VES.
by Antonín Klášterský

Ves vážně, tiše hledí do údolí.
Již nevlní se kol ní klasů moře –
leč kdo ta role k příští setbě zoře?
Muž, bratr, syn – vše na válečném poli.
Ó, jaký klid a jaké odevzdání!
Dál modrý kouř se vine z každé chaty,
zvon zvučí, jablek češe se plod zlatý.
Dobytek s pastvy do stáje se vhání.
Ó, je to obraz české duše celý,
jež trpí, mlčí, tichá, trpělivá,
a zradí vráskou jen, jež čelo zrývá,
že ve svém nitru hořké skrývá žely.
Mateřídouška voní. Cvrček hude.
Kol mír. Ni tuchy po boji a válce.
V červáncích kříž teď v poli zaplál v dálce
a okna chat jak oči pláčem rudé...

Meter: iambic
- XXXI -
by Francisco de Medrano

Arde la llama, y a la oscura y fría
noche el festivo incendio vence, y cuanto
de estruendo y fuego horror fue ya en Lepanto
sirve el gusto brevísimo de un día.
Sola una tú lo atiendes, alma mía,
de placer no alterada ni de espanto,
siendo en tan nueva luz y en fuego tanto
la admiración común y la alegría.
Arde ¿quién duda? en tu más noble parte
más fiera llama y más también luciente.
¿Qué te podrá alegrar o qué admirarte?
Así, presente el sol, no hay luz hermosa
ni grande; así ningún pincel valiente,
presente la verdad, parecer osa.

Meter: iambic
3. Die Drossel
by Ludwig Uhland

»ich will ja nicht zum Garten gehn,
Will liegen sommerlang,
Hört ich die lust'ge Drossel nur,
Die in dem Busche sang.«
Man fängt dem Kind die Drossel ein,
Im Käfig sitzt sie dort,
Doch singen will sie nicht und hängt
Ihr Köpfchen immerfort.
Noch einmal blickt das Kind nach ihr
Mit bittendem Gesicht,
Da schlägt die Drossel schön und hell,
Da glänzt sein Aug und bricht.

Meter: iambic
De La Galatea, Libro V, Silerio
by Cervantes

Ligeras horas del ligero tiempo,
para mí perezosas y cansadas:
si no estáis en mi daño conjuradas,
parezcaos ya que es de acabarme tiempo.
Si ahora me acabáis, hareislo a tiempo
que están mis desventuras mal colmadas;
mirad que menguarán si sois pesadas,
que el mal se acaba si da tiempo al tiempo.
No os pido que vengáis dulces, sabrosas,
pues no hallaréis camino, senda o paso,
de reducirme al ser que ya he perdido.
¡Horas a cualquier otro venturosas!
¡Aquella dulce del mortal traspaso,
aquella de mi muerte sola os pido!

Meter: iambic
ARNOŠT PROCHÁZKA.
by Jiří Mahen

To vím, že lev jsi, dobře řval jsi,
když všichni byli potichu,
a dobře ocasem jsi mrskal,
když byli všichni na břichu –
však pověz, lve můj hustohřivý,
(to vždy mi hlavou proletí),
proč vlastně nelví nepořádek
ty trpíš ve svém doupěti?
Což před myší vždy vskutku musíš
mít bázeň skoro nezemskou?
Jak to, že Šaldu schramstneš s chutí
a šanuješ jen Jesenskou?

Meter: iambic
38. Ta duše má jak ohně žár
by Josef Kuchař

Ta duše má jak ohně žár
a hruď má jako skály,
žel, vypučí-li kvítek v nich,
tu žhavý dech ho spálí.
A hrdý orel sídlí v nich
a toho sklála střela,
že srdce – smělá orlí hruď –
v ty skály krvácela.

Meter: iambic
Cháskou starostí a smutků
by Adolf Heyduk

Cháskou starostí a smutků
kalný den mne obklopil,
nuže v lesa zvučném širu
rád bych zlatou číši míru
při měsíčním světle pil.
V hnízdech ptáčata se modlí
mírným zobce pípnutím,
pohleď srdce, slyš ty ptáky,
a jak oni, učiň taky
svaté chvíle kynutím!
Do lesa tě bolest vedla,
radosť povede tě ven,
až na lůžko klesneš tiše,
aspoň v nitro padne s výše
zlatotkaný štěstí sen.

Meter: trochaic
- CXLV - Al mismo asunto Epitafio
by Joseph de Litala y Castelvi

Aquí yace Crespi, Pino crecido,
de virtud, y justicia en Valle de Oro,
en quien los puestos vieron con decoro,
lo justo autorizado, y defendido.
Libró de las tinieblas del olvido
su fama que fue en él un gran tesoro,
y yo con gratitud humilde adoro,
sus cenizas devoto, y aun rendido.
Justo, piadoso, fuerte, sobrio, entero,
conservó de su Dios, y Rey las greyes,
siendo manso, inflexible, y justiciero.
Guardó inviolable sus sagradas leyes,
lo apacible mezcló con lo severo,
y fue amado, y querido de los Reyes.

Meter: polymetric
PODZIM.
by Karel Babánek

Na stromě již, hle, žloutne list,
slyš ptáků křik a větru svist,
a plody k pádu zrají.
V mhách sluneční teď chladne žár,
v nich skrývá vše a tají tvar,
a sny už odkvétají.

Meter: iambic
PÍSEŇ ELFŮ.
by Jaroslav Vrchlický

Za mnou, elfi, hodina
vaše bije právě,
rychle rej ať počíná
ve posvátné trávě.
Služka, sluha, vzdáni snům,
paní, panny když v snění,
klíčovou my dírkou v dům
vlezeme nevidění.
Prach-li špínou kolkolem
najde naše snítka,
služku s paní pod stolem
poštípáme v lýtka.
Čisto-li vše jako sníh,
necháme je sníti,
služce dukát za to v mih
v střevíčku se svítí.
Rosou spějem z lehýčka
a my sami v suchu,
neohne se travička
pod kročejem duchů.
Hříbek stůl nám, zrní z něj
roztomile jíme,
z oříšků si prázdných v rej
rosu připíjíme!
Hlemýžďů tuk masitých,
myšek polních sádlo,
mozky ptačí, červů břich,
to je faunské žrádlo.
Kolem brouků bzučný hlas
zpívá převesele,
světluška, když měsíc zhas’,
plá nám do postele.

Meter: trochaic
Lehrreiche Sprache der Geschöpfe.
by Barthold Heinrich Brockes

Du sprichst vielleicht: “Ich gebe zu,
„daß GOtt in Seinem Werk sich zeige, und daß Er
wohl darinn zu sehn.
„allein, du wirst mir auch gestehn:
„daß Er es halb verdeckt, und nicht recht deutlich thu.
So hör: Es liegt die Schuld an Jhm nicht, bloß an dir.
Du siehst in Seiner Werke Zier,
Und überall, von Jhm ein’ unleugbare Spur.
Gewöhne du dich nur,
Von jedem Blatt, von jeder Bluhm’, und einer jeden
Creatur,
Die Bildung und der Farben Pracht
Nicht anders anzusehn,
Da sie ja wesentlich, und in der That so schön,
Als einen wirklichen Beweis von Dessen Lieb’ und Macht,
Der sie hervorgebracht.
Betrachtest du sie so; so wirst du gleichsam hören,
Wie jegliche zu dir, in fanfter Sprache, spricht:
Ich zeige dir den Schöpfer. Diese Lehren
Von ihres grossen Ursprungs Wesen
Kannst du, so oft du willt, durch dein Gesicht,
Auf allen ihren Blättern lesen.
Ja, jede kann und wird die Ursach’ und den Grund,
(dir zum Beweis, und Dem, aus welchem sie entstund,
Zum Lob, und Ruhm, und Preis, und Ehren)
Durch alle Sinnen, dir erklären.

Meter: iambic
1L: Ich habe einen Liebsten funden,
by Luise Hensel

Ich habe einen Liebsten funden,
Derselb' ist nicht von dieser Welt,
Dem hab' ich einzig mich verbunden,
Ihm treu zu sein in allen Stunden;
Er ist's, der mir allein gefällt.
Früh stand Er schon an meiner Wiegen,
Sah lächelnd auf mein kindlich Spiel.
Ich that so gern mich an Ihn schmiegen
Und forschte nur in Seinen Zügen,
Ob auch mein Spiel Ihm wohlgefiel.
Er hatte mir von weißer Seiden
Ein feines Kleidchen angethan:
»o Lämmlein, komm zu Meiner Weiden;
Nun mußt Du Dich von Allem scheiden,
Was dies Gewand beflecken kann.«
O wär' ich doch mit Dir gegangen,
Du treuer Hirt, mit Dir allein!
Ein Andrer wies mir Glanz und Spangen; –
O weh! die goldnen Ketten schlangen
So fest sich um das Herze mein.
Da ging ich mit dem Fremden lieber
Und riß mich los von meinem Herrn;
Der sah noch oft zu mir herüber,
Ich sah wohl auch nach Ihm hinüber,
Doch immer schien Er mir zu fern.
Bald dreht' ich mich in bunten Tänzen
Und träumte nur von Tand und Scherz;
Ich that an schnöden Festen glänzen
Und war geschmückt mit eitlen Kränzen,
Und hatte doch kein ruhig Herz.
Da dacht' ich einst, welch' blut'ge Wunden
Für mich der treue Heiland trug;
Ich dacht' an frühe sel'ge Stunden –
Die ganze Welt war mir verschwunden –
Ich weint', und weinte nie genug.
Da sah ich meinen Heiland stehen,
Er war so ernst und war so mild;
Ich mußte immer nach Ihm sehen;
Mein Herze wollte fast vergehen
Und war mit Lieb' und Leid erfüllt.
Ich meint': Er würde mich nicht kennen,
Mein Kleid war nicht mehr weiß und rein.
Bang that ich Seinen Namen nennen,
Und wollte nie mich wieder trennen
Und ganz und gar Sein eigen sein.
Da sah Er meine Thränen fließen,
Da rief Er freundlich: »Lämmlein, komm!«
Froh eilt' ich hin zu Seinen Füßen;
Sein Blut that auf mich niederfließen,
Da war ich wieder rein und fromm.
So hab' ich meinen Liebsten funden,
Der besser ist denn diese Welt,
So hab' ich Ihm mich neu verbunden,
Ihm treu zu sein zu allen Stunden:
Er ist's, der einzig mir gefällt.

Meter: iambic