PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ÚRYVKY Z PÍSNÍ SLEPÉHO MLÁDENCE
by Josef Holý

Ach bože rozbože,
v nebi je hezky,
ale mám přec jen radš
národek český.
Ach bože rozbože,
domov je sladší,
nad tvoje nebíčko
Čechy mám radši.
Nedal jsi sice nic
českému lidu
nežli tu ubohou,
zoufalou bídu,
nic nežli krčit se
zoufalí, bídní,
nic nežli placení
urputné Vídni,
nic nežli dříti se
z večera, z rána,
nic nežli spoléhat
v císaře pána,
ale mám zem tu rád,
že to v ní dříme,
co, to ni tobě však
my nepovíme.
Až jednou vyhlédneš
po ránu z lože,
pak si to povíme,
můj milý bože!
Konstatuji předem suše,
že sám věřím cele,
že je nesmrtelná duše
v nesmrtelném těle.
Václav Hladík bude věčný,
Kondelík i Švanda,
Jesenská i Breska mléčný
a ta všecka banda,
kdejaký ten poet chromý
na kulhavých koních,
protože se zráčilo mi
zmíniti se o nich.
Konstatuji dále suše
a tvrdím to směle,
že je nesmrtelná duše
i v národním těle.
Než jen v těch, jež Jehova si
za svůj národ zvolí!
Rvu své poetické vlasy,
u srdce mě bolí.
Ah ukrutný Jehova se
na nás Čechy zlobí,
jak lze denně čísti v „Čase“,
jsme jen bílé hroby.
Zapsáni jsme zatraceně
nahoře i dole,
v „Právu Lidu“ čtu to denně,
srdce puká v bole.
Marno hlavou tlouci v stěny,
ubohý můj lide,
nejsme národ vyvolený,
to jsou jenom Židé.
Židé mají duši zlatou,
obětují Pánu,
a tak mají pronajatou
i nebeskou bránu.
Konservativní jsou krví,
svatým dobře platí,
a tak přijdou vždycky prví,
kde lze vydělati.
Sociální úkol mají
pánembohem daný:
lidstvo naučit být lájí,
a být při tom pány.
Submorální miserie,
lekce pro logiku.
Otázka ta akutní je,
pane Masaryku.
Vrátil jsem se z pekla domů,
všude staré bejlí bují
a v Čechách se, u sta hromů,
dosud Němci roztahují.
Jenže hodně zpupnější jsou
a Čecháčci krotcí mnohem,
spokojení s prázdnou mísou,
dej nám pámbu spánembohem.
Divno, jenom čeští psi si
troufaleji hafají tu,
svorně s nimi švábské krysy
okusují tučnou kýtu.
Synu, důkladnost znáš psickou,
žaludek psí mnoho snese,
pro spojitost historickou
kde kdo slušně cituje se.
Bestie psí. Psovskost velí
bratrství německé myši.
Také kočky žrát by chtěly,
nalezne se zájem vyšší.
Názor psa je spíše soví,
kocour, ten je více tmářský,
pes má zájem osvětový,
kočka pouze hospodářský.
Němci se na světě nikoho nebojí,
kromě nebe,
my Češi v nikoho nespoléháme,
kromě v sebe.
Německé břicho má kulturní poslání,
nejsou to přeludy,
ovšem že z počátku německý žaludek
snesl jen žaludy.
Později ztrávil již polabské Slovany,
Lužici, Lechy,
k desertu kulturní německý chrup
chroupá nás Čechy.
Ještě se zmítáme, bráníme, vzpíráme
švábskému zubu,
než zavře moloch svou bezednou, násilnou
kulturní hubu.
Blaník hezký kopeček,
roste na něm tráva,
pod travou je pochovaná
všecka česká sláva.
Kdo se o svobodu bil,
kdo dal život za ni,
pod Blaníkem očekává
české z mrtvých vstání.
Vítr Blaník roznáší,
příval skálu loupe,
vždyť je už i pánu Bohu
čekání to hloupé.

Meter: trochaic
MĚDIRYT.
by Julius Skarlandt

Nad věží měsíc zamodralý visí.
Svítilna žlutou v pokoj line zář –
Tesklivá půlnoc věci z dávna křísí.
Má krev a nervy z obrazu ta tvář...
Strom odraný větvemi v okno klepe,
zní v krbu vichru ston, hlas hodin zkomírá,
a krásce na káře kol’ retů úsměv hrá,
však plamen zhrdavý se v očích třepe...
Zkad zbloudil sem ten starý obraz siný,
krvavé memento a Revoluce třas?
Tvář ústa otvírá, však v hrdle vázne hlas:
v tmě pozadí nůž svítí guillotiny!

Meter: iambic
- LXIV -
by Lope de Vega

Yo vi sobre dos piedras plateadas
dos columnas gentiles sostenidas,
de vidrio azul cubiertas, y cogidas
en un cendal pajizo y dos lazadas.
Turbéme y dije: ¡Oh prendas reservadas
al Hércules que os tiene merecidas,
si como de mi alma sois queridas
os viera de mis brazos levantadas!
Tanto sobre mis hombros os llevara,
que en otro mundo, que ninguno viera,
fijara del Plus Ultra los trofeos.
O fuera yo Sansón, que os derribara,
porque cayendo vuestro templo diera
vida a mi muerte y muerte a mis deseos.

Meter: iambic
Fantasie
by Friedrich Schlegel

Alte Töne tönen wieder,
Rasch entflieht das wilde Leben;
Jetzt der Sehnsucht hingegeben,
Wenn der Knabe einsam weint;
Dann zu hoher Lust vereint,
Wenn der Freuden Ziel gefunden;
Bald von leichtem Scherz umwunden,
In des Übermutes Fülle;
Zwischendrein die alte Stille,
Frisch lebendig was vergangen,
Alter Liebe angehangen,
Wie vergangen schon das Neue;
Schmerzen, die ich nimmer scheue,
Weil sie tiefre Lust erzeugen,
Kalte Fesseln, die mich beugen,
An der Jugendblüte nagen;
Laßt, o laßt mich alles sagen.
Weh, ach weh! ihr öden Mauern,
Wo die Blume ward gefunden,
Die mit Freuden mich umwunden;
Daß sie alle gleich verschwunden,
Muß ich trauern.
Frühen Leiden hingegeben,
Mußte Schönheit so verderben,
Süße Anmut welkend sterben;
Blühend noch muß Tod erwerben
All mein Leben.
Kam die Liebe zum Knaben gegangen.
Da die lang Ersehnte nun ihm nahte,
Weiß er kaum sein neues Glück zu wagen.
Freude, klare Freude gibt ihm alles;
In der Freude aber neu Verlangen,
Das die Freude oft zu Leide machte.
O dies Verlangen
Zu kühlen, an den Lippen festzuhangen,
Bis daß in süßer Lust der Sinn vergangen!
Und faßt dich einmal dieses tiefe Sehnen,
So darfst du nimmer wähnen, es zu füllen,
Und wollte dich umhüllen ganz die Liebe
Zu ihren schönen Freuden.
Laß uns fröhlich tändeln,
Laß uns Scherz ersinnen,
Mit blitzenden Augen,
Mit lieblichen Lippen.
O wie süß ist die Freude,
Mit der Liebe zu spielen,
Und eins mit dem andern
Zu tändeln wie Kinder!
Nur dich Hohe schmückt die Krone.
Lichtglanz muß dich golden zieren,
Rosenstrahlend triumphieren,
Herrin, auf des Herzens Throne!
Alles gab ich dir zum Lohne,
Alles für die heil'ge Freude,
Bis wir freudeflammend beide,
Beide sagten: Nun verschone!
Wenn ich unverstanden bliebe
Ohne Gegenstand mein Streben,
Keine Liebe mir gegeben,
Würd' ich dennoch innig lieben,
Um so inniger nur leben.
Was mein Sehnen lieblich wähnte,
Was ich liebesehnend meine
Ist so heiter, lind und reine,
Daß kein Sinn sich weiter sehnte,
Der gesehn dies einzig Eine.
Wenn ich fern von Freuden bliebe,
Ohne Gegenstand mein Streben,
Keine Liebe mir gegeben,
Würd' ich dennoch innig lieben
Und in heitern Freuden schweben.
Kühne Wogen, wildes Leben,
Laß den Strom nur immer brausen,
Frischen Sturm im Herzen sausen;
Wie der Adler durch die Lüfte,
Über Meere, über Klüfte,
Laß mich schweben, laß mich fliegen!
Alles kann der Mut besiegen,
Mut entsprungen hohem Glauben;
Keiner kann die Liebe rauben,
Wie auch wechseln die Gefühle
In dem irdischen Gewühle.

Meter: trochaic
Zpronevěřil se Kristu.
by Beneš Metod Kulda

Slunko již končilo půldenní cestu,
sypalo červnových paprsků lesky
na les a na stráně, na obzor hezký,
obzor se zatáčel k malému městu.
Kolkolem posvátné ticho jen bylo,
ve brázdě ušatý zajíček dřímal,
dudeček ospalý pod hrudou klímal,
zpěvavé ptactvo se na stromech krylo.
V městečku blízkém se klekání zvoní,
bujarý jinoch se po stráni blíží
k pěknému novému Kristovu kříži,
a tam svá kolena pokorně kloní.
Zvroucněle vyříkal modlitbu krásnou,
kteroužto vzdělaný katolík pravý –
nebeskou Matičku Marii slaví,
upřeně zíraje v oblohu jasnou.
Dodal pak hlasitě: „Bože a Pane,
do světa beru se s jediným grošem,
s neplným chudičkým proutěným košem!
Bože můj, Ty jak chceš, ať se mi stane!“
„Chladně a krátce mne odbyli všude;
dáš-li mi, Kriste můj pomoci Svojí,
žalostná trýzeň má jistě se zhojí,
služba a výživa dána mi bude.“
Políbil svatý kříž, pomalu kráčel
k městečku slabým a váhavým krokem,
pohlížel na všechno truchlivým okem,
hladové tvářičky slzami smáčel
Strážným svým andělem šťastně byl veden;
uviděl muže a tázal se skromně,
je-li zde kupec, a ve kterém domě?
Zvěděl, že v městě jest kupec jen jeden.
Vešel a pozdravil staršího pána,
pravil: „Mně naplní vřelá se tužba,
dána-li bude mi žádaná služba!“
Žádaná služba hned byla mu dána.
Mládenec pánu se velice líbil,
líbil se paní a mladistvé dceři,
všichni jej laskavým pohledem měří,
otec mu po roce dcerušku slíbil.
Mládenec ve víře, v zbožnosti silný,
ochotný, laskavý ku všechněm lidem –
složil rád pozorným sluchem a videm
den co den v práci své věrný a pilný.
V neděli, ve svátek pán to rád vídal,
žádal-li do chrámu Božího jíti,
vzorně a nábožně Boha tam ctíti;
on se s ním milerád v kostele střídal.
Paní pak stala se tchýní, pán tchánem,
vzorná a nábožná, vzdělaná žínka,
dala mu zdravého, sličného synka;
v obchodu žehnáno nebeským Pánem.
Na věčnost odešli rodiče staří,
manželům mladým pak ještě dvě léta
obchod a rodinná blaženost vzkvétá,
v zámožném domě vše dobře se daří.
Za dvacet tisíc bych sotva jej koupil;
v patrovém domě jest důkladné zboží –
měsíčně prodá se, nové se množí –
a on se za pět let ze všeho zloupil.
Bohužel nevěrců vábivý spolek
ve svůj kruh vlákal jej zevnějším leskem,
naplnil manželku trudem a steskem;
kupec si oblíbil karetní stolek.
Na kostel zapomněl se svými druhy,
obchodu nepopřál potřebné píle,
besedě věnoval přemnohé chvíle,
brzičko zabřednul v úmorné dluhy.
Uběhlo maličkých jenom pět roků,
výborná manželka ležela v hrobě;
nemoudrý kupec pak poškodil sobě;
podlehl novému moudrému soku.
Synáčka pokazil špatným svým vzorem,
svedl jej na bludné, záhubné scestí,
zbavil jej možného, značného štěstí,
soustavně ničil jej nevěry morem.
Odešel se synkem z malého města,
s památným v chatrné tobolce grošem,
se starým chudičkým proutěným košem –
byla to truchlivá, zoufalá cesta.
Zase-li u kříže Kristova kleká,
z nevěry, ze hříchů těžkých se kaje?
Touží-li upřímně po blahu ráje,
či snad se odchodu na věčnost leká? –

Meter: dactylic
Im Hause Thoma
by Otto Julius Bierbaum

Stiller Heiterkeit ein Glanz,
Leisen Glückes leiser Tanz,
Schaffens frohe Kraft,
Heitrer Liebe stille Hut,
Schalkheit auch, das Kleinod gut,
Und die Meisterschaft.
Alles dies in
Keiner ging noch aus ihm aus,
Der das Glück nicht pries,
Das ihn hier in engem Raum
Einen guten klaren Traum
Leibhaft sehen ließ.

Meter: trochaic
79.
by Friedrich von Logau

Von fernem bistu viel, von nahem meisten nichts,
Ein Wunder deß Gehörs, ein spotten deß Gesichts.
Du bist die Welt, die Welt ist du, o Nachtigal!
Zum ersten lauter Pracht, zu letzt ein blosser Schall.

Meter: iambic
Das Leben
by Gotthold Ephraim Lessing

Sechs Tage kannt' ich sie,
Und liebte sie sechs Tage.
Am siebenten erblaßte sie,
Dem ersten meiner ew'gen Klage.
Noch leb' ich, zauderndes Geschick!
Ein pflanzengleiches Leben.
O Himmel, ist für den kein Glück,
Dem du Gefühl und Herz gegeben!
O! nimm dem Körper Wärm' und Blut,
Dem du die Seele schon genommen!
Hier, wo ich wein', und wo sie ruht,
Hier laß den Tod auf mich herab gebeten kommen!
Was hilft es, daß er meine Jahre
Bis zu des Nestors Alter spare?
Ich habe, Trotz der grauen Haare,
Womit ich dann zur Grube fahre,
Sechs Tage nur geliebt,
Sechs Tage nur gelebt.

Meter: iambic
413
by Josef Vlastimil Kamarýt

Za neřádné bezbožnosti
nechtěj bráti odměn ctnosti.

Meter: trochaic
Aufmunterung zum Lobe GOTTES,
 beym Genuß allerley Erstlinge
 von Früchten.
by Barthold Heinrich Brockes

Da ich anjetzt in diesem Jahre
Der reiffenKirschen
Erbsen
Bohnen
Aepffel
Pfirschen
Trauben Erstling' esse,
So gieb, O! liebster GOTT, daß ich, mit Danck, ermesse
Die Huld, die ich darin durch Dich aufs Neu erfahre!
Da mein vergnügter Gaum, Zung, Magen und Geblühte,
Erfrischt, getränckt, genährt,
Vergnügt, erquickt, vermehrt,
Gestärckt und rege wird; Auf! auf! o mein Gemühte,
Laß nicht den Leib allein
Dadurch vergnügt, ergetzt,
Erfrischt, getränckt, genähret seyn!
Sey Seele, wenn der Leib der Früchte Zucker spüret,
Doch auch gerühret,
Und dencke doch an Den, durch Dessen weise Macht
Feld-Baum- und Hülsen-Frucht, für dich hervor gebracht,
Gewachsen und gereifft! Durch den der Nahrungs-Safft
Durch den der Wachsthums-Trieb den Bäumen eingesenckt,
Der sie mit Wärme nährt, der sie mit Regen tränckt,
Durch den des Saamens Geist mit so geheimer Krafft
Begabet und versehen! Es hat zu aller Zeit
Die Menschheit eine Art von Danckbarkeit,
Der GOttheit, im Genuß der ersten Frucht, gewiesen.
Durch Opfer haben sie den Geber stets gepriesen:
Die Heyden thaten es. So ist es noch der Brauch
Bey unsern Juden auch.
Bey allen Erstlingen zum Schöpfer sich zu lencken,
Und bey der neuen Gab des Gebers zu gedencken,
Wie! wollen denn die Christen gantz allein,
So unerkänntlich seyn?
Und nicht einmal (der Opfer zu geschweigen)
GoTT ein’ Erkentlichkeit, nur im Gedancken zeigen?
Ach GOTT! du Urquell aller Gaben,
Du Weiser Vater, Du, aus Dessen Allmachts-Hand
So manche Frucht, an welcher wir uns laben,
Uns dargereichet wird, ach! schärffe den Verstand!
Gieb daß in Deinen Wunderwercken
Wir Deine Weisheit, Macht und Vater-Liebe mercken!
Laß uns, so offt wir Erstling' essen,
Doch Dein, o Vater, nicht vergessen!
Laß ein vergnügt GOtt Lob, das wir für Freuden lallen,
Aus Gnaden Dir gefallen!
So wirst Du, HERR, in diesem Leben,
Noch öffters Erstlinge, wo es uns nützlich geben.

Meter: iambic
74.  Der Frommen und Bösen Eigenthum.
by Angelus Silesius

Die Fromen haben gar nichts Eignes in der Welt/
Und die Gottlosen nichts im Ewgen Himmels Zelt.

Meter: iambic
- LXVIII - A la muerte del Excelentísimo Señor Duque de Veragua
by Juana Ines de La Cruz

Ves caminante en esta triste Pira,
la potencia de Jove está postrada;
aquí Marte rindió la fuerte espada,
aquí Apolo rompió la dulce Lira.
Aquí Minerva triste se retira,
y la luz de los Astros eclipsada
todo está en la ceniza venerada,
del Excelso Color que aquí se mira.
Tanto pudo la fama encarecerlo,
y tanto las noticias sublimarlo,
que sin haber llegado a conocerlo,
llevó con tanto extremo el Reino a amarlo,
que muchos ojos no pudieron verlo,
mas ninguno pudieron no llorarlo.

Meter: polymetric
15. Rád mám jeseň, tokajského moku
by Jan Kollár

Rád mám jeseň, tokajského moku
Matku, rád i léto pěhavé,
Příjemnéť jsou v zimě bělavé
Sanice a klouzky u potoku;
Předce veždy ze všech částek roku
Jaro v jeho kráse strakavé,
V jeho veselosti zpěvavé,
Najmilejší bylo mému oku:
Nyní pak se ono pro mne stalo
Nejen milým, než i pamatným,
Proto že mi lásku darovalo;
Kolikráte navrátí se zase,
Zápalem a kvítím posvatným
V májovém chci světiti je čase.

Meter: trochaic
DLOUHOU CESTOU
by Antonín Sova

Dnes v klidné hloubce den
měl odlesk štěstí.
Jsi zítra podveden,
jsi sražen tvrdou pěstí.
Je člověk hrou
neznámých mocí,
okouzlen sluncem,
hvězdnatou nocí,
jde cestou necestou
za srdci lidí,
v nich najít lásku
a dát jim lásku svou.
A od srdce k srdci
jen hájů nekvete smích;
jsou také pouště, pouště,
a cesta jimi je dlouhá.
A nepřekročíš-li jich,
v nich zahyneš,
a s tebou tvá láska, tvá touha.

Meter: iambic
Venus an das Frawen Zimmer.
by Georg Rodolf Weckherlin

Prin cessin/ gleichloß an gestalt/
Vermehrend meines Sohns gewalt/
Jhr deren haar/ stirn vnd augbrawen
(darunder himmelische blick
Entdöcken aller hertzen glick)
Wie Triumfbogen anzuschawen.
Jhr/ deren schönheit/ ehr vnd zucht
Ist nu mein trost/ schutz vnd zuflucht
(weil niemand Euch kan widerstreben)
Zu Euch kom ich mit meinem Sohn/
Euch vnsern Apfel/ Scepter/ Cron
Vnd Schönheit selbs zu vbergeben.
Dan ja ein jede vnder euch/
So götlich schön/ so weiß/ so reich/
Den güldin Apfel kan begehren:
Ich/ Juno vnd Pallas zu mahl
Schamroht ab dem streit vnsrer wahl
Euch alle nu mehr billich ehren.
Darumb jhr Nymfen keusch vnd rein/
Jhr deren hertz-leuchtender schein
Kan alle hertzen bald enttrüben/
Vermehret mein vnd ewer lob/
Vnd fahret fort mit süsser prob
Keusch vnd beständiglich zu lieben.
Jhr/ deren augen klarer preiß
Den sehlen pfleget jhre speyß
Mit lieb zu nemen vnd zu geben/
Verkündet/ daß das gröste layd
Verkehret sich durch lieb in frayd
Vnd das recht lieben ist recht leben.
Jhr/ deren hertzen noch gantz frey
Mit vnversprochner freyer trew
Sich hin vnd widerfliegend vben;
Wisset daß alle frewd vmbsunst/
Wa man nicht hat der Liebe gunst/
Vnd das wol leben ist wol lieben.

Meter: iambic
132
by Josef Vlastimil Kamarýt

Kdo teď Boha svého neslyší,
také Bůh ho někdy oslyší.

Meter: trochaic
- III -
by Esteban Manuel de Villegas

Tras los rosados de mi Lyda hermosa
rindió el amor tus labios de corales,
que si por dignos no, por serviciales
merecieron lograr suerte amorosa.
A quien les concedió la edad briosa
vibrar centellas a su llama iguales,
que a un tiempo hicieron desgajar cristales
de coral a coral, de rosa a rosa.
Y tal la suavidad fue de este empleo,
que el gusto apenas hizo breve ausencia,
cuando Lyda volvió con voz sucinta,
Y dijo: ¡o dulce bien de mi deseo!
si tal gusto nos da tu prima esencia,
¿qué gloria no dará su esencia quinta?

Meter: iambic
VIS-Â-VIS.
by Jaroslav Hendrych

Nuž jako každý básník pravý
mám též já svoje vis-à-vis,
odkud mne časně z rána zdraví
piana jásot hřímavý,
odkud též na mne často zírá
pár drobných očí zářivých,
pak – žel jen, že tak záhy zmírá –
je slyšet kdys i lehký smích.
Jest škoda, moje milostpaní,
že svého muže máte již, –
jste vždy tak krásná po vyspání,
a temné kruhy sluší spíš
té Vaší hebké, bledé tváři,
již krášlí časem jemný nach; –
a Vaše vnady teplem září –
zvlášť v rozkošných těch nedbalkách.
A já jen mohu, paní drahá,
si hráti s Vaším hošíkem,
jenž na mne ručku tlustou vzpřahá,
po okně jezdí prstíkem,
a kterého Vy líbáváte
vždy vášnivě a dlouze tak
a při tom ruměn v líci máte,
a radostí Vám září zrak.
Což teprve, když muž je doma
a přikrade se za Vámi,
když vlas Vám líbá lehce rtoma
a naklání se nad Vámi, –
tu obrazem jste mého štěstí –
a proto vždy mne rozruší
ta píseň Vaše, jež bol věští
a v níž se slzy vytuší.

Meter: iambic
I wake and feel the fell of dark, not day'
by Gerard Manley Hopkins

I wake and feel the fell of dark, not day.
What hours, O what black hours we have spent
This night! what sights you, heart, saw; ways you went!
And more must, in yet longer light's delay.
   With witness I speak this. But where I say
Hours I mean years, mean life. And my lament
Is cries countless, cries like dead letters sent
To dearest him that lives alas! away.

   I am gall, I am heartburn. God's most deep decree
Bitter would have me taste: my taste was me;
Bones built in me, flesh filled, blood brimmed the curse.
   Selfyeast of spirit a dull dough sours. I see
The lost are like this, and their scourge to be
As I am mine, their sweating selves; but worse.

Meter: polymetric
1.
by August Wilhelm Schlegel

Ich wollte dieses Leben
Durch ein unendlich Streben
Zur Ewigkeit erhöh'n.
Ich fragte nicht nach drüben,
Mein Hoffen und mein Lieben
War mir hienieden schön.
Was die Natur gewoben,
Was Menschen drauf erhoben,
Verband mir Poesie.
So wähnt' ich klar zu lösen
Das Gute sammt dem Bösen
Zu hoher Harmonie.
Was plötzlich abgebrochen,
War dennoch ausgesprochen
Dem ordnenden Gefühl:
Ein Lied war mir die Jugend,
Der Fall der Heldentugend
Ein göttlich Trauerspiel.
Doch bald ist mir zerronnen
Der Muth, so dieß begonnen,
Die Gnügsamkeit in Dunst.
Gefeßelt vom Verhängniß
Im irdischen Gefängniß:
Was hilft mir weise Kunst?
Die Rose kaum entfaltet,
Doch süßer mir gestaltet
Als aller Schmuck der Welt,
Die hat ein Wurm gestochen,
Die hat der Tod gebrochen,
Die hat der Sturm gefällt.
Nun schau' ich zu den Sternen,
Zu jenen ew'gen Fernen,
Wie tief aus öder Kluft;
Und, ihre blauen Augen
Dem Himmel zu entsaugen,
Küß' ich die leere Luft.
O, werde mein Orakel,
Du, die du ohne Makel
Der falschen Welt entflohst!
Sieh mich in meiner Demuth
Und hauch in meine Wehmuth
Der zarten Liebe Trost.
Wenn dort die Ros' erblühte,
So sei die heil'ge Güte
Endlos gebenedeit.
Zwar sehnlich werd' ich schmachten,
Doch nicht vermeßen trachten
Aus dieser Sterblichkeit.
Wo ich mich wiederfinde
Bei meinem süßen Kinde,
Muß Heil sein, Wonn' und Licht.
Sie wird, wenn meiner Zungen
Der Klage Laut verklungen,
Mein himmlisches Gedicht.
Nahm ich in grausem Dunkel
Der Schlange Tod vom Haupt.
Ich will ihn bei mir tragen,
In allen Lebenstagen
Wird er mir nie geraubt.

Meter: iambic
Sonetos pastoriles Sonetos que llama el autor pastoriles y los dedicó a la Musa Euterpe - I - A Lísida, pidiéndole unas flores que tenía en la mano, y persuadiéndola imite a una fuente
by Quevedo

Ya que huyes de mí, Lísida hermosa,
imita las costumbres de esta fuente,
que huye de la orilla eternamente,
y siempre la fecunda generosa.
Huye de mí cortés, y, desdeñosa,
sígate de mis ojos la corriente;
y, aunque de paso, tanto fuego ardiente
merézcate una yerba y una rosa.
Pues mi pena ocasionas, pues te ríes
del congojoso llanto que derramo
en sacrificio al claustro de rubíes,
perdona lo que soy por lo que amo;
y cuando, desdeñosa, te desvías,
llévate allá la voz con que te llamo.

Meter: iambic
La sementera
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Ni Dios, ni ley, ni hogar ¡A la pelea!
Destruir y robad hasta la hartura;
no respetéis altar ni sepultura,-
el bárbaro grito ¡Maldito sea!
Por él sembrada, germinó la idea,
y a recoger el fruto se apresura,
que ya en los aire ser puñal fulgura
al resplandor de la incendiaria tea
Enrojece la sangre las astillas
del taller, el palacio y el convento
¡Odio, muerte, exterminio!:
                  las semillas
que a los surcos del crimen llevó el viento
-¿Y aun haréis, mandarines y golillas,
libre, inmune, sagrado el pensamiento?

Meter: polymetric
XXIII. VOLBA. (XXIII.)
by Jaroslav Vrchlický

Teď již se kácí... Pozor!... Nyní as!...
Leč klidný stojí Josef Barsebas,
ví dobře, proč je nazván Spravedlivý.
Čas kvačí dál, jed zůstal bez moci.
Nad jizbou hvězdy spěly k půlnoci,
a Jahvé zjevil veliké své divy.

Meter: iambic
- XLIII -
by Franciscode Aldana

¡Ay!, que considerar el bajo punto
del estado mortal al alma hiere,
mas del tal peso alienta y la requiere
alta contemplación de su trasunto.
Pero, con esto, el Gran Rector conjunto
aquel tributo contrapuesto infiere
do, no con celo tanto, el bien se quiere
cuanto a la humana parte el mal va junto.
No sé si, al sostener la fatigosa
vida, fuera mejor falso juicio,
con que el dolor se engaña y no se siente,
o si sentir en todo toda cosa,
con tal daño del alma y perjuicio,
es más alivio a la pasión doliente.

Meter: iambic
ŠLA’S KOL...
by Emanuel Lešehrad

Šla’s kol snící
a z tvých retů plno květů
skanulo v mou duši spící, netušící,
že přicházíš z jiných světů.
A v tvých stopách
se má tichá niva snivá zádumčivá
probudila ze sna. Vesna
rozpěla se mlčelivá.
A ta píseň
v nitro moje, nitro tvoje
vnesla vůně, po nichž věčně, věčně stůně
lidské srdce bez úkoje.

Meter: trochaic
50.
by Friedrich Rückert

Wo jeder misversteht den andern unwillkürlich,
Und misverstanden selbst zu seyn klagt ungebürlich;
Was bleibt da Lernenden zu lernen? Misverstand;
Da lerne lieber nichts! Das ist gewiß Verstand.

Meter: iambic
2.
by Justinus Kerner

Aufflog Sie nun zur ew'gen Sternenhalle,
Dahin, woher Sie segnend einst gekommen,
Wir aber steh'n, erkrankt in Thränen alle,
Kein Trost, kein Heilkraut kann uns Armen frommen.
Doch wie wir steh'n, so jedes Trosts benommen,
Ertönt's zu uns mit himmlisch süßem Schalle!
„schaut himmelan! ich bin euch ja geblieben!
„ein Schutzgeist schwe'b ich waltend ob euch Lieben.“
Nun ist Sie erst um uns und bey uns allen,
Von keinem mehr getrennt durch Thal und Höhen;
Wo Seufzer stöhnen, heiße Thränen fallen,
Verlaßne Arme still zum Himmel flehen,
Da wird man hören oft ein leises Wallen,
Wird ungehoffte Hülfe staunend sehen.
Dann fraget nicht: woher ist das gekommen?
Es kam von ihr, dem Schutzgeist aller Frommen.

Meter: iambic
El soldado español
by Antonio Fernández Grilo

Curtido por la pólvora que humea,
noble con el amigo y el contrario,
audaz hasta emprender lo temerario,
y más valiente cuanto más pelea.
En rústica mochila que blanquea
lleva su pan, su equipo y su salario,
y al cuello, en el bendito escapulario,
el culto de la Virgen de su aldea
Semejante al pedazo de metralla
que el cañón a los aires abandona,
sucumbirá ignorando en la batalla;
pero si el triunfo su valor pregona,
para el que lucha, y sufre, y vence y calla
¿No ha de tener la patria una corona?

Meter: iambic
Z PODZIMNÍCH VEČERŮ. (II.)
by Irma Geisslová

Kol tma, jen chvílí po stropě a stěnách
svit luceren se oknem objeví,
zde ticho, z venčí meluzina hvízdá
své neskonale smutné nápěvy.
Jim naslouchám, a ozvěna lká v duši,
až novou písní rtem mým vyproudí;
leč srdci mému tak je bolno při tom
jak plavcovi, kdy mořem zabloudí.

Meter: iambic