PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Tengo celos
by Rosario («Crisantema») Sansores

Tengo celos ¿no sabes? Tengo celos
de todas las mujeres que has amado:
de las bocas en flor, donde has
                     saciado
la locura de todos los anhelos
En mis lúgubres noches de desvelos,
me atormenta el recuerdo despiadado
mientras mi corazón apasionado
quiere en vano luchar con sus recelos
Cuando poso en tu faz mi boca ardiente,
me parece que cruzan por tu frente
las risueñas visiones del pasado
¡Odio entonces tus brazos vigorosos
y aborrezco tus ojos luminosos
donde tantas pupilas se han mirado!

Meter: anapestic
Ze slovoskladu.
by Hugo Václav Wunsch

Když Adam v ráji usnul,
cítil se oblažena.
Proč? Poněvadž, ach, před ním
tu stála oblá žena.

Meter: iambic
38. Auf die Verfolgung der Christen unter Diocletian
by Christian Wernicke

Es dachte
Durch Marter Quahl und Todt von der
Die
Man sahe manchen Held sein willig Haubt ausstrecken,
Und mancher rauhe Weg ward zu der Grufft gebähnt:
Doch hat der

Meter: polymetric
- LVIII -
by Bocangel y Unzueta

En vivas ondas de ofendida grana
desata a Lisi procurada herida.
Menos siente la púrpura perdida
que el tener experiencias ya de humana.
Quedó cual rosa que expiró temprana,
tarde avisada de desvanecida,
a quien el viento ejecutó en la vida
aun sin dejarla escarmentar de vana.
Pálido ofreces, Lisis, el semblante.
Nunca con más razón se tema el rayo
que cuando el cielo pálido se viere.
Contemple amor, por quien estás triunfante
en la fingida muerte de un desmayo.
Viva, ¿qué hará?, quien mata cuando muere.

Meter: iambic
Sonetos – III
by Melchor Palau y Català

¡Pobre Pallas! la ignara muchedumbre
que vio en ti descompuesta levadura,
testigo de tu muerte ser procura,
yo no sé si por vicio o por costumbre
Que pisabas del Gólgota la cumbre,
has crecido en tu orgullo sin mesura,
quizá que temblaría la natura
y apagaría el sol su viva lumbre
¡Pobre Pallas! cuando la
                     justa mano
te infligió duro y ejemplar castigo,
sólo mostraste con delirio
                        insano
que no pudo en tu pecho hallar abrigo
ni el amor del hermano hacia el hermano,
ni el hermoso perdón al enemigo.

Meter: polymetric
Patrouille
by August Stramm

Die Steine feinden
Fenster grinst Verrat
Äste würgen
Berge Sträucher blättern raschlig
Gellen
Tod.

Meter: trochaic
Bratří milí, blaho
by Jiljí Vratislav Jahn

Bratří milí, blaho
jinde nehledejte,
než poznáte cizých,
dřív svůj národ znejte.
Dbejte méně pýchy,
hleďte v svatém klidu
nyní proniknouti
srdce svého lidu.
Jemu pějte písně
smělé k povzbuzení,
rvete jej jak blesky
z neblahého snění,
buďte jemu v noci
slávy pochodněmi,
a pak jeho vděčnosť
jistě neoněmí.

Meter: trochaic
Igualdad suprema
by Federico Parreño Ballesteros

Allí van dos entierros diferentes:
uno lleva cortejo, cruz, carruajes,
y lleva clero con bordados trajes,
hermandad y estandartes relucientes.
El otro pasa aislado entre las gentes
no le rinden respetos ni homenajes:
no hay coches con vistosos atalajes
ni aún ataúd con franjas esplendentes.
Es el poema del orgullo humano:
más pronto cesa la reñida guerra
que alza en la sociedad su ruda mano,
pues luego que el sarcófago se cierra,
el polvo del monarca y del villano
se abrazan en el seno de la tierra

Meter: iambic
PRELUDIO
by Zoilo J. Hilario

Abriste tu ventana de oro-rosa
y el Sol por dentro disparó sus dardos.-
el ambiente sutil olía á nardos,
—evocación de una mujer hermosa — .
— ¡Oh vida provinciana deleitosa,
que aman los mozos que á la vez son bardos!
¡Cómo en tu paz soñaran Abelardos
en el regazo ebúrneo de la Esposa!
Poeta: en tu canción de primavera
aletea una brisa mañanera,
se connubian las aves con las flores,
y en medio de la escena campesina,
desgranas, trovador, tu sonatina,
como el preludio azul de los amores

Meter: iambic
85.
by Friedrich von Logau

Ist unser Glücke schwer, drückt, beugt und macht uns müde?
Geduld! wir schlugens selbst in unsrer eignen Schmiede.

Meter: iambic
Dva hroby.
by Antonín Bulant

Dva hroby zřím tak často v duši svojí,
kde staré lípy šumí u kostela,
z let minulých k nim s úctou vděk se pojí
a z mého dětství upomínka vřelá.
Dva přátelé tam ve úkrytu stmělém, –
z nich jeden kněz byl, druhý učitelem.
Ač od sebe teď hrob je dělí dvojí,
přec jedna země kryje mrtvá těla,
týž víry znak nad jejich rovem stojí,
jejž druhdy tiskli v naše dětská čela,
a vím, jak dřív šli spolu v žití celém,
že v jednu říš šel přítel za přítelem.
Kdy v duchu zřím, jak ruce tiskli sobě
kdys před lety ve školní světnici,
a zadumán na jejich stanu hrobě, –
tak šeptají mi lípy šumící:
Kde dvojí duch a dvoje vanou směry,
tam netvoří se vděk a – charaktery!

Meter: iambic
An Zill
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Zill, der Apokalyptikus,
Bewies mit einem tapfern Schluß,
Daß einstens mit den Frommen
Auch Thiere in den Himmel kommen.
O, schrie sein altes Weib, und freut sich inniglich,
O welch ein großer Trost für mich und dich.

Meter: iambic
1L: Unter den Sternen glänz' ich; o gelber Neid, warum grollst du?
by Friedrich (Maler Müller) Müller

Unter den Sternen glänz' ich; o gelber Neid, warum grollst du?
Alles beschattende Nacht leiht mir nur helleren Schein.

Meter: polymetric
HUDBA.
by Antonín Klášterský

Já slyšel hudbu jednou ve svých snách,
jakby to anděl v zlatou harfu sáh’.
V ní roztál stesk a rozplynul se žal,
jakby kdos duši jemně kolébal.
Kde najdu, kde tu sladkou hudbu zas,
na šíré zemi zní-li její hlas.
Ten teplý van, ten tichý štěstí vzdech,
či snad jen žila v mojich mladých snech?
Já slyšel vábný starých lesů šum,
ale ta hudba nešla z mojich dum.
Já moře pět jsem slyšel s výše skal,
na hudbu tu však dál jsem vzpomínal.
Já slyšel šepot vroucích lásky chvil,
leč hlas té hudby přec jen sladší byl.
Či bylo to jen echo hvězdných sfer,
které mi padlo v duši podvečer?
Jen jednou, jednou – jarní vánek dul –
jsem podobného cosi zaslechnul.
To vánek ten tak tichý, nejtišší
hřbitovní šuměl tmavou cypřiší.

Meter: iambic
Sultanin.
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Man zittert nun nicht mehr vor Ketten und vor Banden/
Ist in der Barbarey ein solches Bild vorhanden/
So wird dort mit der Zeit an Fesseln Mangel seyn/
Denn wer nur sehen darf stellt sich zum Sclaven ein.

Meter: iambic
Túmulo de Don Francisco de la Cueva y Silva, grande jurisconsulto y abogado
by Quevedo

Este, en traje de túmulo, museo,
sepulcro en academia transformado
en donde está en cenizas desatado
Jasón, Licurgo, Bártulo y Orfeo;
este polvo, que fue de tanto reo
asilo dulcemente razonado,
cadáver de las leyes consultado,
en quien, si lloro el fin, las glorias leo,
éste de don Francisco de la Cueva
fue prisión, que su vuelo nos advierte,
donde piedad y mérito le lleva.
Todas las leyes, con discurso fuerte,
venció; y ansí, parece cosa nueva
que le venciese, siendo ley, la muerte.

Meter: iambic
Doppelte Bestimmung
by August von Platen

Liebendem Paar wohl dient zum Versteck die venetische Gondel,
Doch beim Leichengepräng dient sie zur Bahre dem Sarg.

Meter: polymetric
- XCIII - De Pompeyo y César
by Lope de Vega

Cuando del mundo universal las llaves
tuviste, y sus cabezas humilladas,
rendido Mitridates, y alcanzadas
tantas victorias y tres triunfos graves,
¿quién dijera, ¡oh Pompeyo!, que las naves
en las peñas del Nilo quebrantadas
quemaran tus reliquias, arrojadas
a los peces y de ellas a las aves?
Y a ti. César dichoso, que en Farsalia
por la toga trocaste el blanco acero,
todos los enemigos sosegados,
¿quién te dijera, gobernando a Italia,
tu amargo fin, a no saber primero
que no se pueden resistir los hados?

Meter: polymetric
6. An Hrn. Joh. El. Schlegel, Prof. in Soroe
by Abraham Gotthelf Kästner

Freund, nur ein Geist, regiert von edlen Trieben,
Kennt und verdient das Glück vergnügt zu lieben.
Das fühlt kein Sinn, von wilder Lust entbrannt,
Nicht, dessen Herz um Gold zu Kaufe stand,
Nicht, der die Treu aus Trägheit nie gebrochen,
Die Frau nur nahm zum Waschen und zum Kochen:
Nur der genau den Werth des Reizes schätzt,
Und zärtlich fühlt, wenn ihn der Reiz ergötzt,
Weiß, welche Lust ein menschlich Herz entzücket,
Das durch sein Glück ein ander Herz beglücket,
Lust, die uns mehr als Gold und Ansehn schenkt,
Kaum weicht sie der, damit der Weise denkt:
Nicht schön genug wird mir ihr Bild gelingen,
Du, der sie fühlt, du kannst sie nur besingen.

Meter: iambic
Fühle nur
by Otto Julius Bierbaum

Einsam bist du? Sieh, die vielen Sterne
Stehn, ein Weltenkranz, ob deinem Haupte,
Und die Lindenbäume, Kronenträger,
Schicken ihre Düfte dir ins Zimmer.
Fühle nur! Saug ein und gieb dich wieder!
Schmähe niemand, schmäh auch dich nicht selber!
Denk: du darfst auf dieser reichen Erde
Durch den sonnenvollen Weltraum fliegen,
Und dein Herz gehört auch zu den Sternen,
Die ein bischen Lust und Wärme strahlen.

Meter: trochaic
Minka a včely.
by Václav Jaromír Picek

Minka ráda sedávala
Na palouku v květinách,
Med kde včely hledávaly
Po celinkých lučinách.
Nesedávej, nesedávej
Mezi kvítím, Minko má,
Tvůj med na rtech jak ucítí,
Celý roj tě obsypá.
Ty snad ani nevíš, Minko,
Nejsladší že med je tvůj,
A že včelky po tě slídí;
Výstrahu si pamatuj!
Minka ale neposlechla,
Přec tam často meškala,
Až jí jedna smělá včelka
Usta notně zlíbala.
Minka zkřikne, já se táži:
Co se stalo, spanilá?
Tu mi s pláčem vypravuje,
Že ji včelka ranila.
Vidíš, vidíš, já to řekl!
Opusť hned to údolí!
Tu mi šeptá: Líbej ty jen,
Po tobě to nebolí.

Meter: trochaic
- 726 - Acto I, FERNANDILLO De Bernardo del Carpio
by Lope de Vega

Iras de amor, estrellas enemigas,
leyes del gusto, fuerzas del deseo,
¿Adónde me lleváis? ¿Dónde me veo
al cabo de tan ásperas fatigas?
Y tú, cruel, que a tanto mal me obligas,
que lo estoy padeciendo y no lo creo,
porque me enlazas cuando no peleo,
y cuando me defiendo me desligas.
¿Dónde por tierra y mar llevas sujeto
un corazón tan flaco? Amor, advierte
que tienes de cobarde mal concepto.
¿Qué gloria esperas, si me das la muerte?
Mas ¡ay! que dijo bien aquel discreto,
que es sólo para amar la mujer fuerte.

Meter: iambic
Umbra
by José J. Villa

Amo las cosas tristes: esas flores
que ostentaron amantes desposadas,
y en un rincón, después, abandonadas,
van perdiendo su esencia y sus colores
Las misivas que ayer fueron de
                     amores
un tesoro, y hoy yacen sepultadas
entre rizos y cintas arrugadas,
sufriendo del olvido los rigores
Amo los rostros mustios, que comentan
de un pasado feliz la historia breve,
y triste, del presente se lamentan
Y amo a un ciprés, que baña en
                  sombra leve
unos despojos que mi amor le cuentan,
cuando él su copa, quejumbroso, mueve

Meter: polymetric
1L: Nicht wahr, ihr Alle wünscht, wenn einst die Stunde
by Betty Paoli

Nicht wahr, ihr Alle wünscht, wenn einst die Stunde
Gekommen, wo die andern Wünsche enden,
In eurer Lieben Mitte zu entsenden
Den letzten Hauch vom todesblassen Munde?
Verlangt es
Nach solchen Glückes heilig süßen Spenden,
Muß ich mich an den holden Frühling wenden,
Den einz'gen Freund, mit welchem ich im Bunde.
Und weil kein and'rer Gruß die dunkle Gruft
Mit Liebesschimmer sanft mir wird umfärben,
Wenn nicht sein Gruß als Licht und Sang und Duft,
Möcht ich mir dieses milde Loos erwerben:
Zur Zeit der Blühten und der sonn'gen Luft
An schönen Frühling's schönstem Tag zu sterben!

Meter: iambic
Ausente, se halla en pena más rigurosa que Tántalo
by Quevedo

Dichoso puedes, Tántalo, llamarte,
tú, que, en los reinos vanos, cada día,
delgada sombra, desangrada y fría,
ves, de tu misma sed, martirizarte.
Bien puedes en tus penas alegrarte
(si es capaz aquel pueblo de alegría),
pues que tiene (hallarás) la pena mía
del reino de la noche mayor parte.
Que si a ti de la sed el mal eterno
te atormenta, y mirando la agua helada,
te huye, si la llama tu suspiro;
yo, ausente, venzo en penas al infierno;
pues tú tocas y ves la prenda amada;
yo, ardiendo, ni la toco ni la miro.

Meter: iambic
TO DEN BYL VÝSKAVÝ!
by Ladislav Linhart

To den byl výskavý a hudba hřímavá
a večer roztoužen pod stromy rozkvetlými
a bujné nápěvy, nálada jímavá,
sta světel zářilo a moje duše s nimi!
Zřel drsnost žití jsem, jak usmířená měkne,
vše bylo radostné a usměvavě pěkné,
vše chtěl jsem obejmout a v štěstí políbiti
a všeho součástí a všeho cílem býti!

Meter: polymetric
Naděje a vzpomínka. (2.)
by Jan Václav Tůma

Všickni plnou rukou rozsíváme
naději na role živobytí,
a z té někdy růže povyrostou,
někdy zase hřbitovní jen kvítí.
Naděje si vždycky poskakuje,
upomínka – ach ta jde jináče,
hezkyť se to nad kolébkou směje,
nad hrobem však – nejlíp se to pláče. –

Meter: trochaic
17. Jenom třísně.
by Jan Karafiát

Požehnání:
Prohnutý trám stená ve stodole,
Sud chce pukat, a tam sterý s pole
Brav se shání.
Tu se práší
Běloučký len v mědlách snědých matek,
Hovorný pak děva kolovrátek
S půdy snáší.
Pěj Mu písně.
Neb když darů sype víc než dosti,
Jsouť to věčné Páně laskavosti
Jenom třísně.

Meter: trochaic
Hory, doly, řeky
by Jan Evangelista Nečas

Hory, doly, řeky
mezi námi leží – –
Zachovávám v srdci
pro Vás přízeň svěží!
Ctím Vás ve své duši
jako v nebi svatou,
blížím se k Vám v duchu
s úctou vrchovatou!

Meter: trochaic
1L: Ganz früh: Du tauchtest Dampf der morgendlichen Gärten
by Maria Luise Weissmann

Ganz früh: Du tauchtest Dampf der morgendlichen Gärten
In meine Seele. Der blauen Sichel des Mondes
Namen gabst du, verwandt. Es reihten die Tiere
Dir sich gehorsam, Zauberer, der du die Blumen
Fremd im Abend beschworst zwischen Farrnkraut und Steinen.
Mich auch einmal. Und gehst mir weiter die fremden
Wege wie damals voran. Weißt schon den weißen
Schimmer des Haars. So reichst du, das Endliche kennend
Immer zuerst, den Tod wie damals den Tau, wie die Blumen.
Aber die Liebe verfließt, ein dunkles Gewässer
Ferne unendlich von Jedem einsam befahren.
Spülte mir niemals zur Seite, der dich trägt, den Nachen,
Hilfe verheißend. Es reichte mein Schrei
Nicht ins Land dir der Nacht: versink ich, erstrahlst du,
Tröstlich vielleicht, ein Letztes, verwandelt, als Stern.

Meter: polymetric
PAPEŽ A CÍSAŘ (A. 1079.)
by Josef Svatopluk Machar

V tom roce znovu Heinricha stih klatbou
pan papež na synodě v městě Římě
v měsíci březnu. Proklel jeho zbraně
a slavně Rudolfa za krále uznal.
A svaté apoštoly Petra s Pavlem
na pomoc volal, aby ukázali,
že mohou brát a dávat vládu světa,
jak nástupce jich, papež, tady uzná.
A na to Heinrich posledního máje
v Mohuči sesadit dal od biskupů
svatého otce. V červnu leta toho
pak za papeže Wiberta dal zvolit
biskupa ravennského. Toho roku
počátkem října s Rudolfem se utkal
na řece Elster. Boj byl velmi tuhý
a Heinrich podleh, Rudolf král však padl.
A umíraje pravice své pahýl
(ta ruka uťata mu byla v boji)
pozdvihnuv k nebi zvolal: Hle, ta ruka
kdys pánu mému, králi Heinrichovi,
přisáhla věrnost! – Uťatá ta ruka
do dneška visí v chrámě merseburském.
V tom roce také stalo se, že vlci
vnikali do vsí, ba i v rynky městské,
loupili stáda, požírali lidi,
neb zima tuhá nastala a krutá
a mrazy trvaly až v konec března.

Meter: iambic
- 728 - Jornada III, SIRALBO
by Lope de Vega

Jacinta, alto sujeto de hermosura,
por quien se abrasa de Belardo el alma
en gentileza como verde palma,
que no en la condición áspera y dura;
Siralbo por el agua te conjura,
no del olvido y su espaciosa calma,
mas por la que llorando le desalma
y hasta la sangre de su pecho apura.
Conjúrote por esta lastimosa
historia de su vida y hechos raros,
vida que cuelga ya de tu cabello,
que salgas fuego tierna y amorosa
del cielo puro de tus ojos claros,
no como furia, mas como ángel bello.

Meter: iambic
- 6 - A don Francisco de Quevedo Villegas, señor de la villa de la torre de Juan Abad, caballero de la Orden de Santiago
by Lope de Vega

Para cortar la pluma, en un profundo
ideal concepto, y trasladarle en rima,
halle, peregrinando el patrio clima,
que era de vos lo más sutil del mundo.
Atento os miro, y tan valiente infundo
alma al ingenio, al instrumento prima,
que a escribir, a cantar, a ser me anima
de vuestro claro sol faetón segundo.
Para alabaros hoy, le pedí al coro
de Apolo, si es que tanto emprender puedo,
permitiese mi pluma a su tesoro.
Y respondiome con respeto y miedo:
Burguillos, si queréis teñirla en oro,
bañarla en el ingenio de Quevedo.

Meter: iambic
El paseo por el Tínima
by Anacleto Bermúdez

Atormentado por la pena impía
a la orilla del Tínima vagaba,
y sus corrientes puras aumentaba
con el acerbo llanto que vertía.
«¿Adónde está Mirtila?» le decía
con débil voz que lenta resonaba,
y el eco de lejos me escuchaba,
«¿Adónde está Mirtila?» repetía.
De las serenas ondas de repente
dando al aire las bellas hebras de oro,
una ninfa salió, que blandamente
enjugar quiso mi angustiado lloro:
La vi, no era Mirtila, odié su encanto,
bajé los ojos y volví a mi llanto.

Meter: iambic
2. Wie die zahlen auß dem Einß/ so die
 Geschöpffe auß Gott.
by Angelus Silesius

Die zahlen alle gar sind auß dem Eins geflossen:
Und die Geschöpff zumahl auß Gott dem Einß ent-
sprossen.

Meter: iambic
Měsíček.
by Jan Daniel Korvín

Ten měsíček nad výstavou,
ten si nějak brouká,
neboť jenom nocí smavou,
chudák, do ní kouká!
Výklady jsou uzavřeny,
turnikety váznou,
mimo šenky vidí, ctěný,
výstavu jen prázdnou.
A má koukat’ do pivnice,
tím svou tišit’ trýzeň?
Darmo trpět’ bude více –
moh’ by dostat žízeň!
Ten měsíček nad výstavou,
ten si nějak brouká!
Ponocný jen nocí smavou
zdola na něj kouká...
A měsíček pozoruje
všechny kolem stíny,
zda se někde ukazuje
ještě někdo jiný!
Jiný – Leda že by v brány
v popůlnoční tiši
podlezly sem nepozvány
ty německé myši.

Meter: trochaic
EL varón constante
by Manuel Justo de Rubalcava

Cuando el tiempo feliz desaparece
el constante varón jamás declina,
entero en los aprietos de su ruina
con rostro serenísimo aparece
Firme si airado el cielo se oscurece,
igual si muestra el sol su luz divina,
ni el bien de la esperanza le alucina,
ni el temor de los males le entristece.
Si caen sobre de él las altas cumbres
las soporta con ánimo constante,
venciendo las mayores pesadumbres:
Y aunque trueque la suerte de semblante,
de estado mudará, no de costumbres,
al mismo que antes era semejante.

Meter: polymetric
MŮJ ŽIVOT.
by Antonín Jaroslav Klose

Já nechci život, jenž se kouřem ztrácí,
až kamsi v oblak klidně doletí,
by pod tím vše, co v citech zaburácí,
jen Abelovou bylo obětí.
Já nechci život, jenž, květ utržený,
se v památníky snivě uschová,
či tleti v koutku, v srdci jakés ženy
jak v budoaru soška bronzová.
Já nechci život, jenž se denně zkájí
jen exotických vůní otravou
a ve smyšleném roji pestrých bájí
do letu křídla pne si nad hlavou.
Já nechci život, jenž by na provaze
kankány tančil jako akrobat,
a s tyčí šaška býti v rovnováze
a přízeň davu znát si zachovat. –
Čím klesá se i čím se vstoupá výše,
taj lidské hrudi celý luštit, znát,
jak bojem, mírem burácí i dýše –
to vše bych vzal i prožil bych tak rád!
Věk zvrátit nelze. Jsem jen člověk prostý,
v myšlénce, práci, rád si hledám vděk:
a v blátě dnů přec najdu drobné skvosty
a večer ženy věrný polibek...

Meter: iambic
3 Já mimo vlast jen třtinou jsem
by Josef Barák

Já mimo vlast jen třtinou jsem
bez kořenů a síly,
já z vlasti hnán jsa – bylo mně
jak ve poslední chvíli.
A kdyby země ostatní
i širým rájem byla,
mne by co těsná rakev přec
znenáhla udusila.

Meter: iambic
448. Před záštím lotra vzteklivce, jenž zuří,
by Adolf Heyduk

Před záštím lotra vzteklivce, jenž zuří,
jen meč tě ubrání, ne růženec
neb na dveřích tvé síně noha muří.

Meter: iambic
Vrak
by Josef Mach

Oceánem daleka
vrak mé duše plul,
obzor tměl se pod mraky,
z dálky vítr dul.
Roztrhány plachty bílé,
všechny sny mé z mládí zbylé,
stěžeň zlomen v půl.
Velký stožár touhy mé
ku nebi až čněl,
však před bouře přívalem
třásl se a chvěl.
Padl, a teď v lana sedá
smutná upomínka bledá,
co jsem toužil, chtěl.
Jako racek znavený
v duši klesla mou,
v lanoví mých myšlenek
ozvala se tmou.
Marně... odehnat se nedá,
odlétá a zase sedá
v trosku rozbitou.
Soumrak lil se z daleka,
smutek vzduchem táh,
a jen racka kvílení
vlálo v teskných tmách.
Jeho dumnou písní zpita
moje duše, troska zbitá,
zmizí v hlubinách.

Meter: trochaic
A la muerte del doctor Juan Pérez Montalbán
by José Pacheco

Esta verdad que al cielo se levanta,
huésped feliz, tu desengaño sea,
aliña el paso, el movimiento asea,
reparte el miedo al bulto, y a la planta.
O cuánto la mentira se adelanta
en el dictamen rudo, que a su idea
la prisión con el hierro lisonjea,
la libertad con la memoria espanta!
Debate gozo, tanto mármol, donde
un sabio yace, que vivió de veras
y la tierra por Sabio te le esconde.
Pierde a las horas el temor postreras,
antes que te molesten las responde,
muérete tú, primero que te mueras.

Meter: iambic
- 1334 - Acto I, ALBANO
by Lope de Vega

Deseos de subir adonde pueda
tener lugar que a todos me adelante
me incitan a inquietar un noble amante,
aunque de serlo yo la culpa exceda.
A la fortuna le pusieron rueda,
no sólo por ser fácil e inconstante,
mas porque en ella un hombre se levante,
pues si no la provoca, se está queda.
Tan presto es liberal como es avara;
ya los que estaban llenos se ven faltos,
ya los que eran cobardes atrevidos.
Ella, en efecto, es rueda, y nunca para
y así, por fuerza, donde caen los altos,
vienen a levantarse los caídos.

Meter: iambic
INTIMNÍ.
by Adolf Bohuslav Dostal

Je večer tesklivý, bez pozdní písně ptačí,
v něm podzim voní už a do duše se tlačí,
s ním slzné stesknutí z hladiny řeky vstává.
Co chtěl jsem ve svých snech mi šerem prokmitává,
a co jsem nedosnil, vždy časně probuzený,
a všechna bolest má, vzkřiknutí bez ozvěny.
Ti, jež mám nejvíc rád, vždy zůstali mi cizí,
a už i mládí mé mi bez úsměvu mizí,
plod žádný neuzrál ze květů na mém stromě,
a nikdy neřek’ jsem, co v duši pálilo mě,
jen stále toužil jsem a náruč rozevíral –
a den můj květnový už na západě zmíral.
Mělo by léto hřát a zatím podzim čiší,
mou smutnou modlitbu dnes bůh už neuslyší,
ji nikdy neslyšel, ač kleče jsem ho prosil,
mou líhu vyprahlou v dnech vzrůstu neporosil,
vždy s každým večerem jen stíny napršely,
a k hvězdám neviděl jsem pro zrak slzou stmělý.
Ty, tichá astro má, až píseň napadne mi
o polním skřivanu, jenž z hnízda vzlétl němý,
jen beze slova dlaň svou polož na mé čelo.
Co v srdci chtělo znít a nikdy nedoznělo,
ty, až se večer stmí, uslyšíš z dálky zpívat,
a sen mé mladosti v tvou hruď se bude dívat.

Meter: polymetric
Deutsches Thule.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Es ruht des Landes Ruhm und Kraft
In goldnen Vließen und Aehren,
Und unsre Kunst und Wissenschaft
Gilt nur den Huben und Stähren.
Was Opitz sang, war Phantasie,
Jetzt geht in unsere Gauen,
Die wahre Schäferpoesie
Ist da lebendig zu schauen.
O komm zu uns, du deutscher Christ,
Und geh bei uns in die Schule,
Und lern', ob es so übel ist
Hier in der

Meter: iambic
1L: Es wählte eine Truthahnherde,
by Jean de La Fontaine

Es wählte eine Truthahnherde,
Die ein begieriger Fuchs begehrte,
Zur Nachtrast eines Baumes Äste.
Umsonst beschlich der Fuchs die Feste;
Und ließ er sich's auch viele Gänge kosten,
Fand er doch wachsam stets das Federvolk auf Posten.
Er zürnte: »Wie? Man lacht mich aus! Man spottet mein!
Sollten wahrhaftig einzig diese mir entgehen?
Ich sage: nein! Bei allen Göttern, nein!«
Und wie er's schwur, so ist's geschehen.
Wenngleich das helle Mondenlicht
Auch günstig schien der Hühnerschar
Und klar ihr zeigte die Gefahr –
Der kundige Fuchs verzagte nicht,
Er hatte seinen Sack voll List und Lug.
Er tat zunächst, als wolle er den Baum ersteigen,
Indem er seine Pfoten um die Rinde schlug;
Dann sank er hin, um sich als toten Mann zu zeigen,
Und wieder auferstanden trieb er neuen Trug:
Verwandelte sich wie ein Harlekin
In immer andere Gestalten,
Hob seinen Schwanz und schwenkte ihn,
Hat unentwegt die indischen Hühner wach gehalten.
Von diesen, die den Feind nicht aus den Augen ließen,
Wagte natürlich keins, zum Schlaf das Lid zu schließen.
Scharf spähten sie und wurden endlich müd und matt,
Und manches taumelte erschöpft vom Baum
Und fand alsbald die letzte Ruhestatt,
Die ersten in des roten Mörders Magen,
Die nächsten trug er schnell in seinen Vorratsraum
Nach Malepartus ein.
Was meine Fabel euch erzählt?
– Wer nichts als immer die Gefahr im Auge hält,
Fällt schließlich ganz gewiß hinein.

Meter: iambic