PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
IDYLA Z PARKU
by Josef Svatopluk Machar

Lip alej sype zápach jemný
a stín na šedou silnici,
po jedné straně park je temný,
po druhé žito zrající.
Dne žár když s mírným chladem splývá
a zlatý západ krvácí,
v tom parku každodeně dlívá
náš kníže s kněžnou při práci.
A kněžna – ruce v rukavičkách –
tam konev nosí zelenou,
a pot jí hrá na růžných líčkách
a lepí kadeř zlacenou,
jí voda smáčí neustále
lem šatů drahých růžových,
však zalévá dál vytrvale
svých růží záhon nachových.
A kníže rýč zas v zemi boří,
však víc se o něj opírá
a k ní, jíž líčko vábně hoří,
se zalíbením pozírá.
„Má drahá, vy se unavíte,
jste rudá jak těch růží květ!“
„Vy za to notně lenošíte!“
mu kněžna hrozí prstem zpět...
Kýs podruh s opálenou tváří,
na čele plno krůpějí,
dva pytle veza na trakaři
teď zastavil se v aleji.
Smek čepici, pot s čela stíral
a černou mříží bez hnutí
k té hravé práci pánů zíral
a poslouchal je v napnutí.
Po práci utrh kníže s keře
ten nejkrásnější rudý květ
a vetk jej kněžně do kadeře,
když do zámku se brali zpět...
A trpkost chvěla z nenadání
teď sivým čelem podruhu:
„Tak den by měli být ti páni
s tou bílou rukou u pluhu...“
Však hned zas zahnal s čela dumy
a usmíval se hledě k nim,
jak to jen česká duše umí
tím úsměvem svým dobráckým...

Meter: iambic
LEGENDA O SLONU.
by Josef Lukavský

Slon je zvíře veliké a šedé,
a když sobě tuze chytře vede,
dočeká se predikátu „von“.
Slon ze Slonů pěkně zní,
je to šik a noblesní
a kdo tím se vykáže,
všecko v světě dokáže.
Dudli dou, dudli dou
pěkní sloni všude jsou.
Honem!
Jdi za nimi, ať jsi taky slonem.
Habešani doma slony mají,
a že ten svět tuze dobře znají,
vědí, že i jinde sloni jsou.
Kdo k nim vleze, s tím je zle,
tomu hoří portmoné,
hned ke Slonu uteče.
Dudli dou, dudli dou
Habešanky za ním jdou.
Honem!
Zdržíš-li se, budeš jejich slonem.
V parlamentu jako na rathouze
sloniny je vždycky dost a dost
a kdyby snad byla o ni nouze,
budeme křtít zase nový most.
Slonina je modní věc
a my moderní jsme přec
a kde už nic nezmůže,
zas konina pomůže.
Dudli dou, dudli dou
nezmoudříme sloninou.
Honem!
politika je zas cítit slonem.
Krásná žena příliš milující
na slona si také potrpí,
může jemu kdy chce, co chce říci
a on čerta místo pravdy ví.
Chvíli hrdlička se rdí,
o chobot pak zavadí
a náš slon bez kuráže,
co chce, ona dokáže.
Dudli dou, dudli dou
slony ženy milujou.
Honem!
Za pět minut je hrdina slonem.
Co nám po tom, že se bortí světy,
aby mohl žíti polosvět?
My u Slona došli zářné mety
a nalezli ukončení běd.
Je u Slona dobře nám,
kdo nevěří, zkusí sám
a že má dost kuráže,
mazati zde dokáže.
Dudli dou, dudli dou
mazat muži dovedou.
Honem!
Kdo se bojí, ten je taky slonem.

Meter: trochaic
- LXXXIX - A un amigo que por desengaño tenía una calavera en su aposento
by Luis de Ulloa y Pereira

En vano, Fabio, los efectos fías,
a las voces del ánimo negados,
de los pálidos ecos revocados
del subjetivo estrago de los días.
Cuando rebelde construir porfías
caracteres horribles, y borrados,
los avisos distintos, y animados
dentro de tus acciones hallarías.
O cuan ociosa prevención ostenta,
esta ruina en que confuso miras
lo frágil de las fábricas mortales.
Sabes, que de la vida se descuenta
el numerado aliento que respiras,
y esperas documentos materiales.

Meter: polymetric
En la del joven don Manuel Colell
by José Cornelio Díaz

Una flor a tu huesa: no en olvido
sepultado serás, que amistad osa
pulsar el arpa lúgubre, endechosa,
el pecho en honda pena sumergido
De la edad lo mejor, lo más florido
a embotar no bastó segur odiosa,
y del sepulcro so la yerta losa
hanse esperanza y juventud hundido
Del vivir en la alegre primavera
amistad nos unió con dulces nudos,
que amor del bien y de virtud confirma
¿Y rompiéronse ya ¿ ¿La parca fiera
las almas hiere con sus dardos crudos
y la amistad separa? No; la afirma

Meter: iambic
A Flérida
by Clemente Althaus

¿Qué has hecho, ingrata Flérida, qué has hecho?
¡Así a tu amante dejas, y a un anciano
por un vil interés vendes tu mano
a que sólo el amor tiene derecho!
¡Ay! ¡qué vida te aguarda! en mesa, en lecho,
doquier al lado de ese espectro humano,
tu dulce amante extrañarás en vano,
que no se vende con la mano el pecho.
No marmóreo palacio, áurea carraza,
claros diamantes, ni real boato
la pena aliviarán que te destroza:
mas que tal vida y el continuo
                     trato
de tu odiado consorte, en pobre
                     choza
con tu amante vivir te fuera grato

Meter: iambic
Jinochovo přání.
by Boleslav Jablonský

Na té panské stráni
Buk se s bukem svírá;
Krásné outloboké
Děvče modrooké
Bukvice tam sbírá.
Kéžbych já byl ptáčkem
Slaďounkého hlásku!
Přes tu modrou říčku
Letěl bych k lesíčku,
Pěl bych jí svou lásku.
Kéžbych byl květinkou,
Kvetoucí dle říčí!
Vloudil bych se tiše,
Líbou vůni dýše,
V ňádra holubičí.
Kéžbych byl větříkem
S křídly čipernými!
Vanul bych tam čile,
Zahrával bych mile
S vlásky hedvábnými –
S vlásky hedvábnými,
Vínkem vázanými –
A pak zlíbal čílko,
Zlíbal bílé tílko
Ústy horlivými.

Meter: trochaic
- XXXIX - A un suplicio de fuego, ejecutado en un cómplice, de muchos, el menos poderoso
by Trillo y Figueroa

Arde el deliro en las crueles aras
de la necesidad más encendidas
que del fuego, brotando las heridas
tanto dolientes señas cuanto avaras.
Enlazada segur, torcidas varas,
cenizas entre llanto sumergidas
aun el humo descubre, aunque oprimidas
del ciego polvo y las pavesas claras.
Tres veces impacientes rodearon
las llamas el cadáver, apartadas
aun menos del juez que del suplicio.
A muchos con la vista salpicaron,
y no fueron de pocos veneradas;
que habla mucho el silencio de un juicio.

Meter: polymetric
IV. Zahučaly hory, zahučaly lesy...
by František Leubner

Zahučaly hory, zahučaly lesy...
Podzimní se mračna kupí pod nebesy.
Těžké mraky nízké, vlhká mlha šedá,
zvlhlý zrak v ní marně boží slunko hledá.
Na zemi ni kvítka, jen ty hnědé vřesy.
Bylo jsi, nebylo? Jaro moje, kde jsi?
Z mlhovitých cárů ručky po mně zvedá,
lítostí až nad ním srdce pousedá...
Na smrť choré dítě... Jen dát do rakvičky,
do hlav postavit mu hromničné dvě svíčky...
Jaro mé uvadlé, skrej se kdes, mé dítě,
sic ta jeseň chmurná hněvně podkosí tě.
Prchá již,... tvář po mně obrátilo zpola:
smutné oči v důlkách, kol nich stinná kola – –

Meter: trochaic
- CLXXIV -
by Juan de Tassis y Peralta

En pedazos deshecha nave rica
los escollos dejó de esta ribera,
y la que golfos discurrió velera,
ejemplo es grande, admiración no chica.
Quien sirve al mar peligros multiplica,
quien fía de peligros en qué espera;
vuelo que ya animó flexible cera,
cayendo su locura testifica.
Mal regida la luz, costoso es faro
el que pisando la región ardida
pudo precipitar tonante fragua,
cuyo valor en su ruina aún claro,
entre llamas y ondas a alta vida
muerte de fuego dio, sepulcro de agua.

Meter: polymetric
LXXII.
by Gustav Pfleger Moravský

Vyšínský přeblažen teď domů kráčí;
Dnes poznal lásku, její radosti!...
A jak ten hvězdný blankyt, v srdci zračí
Se krásný obraz přeblaženosti,
Tak bohaté, že srdce nevystačí!...
A dnes naň čeká radosť ještě jedna,
Neb zdáli vidí, svoje zraky zvedna,
Vše okna svého dvorce osvětlena.
On zrychlí krok... a noha okřídlená
Jej zrovna v náruč přítelovu šine,
Za chvilku rek se k Jaroslavu vine!

Meter: iambic
Unter des durchl. deutschen Bundes schützenden
 Privilegien.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Wo kann der Dichter froher sein
Und singen so von allerhand,
Von Tugend, Freundschaft, Lieb' und Wein,
Von König, Gott und Vaterland,
Als
Als
Unter des deutschen Bundes schützenden Privilegien?
Wo ist ein Land doch weit und breit,
Das
Das
Ihm Hab' und Gut und Ruhm vermehrt,
Als wir es sehn, o Wunder!
Als wir es sehn jetzunder
Unter des deutschen Bundes schützenden Privilegien?
In Luft und Wasser, Wald und Feld
Ist nirgend freier doch ein Thier,
Auch singt kein Vogel in der Welt
Doch jemals freier noch als wir!
Wie bin ich guter Dinge!
Ich trinke, spring' und singe
Unter des deutschen Bundes schützenden Privilegien.

Meter: iambic
Des Zechers Traum
by Emanuel Geibel

Mit den Freunden bei der mächt'gen Bowle
Hatt' ich tief bis in die Nacht gesessen;
Sieh, da kam im Schlaf ein seltner Traum mir.
An dem Strand des unfruchtbaren Meeres
Irrt' ich von gewalt'gem Durst gepeinigt
Hin und her zur Zeit der Sonnenrüste;
Eine Quelle sucht' ich, einen Brunnen,
Mich zu laben, doch umsonst! Da rief ich
Sehnsuchtsvoll umher mit heisrer Stimme:
O wer schafft zu trinken mir, zu trinken,
Aber nicht zu wenig – ich verschmachte –
O wer schafft zu trinken mir, zu trinken!
Siehe, da geschah ein plötzlich Wunder;
Denn des Meeres ungeheure Tiefe
Ward verwandelt zur kristallnen Schale,
Drum als Kranz des Ufers Wälder lagen.
Klares Wasser sah ich drinnen dampfen
Hell durchsichtig; aber Riff' und Klippen
Waren eitel Süßigkeit und schmolzen
In der heißen Flut; des Abends Strahlen
Schossen als ein goldner Strom herunter
Edlen Geists und färbten bis zum Rande
Nun die Mischung, daß sie zitternd glänzte.
Doch zuletzt als Riesenpomeranze
Sank die Sonn' herab und wogte schwimmend
Auf dem Trank dahin, die Schale krönend.
Und begierig mit den trocknen Lippen
Schlürfend setzt' ich an, und schon berührte
Mir das seltne Naß den Mund – da weckte
Mich der Schlag der Uhr; vom Lager fuhr ich
Durstig auf und mußte herzlich lachen.

Meter: trochaic
[der Lorbeer sprießt!]
by Friederike Kempner

Der Lorbeer sprießt!
Sei mir gegrüßt,
Du liebes Blatt!
Erkoren bist,
Was edel ist
Zu krönen Du!
Der Böse haßt,
Das Laster praßt,
Der Dichter denkt –
Im Traume schenkt,
Im Traume senkt
Dies Blatt sich seinem Haupt!

Meter: iambic
PSANÍ Z POLE.
by Bohumil Mathesius

Zase chceš psaní, má zlatá mami,
na mou čest nevím, co bych psal.
Buď střílí on, neb střílíme sami,
jíme a spíme. – A co dál?
Hoši mí večer zpívají tiše:
„Puklo je srdce, puklo je –“
vypadám dobře, sestár’ jsem trochu,
viděl jsem víc, než zdrávo je.
Nemyslím domů – málokdy pouze,
myšlenka ne to, je to pud.
Toužím jen silně vyspat se dlouze
v posteli čisté, umyt a zut.
Pak – ale tohle nepíše, mami,
voják Ti ani oficír –
chtěl bych dát hlavu do Tvojich dlaní,
dětský v nich najít ztracený mír.
Všecko je hezké na tomhle světě,
těžká však z toho hlava má,
nechtěla bys jí pohoupat trochu,
což abys něco zpívala?
Dost ale psaní! Něco se chystá,
vojáci nespí, mají vztek.
Tak pac a pusu! Buďte tam zdrávi!
Höfer chce něco pro zítřek.

Meter: polymetric
- 717 - Acto III, RODAMONTE De Arauco domado
by Lope de Vega

Dejando el campo de Agramante, vengo
siguiendo a mi enemigo Mandricardo;
como albano león, cual tigre o pardo,
en el sustento apenas me detengo.
En estas esperanzas entretengo
la honra que cobrar tan presto aguardo,
aunque parezca al mundo que me tardo,
viendo el agravio y el valor que tengo.
No debe ser culpado quien no alcanza,
si parece remiso en el castigo,
cuando le huye el enemigo airado;
pero sepa quien culpa mi tardanza,
que sólo con buscar al enemigo
cumple su obligación el agraviado.

Meter: iambic
To Any Reader
by Robert Louis Stevenson

As from the house your mother sees
You playing round the garden trees,
So you may see, if you will look
Through the windows of this book,
Another child, far, far away,
And in another garden, play.
But do not think you can at all,
By knocking on the window, call
That child to hear you. He intent
Is all on his play-business bent.
He does not hear; he will not look,
Nor yet be lured out of this book.
For, long ago, the truth to say,
He has grown up and gone away,
And it is but a child of air
That lingers in the garden there.

Meter: iambic
El sol
by Adelina («Yolanda») Mariño de Riverón

Del Sol , bendigo el luminoso rayo,
que quizá va marcando mi destino
Luz divina, que das al peregrino,
pomas rosas en el fértil mayo.
Quiero tu luz, para alumbrar mi
                     senda
cegada por el oro de la gloria
De tu gloria sin par, que abrió
                  en la Historia
un mundo generoso de leyenda
Quiero envolverme en tu dorado manto,
ofrendarte el lirismo de mi canto,
y en el claro alborear de una mañana
si audaz te acercas a mi tibio nido,
sentir que tu caricia me ha dormido,
al penetrar sutil por mi ventana.

Meter: polymetric
Na Glycerii.
by Josef Košín z Radostova

Tobě míl je mnohem více
muž i nejošklivější
nežli ženská, třebas líce
měla nejspanilejší.

Meter: trochaic
VLASTENCI
by Josef Svatopluk Machar

Tak už jste viděl cara Alexandra?
Docela zblízka. Mocnář k zulíbání.
Když monarchové vjížděli, má žena
kytičku fial hodila mu z okna,
on zachyt, vzhůru hled a salutoval
tak roztomile – žena moje tráví
teď valnou část dne jenom na ulici,
by uviděla cara Alexandra –
a já – já nedivím se. Chválu bohu,
že už je pokoj. Pernou práci dalo
však odstranění toho dobrodruha!
A za to díky caru Alexandru!
Teď možno doufat v stálost klidných časů.
Louis XVIII. po bloudění dlouhém
je v domě otců, a nám jest, jak bylo
as synu ztracenému, když zas přišel
k rodnému prahu. Vždyť ten Napoleon –
to byla Revoluce, vyznejme si,
jen v jiné formě – ale Revoluce.
A slyšel jste, jak duchaplně řekl
princ d’Artois při vjezdu do Paříže?
Když viděl jásající davy všude,
prý usmál se: Ne, nic se nezměnilo,
jen o jednoho Francouze má více
ta stará Paříž – jaká hloubka vtipu!
Nic platno, parvenu se lišit bude
vždy od starého královského rodu:
na taký jemný, takřka voný výrok
byl by se nikdy tyran-voják nezmoh.
Stil staré Francie to, a ten barbar
byl Korsikánem. Dají prý mu Elbu –
už slyšel jste snad? Čím dál od Francie,
tím lépe pro ni. Jen co pravda: ležel
jak upír na ní. Invase ta dnešní
je vinou jeho. On sem přived Prusy,
on Rakušany. A je vinou jeho,
že musíme my, Francouzi, je vítat
co spásu, volnost, základ lepších časů.
Adresu odanosti jste již poslal?
Hned téhož dne, kdy král vjel do Paříže,
svůj hold jsem odevzdal sám v Tuileriích.
Já na vlas též tak. V pořádku je, myslím,
dát průchod čestným hnutím svého srdce.
Kde kdo tak činí. Deště adres prší
v kabinet králův. Radostnějších dešťů
nebylo dosud, tuším, ve Francii.
Car Alexander – V opeře prý bude –
což půjdeme dnes? Půjdeme-li? Jistě.
Vždyť žena by mi připravila peklo.

Meter: iambic
A la muerte de don Lorenzo Sazie
by Quiteria Varas Marín

¿Por qué a la frente joven y lozana
surcan las sombras do aterrante duelo
y lágrimas de acerbo desconsuelo
alumbra un sol de espléndida mañana?
La flor que en la pradera se
                  alza ufana
mustia se inclina y dolorida al suelo,
y hasta de la avecilla es triste el vuelo
porque siente el plañir de una campana
Es que se llora al sabio generoso,
filantrópico y noble en su carrera,
de mente altiva y corazón virtuoso.
Exenta su alma de ambición rastrera,
al pobre siempre socorrió afectuoso,
honro a la ciencia a la virtud austera.

Meter: iambic
IiI.
 An seine Rosilis/ als ihm bey ihr das Hauß
 verdotten ward.
by Christian Weise

Ljebste seele siehst du nicht/
Wie ich mich allhier betrübe/
Weil in unsrer stillen liebe/
Hoffnung/ räth und trost gebricht/
Hörst du nicht die trauer-worte/
Manchesmal von weiten an/
Die ich an dem lieben orte/
Nicht so frey vergiessen kan.
2. Liebstes kind was machst du doch?
Hast du irgend unterdessen/
Meiner allbereit vergessen/
Oder denckst du meiner noch?
Gläubst du wohl in deinem hertzen/
Ob es immer möglich ist/
Daß du noch in meinem schmertzen
Ein betrübtes labsal bist?
3. Freylich denck ich immerdar/
An die liebe zeit zurücke/
Da das wanckelbare glücke/
Mir ein bißgen günstig war/
Da ich heimlich und verschwiegen
Mehr als ein bekannter hieß/
Und mein hertzliches vergnügen/
Alle tage wachsen ließ.
4. Nun ist alles umgewandt/
An den reden und geberden
Und wir arme kinder-werden/
Endlich wieder unbekandt:
Und so fern wir noch zu zeiten/
Hier und da einander sehn/
Muß es doch nur vor den leuten/
Und mit schlechter luft geschehn.
5. Ich erblicke zwar dein hauß/
Doch die thür ist mir verschlossen/
Und es giebet keinen possen/
Denn die liebe lust ist aus/
Und weil in der menschen sachen
Alles nur ein weilgen wehrt/
Muß mein sinn die rechnung machen/
Daß ers nur umbsonst begehrt.
6. Liebstes hertze lebe wohl/
Leb in angenehmen freuden
Weil ich doch mit angst und leiden/
Meine seele speisen soll/
Brauche deiner schönen jugend/
Und versäume keinen tag/
Ich bin froh daß ich die tugend
Nur abwesend ehren mag.
7. Andre mädgen können mich/
Schwerlich zu der liebe zwingen/
Dann ich seh vor allen dingen/
Liebstes hertze nur auff dich:
Werden deine schöne gaben
Mir verriegelt und verpfält/
Will ich doch die ehre haben/
Daß mir nicht der wille fehlt.

Meter: trochaic
LVII  Chtěl bych mít boha, abych proklínal,
by Stanislav Kostka Neumann

Chtěl bych mít boha, abych proklínal,
chtěl bych mít ďábla, abych čaroval,
však mám jen mozek, který zešílel,
a srdce, které pláče.
Chtěl bych mít sílu pro zlou nenávist,
chtěl bych mít pýchu jako vichru svist,
však mám jen lásku, lásku bezradnou,
a žal, jenž v prázdnu kvílí.

Meter: iambic
MYSTIKA.
by Karel Dostál-Lutinov

Věčný! Ukaž mi Svoji tvář,
zářící velebou!
Stojím před tebou.
Jen sejmi s očí šlář.
Pane, který?
Shoď s očí roušku omámení.
Alkohol, Nikotin, Coffein –
jak mraky leží mezi mnou a tebou.
Pane! Mrak ten jsem shodila –
však ještě mlhy mezi námi!
Jsi ještě KRVÍ svého těla opilá.
Ta ještě šumí kolem tebe v bujném varu
jak nad tonoucím vlny vodopádu,
že nerozeznáš mojich tvarů.
Už, Pane, postem krev jsem zkrotila
a bděním přehlušila její var a žár.
Však ještě Tebe nevidím.
Vzpomínky mladých let mou hlavou víří,
všech tvorů obrazy se duchem kmitají,
nesčetné zvuky starých písní,
ba i to modré nebe, i ty hvězdy panenské,
jež tančí před Tebou,
jsou stěnou mezi Tebou, mnou.
Umlč ty hlasy tvorstva vůkol mne,
ať Tebe slyším!
Nuž tedy spouštím oponu,
jen oka mžik,
neb pohled delší by tě zavraždil,
jak pojistka se ztaví proudem silnějším.
Pane vidím! Ty Vše Jsi a já – nic.
Věčnosti mrazný éther fičí kolem mne.
Pres světy, prostory a časy letím v dál.
Ó, jak Jsi STRAŠNÝ!
Oponu spouštím!
Jen cíp jsi zřela mého pláště.
Ty musíš ještě věky růst a sílit,
než budeš silná dost mne znát a milovať.
Dub musí dlouhá léta zrát,
než krásu vichrů pochopí.
Mystika není opojení smyslů ani snů.
Jest VYSTŘÍZLIVĚNÍM z opilství těla
a z malých lidských předsudkův a měřítek.
Pomalu cítím růsti svoje křídla.

Meter: iambic
Muerte de Gesler
by Gabriel de la Concepción (Plácido) Valdés

Sobre un monte de nieve transparente,
en el arco la diestra reclinada,
por un disco de fuego coronada
muestra Guillermo Tell la heroica frente
Yace en la playa el déspota insolente
con férrea vira al corazón clavada,
despidiendo al infierno acelerada
el alma negra en forma de serpiente
El calor le abandona, sus sangrientos
miembros bota la tierra al océano
tórnanle a echar las ondas y los vientos,
no encuentra humanidad el inhumano
Y hasta los insensibles elementos
lanzan de sí los restos del tirano.

Meter: polymetric
- V - Prosigue el mismo asunto, y determina que prevalezca la razón contra el gusto
by Juana Ines de La Cruz

Al que ingrato me deja busco amante;
al que amante me sigue dejo ingrata;
constante adoro a quien mi amor maltrata,
maltrato a quien mi amor busca constante.
Al que trato de amor hallo diamante
y soy diamante al que de amor me trata,
triunfante quiero ver al que me mata
y mato al que me quiere ver triunfante.
Si a éste pago, padece mi deseo;
si ruego a aquel, mi pundonor enojo;
de entre ambos modos infeliz me veo.
Pero yo por mejor partido escojo
de quien no quiero ser violento empleo
que de quien no me quiere vil despojo.

Meter: polymetric
- XXI - Al temor de la fortuna favorable
by Luis Carrilloy Sotomayor

Alto estoy, tanto que me niega el velo
pardo el suelo a mis ojos, por airado,
en mirar que por nubes le he trocado,
o porque niega, en fin, humano cielo.
Águila en vista fui, águila en vuelo,
mas como ajena salas he volado,
temo me falten: miro que han parado
en ejemplos, mis émulos, del suelo.
Desprecio, altivos, dieron a su suerte,
al tiempo, a la fortuna: si han caído,
sus manos dieron puerta al mal suyo.
Conozco mi verdad, merezco acierte.
¡Desdicha, si me humillas, habrá sido,
no por mi mal o culpa: por ser tuyo!

Meter: polymetric
La despedida
by Leandro Fernández de Moratín

Nací de honesta madre: diome el Cielo
fácil ingenio en gracias, afluente:
dirigir supo el ánimo inocente
a la virtud, el paternal desvelo.
Con sabido estudio, infatigable anhelo,
pude adquirir coronas a mi frente:
la corva escena resonó en frecuente
aplauso, alzando de mi nombre el vuelo
Dócil, veraz: de muchos ofendido,
de ninguno ofensor, las Musas bellas
mi pasión fueron, el honor mi guía
Pero si así las leyes atropellas,
si para ti los méritos han sido
culpas; adiós, ingrata patria mía

Meter: iambic
XXXV.
by Karel Babánek

Když zatím k večeru se den už nachýlí,
a v polích požato je zralé obilí,
když ze vsi ozve se večerní klekání,
já ptám se v červánků nachovém zaplání:
Co z všeho zbylo mi?Jak s šerem noc když splývá,
noc tmavá, bezhvězdná – co v posled ještě zbývá,
kraj pustý, zimní je, sníh svítí chladně bílý
a holých ve větvích mrazivý vítr kvílí.

Meter: polymetric
- VII - Pidiendo perdón a Dios
by Lope de Zarate

Soy quien más vuestra sangre a derramado,
de los que os maltrataron el más fiero,
de todos el mayor si no el primero
el que más en la cruz os ha clavado;
soy el que alienta a todo desdichado
por más torpe, sacrílego y grosero;
el lobo más atroz con el cordero
de su holocausto mal aprovechado;
esto soy, más constante en mi esperanza,
y no sin prendas de que sois piadoso
con vergüenza animosa piedad pido;
si el suspiro menor de vos la alcanza
póstrome si culpado, pesaroso,
¡acogedme por flaco o por rendido!

Meter: polymetric
Die Zauberin im Walde.
by Joseph von Eichendorff

„und von ihrem Hals behende
Thät sie Iösen eine Kette,
Reicht' mit ihren weißen Händen
Mir die allerschönste Perle.“

Meter: trochaic
- CXXI - A la trágica e infausta muerte del Gran Pompeyo
by Joseph de Litala y Castelvi

Que haces traidor, así la fe profanas,
que al hospedaje debes, y al seguro
de la maldad, indefectible muro,
en historias sagradas, y profanas.
Ah infelice Pompeyo, las tercianas,
de Campania te hicieran (hado duro)
más gloriosa la muerte, y no el perjuro
cuchillo, que cortó pompas ufanas.
O muerte, en la Pharfalia no le viste,
haciendo frente César vencedora
por la patria, que el caso lloró triste.
Cómo di le guardaste para ahora,
y acerbo fina tantas glorias diste,
quitando al mundo lo que Roma adora.

Meter: polymetric
29.
by Friedrich Rückert

Das kränkt dich nicht sosehr, was Leides dir geschehn,
Als daß du mußt erfüllt den Wunsch des Feindes sehn.

Meter: iambic
Ó, líp by bylo jak ten pastýř žít,
by Tereza Dubrovská

Ó, líp by bylo jak ten pastýř žít,
jenž na těch horách hlídá svoje stáda
a raduje se prostě. Odumřít
jak smrk, jenž bleskem zraněn, k zemi padá.
A líp by bylo nepromarnit cit,
a nerozdat svou duši, která mladá
se naučila věřit, než ji chyt'
jak ptáka ostříž, ťala lidská zrada.
Tam v samotě té, sama, ve skalách
by hvězdám byla blíž a Bohu blízka,
zem ležela by dole v němých tmách.
Hlas nedolét' by vzhůru, šumot měst,
jen echo v svatém tichu nad skaliska
by vzneslo se a ztichlo v záři hvězd.

Meter: iambic
1.
by Joseph von Eichendorff

Liebe, wunderschönes Leben,
Willst du wieder mich verführen,
Soll ich wieder Abschied geben
Fleißig ruhigem Studieren?
Offen stehen Fenster, Türen,
Draußen Frühlingsboten schweben,
Lerchen schwirrend sich erheben,
Echo will im Wald sich rühren.
Wohl, da hilft kein Widerstreben,
Tief im Herzen muß ich's spüren:
Liebe, wunderschönes Leben,
Wieder wirst du mich verführen!

Meter: trochaic
Dorinde  will nicht Mutter werden.
by Johann Georg Gressel

Dorinde sehnst du dich nicht auch nach einen Mann/
Der dir die lange Zeit mit Lust vertreiben kan?
Ha! sprichst du hier zu Ja/ wart nur/ ich will dich fangen/
Weil selten Mann und Weib ein ander Absehn hat/
Als warum
So sehnst du dich darnach/ was du nicht wilt verlangen.

Meter: iambic