PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- LVIII - En aplauso del soneto del Señor Infante
by Luis de Ulloa y Pereira

Rompa en hora feliz la voz amante,
que en el grave silencio se aprisiona,
y muestre en otro César Elicona,
que convienen lo Augusto, y lo Elegante.
Ínclito Carlos, que si ya el semblante
te acusa de la rígida Belona,
lides tiene Minerva, en que corona
con un mismo laurel, sabio, y triunfante.
Permíteme de Apolo las campañas,
mientras Marte previene otras victorias,
y baja de las Bélgicas montañas.
Cada rebelde a tributar dos glorias,
una a tu espada para las hazañas,
otra a tu pluma para las memorias.

Meter: polymetric
Po létech.
by Augustin Eugen Mužík

Ta lávka, kde si mezi nás,
jak duše naše zahlédla,
vždy čistá Láska usedla,
mne starým kouzlem vábí zas.
My mnohý vyplakali stesk,
a v slzách našli úlevu,
nad námi ptáci ve zpěvu,
a slunce hořel čarolesk.
I jak jsme srdcem, duší blíž
se vinuli jak list a květ,
ten koutek přál nám vždycky svět,
a víc jsme nežádali již.
Však žel! Té čisté prostřed nás
čas vrazil oštěp v útlou plec,
než věděl jsem, že jednou přec
těch bolů překročíme hráz.
Svou každý cestou jdeme dál...
Dnes v sadě na lávce jsem zřel,
jak Lásky stín tam krvácel,
a Času stín se děsně smál.

Meter: iambic
ZAHRADA GETHSEMANSKÁ.
by Josef Svatopluk Machar

Jdou týdny klidně – náhle přijde chvíle,
kdy ticho pouště rozloží se duší.
Nad žlutou plání visí nebe bílé
a němé horko vlaje prázdnou duší.
A není stínu v celém kraji suchém
a všecko je tak bezútěšně holé –
sup holohlavý letí dusným vzduchem
a zírá ostražitě po mrtvole.
Už všecko kleslo na pochodu marném,
nenávist, touhy, síle, vůle, přání.
A písek žhne, a žlutavým tím parnem
chtít probíjet se – není chuti ani.
Je do minula všecko vypáleno,
boj za něco, več neměls vlastně víry –
čas stojí – nebe v bělo rozžhaveno –
a žlutým hrobem zeje prostor šírý.

Meter: iambic
1L: Bewundert nur die feingeschnitzten Götzen,
by August Wilhelm Schlegel

Bewundert nur die feingeschnitzten Götzen,
Und laßt als Meister, Führer, Freund uns Goethen:
Euch wird nach seines Geistes Morgenröthen
Apollos goldner Tag nicht mit ergötzen.
Der lockt kein frisches Grün aus dürren Klötzen,
Man haut sie um, wo Feurung ist vonnöthen.
Einst wird die Nachwelt all die Unpoeten
Korrekt versteinert sehn zu ganzen Flötzen.
Die Goethen nicht erkennen, sind nur Gothen,
Die Blöden blendet jede neue Blüthe,
Und, Todte selbst, begraben sie die Todten.
Uns sandte, Goethe, dich der Götter Güte,
Befreundet mit der Welt durch solchen Boten,
Göttlich von Namen, Blick, Gestalt, Gemüte.

Meter: iambic
XVII. PANU JULIU AL. KORÁBOVI, posluchači práv v Praze.
by Beneš Metod Kulda

Na korábě, jak nám písmo hlásá,
byla lidem s Noemem jen spása:
Hospodin mu vzácnou milost dal,
že se lidstvu druhým otcem stal.
Jenom na Petrově pevné lodi
z bouře zhoubné lid se vysvobodí;
mimo Krista, věda chytrých hlav
neoblaží v pravdě žádný stav.
Věda věd, ta pravá Božská věda,
beztrestně se ignorovat nedá;
zákon snadno bráván bývá v plen,
pokud není v Bohu zakotven.
Národů všech dějepravné proudy
svorné o tom vydávají soudy,
svědčí tomu i náš nový věk,
nevěrecká vřava, děsný jek.
Slaven budiž zbožný přítel práva,
on se lidem dobrodincem stává;
čím je Bohu věrný soudce nám,
toho skvěle zakusil jsem sám.
Katolickým pěvcům dáváš ruku
za běsného doby naší hluku;
před Bohem i lidmi Tobě čest
zasloužená pojištěna jest.
Nadšeně pěj národu a Bohu,
nedbej na křik planý, na mátohu;
chrabře v řadách katolíků stůj,
Církvi, vlasti, zpěv Svůj zasvěcuj.

Meter: trochaic
Smutnější vítr v smutnější les vál
by Viktor Dyk

Smutnější vítr v smutnější les vál
a větve zvolna k zemi ohýbal.
Do energie únavy stín pad’,
do cnosti mojí vášeň počla plát
a bázeň v pýchy krásně vysněné.
– Nikoho nemám, ani sebe ne!
Jak vidím smrti líný ve vše vpád,
chtěl něco říc’ bych, něco pošeptat.
Leží to na mně jako těžký sen,
tváře zřím, rysy, myslím, řada jmen...
Bůh ví, tak trpce se to vzpomene.
– Nikoho nemám, ani sebe ne!
I z nitra svého slyším cizí hlas
a na polích mi vyrost’ cizí klas.
Přemýšlím, dumám, vše je zakleto!
Čmeláku, myslil’s trochu za léto?!
Spojence hledal’s, druhy, spřízněné?!
– Nikoho nemám, ani sebe ne!

Meter: iambic
Der Berg und der Poet
by Friedrich von Hagedorn

Ihr Götter, rettet! Menschen, flieht!
Ein schwangrer Berg beginnt zu kreisen,
Und wird jetzt, eh' man sich's versieht,
Mit Sand und Schollen um sich schmeißen.
Er brüllt, er kracht, und Thal und Feld
Sind durch gerechte Furcht entstellt.
Was kann dem nahen Unfall wehren?
Es wird ein Wunderwerk geschehn:
Er muß mit Städten trächtig stehn,
Und bald ein neues Rom gebären.
Suffenus schwitzt und lärmt und schäumt,
Nichts kann den hohen Eifer zähmen;
Er stampft, er knirscht; warum? er reimt,
Und will jetzt den Homer beschämen.
So setzt sich Pythons Priesterin
Halb rasend auf den Dreifuß hin,
Und spürt in Hirn und Busen Wehen.
Was ist der stolzen Feder Frucht?
Was wirkt des Dichters Wirbelsucht?
Zum mindsten, glaub' ich, Odysseen!
Allein, gebt Acht, was kömmt heraus?
Hier ein Sonnet, dort eine Maus.

Meter: iambic
- CVII -
by Fcode Borja

Tantas veces se burla de mi pena
la hermosa Filis por mayor tormento,
que no puede rendido el sufrimiento,
arrastrar de mis hierros la cadena.
Nueva desdicha por su mal ordena,
falta al vivir su antiguo fundamento,
y es su defensa sólo el pensamiento;
que aun en esto la trata como ajena.
Mirad bien la desdicha de mi suerte;
pues sólo un mal la tiene defendida,
cuando del bien ningún remedio aguarda.
Imposible es librarme de la muerte,
pues cuando un fuego defendió la vida,
es porque quiere, que entre muchos arda.

Meter: polymetric
NA BOJIŠTI.
by Josef Václav Sládek

NA velkém bojišti,
na poli žití,
co na tom, jedových šípů kde zasviští,
o krůpěj krve už víc-li kde vyprýští! –
to musí býti.
Až v noci pomezí
v boji stůj za dne; –
než soumrak nastane, blažen kdo zvítězí,
blažen, kdo nespoután zoufalství řetězy,
bez hlesu padne.

Meter: dactylic
Noc. (I.)
by Jaroslav Vrchlický

Noc, tmavý vějíř, uklání se k zemi,
za proužky jeho očí svit se tají,
to ztemnělými stromů haluzemi
tak hvězdy prokmitají.
S vějířem hra to do rána je stálá,
tu zvedá se, pak uklání zas tiše,
a každým tempem v duši, bouř kde sálá,
mír, poklid, láska dýše!
Ó noci, nekonečná, velká básni!
Motýle zbloudilý nad věčna strží!
Ó vějíři s mlh perleťovou třásní,
kdo as tě v ruce drží?

Meter: iambic
Doge von Venedig
by August von Platen

Nichts als Bürger, sobald ich verließ die Lagune, Senator
War ich im greisen Senat, König im festlichen Pomp.

Meter: polymetric
Miniatura
by Gaspar Núñez de Arce

Pronto a partir, temiendo que la
                     aurora
a sus contrarios delatarle pueda,
de pie en la escalera de torcida seda,
suspira el joven con pesar: «¡Ya es hora!»
Y envuelta en la hojarasca trepadora
que por los hierros del balcón se enreda,
con voz, la dama, entrecortada
                  y queda
retiene al dulce bien que la enamora
Tan solo el canto, precursor del día,
de la impaciente alondra,
                  quebrar pudo
del furtivo coloquio el embeleso
«¡Ya va el alba a llegar; vete, alma mía!»,
ella gimió, y en el silencio mudo
de la vencida noche, estalla un beso

Meter: iambic
5. An die Wunden des Herrn
by Paul Fleming

Ihr Zuflucht meiner Angst, ihr aufgetanen Ritze,
darin ich sicher bin, wenn der erzürnte Gott
um meine Sünde schilt, woraus ich Furcht und Not,
die aus dem Tod entsteht, recht bieten kan die Spitze,
wie selig bin ich doch, wenn ich Erlöster sitze
in eurer Hölen Schoß, in welcher Himmelbrot
für meine Seele wächst und fleußt so weiß und rot
der süße Lebensquell, aus dem ich mich bespritze.
Schließt eure Kammern auf, ihr Friedenshäuser ihr,
laßt euer Bürgerrecht auch widerfahren mir.
Ihr sollt mein Vaterland und stete Wohnstat heißen.
Wie selig werd' ich denn, wie überselig sein,
wenn, wie ihr seid mein Haus, so sein wolt auch mein Schrein,
aus dem mich auch die Hand der Höllen nicht wird reißen!

Meter: iambic
- XCIII -
by Gutierre de Cetina

Pues dio fin de Fetonte su osadía,
siendo vana gloria el interese,
y no dejó soberbia que emprendiese
a Júpiter echar de do vivía,
no os debe de espantar mi fantasía,
señora, pues Amor quiso que fuese
el más subido ejemplo que se oyese
que un corazón humano emprendería.
Y así se va ordenando nueva pena
que a todas las pasadas dará olvido
que bien sé yo que no me iré alabando.
Consuélame ser vos la que lo ordena;
licencia de quejarme no la pido,
y arríscaseme el alma suspirando.

Meter: iambic
- XXXIX - En alabanza de doña Ana Egas que escribió de Felipe
by Lope de Zarate

Cipreses, cedros, mármoles, metales
a las más sabias manos remitidos,
bien que dejen los ojos advertidos,
padecerán la suerte de mortales.
Los títulos, y dones celestiales,
el informar del tiempo a los oídos,
el pasar la región de los sentidos,
sustituyendo el cielo a los anales.
Bien que corone por su mano al justo,
a Anarda se remite, y de su plectro
la gloria de Felipe el santo fía.
Por ella es más que por imperio Augusto
pues muestra con la pluma, que su cetro
de reyes ley de súbditos es guía.

Meter: iambic
Ein Gemählde.
by Johann Peter Uz

Sieh! welche Schilderey!
Beblühmt kein wahrer May,
Jm Schoose der Natur,
O Phyllis! diese Flur?
Ein dick Gebüsch umkränzt
Die Quelle, die hier glänzt:
Am grünen Ufer hin
Schläft eine Schäferinn.
Sie liegt, nur leicht bedeckt,
In Bluhmen hingestreckt.
Mit ihren Locken spielt
Ein Zephyr, der sie kühlt;
Und ihre weisse Brust,
Schon reif zu schlauer Lust,
Verräth sich unterm Flohr,
Und wallt im Schlaf empor.
Sieh diesen Schäfer hier,
Der, unbewegt, nach ihr
Mit weiten Augen sieht:
Wie seine Wange glüht!
Sein Leib hangt ungeschickt,
Auf einen Stab gebückt,
In plumper Stellung hin
Zur holden Schläferinn.
Der Wilde fühlt ein Herz!
Hat ihn der Liebe Scherz,
Als Zeugen ihrer Macht,
Zur Schönen hergebracht?
Er hat schon mehr Verstand;
Und wird ganz umgewandt
Zu seinen Schafen gehn,
Nachdem er sie gesehn.

Meter: iambic
Soneto
by Tomás de Iriarte

Cierto galán a quien París aclama,
petimetre del gusto más extraño,
que cuarenta vestidos muda al año
y el oro y plata sin temor derrama,
celebrando los días de su dama,
unas hebillas estrenó de estaño,
sólo para probar con este engaño
lo seguro que estaba de su fama
«¡Bella plata! ¡Qué brillo tan hermoso!»,
dijo la dama, «¡viva el gusto y
                     numen
del petimetre en todo primoroso!»
Y ahora digo yo: «Llene un volumen
de disparates un autor famoso
y si no le alabaren, que me emplumen »

Meter: polymetric
Nemoc země.
by Augustin Eugen Mužík

Ta láva, popel, žhoucí déšť a síra,
jež chrlí země v lazur, zkvetlé nivy,
ty plyny dusné, výdech jedu divý,
jímž bídný horník v hloubi země zmírá,
I tvrdý lišej, jímž se uzavírá
to plodné lůno země, pramen živý,
ta neplodnost, jež zhrdá práce divy
a pluhu rolníka se drze vzpírá,
Toť nemoc jest, jíž země časem stůně.
Co spolykala lidské krve svěží
a slz a potu v bezedné své tůně!
V tvář slunci žena nemocná ta leží,
a stenajíc v své břicho neduživé
tu krev, pot, slzy hltá jako dříve.

Meter: iambic
Caput XXIII.
by Heinrich Heine

Der Rheinwein stimmt mich immer weich,
Und löst jedwedes Zerwürfniß
In meiner Brust, entzündet darinn
Der Menschenliebe Bedürfniß.
Es treibt mich aus dem Zimmer hinaus,
Ich muß in den Straßen schlendern;
Die Seele sucht eine Seele und späh’t
Nach zärtlich weißen Gewändern.
In solchen Momenten zerfließe ich fast
Vor Wehmuth und vor Sehnen;
Die Katzen scheinen mir alle grau,
Die Weiber alle Helenen. – – –
Und als ich auf die Drehbahn kam,
Da sah ich im Mondenschimmer
Ein hehres Weib, ein wunderbar
Hochbusiges Frauenzimmer.

Meter: iambic
Dreihundertmal
by Theodor Fontane

Dreihundertmal hab' ich gedacht:
Heute hast du's gut gemacht,
Dreihundertmal durchfuhr mich das Hoffen:
Heute hast du ins Schwarze getroffen,
Und dreihundertmal vernahm ich den Schrei
Des Scheibenwärters: »Es ging vorbei.«
Schmerzlich war mir's dreihundertmal –
Heute ist es mir egal.

Meter: polymetric
Errata.
by Nicolaus Ludwig von Zinzendorf

Dieser deiner Dirne
Zunge, Hertz und Stirne.

Meter: trochaic
LXXXI. TAK, REPUBLIKO
by Josef Svatopluk Machar

Tak republiko volila jsi.
Jak vidět, z hlasitého pění
jest u všech stran a u všech lidí
z výsledků velké spokojení.
Ty budeš mít teď svatý pokoj
z něhož tě nikdo nevyruší;
když časem zaslechneš své jmeno,
nech klidně jít je mimo uši.
I slyšíš–li „zdar republiky“ –
ať nezbláhoví snad tvé nitro,
toť jak když potkají se lidé
a řeknou sobě dobré jitro.
Nejlépe bylo by tak usnout.
Hle, mohou zdát se pěkní snové
a prospat dá se řada roků –
než budou zase volby nové.

Meter: iambic
Venedig
by Klabund

Im Norden
Frieren die Götter.
Hier
Strahlt jeder Gauner: ein heisser Gott.
Seines Tempels Stufen
Steigen aus dem Canale grande.
Er opfert
Sein südliches Herz sich selbst.
Die Sbirren schleichen
Zur Dämmerung.
Am Himmel segelt
Eine Gondel.
Die Adria
Brandet an meine Brust.
Der Markusplatz
Tönt wie eine Harfe.
An vergitterten Fenstern,
An freigelassenen Menschen vorbei:
Auf einer weissen Piazza
Entfaltet sich wie eine rote Mantille dein Lächeln.
Ists Tag? So ist die Sonne,
Ists Nacht? So ist der Mond
Am Herzen
Aufgegangen.

Meter: iambic
CXXVI Mým bohem byla smrt a nyní ty jsi jím.
by František Zavřel

Mým bohem byla smrt a nyní ty jsi jím.
Smrti jsem připíjel, teď tobě připíjím,
výboj a slunce, útok, síla je v tom přípitku,
jenž bohy z jejich klidu vyruší.
Duše lpí na hmotě a hmota na duši.
V nejtragičtějším zážitku
smrti jsem připíjel a nyní – Venuši!

Meter: iambic
MOTIV HISTORICKÝ
by Viktor Dyk

Nad faktem brutálním bídy lidské
horší se dušičky estetické.
Ušlechtilejší deptány city
s plebejskou příchutí vulgarity
neurvalostmi tolika let.
Měli jsme mystiku, jak vůbec ví se,
měli jsme bledého Novalise.
Měli jsme velduchy, hledící s výší,
jak nízcí přece ti, kdož pro den píší,
ti neurvalci tolika let.
Nahoře, v oblacích, kde slunce kvete,
díval se nedojat Olympan Goethe.
Proto se esteti Goethovi koří,
proto jej citují professoři,
ne neurvalce tolika let.
Měli jsme svoje Schlegly a Tiecky,
měli jsme modrý květ romantiky.
Plebejský cynism nízkostem hoví,
Německo vydráždil sprostými slovy,
neurvalostmi tolika let.
Grimassu na tváři, protivnou masku
lhal záští chvílemi, časem lhal lásku.
Plebejský cynism řád všechen zvrátí –
na štěstí jsou tu aristokrati,
aristokrati tolika let.
Tajný ten závistník – pravím to v bolu –
ubíjel Platena i švábskou školu.
Z těch, kteří se vším si frivolně hrají,
estetickému se posmívat čaji,
ten neurvalec tolika let!
Bil se a bouřil za reálné věci –
toť žabí perspektiva přeci!
Sen jiný, bizzarní v duši kdes rost’ mi,
nad staletími, nad věčnostmi,
nad neurvalci tolika let.
Bůh trestá, bohudík; třebať je díků!
Nechte nám, pro boha, estetiku!
Knížátka chrápou, Německo stichá,
rohožka hrobkou je, vysýchá mícha
neurvalci tolika let –

Meter: dactylic
Dělníci na vinici.
by Václav Štulc

Člověk hospodář kdys vyšel za dennice
Dělníky najímat k sobě do vinice.
Našed dělníky, o peníz a mzdu denní
Umluvil se, a je bez prodlení
Poslal všecky na vinici svoji.
A když vyšel pozděj při hodině třetí,
Uzřev jiné dělníky tu, ani stojí,
Vece k nim: „Aj, nesluší vám zaháleti,
Nuže, i vy jděte na vinici moji;
A za mzdu vám,
Což spravedlivého bude, dám!“
I šli dělníci dle páně slova.
Hospodář pak na to vyšel znova
Při hodině šesté, při deváté,
A též dělníky, do díla nenajaté,
Najal si a poslal na vinici svoji.
Posléze když jedenáctá docházela,
Vyšed, lidi našel, ani darmo stojí.
I promluvil k ním tato slova vřelá:
„Co se hříchu nebojíte,
Že den celý zaháleti smíte?“
„Ach, stojíme tu, ač nám toho žal,“
Řkou mu krotkou řečí
Ubozí ti zahaleči: –
„Že nás dosud nikdo nenajal.“
„Nuže,“ hospodář dí, „dělati-li chcete,
I vy na vinici moji rychle jděte,
A já za mzdu vám,
Což spravedlivého bude, dám.“
U večer pak pán šafáři vece sám:
„Dělníky vše zavolej,
Mzdu jim náležitou dej,
Počna při posledních
Po penízi vyplať až do předních!“
A tak přišli sobě pro výplatu
Nejprv ti, kdož byli v pilném chvatu
Jenom od hodiny jedenácté pracovali;–
A ti každý po penízi vzali.
Posléz přišli první, doufajíce,
Ze štědrých že rukou vezmou více.
Ale i ti přední
Nevzali leč po poníží jak poslední.
A když byli mzdu svou umluvenou vzali,
Proti hospodáři reptati se jali:
„Aj poslední tito přišli před večerem,
I ač hodinu jen jednu pracovali,
Předce za mzdu právě tolik nyní vzali,
Co my z rukou správce tvého bérem.
A žes nařídil to sám:
Rovné učinil’s je nám,
Kteřížto jsme po den celý
Nesouc břímě práce, horkem utrpěli!“
Hospodář to slyše,
Vece jednomu z nich důstojně a tiše:
„Příteli! však nečiním já křivdy tobě.
Vzpomeniž pak sobě,
Zdali na den z peníze jsi se mnou nesmluvil?
Či chceš, abych tobě kvůli méně dobrý byl?
Což jest tvého, vezmi sobě,
A jdi, kam se zdá ti!
Já pak chci též poslednímu dáti
Tolik jako tobě. –
Aneb zdali činit nesluší mi,
Jak chci vládnouť s věcmi svými?
Či zášť má býť v oku tvém,
Já že dobrý jsem? –
Nuže, jdi a věda již, co u mne platí:
Uč se lépe – milovati!“
A prvními takto poslední se stanou,
Jichžto srdce čistá láskou planou,
A posledními zas první budou,
Zůstavivše duši v lásce chudou;
Nebo povolaných jestiť mnoho:
Vyvolených – málo z množství toho! –

Meter: trochaic
De Doña Beatriz de Silva
by Tirso de Molina

¡Oh premio rico, que a perder provoca
el seso del dichoso que te alcanza!
Pues si enloquece una desconfianza,
también el gozo vuelve un alma loca.
Ya la sentencia mi temor revoca,
pues a pesar de celos y mudanza,
Beatriz (por sustentar vos mi esperanza),
os lo habéis hoy quitado de la boca.
Haga flecha de vos el rapaz ciego;
báculo sed, en que mi dicha estribe,
vara en mis celos, id a reducillos.
Leña de amor con que atizáis mi fuego,
puntal de su edificio, que amor vive
(como es rapaz) en casas de palillos.

Meter: polymetric
Z wölfftes  B uch.
by Franz Christoph von Scheyb

„auf! auf dann! eilen wir! beschliessen wir die Frag!
„dieweil für uns die Welt nichts edlers finden mag.
„wir werden dieses
„und es durch uns, und uns durch dessen Macht beschüzen.

Meter: iambic
MODLA
by Tereza Dubrovská

Jak na oltáři modla plná zlata
v mé duši seděl Jsi jak na tom trůně,
a písní mých Tě oblétaly vůně
jak z kaditelnic myrrha rozehřatá.
Má víra v Tebe silná byla, svatá,
v mém oku zhlížel Jsi se na dně tůně,
jak paprsk slunce na té bledé luně
se na mé tváři zář Tvá skvěla zlatá.
Já zbožňovala Tebe. Zlatá modla
jen byla to, ne Bůh! Když zášť mne bodla
a zmije mne tu uštkla jedovatá,
jen prázdná modla zbyla na podstavci.
A mně je teď jak zbloudilému plavci –
loď jeho sudba potopila klatá.

Meter: iambic
facit
by Stanislav Kostka Neumann

ubohá věda – zamkla plot svých luhů,
by prodávala vzácné koření,
bohatí brali jen, co šlo jim k duhu,
a těm, kdož slovo v skutek promění,
chudým jen pachuť surogátů zbyla –
až zákonem rub vědy učinila
bublina bahna.
ubohé umění – jak do jeskyně
až na dno pověr sestoupilo v snách,
znalecký cech se topil v těžkém víně
a pracující lidé v patokách,
básníkům skutečnost se ošklivila,
až ve skutečnosti je utopila
bublina bahna.
ubohá pravda – jako náměsíční
bloudila po římsách, ne po lidech,
a na ulicích pravdy poloviční
dělaly špalír lži, jež dula v plech.
tak pravda psancem, lež se pánem stala,
a milionům zločin nakázala
bublina bahna.

Meter: iambic
Blud umělcův.
by Jaroslav Vrchlický

Bard, slepec, kdysi na pobřeží moře
pěl dlouho v dumě, že kol tmí se davy,
však brzy ukončil svůj paian slávy,
když poznal blud svůj a své věčné hoře.
Ó něho symbolu, kdy v lesku zoře
František rybám kázal neb kol hlavy
když ptáky zaslech’ letět do dálavy,
zvěst lásky za nimi slal, láskou hoře.
Moderní básník hůř je na tom ještě.
Prvního nemá hrdost, aby ztichnul,
druhého nemá lásku, jež se šálí.
Chce potlesk, souhlas a chce laurů deště,
sláb, aby hrdou resignací vzdychnul
neb trud svůj láskou v triumf změnil stálý.

Meter: iambic
KRVAVÉ RŮŽE. (VII.)
by Václav Šolc

Růžové líčko – dítě na sirobě,
na zlatě, žalu i na lidské pýše,
zardělé poupě, matka dávno v hrobě,
čí ret tu záři ve tvé líčko dýše?
„Jen ostrý za dne dech a hněvy pána,
za noci tvrdé lůžka kamení,
vždyť růměncem se vždycky věnčí rána
a růže trnové má znamení.“
Skanula slza po uvadlé tváři
v bolestném padši v ňadro zachvitu,
papršlek kmitu nebes na oltáři
a růže vzplály slze ve třpytu.
Co růží skryto v studánce té žalu,
kdož srdcem jal by jejich věnců vděk –
jen méně kamení – jen méně kalu
a jediný jen lásky papršlek.

Meter: iambic
Safo – I
by Ricardo del Monte

¡No más, no más! Por la
                     inocencia mía
que yo inmolé, Paón, a tu hermosura;
por ese filtro de letal dulzura
que bebo en tus miradas todavía;
por el raudal de intensa poesía
con que ensalcé mi amor y mi ventura,
amor que aun arde en llamarada impura,
ventura muerta como flor de un día;
y por aquellos ósculos de
                        fuego
que en la embriaguez de
                     impúdicas delicias
dejaban en mi piel marcas sangrientas,
que pongas fin a mi furor te ruego;
y hasta el cielo me lleven tus caricias,
o al Averno mis celos y mi afrenta!

Meter: iambic
Tannebaum
by Ludwig Achim von Arnim

O Tannebaum, o Tannebaum!
Du bist ein edles Reis!
Du grünest in dem Winter,
Als wie zur Sommerszeit!
Warum sollt ich nit grünen,
Da ich noch grünen kann?
Ich hab kein Vater, kein Mutter,
Der mich versorgen kann.

Meter: iambic
X. Sonet ke chvále ryb, vína a starých božstev.
by Antonín Klášterský

Tvé požehnány buďtež, moře, dary!
Té spousty ryb, jež chytil do své sítě
a v bárce veze domů na úsvitě
Markovac, rybář zkušený a starý!
Sardelí, makrel kupa nepřehledná,
svatého Petra rybky – podle báje
sled palce na sobě, a vše se třpytí, hraje,
jak samé stříbro byl by vytáh’ ze dna.
A za tvůj dar též tobě dík, ó, země,
ač suchá jsi a holá, kamenitá,
jak rév tvých hrozen již se modrá temně!
Vše bohů dar je – vzhlédni sem či onam,
a já, ať rubín nebo zlato kmitá
mi v číši, stále úlitby jim konám.

Meter: iambic
Srdce mé zmateně buchá,
by Josef Holý

Srdce mé zmateně buchá,
ideje spějí;
v dobro a lidstvo jen kopřiva hluchá
po naději
zbyla a kytička pomněnek suchá.
Svobody radostná tucha
země mé dávno kdys žila,
v srdci mém po ní jen zbyla
kytička pomněnek suchá.
Života, mládí zvuk ucha
mého jen tknul se tence:
kytička pomněnek suchá!
Srdce mé zmateně buchá!
po Božence
zbyla jen kytička pomněnek suchá!

Meter: dactylic
Die Schweigende
by Kurt Tucholsky

Erst haben wir davon gesprochen
– du hörtest freundlich zu –,
ob unsre alten Männerknochen
sich niemals in den Hörselberg verkrochen . . .
Und du?
Er sagte: »Ach, ich bin ein böses Luder!
Die Frauen fehlen mir.
Ich fresse jedes Jahr ein halbes Fuder,
wild tobt mein Herz, stäubt nur ihr weißer Puder . . . «
Was klopft denn dir?
Er sagte: »Rausch! Nur Rausch vor allen Dingen!
Vor dem Verstand verblich
schon manche Göttin mit den Strahlenschwingen –
Mich packt es jäh, wenn meine Sinne singen . . . «
Und dich?
Ich sagte: »Rausch ist eine schöne Sache,
deckt er uns zu.
Doch geben Sie mir auch die eine wache
Sekunde nur, in der ich rauschlos lache . . . «
Und du?
Du sprichst kein Wort. Du siehst nur so auf jeden
von uns – und während alles weit verklingt,
und während wir voll Männerweisheit reden:
blitzt auf in einem dunkeln Garten Eden
dein sieghafter Instinkt.

Meter: iambic
- LXX - Al mismo
by Juana Ines de La Cruz

Moriste Duque Excelso, en fin moriste,
Sol de Veragua claro, y refulgente,
que apenas ilustrabas el Oriente,
cuando en fatal Ocaso te pusiste.
Tú que por tantas veces te ceñiste,
al desdén vencedor del Sol ardiente,
apareciste exhalación luciente,
llegaste aplauso, ejemplo feneciste.
Moriste en fin, pero mostraste osado
el valor de tu pecho no vencido,
de la propia Nación tan venerado.
De las contrarias armas tan temido,
moriste de improviso, que aun el Hado,
no osará acometerte prevenido.

Meter: iambic