PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXIII -
by Pedro de Padilla

En espera de Cosme se juntaron
en Nava el puerco todos los que había,
cofrades de la antigua cofradía,
que Juan de Artona y Pero Gil dotaron.
De visitar la ermita concertaron
con la danza de espadas aquel día,
y el pendón colorado que ofrecía,
Toribio y los hermanos que ayudaron.
De anteanoche quedó la vaca muerta,
y Ginebra ofreció las berenjenas,
y la de Juan Cornejo salsa a fondo.
Y uno entre los cofrades gran reyerta
sobre quien llevará las azucenas,
que dio para el altar, Sancho Redondo.

Meter: polymetric
I Saw in Louisiana A Live-Oak Growing
by Walt Whitman

I saw in Louisiana a live-oak growing,
All alone stood it and the moss hung down from the branches,
Without any companion it grew there uttering joyous leaves of dark green,
And its look, rude, unbending, lusty, made me think of myself,
But I wonder’d how it could utter joyous leaves standing alone there without its friend near, for I knew I could not,
And I broke off a twig with a certain number of leaves upon it, and twined around it a little moss,
And brought it away, and I have placed it in sight in my room,
It is not needed to remind me as of my own dear friends,
(For I believe lately I think of little else than of them,)
Yet it remains to me a curious token, it makes me think of manly love;
For all that, and though the live-oak glistens there in Louisiana solitary in a wide flat space,
Uttering joyous leaves all its life without a friend a lover near,
I know very well I could not.

Meter: trochaic
4. Z tabatěrky vážiť možno vědu,
by Rudolf Pokorný

Z tabatěrky vážiť možno vědu,
v ní též stěhování národů,
Tyrolů a jiných neposedů,
podle pravidel a návodů!
V ní též zastupuje botaniku
tabák z růží – mistr slovutný –
nuž, kdo nešňupne si v okamžiku,
barbar bude za to ukrutný!

Meter: trochaic
- VI -
by Juan de Timoneda

Por no sentir el grave mal que siento,
querría ver perdidos mis sentidos,
por despedir lamentos doloridos
querría ver mi pecho sin aliento.
Mas contemplando al fin que mi tormento
suele parar en gozos muy crecidos,
para mejor tenerlos merecidos
querría en mí creciese el sentimiento.
Busca mi mal por dónde desespere,
mi grande confianza lo desvía,
contrarios son los que mi alma muestra.
Yo seguiré do mi tormento guía,
que ya que galardón de amor no espere,
honra será morir por causa vuestra.

Meter: iambic
Love's Labour's Lost, Act V, Scene 2 [Winter]
by William Shakespeare

When icicles hang by the wall
   And Dick the shepherd blows his nail
And Tom bears logs into the hall
   And milk comes frozen home in pail,
When blood is nipp'd and ways be foul,
Then nightly sings the staring owl,
                        Tu-whit;
Tu-who, a merry note,
While greasy Joan doth keel the pot.

When all aloud the wind doth blow
   And coughing drowns the parson's saw
And birds sit brooding in the snow
   And Marian's nose looks red and raw,
When roasted crabs hiss in the bowl,
Then nightly sings the staring owl,
                        Tu-whit;
Tu-who, a merry note,
While greasy Joan doth keel the pot.

Meter: iambic
Sankt Nepomuks Vorabend
by Johann Wolfgang Goethe

Lichtlein schwimmen auf dem Strome,
Kinder singen auf der Brücken, Glocke,
Glöckchen fügt vom Dome
Sich der Andacht, dem Entzücken.
Lichtlein schwinden, Sterne schwinden;
Also löste sich die Seele
Unsres Heil'gen, nicht verkünden
Durft er anvertraute Fehle.
Lichtlein, schwimmet! Spielt, ihr Kinder!
Kinderchor, o singe, singe!
Und verkündiget nicht minder,
Was den Stern zu Sternen bringe.

Meter: trochaic
MLÁDENCI.
by Josef Václav Sládek

UŽ mi svítí slunce tedy
dnes na cestu naposledy;
krásný byl ten boží svět,
ve květu svých mladých let
já ho musím opouštět.
Napřed vám, ó drahá máti,
musím ještě s bohem dáti,
za všecko vám díky vzdát;
vy jste mě, já vás měl rád,
buďte zdráva nastokrát!
Vaše ruce, otče milý,
tak se pro mne klopotily;
na stará jsem léta sám
chtěl se odvděčiti vám,
teď to Bohu odevzdám.
Družičky, jak hrstkou kvítí
přišly jste mne provoditi,
s věnci myrty zelené,
celé bíle oděné,
s bohem, družky milené!
Mládenci, již vemte hřeby,
víc mi není zapotřebí;
jedni rakev přiklopte,
druzí slzou pokropte,
třetí mar se uchopte.
Od kostela zvony znějí
a ten jeden nejteskněji,
co by byl tak krásně zněl,
kdybych k oltáři byl šel;
teď mi hrany zvoní, žel!
Jděte již, a ze hřbitova
k radosti se vraťte znova;
se mnou se tam rozlučte,
prach můj prachu doručte,
duši Bohu poručte.

Meter: trochaic
- XXII -
by Juan de Arguijo

Con prodigioso ejemplo de osadía
un hombre miró en la romana puente,
resistir solo de la etrusca gente
el grueso campo que pasar quería.
Ni la enemiga furia le desvía,
ni de la vida el cierto fin presente;
con su valor dejar no le consiente
la temeraria empresa en que insistía.
Oigo del roto puente el son fragoso,
cuando al Tigre el varón se precipita
armado, y sale de él con nueva gloria.
Y al mismo punto escucho del gozoso
pueblo las voces, que aclamando grita:
«Viva Horacio; de Horacia es la victoria».

Meter: iambic
- CII -
by Fcode Borja

Mostró el rigor del cristalino hielo
el oprimido Tajo, que solía
ver contra sí la sepultura fría
del hijo osado del Señor de Delo.
Cansado de alumbrar el ancho suelo,
llamó a la noche el importuno día,
y obedeciendo en todo a su porfía,
de pardo en negro convirtió su velo.
Ya del mar los vecinos por su arena
confusos buscan con turbado modo,
seguro albergue en la morada oscura.
Y cuando el viento más los desordena,
llegó Amarilis, y ablandóse todo,
sola su condición quedó más dura.

Meter: iambic
- XXIX -
by Lope de Vega

Fue Troya desdichada y fue famosa,
vuelta en ceniza, en humo convertida,
tanto que en Grecia, de quien fue vencida,
está de sus desdichas envidiosa.
Así en la llama de mi amor celosa
pretende nombre mi abrasada vida,
y el alma en esos ojos encendida
la fama de atrevida mariposa.
Cuando soberbia y victoriosa estuvo,
no tuvo el nombre que le dio su llama;
tal por incendios a la fama subo.
Consuelo entre los míseros se llama,
¿que quien por las venturas no la tuvo,
por las desdichas venga a tener fama.

Meter: iambic
218. Gott kann nichts Böses wollen
by Angelus Silesius

Gott kann nichts Böses wolln; wollt er des Sünders Tod
Und unser Ungelück, er wäre gar nicht Gott.

Meter: iambic
MANŽELSTVÍ LITERÁTŮ V.
by Antonín Klášterský

Já všecko bych už muži odpustila,
jen kdyby v bytě uklidit dal trochu.
Však po podlaze, židlích samá díla,
a v prachu psáti na stolní lze plochu.
A ničím nedá pohnout, služce spílá,
když rukopisy přendá, sejme sochu.
U radů vedle vše jak klícka milá,
a háčkování mají na lenochu!

Meter: iambic
Z BRNA DO PRAHY
by Josef Svatopluk Machar

Za tebou já nelezu,
za tebou se neženu,
pochval mi však Terezu,
pochválím ti Růženu.

Meter: trochaic
Warnung .
by Clemens Brentano

Die Trutschel und die Frau Nachtigall,
Die saßen auf einer Linden;
„ach du mein Herzallerliebster Schatz,
„wo werd ich dich Abends finden?“
Wo du mich Abends finden wirst,
Des Morgens wirds dich reuen;
„ach du mein Herzallerliebster Schatz,
„was brichst du mir die Treue.
Und all dein Treu die mag ich nicht,
Will doch viel lieber sterben;
Was soll ich dann mein jung frisch Blut
An einem Knaben verderben.
Ach Mädchen behalt deine Ehre fest,
Und laß dich nicht betriegen;
Denn Geld und Gut ist bald verzehrt,
Deine Ehr ist nimmer zu kriegen.
Ach Mädchen behalt deine Ehre fest,
Als wie der Baum sein Aeste;
Und wenn das Laub herunter fällt,
So trauren alle Aestger.
Wenn einer dich betrogen hat,
So zieh er aus dem Lande,
Er steckt die Feder auf sein Hut,
Läßts Mädchen brav in Schande.

Meter: iambic
PŘI MĚSÍCI
by Maryša Šárecká

Do dálky bělavá cesta jde šerem,
zamlklé topoly vroubí ji řadou,
nad domkem zchmuřeným podvečerem
stíny se sbíhají, v duši se kladou.
Topoly opředlé měsíční přízí
umlkly před svatým tajemstvím noci,
ulice zapadly ve zmatek visí,
sklíčeny perutí neznámé moci.
V šerém svém sametu, protkaném září,
obloha přísně je v klidu svém němá,
kraj leží ve prachu před její tváří,
na jeho volání odpověď nemá.
Ticho se rozpíná obřími kroky,
záludné ticho, jež dusí a tíží,
chvíle jsou těžké jak měsíce, roky,
zdá se, že dálky se v tichu tom blíží.
V tichu tom ztíženém vůněmi léta
vykřikly vzpomínky, zakřiklé časem,
duše se přenesla přes meze světa,
dálka se rozpěla milence hlasem.
Vzdušnými polibky rosí mi skráně,
ozvěnou šíří se přes kraje spící,
zpívá mi odlesky nebeské pláně
a já sním, a já sním při měsíci.

Meter: dactylic
5. Ach, jak mnoho, velmi mnoho
by Václav Bolemír Nebeský

Ach, jak mnoho, velmi mnoho
Hvězd to šíré nebe má!
Kýž mi jenom jednu, jenom
Jednu malininkou dá!
Abych tam s mým bolným srdcem
Mohl býti sám a sám,
Abych tam moh’ déle žíti
Lásky sen a lásky mam.
Všecko, co jest srdci drahé,
Vezme tento divý svět,
Ani víru ti nenechá,
Ani snu a mamu květ.

Meter: trochaic
- XXXVI -
by Fernando de Herrera

Ardientes hebras do se ilustra el oro,
de celestial ambrosía rociado
tanto mi gloria sois y mi cuidado
cuanto sois del amor mayor tesoro,
luces que al estrellado y alto coro
prestáis el bello resplandor sagrado,
cuanto es Amor por vos más estimado
tanto humilmente os honro más y adoro.
Purpúreas rosas, perlas de Oriente,
marfil terso y angélica armonía,
cuanto os contemplo tanto en vos me inflamo
y cuanta pena el alma por vos siente
tanto es mayor valor y gloria mía,
y tanto os temo cuanto más os amo.

Meter: iambic
69. Dí kacíři, že svět jest bez zázraků,
by Adolf Heyduk

Dí kacíři, že svět jest bez zázraků,
však každý k víře by se obrátil,
jakmile pohleděl by do tvých zraků.

Meter: iambic
PÍSEŇ LIDU.
by Vladimír Houdek

Šedým jsme prachem šlapaných silnic,
pod tíží sterých kol ujetých silnic.
Dneska nás slunce do ruda barví,
ve zlatém lesku vzplaneme zítra.
Příliš nás dráždí sluneční úpal:
každý nás vítr divoce bouří.
Raději lokáme chladivý doušek:
stanem se blátem sic, spíme však v klidu.

Meter: polymetric
1L: Zum Himmel auf! Doch du bist mitten drinnen,
by Ernst Moritz Arndt

Zum Himmel auf! Doch du bist mitten drinnen,
Dein Bällchen Erde rollt mit Gottes Sonnen.
Ach! wärest du so mitten in den Wonnen
Des höchsten Lichts mit allen deinen Sinnen!
Denn wieviel Nichts, was wir hienieden spinnen!
Was wir als Schönstes wähnen, wann gesponnen!
Wir schauen auf – zerstoben und zerronnen
Fliegt, fliegt's mit deinem Wahn wie Spreu dir hinnen.
Drum auf zum Himmel! laß zur Erde sinken
All deinen Stolz, woran noch Erde hanget,
All deinen bunten blanken Maulwurfshügel.
Denn sollen Gottes Sterne in dir blinken,
So rufe: Weg! hinab! was irdisch pranget!
So wachsen nur zum Himmelsflug die Flügel.

Meter: iambic
- 9 -
by Lope de Vega

Para mostrarse Dios amante fino
a quien con él tanto alto amor profesa,
aun en vida mortal, virgen Teresa,
ciñe tus sienes de laurel divino.
Tanta solicitud, tanto camino,
y todo un monte, que en tus hombros pesa,
anticipan el premio de tu empresa,
y antes del tiempo a coronarte vino.
Con esto, Virgen, le tendrás previsto,
y es bien que desde aquí así comprendas
con tanto aplauso de los cielos visto.
Para que ser esta corona entiendas
las prendas de la eterna, porque Cristo
paga tan bien, que no le duelen prendas.

Meter: iambic
47.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der auf des Herren Tod und Urstand wird begraben,
Nicht traurt umb ihn. Der Tod kan kein Recht zu ihm haben.

Meter: iambic
ROKLE
by Jan Opolský

Měď listí zetlelá tu zalkle jaksi čiší
a věje podivný a jeskynní tu chlad,
šum větviček, jež ucho stékat slyší,
jak z mluvy mrtvých obsah byl by vzat.
Říš světel zlomených a polotónů stře se,
říš stále bezvládná, ač v řádech zakletá;
jsi v podsvětí, ne v živém horském lese,
pro vnitřní mír jsa sklizen se světa.
Smrt roklí jde a v tom jest její síla,
že tiše, bez žalu tvou touhu zabíjí,
mlýn tichosti zde dobu žití smílá
a na vteřiny útlé dělí ji.
Ni ptáček netíkne. Zde nezaperlí voda
se v černém, klikatém a mrtvém korytě,
šíp ticha zhrocený jen smysly tvoje zbodá
a divným žalem srdce bolí tě.
Zem’, jež tu hnije, nedá nikdy vzniku
u stébla travin zdravé zeleni,
vše, co tu vyrostlo, už v tomže okamžiku
nabývá znaku svého míjení.
Jako by duby sta let byly v spaní,
bez hybných čněly vzhůru haluzí,
tady se mysl v bezmocnosti brání
pohřbíti chabou žití ilusi.
Smrt je tu v rokli. V norách země není
památky ani na sen zvířecí,
jest ti, tak jak by všecko utrpení
v proudu tvé krve mělo odtéci.

Meter: iambic
- XXV -
by Argensola

Si amada quieres ser, Licoris, ama;
que quien desobligando lo pretende,
o las leyes de amor jamás comprende,
o la naturaleza misma infama.
Afectuoso el olmo a la vid llama,
con ansias de que el néctar le encomiende,
y ella lo abraza y sus racimos tiende
en la favorecida ajena rama.
¿Querrás tú que a los senos naturales
se retiren avaros los favores,
que (imitando a su autor) son liberales?
No en sí detengan su virtud las flores,
no a tu benignidad los manantiales,
ni su influjo las luces superiores.

Meter: polymetric
Die Braut .
by Joseph von Eichendorff

Wann die Bäume blüh'n und sprossen
Und die Lerche kehrt zurück,
Denkt die Seele der Genossen,
Fühlet fern' und nahes Glück.

Meter: trochaic
1L: Danck sey dir! ewig Danck! vor höchste Wunderthaten/
by Andreas Gryphius

Danck sey dir! ewig Danck! vor höchste Wunderthaten/
Danck sey dir/ Herr/ daß ich dein Wunderwerck an mir
Und Allmacht deiner Hand und Höchste Gunst verspür/
Dadurch in Mutterleib ich dein Geschöpff gerathen.
Du hast mit deinem Licht in den verborgnen Schatten
Die Seel in mir entsteckt/ die Glieder die ich führ/
Der Beiner Meisterstück/ das Fleisch/ der Adern Zier/
Sind Wunder. Wunder ists was du mir wilst verstatten;
Doch über Wunder geht Herr daß ich dich erkenn/
Daß ich/ ich blöder Mensch/ dich Gott und Schöpfer nenn/
Daß ich mich von der Erd' hinauf in Himmel schwinge.
Mehr über Wunder geht daß du dich mir entdeckt/
Und Zuversicht zu dir in meinem Geist erweckt/
Daß ich/ O Wunder Gott/ von deinem Wunder singe.

Meter: iambic
-LVIII- Del Conde de Villamediana, prevenido para ir a Nápoles con el Duque de Alba
by Gongora

El Conde mi señor se va a Nápoles
con el gran Duque, Príncipes, a Dío;
de acémilas de haya no me fío,
fanales sean sus ojos o faroles.
Los más carirredondos girasoles
imitará siguiéndoos mi albedrío,
y en vuestra ausencia, en el puchero mío
será un torrezno el Alba entre las coles.
En sus brazos Parténope festiva,
de aplausos coronado Castilnnovo
en clarines de pólvora os reciba;
de las orejas yo teniendo al lobo,
incluso esperaré en cualquier misiva
beneficio tan simple, que sea bobo.

Meter: iambic
An Gott
by Peter Hille

Deine Himmel sind mir viel zu süß:
Gib mir, mit freier Brust zu ragen,
Mit dir die Welten zu ertragen,
Wo du bist!

Meter: polymetric
PÍSNĚ VEČERA.
by Emanuel Čenkov

Kol okna smutného, jímž lampa snivá
v šer parků prastarých se s touhou dívá,
cos chvěje se jak splašených vran let,
jak píseň cigánská cos venku zpívá,
když předtuchou zní skonu naposled.
A hned zas vesele to ve sklo zvoní,
jak víly létly by na hřbetech koní,
jimž ve hřívách zní hudba rolniček –
a hned zas truchlivě se hlava skloní,
jak bídy pláč když úpí z uliček.
Se smutkem střídá se slast tichá snění,
stesk zahrad truchlivých v svém opuštění
o jaru příštím dumajících hluboce...
V tom housle zavýsknou a v rozechvění
cigánku zřím, jak tančí divoce.
Ty písně večera, to dvě jsou milé –
z nich jedna přítulně se vine v náruč mou
a druhá v orgii své rozpustilé
probouzí vášeň dramat divokou.

Meter: iambic
KŘIŽÁK
by Josef Svatopluk Machar

Za nocí, kdy táh severák
a hradem skuče zpíval,
pil rytíř, až měl skelný zrak
a tím se v prázdno díval.
A bludné myšlenky mu šly
tou těžkou hlavou jeho...
Na život myslil, na čas zlý
a marnost světa všeho.
Co dělat? Kupcům zboží brát
jak v starém lepším času?
Pan císař tu a vezme hrad
a duše letí k ďasu!
A pře své s mečem v pěsti vést,
už také nelze více –
pan císař má přec tvrdší pěst
a staví šibenice...
Noc přešla, den se v mlhách chvěl,
pan rytíř pozdě procit,
mdlo v očích, v hlavě šero měl
a v duši žluči pocit.
Jak ďáblův chodil tovaryš,
tu hrad byl tich jak pěna
a kde kdo byl, ten hledal skrýš,
i čeleď, děti, žena.
On v zimní kraj zří, na lesy,
vše leží mrtvě, hluše,
on stokrát deně řekne si:
čas, hledat spásy duše.
Den za dnem v mlhách kamsi táh,
žádný mu klidu nedá,
večer co večer k číši sáh
a pokoje v ní hledá...
Sníh roztál. Zima přestala,
stráň plna kvítí byla,
po modrém nebi plovala
oblaka zářná bílá.
Plovala v dálku v cizí svět –
zahleděl se k nim chvíli,
a náhle chtělo se mu jet
k jakémukoli cíli.
Tu posly s nahým mečem slal
pan císař celou zemí,
rytíře, pány k sobě zval
se všemi čeleděmi,
by táhli s Krista praporem
v daleké konce světa
a očistili svatou zem
od šelmy Mohameta. –
Pan rytíř vydych. Na plášť kříž,
meč brousit, čistit zbroji –
A jede radostně z hradu již
za spásou duše svojí...

Meter: iambic
Na samotě.
by Josef Václav Sládek

U lesa stojí samota
úhledná, bílá a čistá,
uvnitř je jako v hnízdečku,
kde pro dvě sýkorky místa.
K lidem je odsud daleko,
tak v dáli bělá se víska:
když jedna sýkorka vyletí,
ký div, že druhé se stýská. –
On ven si vyšel do polí
a ona šije a šije,
a jenom hlavu pozvedá,
když zas to v hodinách bije.
Na bílé plátno zlativý
slunečný paprslek padá:
„Než doplíží se tam ku dveřím,
byla bych hotova ráda!“
Venku je větrno, v polích je sníh,
zde teplo, venku tak zle je:
„Aby se mi jen vrátil zdráv!
– ale to slunko už hřeje –“
„Můj hochu, můj muži, má duše ty!“
teď ruce do klínu skládá –
na chvících se ústech úsměv se chví
a slza na plátno padá.
Paprslek sluneční ztichounka tak
podlahou skrádá se dále,
a v její duši je světlo tak,
tak blaze neskonale! –
A teď to zas hrklo v hodinách,
zas letem steh letí k stehu –
paprslek slunce právě teď
ku dveřím dospěl v svém běhu.
V něm teď se dvéře rozlétly,
v něm rtové pojí se s rtoma:
„Já celé dopůldne ničehož nic...
však ty jsi doma, – zas doma!“

Meter: dactylic
Česká radost.
by Augustin Eugen Mužík

Jak chudá popelka, jež u krbu se hřeje,
kdy slyší skřivánka, jak první píseň pěje,
kdy v mladé zahradě ve slunce ranním nachu
zří višně s jabloní se v květném koupat prachu,
ta naše radost chudá, třesavá
si oddychne, jak jaro nastává.
A běží chvatně ven, až unavena poutí
ve vřesu páchnoucím chce sobě spočinouti,
však datel zaťuká, žežulka zalká z blízka,
a jí hned rosa v zrak a v duši stesk se vtíská,
a kde jest jaká struna ve hrudi,
hned k smutnému se zpěvu probudí.
A lesem táhne stín, za ním se úsvit honí,
vše puká, hraje si, se tulí, výská, zvoní,
a se všech pupenů, jež bříza nosí mladá,
jak stříbro ztavené proud čisté mízy padá,
a jak jen kmitne houštím plachá laň,
hned chví se její mladá, snivá skráň.
A když už mine den, tu ona s vlašťovkami
se domů navrací, a kde je jaký známý,
dlaň stiskne každému, vše objímá a vítá,
a v opuštěnou líc zas nový úsměv skýtá,
a dětem cukrovinky, koláče,
ať už to malé poupě nepláče.
A tam, kde maličtí si hrají ještě v šeru,
a loďky z papíru pouštějí po jezeru,
v ně ona sedne si, a malé modré vlny
na strany rozhání, až člunek kapek plný
se zvolna potápí – juž dolů pad’,
a hošík běží do chaloupky spat.
Leč tam, kde matička se nad kolébku kloní,
po kapce v duši jí úlevy mízu roní,
a tempa kolébky zní, duní stejně sladce
jak zvony večerní té mladé, krásné matce,
a dítko brouká si a s anděly
si povídá, co den mu nadělí.
Ty tiché veselí, jež bázlivému lidu
tou teplou dlaní svou zastíráš jeho bídu,
kdo srdcem procítil tě v mládí době zlaté,
jak jsi ty nevinné, a mírné, tiché, svaté,
ten z tebe ještě dosti dochová
si pro klid vesnického hřbitova.

Meter: iambic
- 33 - Al libro Historia ejemplar de las dos constantes mujeres españolas, de Luis Pacheco de Narváez
by Lope de Vega

A la esfera de Marte reservada
a solos Héroes de inmortal memoria
llegó don Luis por última victoria
de tanta envidia vanamente armada.
La pluma de las armas retirada,
esta moral ocupa dulce historia,
por dividir entre las dos la gloria,
emulación de su famosa espada.
A dos ilustres Damas asegura
Marte en su esfera, y resplandece en ellas
su aspecto y su virtud cándida y pura.
Las dos eran de Venus luces bellas,
mas ya para guardar tanta hermosura
en la esfera de Marte son estrellas.

Meter: iambic
Dolencia de Iselia
by Ignacio María Acosta

Esa inquietud que sin cesar te agita,
ese tormento que te oprime el pecho,
y pone abrojos al mullido lecho,
y tu semblante virginal marchita.
Esa lucha fatal que se concita
del corazón en el recinto estrecho,
y le arranca suspiros al despecho
en continua aflicción y amarga cuita;
ese dulce mirar, tu afecto tierno
que revelan un alma candorosa
que pugna por vencer un mal interno;
esa delicia, en fin, que misteriosa
con las penas se mezcla del infierno;
esa es la llama del amor, hermosa

Meter: polymetric
201. Warumb wird GOtt gebohrn?
by Angelus Silesius

O Unbegreifflichkeit! GOtt hat sich selbst verlohrn/
Drumb wil er widerumb in mir seyn Neugebohrn.

Meter: iambic
168.
by Friedrich Rückert

Verzeiht, was ich gefehlt, ich hab' es gut gemeint,
Daß ich euch nichts verhehlt, was meinem Geist erscheint.
Ihr mögt es anders sehn, im eignen Licht erwacht;
Ich freue mich, wenn ihr nur auf die Augen macht.

Meter: iambic
HARMONIE.
by Otakar Auředníček

Plá měsíc, bílá lebka zádumčivá,
hvězd zářné oči v hlubokém jsou snění,
noc letní vlažná, hluboká a snivá,
v níž stichl davu řev a nářku hřmění.
Mé oko v propasť očí tvých se dívá,
v sny kolébá mne ňader tvojích chvění
a hudba hlasu sladká, opojivá.
Já zapomínám na své opuštění.
Kéž věčně noc ta nad zemí k nám splývá,
kéž probuzení z toho snění není!
Mne opijí tvých retů něha tklivá,
to nebeské jest, sladké rozblažení.
Kdes v nitru stromů slavík k tomu zpívá,
jsou struny srdce v tajůplném znění,
jak světluška v kadeři stromů kývá
z pod vlasů oko tvé mi v roztoužení.
Je v srdci stará touha zase živá,
noc polibky a vůně jest a pění...
A po té noci co mi ještě zbývá,
než oddané a klidné odumření?...

Meter: iambic
- LXXVII - Ignora de quién ha de quejarse
by Joseph de Litala y Castelvi

Ya que de Amor el dulce frenesí
obró con tal rigor, que ardiendo fue
esta ofrenda del Alma, a quien por fe
en Aras de su Templo las rendí.
Ya que al sentir sus riesgos ¡ay de mí!
no sanó mi dolencia, antes hallé,
que su ignorado mal firme adoré,
y su veneno hidrópico bebí.
Ya que de sus asombros no alcanzó
ningún alivio el que muriendo está,
y avista de su luz cegar me vio,
ya que mi esclavitud llorando está
la pena que en mi pecho alimentó
¿de quién este dolor se quejará?

Meter: iambic
Rodina Císařova.
by Karel Alois Vinařický

Z Vídně pověst ondy zněla
z císařského nádvoří,
že princ Rudolf a Gizela
také česky hovoří.
Radujte se, české děti, –
radostná toť novina;
Vám též bude rozuměti
císařova rodina.

Meter: trochaic