PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Kein lakei rühmet jemals sich,
by Georg Rodolf Weckherlin

Kein lakei rühmet jemals sich,
daß laufend er dich übertroffen:
doch hat der tod dich, als du dich
selbs übersoffen, überloffen.

Meter: iambic
40.
by Friedrich von Logau

Der Mensch, der nichts kan für sich selbst, wil immer doch auff Menschen bauen,
Wil Gott, der aber alles kan, noch dennoch selten viel vertrauen;
So starck zeucht unser Ursprung uns, herab auff Erde nur zu schauen.

Meter: iambic
Antwort in Nahmen der andern Sängerin
by Christian Friedrich Hunold

Du dummer
Das
Doch bildest du dir viel mit deinem Engel ein/
So unterscheide wohl/ daß weiß und schwartze seyn.

Meter: iambic
146. Was Gott tut, das ist wohl getan
by Gerhard Tersteegen

Preis Gottes Wege und Gericht,
Kannst du sie gleich begreifen nicht;
Wünsch nichts, als daß er seinen Willen
In dir und allen mag erfüllen!

Meter: iambic
Louis Napoleon
by Franz Grillparzer

Dein Oheim ist dein Ideal,
Du suchst ihm in allem zu gleichen,
Schon ist die Kopie ganz Original,
Bis auf das Meisterzeichen.

Meter: iambic
El indio enamorado
by José Jacinto Milanés

¿Piensas en mi rival, Aloide mía?
Antes escucha Entre la calma etérea
ya con ala temblante en danza aérea
gustó el colibrí el pétalo de un día
¿No es hora ya de amor? La ancha
                     bahía
con su móvil cendal de tinte acérea
brinda a nuestra gimnástica funérea
la orla blanda y fugaz de su onda fría
Antes que con él nade en giro ardiente,
ni el primer emplumar del tocoloro
en el areíto adornará mi frente
Ni garza azaré, ni alción canoro:
ni adoraré tras el palmar durmiente
la amiga luz de tus chagualas de oro

Meter: polymetric
2. Kokořín
by Petr Křička

Kolmo k směru hwězdné parallaxy
strmí dumný habr, smrk i dřín
a z gich tlumu hle, hrad Kokořín
zírá hrdě, negen gaksi taksi...
Cizák negeden sem zagel w taxi
a tau welebau byl pokořín.
Powěst dí, že kdys tu byl i zřín
šofér pana primátora Baxy.
„Kokoříne!“ zwolal prý a v oko
slza tryskla mu, an chwěgný ret
„Kokoříne,“ mumlal, „Koko... Koko!“
W kyprý mech wšak pogednau prý klesl,
sláb a bled gak nalomený kwět...
Wagíčko bylť rudobílé snesl...

Meter: trochaic
[die Amseln haben Sonne getrunken]
by Max Dauthendey

Die Amseln haben Sonne getrunken,
Aus allen Gärten strahlen die Lieder,
In allen Herzen nisten die Amseln,
Und alle Herzen werden zu Gärten
Und blühen wieder.
Nun wachsen der Erde die großen Flügel,
Und allen Träumen neues Gefieder,
Alle Menschen werden wie Vögel
Und bauen Nester im Blauen.
Nun sprechen die Bäume in grünem Gedränge,
Und rauschen Gesänge zur hohen Sonne,
In allen Seelen badet die Sonne,
Alle Wasser stehen in Flammen,
Frühling bringt Wasser und Feuer
Liebend zusammen.

Meter: iambic
192.
by Friedrich Rückert

Das Unglück in der Welt such', als du kanst, zu lindern,
Soweit umher du reichst, zu mildern und zu mindern.
Warum? schon weil es dich im eignen Glück wird hindern.
Doch reichest du nicht weit mit deinem schwachen Trost;
Vom Mund drei Spannen stirbt dein warmer Hauch im Frost.
Was bleibt dir da zum Trost, als daß, was Unglück scheint,
Von dem, der Aller Glück will, anders ist gemeint;
Und wer die Gabe nur, wie sie gemeint ist, nimmt,
Den fördert sie dazu, wozu sie war bestimmt.
Nicht heben kann dein Blick den schwarzen Trauerschleier,
Darunter sähst du sonst das weiße Kleid der Feier.

Meter: iambic
El chambergo
by Juan González Olmedilla

Extraña adarga en la panoplia vieja,
yace olvidado el fanfarrón sombrero
junto a una espada de bruñido
                     acero
que el clamor de unas lámparas refleja
Batió sus plumas junto a alguna reja,
la brisa helada del nevado Enero,
y ante un áureo chapín, un caballero
alfombró con su airón, cierta calleja
¡Quién diría al verle en la tranquila estancia,
bajo el prestigio de fulgentes
                     luces
que fue cimera de la intemperancia,
y pendón de victoria en tantas brechas,
entre el estruendo de los arcabuces
y el agudo silbido de las flechas!

Meter: polymetric
Zwei Ritter
by Heinrich Heine

Crapülinski und Waschlapski,
Polen aus der Polackei,
Fochten für die Freiheit, gegen
Moskowitertyrannei.
Fochten tapfer und entkamen
Endlich glücklich nach Paris –
Leben bleiben, wie das Sterben
Für das Vaterland, ist süß.
Wie Achilles und Patroklus,
David und sein Jonathan,
Liebten sich die beiden Polen,
Küßten sich: »Kochan! Kochan!«
Keiner je verriet den andern,
Blieben Freunde, ehrlich, treu,
Ob sie gleich zwei edle Polen,
Polen aus der Polackei.
Wohnten in derselben Stube,
Schliefen in demselben Bette;
Eine Laus und eine Seele,
Kratzten sie sich um die Wette.
Speisten in derselben Kneipe,
Und da keiner wollte leiden,
Daß der andre für ihn zahle,
Zahlte keiner von den beiden.
Auch dieselbe Henriette
Wäscht für beide edle Polen;
Trällernd kommt sie jeden Monat –
Um die Wäsche abzuholen.
Ja, sie haben wirklich Wäsche,
Jeder hat der Hemden zwei,
Ob sie gleich zwei edle Polen,
Polen aus der Polackei.
Sitzen heute am Kamine,
Wo die Flammen traulich flackern;
Draußen Nacht und Schneegestöber
Und das Rollen von Fiakern.
Eine große Bowle Punsch
(es versteht sich, unverzückert,
Unversäuert, unverwässert)
Haben sie bereits geschlückert.
Und von Wehmut wird beschlichen
Ihr Gemüte; ihr Gesicht
Wird befeuchtet schon von Zähren,
Und der Crapülinski spricht:
»hätt ich doch hier in Paris
Meinen Bärenpelz, den lieben
Schlafrock und die Katzfellnachtmütz',
Die im Vaterland geblieben!«
Ihm erwiderte Waschlapski:
»o du bist ein treuer Schlachzitz,
Denkest immer an der Heimat
Bärenpelz und Katzfellnachtmütz'.
Polen ist noch nicht verloren,
Unsre Weiber, sie gebären,
Unsre Jungfraun tun dasselbe,
Werden Helden uns bescheren,
Helden, wie der Held Sobieski,
Wie Schelmuffski und Uminski,
Eskrokewitsch, Schubiakski,
Und der große Eselinski.«

Meter: trochaic
PLAVBA.
by Ludvík Lošťák

Mé ňadro jest jak moře valné,
mé ňadro jest jak moře bouřlivé,
mé srdce stíhá cíle dálné –
ach, k čemu porovnal bych srdce své?
Mé srdce lodi podobá se,
jež krajům v náruč spěje neznámou,
jež v měkkou náruč spěje Kráse,
kde v míru spočinul bych s duší svou.
Však vůkol pusto – vichry vanou,
a v hloubi nitra bouří pláč a kvil – –
Ó, kdy as světla na obzoru splanou,
jež věštit budou Novou zem – můj cíl?!...

Meter: iambic
[ich höhne der Vernichtung]
by Georg Friedrich Daumer

Ich höhne der Vernichtung
Furchtbaren Schlund
Fest hangend an Suleima's
Rubinenmund.
Dem Ruhenden im Centrum
Des Lebens hier
Wie zeigte sich zu beben
Der kleinste Grund?

Meter: iambic
A MI BANDERA
by Manuel Bernabé

¿ Dónde estás, mi Bandera, que no ondeas
sobre las altas cúspides bravías ?
¿por qué no vuelves como en otros días
a ser palio de luz de las ideas?
Flota en la cumbre azul. Quiero que seas
amor de Ibarra, inspiración de Elías,
ángel que lleve santas alegrías
en cada amanecer a las aldeas.
Cuando retornes tú, Bandera fuerte,
su blanco traje vestirá la Raza,
—¡prenda, cuando más vieja más querida!
Y a ti enlazada le verá la muerte,
¡ como un alma doliente que se abraza
al Ensueño más grande de su vida!

Meter: polymetric
Des Klosterkellermeisters Sommermorgenklaggesang
by Joseph Viktor von Scheffel

Huh weh! mir ist des Tages bang!
Tret' ich hinaus in den schweigenden Bergwald,
Den kaum das erste Frühlicht erhellet,
Wehe! noch lagert die Hitze von gestern
Über versengtem Moos und Gesträuch,
Und schon umschwirrt mich ein Bremsengesumm,
Stechend und frech,
Als ob die Sonne im Mittag ersprühte;
Klaffende Sprünge spalten das Erdreich,
Gras dürrt zu Heu, bevor es gemäht ist,
Und in der Luft schwebt
Huh weh! mir ist des Tages bang!
Such' ich beim Stamme der riesigen Buche
Kühlung auf gröblich behauenem Steinsitz,
Wo um achteckige Platte des Tisches
Fröhlicher Waldrast die Brüder oft pflegen:
Weh! auch der Stein speit glühende Hitze,
Duldet mich nicht.
Häher und Spechte und Drosseln, sie lachen,
Daß ich, kaum niedergelassen, so jählings
Auf und davon sprang.
Verschlafene Heuschrecken sitzen im Wege,
Rühren sich nicht,
Huh weh! mir ist des Tages bang!
Das sind die Zeiten, wo Tier und Menschheit
Glühheiß schmachten, gleich Eisen im Schmiedherd;
Träufst du auch Tropfen und Fluten drauf nieder,
Saugt es sie gierig, doch löscht es nicht.
Weh! kaum läutet das Frühmorgenglöcklein
Und schon zwingt mich allmächtige Sehnsucht,
Eiligst zum Klosterkeller zu wandeln ...
Ob ich dort harre in trinkender Arbeit,
Bis sich die Nacht neigt,
Oder ein läuternd Gewitter am Himmel
Diese unendliche Schwüle zerbricht?...
Weiß nicht ...
Aber mein Durst ist

Meter: iambic
56.
by Betty Paoli

Gefährlich heißt dieß Buch, weil leicht es zu mißdeuten –
Wohl! so verwahrt es denn vor unberufnen Leuten.
Allein den Dichter selbst verschont mit Bann und Acht!
Er hat an Kluge nur, an Thoren nicht gedacht.

Meter: iambic
U osla.
by František Hajniš

Za osla se každý stydí,
Po nádherném štítu slídí;
Tuto máme důkaz pravý,
Že i mnohdy osel hloupý
Štěstí své na pevné sloupy
Na vejnosné domy staví.

Meter: trochaic
1. Žádná bolesť, ztráta, vzdech
by Jan Květoslav Klumpar

Žádná bolesť, ztráta, vzdech
Neruš dnů Tvých tichý spěch
V roku novotném;
Radosť, štěstí, blaha svit
Má Tvé zdraví osladiť
Na Tvé pouti v něm.

Meter: trochaic
Povzbuzení.
by Michal Silorad Patrčka

Vzhůru! bratři! čas jest vstáti,
Ruce sobě podejme,
Nepříteli nedat dráti
Drahé vlasti chvátejme.
Rozléhá se po lesynách
Bouřícý již trouby zvuk,
Rozkládá se po rovinách
Statných hájitelů pluk.
Přisahejme, že má býti
Za vůdce nám šlechetnost!
Vrahy jen že chceme zbiti,
V lásce vždy mít nevinnost.
Přemilého bránit Krále,
Příklad dáti věrnosti,
V štěstí být y strasti stále
Pilni jména věčnosti.
Strašlivý když začne bučet
Zemi třesoucý z děl hluk,
Kolem uší naších hlučet
Zdi drtícých kouly zvuk.
Ctného míru pilme dobýt,
Strašný vytrhněm svůj meč;
Odvážené zhoubce pobit,
S chutí v lítou leťme seč.
Dusýcý když chumel prachu
Zachoulí nás v temnou noc,
Nic nám nenažene strachu,
Zpurnou podrtíme moc.
Zuřícý ať kletba hřímá
Nad tím, an chce ustoupit.
Zrádce každý jest, kdo dřímá,
Kdo vlast nedbá vykoupit.
Z smrtícých děl v hromném blesku
Studená když po nás smrt
V hrůze, v ohni, v hřmotu, v třesku
Počne hnát co zhltný chrt;
Vesele sy budem výskat:
Drahá jest nám naše vlast!
Nebudem sy v bídě stýskat,
Sladká pro ni každá strast.
Líbě u milenky plyne
Chvíle v sladkém líbání.
Darmo se však v slzých vine,
Jak zní bubnů volání.
Statek, děti, otec, mátí,
Sebe, co jest milejší,
S radostí chcem v stranu dáti
Pro vlast, neb jest přednější.
Jenž byls hrůzou v krajích dalných,
Popatř na potomky své!
Slavný duchu předkův valných
Ženem hájit vlasti své.
V hanebnou nás vazbu klásti
Nemá nepřátelský pluk;
Umysl mu chceme zmásti,
Svalit na něj na sta muk.
Kde jste slavní Přemyslové?
Zhoubce plašíval váš hněv.
Vizte, nám se stkvějí dnové,
Procýtl zas český lev.
Života sy nevážíme,
Když Král velí vyjíti;
S radostí ho odvážíme,
Drahé vlasti hájiti.
Veliká nás čeká sláva,
Pokoje když dobudem,
Obhájíme naše práva,
Nikdy v chlapství nebudem.
Dosáhneme lásky Krále,
Též y jmeno zvěčněné,
V štěstí budem žíti stále,
V vlasti od jha sproštěné!
Ať se tedy zhoubce strojí,
Osuš hořké slzy vlast!
Prv chcem všickni zhynout v boji,
Než připustit na ně strast.
V krásně kvetoucý se pusté
Kraje změní brzy zas!
Rozplášeny budou husté
Tmy; se vrátí zlatý čas!

Meter: trochaic
A los poetas
by Saturnino Martínez

Decid: ¿en dónde la sonante lira
colgada permanece, cuando truena
en ronco son que los espacios llena,
la tempestad que se desborda en ira?
¿Qué, solo, ¡oh Dios!, al
                  trovador inspira
el mar bullendo en la rojiza arena,
o allá en la tarde plácida y serena
la clara ninfa que al pasar suspira?
¡Bardos! ¡Qué el estro sin cesar
                     depure
cantares dignos de obtener la
                     palma
que siempre el mundo bendecir procure:
Pedid que al huracán siga la calma,
y que tras noche de dolor fulgure
el sonrosado porvenir del alma.

Meter: iambic
-LXXIX -
by Juan de Tassis y Peralta

De este eclipsado velo en tomo oscuro,
en sordas sombras de tristeza envuelto,
lo que fue corruptible está resuelto
y lo puro a buscado a lo más puro.
Donde pisando el cristalino muro,
de mortal peso ufanamente suelto,
a la causa primera sólo vuelto,
sumo y eterno bien goza seguro.
¡Oh espíritu feliz que, cuando imperios
mortales deja, alcanza eterno asiento
ante el fin verdadero de los fines!
A donde aprende en parte los misterios
con intérprete voz, con dulce acento
de incesable cantar de serafines.

Meter: polymetric
Der Maria Geburt
by Ludwig Achim von Arnim

Gleich wie die lieb Waldvögelein,
Mit ihren Stimmen groß und klein
Früh morgens lieblich singen,
Sobald anbricht die Morgenröth,
Wenns purpurfarb am Himmel steht,
In Berg und Thal sie klingen.
Also ihr Menschen kommt herbey,
Laßt hören eure Melodey,
Das Kindelein zu grüssen.
Heut fröhlich sein Geburtstag fällt,
Sankt Anna bringt es auf die Welt,
Es lasset euch geniessen.
Die Morgenröth so kühl und naß,
Die schönen Blumen, Laub und Gras
Sich alle freundlich neigen,
Weil dieses Kind mit Gütigkeit
Erquicket ihre Mattigkeit,
Sie ihren Dank so zeigen.
Also, weil wie der Morgenthau,
Heut aufgeht unsre liebe Frau
Zum Trost der armen Seelen,
In Demuth grüß sie jedermann,
Denn sie ists, die uns trösten kann
In aller Trauer Quälen.

Meter: iambic
Ringelreime
by Otto Julius Bierbaum

Es war im März der erste Tag,
Da hob sich erstes Frühlingswehn
Und erster lauter Amselschlag.
Es war im März der erste Tag,
Der Schnee noch auf den Bergen lag,
Da hab zuerst ich dich gesehn.
Es war im März der erste Tag,
Da hob sich erstes Frühlingswehn.
In meinem Herzen war es Mai
Voll buntem Blütenüberschwang.
Der Winter, rief es, ist vorbei!
In meinem Herzen war es Mai.
Es sang die Liebe tandaradei,
Und Vers an Vers in Knospen drang.
In meinem Herzen war es Mai
Voll buntem Blütenüberschwang.
Da kam der Mai mit Sang und Blust,
Der laute, bunte Erdenmai
Und aller Kreaturen Lust,
Da kam der Mai mit Sang und Blust.
Da wandst du dich von meiner Brust
Und schnittst der Liebe Band entzwei.
Da kam der Mai mit Sang und Blust ...
Da war der Frühling mir vorbei.

Meter: iambic
Že jsem špehoun, že jsem jejich stanů
by František Sušil

Že jsem špehoun, že jsem jejich stanů
Vyšetřit se vydal na zvědy,
Takovéť se o mně šeredy
Proslýchaly u mých u krajanů.
Posavád-li u nás u Slovanů
Vládne obyčej ten škaredý,
Že se octne mezi medvědy,
Kdo se snaží sejmouť s lidu hanu?
O můj lide! poznej svoje věrné,
Sejmi zašlé s ducha svého plísně,
Černým bílé, bílým neklaď černé.
Nepikluji; zbírám jenom písně,
A chci tebe cizé hany zbaviť,
Věnec slávy na hlavu ti vstaviť.

Meter: trochaic
- XXXIX -
by Juan de Arguijo

«Tú, de la noche gloria y ornamento,
errante luna, que oyes mis querellas,
y vosotras, clarísimas estrellas,
luciente honor del alto firmamento.
Pues han subido allá de mi lamento
el son y de mi fuego las centellas,
sienta vuestra piedad, ¡oh luces bellas!
Si la merece, mi amoroso intento.»
Esto diciendo, deja el patrio muro
el desdichado Píramo, y de Nino
corre al sepulcro donde Tisbe espera.
¡Pronóstico infeliz! ¡Presagio duro
de infaustas bodas, si ordenó el destino
que un túmulo por tálamo escogiera!

Meter: iambic
37.
by Johann Gottfried Herder

Der Löwe bat den Stier
Zum Mahl. Er stellt sich ein.
»da brennet's hier,
Und dort sind Kessel, und nichts drein!
Gilt das auch mir?«
Er läuft. »Das ist nicht fein,«
Spricht Leu, »mein Mahl zu fliehn!
Denn, Herr, ich präg's Ihm ein:
Ohn' Ihn
Ist gar kein Mahl!« und würgt ihn.
Viel Dank für hohe Ehre,
Die sonder meine Haut – nicht wäre.

Meter: iambic
Jen láska může trhat lásky kvítí;
by Emanuel Züngel

Jen láska může trhat lásky kvítí;
nejkrasší poklad srdci náleží,
jež opětuje jej a vřele cítí

Meter: iambic
A Joseph de Villaviciosa
by Juan Valle de Velasco

Muda, mueve, abre el cuerpo el
                  pie, la pluma
pez, animal y pájaro, y no tanto
nada, camina y vuela, Joseph, cuanto
nada, camina y vuela tu honra suma
Tritón, ni pardo, ni águila presuma
nadar, correr, volar como tu Canto,
que pone en agua, en tierra, en
                  aire espanto
al de escama, al de piel, y alas en suma
Al que nada, al que corre y
                  vuela, pasa
de tus versos y nombre una gran fama,
que tiene brazos, pies y alas sin cuento
Ni peña, monte, o nube pone tasa
a su mover, mudar, abrir, que llama
río al mar, pozo el suelo, bajo el viento

Meter: iambic
A doña Isabel de Borbón
by María Nieto de Aragón

Cede al sueño fatal, la que divina
ostentaba hermosura, cuando humana
a la inferior porción tan soberana,
que anduvo en sus dos mundos peregrina
Hoy luciente farol la determina
el hilo que cortó Parca temprana,
disponiendo el ocaso en la mañana,
de rayos suspensión, más no ruina
Debe a la muerte el luminoso imperio,
y a gozarle inmortal pisando estrellas,
hoy traslada su luz, que no la oprime.
Y cual sol que se opone al hemisferio,
sólo niega los ojos luces bellas,
porque a la noche su deidad imprime.

Meter: polymetric
Sonnet 16: Who shall invoke her, who shall be her priest
by Alan Seeger

Who shall invoke her, who shall be her priest,
With single rites the common debt to pay?
On some green headland fronting to the East
Our fairest boy shall kneel at break of day.
Naked, uplifting in a laden tray
New milk and honey and sweet-tinctured wine,
Not without twigs of clustering apple-spray
To wreath a garland for Our Lady's shrine.
The morning planet poised above the sea
Shall drop sweet influence through her drowsing lid;
Dew-drenched, his delicate virginity
Shall scarce disturb the flowers he kneels amid,
That, waked so lightly, shall lift up their eyes,
Cushion his knees, and nod between his thighs.

Meter: iambic
- LXVII -
by Francisco de La Torre

Tirsis, aquí donde los ojos bellos;
de tu Amarilis bella deshicieron
las turbias nubes, que otro tiempo fueron
ira del crudo cielo y rigor de ellos,
aquí me tiene amor de los cabellos,
forzando el alma y cuerpo, que se dieron
a enemigos extraños, que trajeron
nueva traición para matar sin vellos.
Tal me tienen mis ojos engañosos,
dando camino al alma a mis contrarios,
que conozco mi mal y temo el daño.
Yo los traeré por valles solitarios,
entre sauces y espinos escabrosos,
para pagar mi bien y ver su engaño.

Meter: polymetric
- XCV - A Fernando de Cangas
by Fernando de Herrera

Ardí, Fernando, en fuego claro y lento
muchos días dichoso, y si el turbado
reino de amor no tiene fiel estado,
entre los presos yo viví contento.
Después, por dar la vela al blando viento,
cuando la luz del cielo se ha mostrado
de aquel estrecho nudo desatado,
esparcí con el pie la llama al viento;
Mas la imagen de amor airada y fiera
siempre delante trae a mi enemiga,
tal. que estoy a la orilla del Leteo.
Si muriendo pasare su ribera,
escríbase en mi mármol que huía
y que murió luchando mi deseo.

Meter: polymetric
Vstup.
by Vojtěch Pakosta

Báječných světů čarokrásní snové,
o nichž jsem v dětství slýchal tolikrát,
tam kdesi v dáli je prý jasný hrad,
kde každý najde, co zde štěstím zove.
A jeho stěny jsou prý křišťálové,
a nejluznějších kolem květin sad,
jezera, víly – všude tolik vnad,
že člověk rybkou v slastí moři plove...
Já na okamžik toužil jenom zříti
ten hrad, kde štěstí pučí luzný květ –
jeť člověk v touze děckem celé žití.
A hrad ten do hor hledat jsem si zašel...
jak v náruč by mě pojal jiný svět –
já báji z dětství v skutečnosti našel.

Meter: iambic
1. Půda vlasti.
by Jan Slavomír Tomíček

A jen líbej svaté tyto kraje
Jako ústa svojí miliny;
Ať si změnily se v pustiny,
Mému srdci drahé přec jsou ráje.
Hle, jak červík radostně si hraje
V zemi slávou skvělé neviny,
Jak se hlávka každé květiny
K zemi sklání a se milo vlaje.
A jen vroucně líbej city všemi,
Cizinec se může chechtati,
Nelíbámť já ducha práznou zemi.
Viz, kde západ, sever, vzchod i kde jih,
V každé prsti můžeš líbati
Buď krev hrdin, aneb popel jejich.

Meter: trochaic
HARFA. (II.)
by Otakar Červinka

Pokynul Pán pánů hlavou:
Nad hlavinkou usměvavou
stín se onen šerý sbíral,
který pod perutí temnou
anděl smrti přízí jemnou
jako síti rozestíral.
Ladislávek malý hasnul
pro svět tento jako kvítí,
které nepoznalo žití –
jak by nad budoucnem žasnul.
Marné léky, marnáť věda:
Malinké to drobné tělo
naposled se pozachvělo –
matka klesla, plačíc: běda! –
na kolena u postele,
jak by uhas’ oheň v těle.
Domodleno, dozpíváno,
odneseno, pochováno.
I ten kalich minul zase –
však se štěstí nevrátilo.
Stanislavu v krátkém čase
hoře těžce zachvátilo.
Jako by to malé robě
volalo ji stále k sobě.
Darmo byly prosby muže,
darmo všechny mediciny:
„Mně nic více nepomůže,
mne již čeká svět tam jiný
a v něm Ladislávek malý
pláče pro nás osiřalý.
Co jest platno hledět zpátky?
Trpko děcku beze matky.
Ty jsi muž a sneseš snáze
protivenství na své dráze.
Ty jsi muž a víš, že časem
po kratším neb delším boji
budoucnost nás jedna spojí.
Ale Ladislávka hlasem
volána jsem stále k bohu.
Nermuť se, můj drahý, tuze,
nehleď k smrti v teskné hrůze.
Zda já odolati mohu
hlasu jeho, hlasu děcka
tvého, mého, jediného,
v němž je naše láska všecka –
tvého žití díl i mého?!
Půjdu tedy napřed za ním,
by se jemu nestýskalo,
ty pak za mnou v čase málo.
Vím, že tvoji duši raním,“ –
děla dále, jako v spěchu
k manželi, jenž jako ve snu
naslouchal jí bez oddechu. –
„Ale nežli ve hrob klesnu,
zanechám ti odkaz milý –
harfu svoji pro útěchu.
Tajemné ty ducha síly,
které v mojím zpěvu žily,
neshasnou v mém sledním dechu.
Slib, že výroční vždy chvíli
našeho zde zasnoubení
flétnou dáš své posvěcení
písní mou – tam ve pokoji,
kde má milá harfa stojí –
ona pak svůj akkord spojí
s hlasem flétny v tichém echu.“
„Slibuji,“ – děl jako ze sna
mladý muž. Tu ona náhle
vzhlédla k němu – vzdechla táhle
duše odlétla v tom vzdechu –
on pak vzkřiknul, k zemi klesna.

Meter: trochaic
291.  Die Würdigkeit komt von Liebe.
by Angelus Silesius

Ach lauf doch nicht nach witz und Weißheit über Meer:
Der Seelen Würdigkeit kombt bloß von Liebe her.

Meter: iambic
El arte
by Julián del Casal

Cuando la vida como fardo inmenso
pesa sobre el espíritu cansado
y ante el último Dios flota quemado
el postrer grano de fragante incienso;
cuando probamos con afán intenso
de todo amargo fruto envenenado
y el hastío con rostro enmascarado
nos sale al paso en el camino extenso;
el alma grande, solitaria y pura,
que la mezquina realidad desdeña,
halla en el arte dichas ignoradas,
como el alción, en fría noche oscura,
asilo busca en la musgosa peña
que inunda el mar azul de olas plateadas

Meter: iambic
1L: Der Hochschulenbau am Misburger Damm
by Hermann Löns

Der Hochschulenbau am Misburger Damm
Macht keinem Menschen Freude,
Denn er ist alles andere eher
Als eine Augenweide.
Ein Zimmererstreik ist neulich nun
An dem Neubau ausgebrochen,
Die Ursache sei eine Lohndifferenz,
So wird allgemein gesprochen.
Doch das ist falsch, die Ursache sind
Ideale Differenzen,
Nur diese bewogen die Zimmerleut',
Seit einer Woche zu schwänzen.
Die ostentative Geschmacklosigkeit
Des Baues erfüllt sie mit Grauen,
An dem Neubau, über den alles lacht,
Genierten sie sich zu bauen.

Meter: iambic