PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Geh nicht hinein
by Theodor Storm

Im Flügel oben hinterm Korridor,
Wo es so jählings einsam worden ist
– Nicht in dem ersten Zimmer, wo man sonst
Ihn finden mochte, in die blasse Hand
Das junge Haupt gestützt, die Augen träumend
Entlang den Wänden streifend, wo im Laub
Von Tropenpflanzen ausgebälgt Getier
Die Flügel spreizte und die Tatzen reckte,
Halb Wunder noch, halb Wissensrätsel ihm
– Nicht dort; der Stuhl ist leer, die Pflanzen lassen
Verdürstend ihre schönen Blätter hängen;
Staub sinkt herab; – nein, nebenan die Tür,
In jenem hohen dämmrigen Gemach
– Beklommne Schwüle ist drin eingeschlossen –,
Dort hinterm Wandschirm auf dem Bette liegt
Etwas – geh nicht hinein! Es schaut dich fremd
Und furchtbar an.
Vor wenig Stunden noch
Auf jenen Kissen lag sein blondes Haupt;
Zwar bleich von Qualen, denn des Lebens Fäden
Zerrissen jäh; doch seine Augen sprachen
Noch zärtlich, und mitunter lächelt' er,
Als säh er noch in goldne Erdenferne.
Da plötzlich losch es aus; er wußt es plötzlich
– Und ein Entsetzen schrie aus seiner Brust,
Daß ratlos Mitleid, die am Lager saßen,
In Stein verwandelte –, er lag am Abgrund;
Bodenlos, ganz ohne Boden. – »Hilf!
Ach Vater, lieber Vater!« Taumelnd schlug
Er um sich mit den Armen; ziellos griffen
In leere Luft die Hände; noch ein Schrei –
Und dann verschwand er.
Dort, wo er gelegen,
Dort hinterm Wandschirm, stumm und einsam liegt
Jetzt etwas; – bleib, geh nicht hinein! Es schaut
Dich fremd und furchtbar an; für viele Tage
Kannst du nicht leben, wenn du es erblickt.
»und weiter – du, der du ihn liebtest –, hast
Nichts weiter du zu sagen?«
Weiter nichts.

Meter: iambic
3.
by Franz von Dingelstedt

Noch einen Strahl, eh' in dem Wogenbette
Du deines Tages letzte Glut ertränkst,
Und fern auf andre, glücklichere Städte,
Belebende! dein Himmels-Auge lenkst!
Noch einmal webe um die rote Firne
Des Felsens deinen zauberischen Glast,
Ein Diadem um eines Riesen Stirne,
Das hell der Falten grauen Ernst umfaßt.
Sie winkt, die Sonne, freundliche Gewährung
Und lauscht aus Wolkenschleiern groß hervor;
Es schwimmt das Meer, die Insel in Verklärung,
Der ganze Westen scheint ein flammend Tor.
Aus lauter Strahlen baut sich eine Brücke,
Den Himmel einend mit dem dunklen Strand,
Fort strebt die Welle, strebt zum Land zurücke
Und spinnt so hin und her ihr funkelnd' Band.
Wer wandeln könnte auf dem goldnen Pfade,
Dem Lichte nach, in die Unendlichkeit!
Wen der Delphin hintrüge, die Najade,
Die Wogen auf und ab, wer weiß wie weit?
Dort, wo der Sonne Feuerball sich bettet
In Well', und Wolkenpfühle eingehüllt,
O wer dahin, dahin sich erst gerettet,
Dem Glücklichen wär' Wunsch und Traum erfüllt!
Da fangen Brück' und Band an zu zerrinnen,
Die Bogen lösen sich in Schaum und Duft,
Es dunkelt um des Eilands Felsenzinnen,
Die Nacht bewältigt Meer und Land und Luft.
Fahr wohl, fahr wohl! Noch seh' ich deinen Schimmer,
Den sterbenden, der mir verheißend winkt,
Doch ach! erreichen kann ich dich ja nimmer,
Da mit dir auch der lichte Pfad versinkt.
So steht enttäuscht, die Arme ausgebreitet,
Der Dichter an des Lebens nacktem Strand;
Das luft'ge Bild, das seinem Blick entgleitet,
Vergeblich wähnt er's nah-gerückt, gebannt.
Nach Zielen schwärmt er in der Weihe Stunden,
Zu denen glanzvoll sich ein Weg ihm beut,
Doch mit dem Ziel ist auch der Weg verschwunden,
Wie jene goldne Sonnenbrücke heut'.
Geh heim! Es harret an dem Felsengange
Im letzten Häuschen eine Zelle dein,
Dort wiege bei dem nächtlichen Gesange
Des Winds, der Welle dich getröstet ein.
Und sieh, ist auch die Sonne gleich versunken,
Du bist verlassen, du bist lichtlos nicht, –
Im Osten taucht ja eben, wehmut-trunken
Und mild, empor des Mondes Angesicht.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Solo sin vos, y mi dolor presente
mi pecho rompo con mortal suspiro;
sólo vivo aquel tiempo cuando os miro,
mas poco mi destino lo consiente.
Mi mal es propio, el bien es accidente;
pues, cuando verme en voz presente aspiro,
no falta causa al mal porque suspiro,
aunque con vos estoy, estando ausente.
Aquí os hablo, aquí os tengo, y aquí os veo,
gozando de este bien en mi memoria,
mientras que el bien que espero, Amor dilata.
¡Mirad cómo me mata mi deseo:
que he venido a tener sólo por gloria
vivir contento en lo que más me mata!

Meter: iambic
Turan
by Gotthold Ephraim Lessing

Die Knabenliebe log dem redlichen Turan
Der ungerechte Pöbel an.
Die Lügen zu bestrafen,
Was konnt er anders tun, als bei der Schwester schlafen?

Meter: iambic
ANNA JAGIELOVNA
by František Leubner

Můj pane choti, matka Vašich dětí
dnes Lásky Vaší prominy si žádám,
co duši oddaně v dlaň Boha skládám,
Vás poprvé že rmoutím. Do objetí
vstříc Vám dnes naposled mé srdce letí.
Lnouc na hrudi, Vám duchem do noh padám
– smír Boží doufám vinám svým a vadám –
a slzy rozluky mou prosbu světí.
Jest svátostí svaz manžela a choti.
Buď svátostí i zásnub vladaře a země,
ať spolná láska dvojnost povah krotí.
Vám z lásky dík v mé poslední až dechy.
Však země dědička, Vám lkám i z rovu němě:
Vy buďte laskav na mé věrné Čechy!

Meter: iambic
- 21 - De Sansón
by Lope de Vega

Duerme seguro el Nazareno fuerte,
que lo estuviera más donde destila
rabia Caribdis y veneno Scyla,
en los hermosos brazos de su muerte.
A tanta confianza se convierte,
y a tanto amor, en Átropos Dalila,
la estambre coge y el acero afila,
porque sin fuerzas a morir despierte.
Ningún traidor asir con más ejemplo
a la ocasión por el cabello pudo,
y aunque llegó de su venganza el día.
No el templo a él, mas él sepulta el templo,
muere dos veces ciego y dice mudo:
¿Qué espera el hombre, que en mujer se fía?

Meter: iambic
BÍLÁ HORA.
by František Kvapil

Zde skloňte hlavu svou – nad vlasti hřbitovem!
Naposled slávy zář plá jejím příkrovem,
a pusto, mrtvo kol jak smrti pod krovem:
ó skloňte hlavu zde – nad vlasti hřbitovem!
Cizinců proradou nás stihl boží hněv,
cizinců úkladem zde kouří svatá krev,
a v mučedníků chór se mísí mrtvých zpěv:
Cizinců proradou nás stihl boží hněv!
Tu klesli nezlomni – jim na rtech prokletí,
tu klesli – nepřátel ryk zazněl v zápětí,
budoucnost vavřínem však rov jich posvětí –
tu klesli nezlomni, jim na rtech prokletí!
Zde skloňte hlavu svou – již volnost ztracena,
jen bludné ptáče snad, dob zašlých ozvěna,
nad ztichlým hřbitovem kdys písní zastená –
ó skloňte hlavu svou – zde vlast nám pohřbena!

Meter: polymetric
3 O Dušičkách ročně konají se
by Jan Neruda

O Dušičkách ročně konají se
u zemřelých drahých návštěvy,
a kdo nezná živých žádných přátel,
u mrtvých tu sobě uleví. –
Skvostná krypta světly ozářená,
kolem lůza v čilém hemžení,
vždyť tu paní černě přioděná
grošem platí jejich modlení. –
U šachty zas malý hošík s sestrou
menší klečí jako přikován,
vždyť zde někde pod tou zpustlou hlinou
otec jejich leží pochován.
Ze dvou kusů dřeva shnilé rakvi
neuměle křížek zrobili,
a – by hříčku měla dětská mysl –
lojové kus svíce dobyli.

Meter: trochaic
3.
by Paul Heyse

Wenn ich, mein holdes Kind, wie oft geschah,
Dir vorgefabelt wundersame Sachen,
Sahst du mich an mit deinem klugen Lachen
Und sagtest: Ich versteh' schon Spaß, Papa.
Ein Glanz umfloß dir Mund und Augen da,
Um auch die tiefste Schwermut froh zu machen.
Schon kündete sich an des Geists Erwachen,
Der im Humor des Lebens Blüte sah.
Das Schicksal aber hat nicht Spaß verstanden.
So unerbittlich war sein eh'rner Wille,
Daß aller Munterkeit ich längst vergaß.
Nichts, was des Lachens wert, scheint noch vorhanden
Ich horche Tag und Nacht – die Welt bleibt stille,
Und dieses Dasein ward ein schaler Spaß.

Meter: iambic
128. Alles liegt an der Empfänglichkeit
by Angelus Silesius

Vermöcht ich Gotts so viel als Christus zu empfangen,
Er ließe mich dazu im Augenblick gelangen.

Meter: iambic
Citát z bible.
by Alois Škampa

Miláček Páně, svatý Jan,
jenž míval zlatá ústa,
když cítil, věkem utýrán,
že mdloba jeho vzrůstá,
a k chůzi neměl více sil –
tu aspoň na svém loži
ven ku věřícím nosen byl,
by kázal jim a promluvil
v jich kruhu slovo boží.
Leč, když se ohled’ kolem kol,
jak s důvěrou naň patří –
co veliký ten apoštol
děl k útěše svých bratří?
On věda, čím zde církev stojí,
co nejtěžších tu ran je lék,
jim říkal: „Miláčkové moji! –
jen milujte se vespolek!“
A hlas té rady líbezné
se svatých jeho retů –
jak akkord hymny vítězné,
již v odkaz nechal světu,
i po staletích smírně dnes
tu zvoní v život lidský,
a ztraceného ráje ples
i v trpkou našich bolů směs
k nám vrací na zem vždycky!
Když prvně mladých srdcí dvou
se láska dotkne v žití,
a zlobný osud svojí hrou
je hrozí rozloučiti:
duch Jana u nich věrně stojí
a v bolestech jim nese lék –
i rce jim: „Miláčkové moji! –
jen milujte se vespolek!“
Jak vroucně mysl dojímá
ta malá, prostá věta!
V ní Bůh sám lidstvo objímá,
v ní stkví se úkol světa!
Zda nad ni který veleduch
již moudrost’ kázal věčí;
zda citů našich ledný kruh
čím taje snáze v šum a vzruch,
než mocnou její řečí?...
Ó, v nadšení zde sotva víc
můž’ básník pěti znova,
než s apoštolem Páně říc
a hlásat její slova
těm všem, kdo vraždí sebe v boji,
a pro jichž bídu není lék,
než prosba: „Miláčkové moji! –
jen milujte se vespolek!“ –

Meter: iambic
28. Učiteli.
by Josef Uhlíř

Za trpělivosť a snahu,
jakou s námi denně máte,
když nám k budoucímu blahu
um a srdce vzděláváte,
nesu dluh Vám vroucích díků;
a pak, ctěný dobroději,
jménem žáků vrstevníků
Vám vše dobré k svátku přeji.
To pak vrchol našich přání,
abyste rok po roce
pěknější svých namáhání
vídal květ i ovoce.
Veškeru pak Vaši práci
nech Vám nebe hojně splácí!

Meter: trochaic
9.
by Friedrich Rückert

Die Liebste fragt, warum ich liebe?
Wie wenn, o schöne Fragerin,
Ich dir die Antwort schuldig bliebe,
Warum ich atme, leb' und bin?
Die Liebste fragt' mich, was ich liebe?
Dich lieb' ich und die Welt in dir,
Ich lieb' in dir des Schöpfers Liebe
Und seiner Schöpfung Zier an dir.

Meter: iambic
A mi patria
by Eduardo Peralta

Hija hermosa, ilusión de mis abuelos,
blanca flor en las olas transportada,
yo te amo en tus hijos retratada,
en tus campos, ciudades y en tus cielos.
Son tu riqueza inagotables suelos,
es tu fuerza la escuela y no la espada,
tu palacio es la hacienda cultivada
en que riegan diamantes los riachuelos.
Diste tú a Colón sus aguas puras
que apagaron su sed; y de tu frente
duro ceño borraron de amarguras
El te dio, dulce Patria, por presente
Nombre, Sangre, Lenguaje y Fe Sagrada;
¡te hizo rica al nacer de su mirada!

Meter: anapestic
Muerte del insigne y laureado poeta, Juan Pérez de Montalbán
by Juan Olgado Carvajal

Fuiste un Hijo del Sol, fuiste un Diamante
en que la envidia con cincel atento
un precioso labró encarecimiento
de lo que sufre el Docto al ignorante
Más invadido espero, más constante
dejaste (aventajando al lucimiento)
en fama de ingenioso al escarmiento,
en crédito al castigo de elegante
Lo moderado ya por lo infinito
trocaste, y tu memoria esclarecida
su nombre con tu pluma dejó escrito
Que es del valor la prueba más ceñida,
donde el mérito pasa por delito,
el volver las espaldas a la vida.

Meter: iambic
NA VESNICKÉM HŘBITOVĚ.
by Karel V. Rais

Co jsme my zkusili
na světě dření,
to v žádných kronikách
zapsáno není.
K tomu pak výsměšek
leckdo též hodí,
že už to na světě
všude tak chodí.
Jen jsme si šeptali:
„Tady nás šidí,
ale ten na nebi
všecko to vidí!”
K té báni nebeské
od chladné země
často jsme hleděli
dlouho a temně.
Teď leží pod zemí
mnoho již roků
jen kosti kamenné
z hlav našich, boků.
K té báni nebeské
jak my v ty doby,
hledí teď upjatě
naše jen hroby.
Ty hroby zapadlé,
zdupané, malé
hledí tam nahoru –
hledí tam stále...

Meter: polymetric
Zwei Erschlagene
by Kurt Tucholsky

Der Garde-Kavallerie-Schützen-Division zu Berlin in Liebe und Verehrung
Märtyrer . . . ? Nein.
Aber Pöbelsbeute.
Sie wagtens. Wie selten ist das heute.
Sie packten zu, und sie setzten sich ein:
sie wollten nicht nur Theoretiker sein.
Er: ein Wirrkopf von mittleren Maßen,
er suchte das Menschenheil in den Straßen.
Armer Kerl: es liegt nicht da.
Er tat das Seine, wie er es sah.
Er wollte die Unterdrückten heben,
er wollte für sie ein menschliches Leben.
Sie haben den Idealisten betrogen,
den Meergott verschlangen die eigenen Wogen.
Sie knackten die Kassen, der Aufruhr tollt –
Armer Kerl, hast du das gewollt?
Sie: der Mann von den zwei beiden.
Ein Leben voll Hatz und Gefängnisleiden.
Hohn und Spott und schwarz-weiße Schikane
und dennoch treu der Fahne, der Fahne!
Und immer wieder: Haft und Gefängnis
und Spitzeljagd und Landratsbedrängnis.
Und immer wieder: Gefängnis und Haft –
Sie hatte die stärkste Manneskraft.
Die Parze des Rinnsteins zerschnitt die Fäden.
Da liegen die beiden am Hotel Eden.
Bestellte Arbeit? Die Bourgeoisie?
So tatkräftig war die gute doch nie . . .
Wehrlos wurden zwei Menschen erschlagen.
Und es kreischen Geier die Totenklagen:
Gott sei Dank! Vorbei ist die Not!
»man schlug«, schreibt einer, »die Galizierin tot.«
Wir atmen auf! Hurra Bourgeoisie!
Jetzt spiele dein Spielchen ohne die!
Nicht ohne! Man kann die Körper zerschneiden.
Aber das eine bleibt von den beiden:
Wie man sich selber die Treue hält,
wie man gegen eine feindliche Welt
mit reinem Schilde streiten kann,
das vergißt den beiden kein ehrlicher Mann!
Wir sind, weiß Gott, keine Spartakiden.
Ehre zwei Kämpfern!
Sie ruhen in Frieden!

Meter: iambic
Soneto
by Jerónimo de Lomas Cantoral

Sombra fresca, agua clara, verde asiento,
tierras alegres y olorosas flores,
lugar secreto que de mis dolores
y quejas escucháis el triste acento.
¡Así rigor de hielo, lluvia o viento,
no turbe vuestro estado y mil Amores
volando en torno con los ruiseñores,
perpetuo albergue os hagan de contento!
Guardad en vos eterna la memoria
del bien que Amor aquí prestó
                  al deseo
que tanto tiempo en mí cual fuego ardía:
De suerte que el que oyó mi
                  breve gloria
en Filis reconozca y Melibeo
su terrible mudanza y la fe mía

Meter: iambic
Západy. (II.)
by Jaroslav Vrchlický

Taková vlhká neděle
po bouři dozněné a s mračen cáry v zenitu
a s ptáky pějícími vesele
a se zrcadly vod, v nichž tříšť plá blankytu!
Taková vlhká letní neděle,
co v ní je poesie!
ve trávě, ve stromech, v oblacích nesměle
cos – ty to cítíš – žije!
Ať v bezu vonného plničkých girlandách,
ať v čilimníku kypících kaskádách,
ať v bronzu dubovin, jež s břízou zápasí,
co zakleto tam před časy,
sterými ohlasy
u spiral cest a basenů
dýchá.
A v hloubi Praha odpočívá tichá,
v té změti historie s přírodou
cos netušenou lahodou
se míchá...

Meter: iambic
Das Flügelroß .
by Joseph von Eichendorff

Mein Liebchen! wie so öde
Wird's oft in Stadt und Schloß,
Frisch auf und sei nicht blöde,
Besteig' mit mir mein Roß!

Meter: iambic
[die Blinden lachten eines Sehenden]
by Franz Grillparzer

Die Blinden lachten eines Sehenden,
Weil Brillen als Hilfsmittel er genommen.
Sie brauchten keine Brillen, sagten sie,
Und sei'n in ihrer Art schon von Geburt vollkommen.

Meter: iambic
42.
by August von Platen

Einmal will ich, das versprech ich, ohne Liebgekose leben,
Wann die Blumen hier im Garten nach den Tafeln Mose leben;
Hör ich abends auf den Straßen einen Vogel, eine Flöte,
Sag ich bei mir selbst: Es möge dieser Virtuose leben!
Freund! es ist der Lenz gekommen, unsre Wege sind verschieden:
Lebe wie die keusche Lilje, laß mich wie die Rose leben!
Laßt mich euren Rat vernehmen, was das Beste sei von Zweien:
Weise leben, lose reden? Weise reden, lose leben?
Wollt ihr mich durchaus verkennen, tut es immerhin, denn immer
Werd ich, ob ich lächle drüber oder mich erbose, leben!

Meter: trochaic
- VIII -
by Argensola

Las tristes de Faetón bellas hermanas,
sentadas a la orilla del gran río,
lloraban de su hermano el desvarío,
al convertirse en árboles cercanas.
Decía cada cual con fuerzas vanas:
«Regir quisiste, oh loco hermano mío,
el carro que el invierno y el estío
reparte con sus ruedas soberanas.
Fue digna de tal pena tu osadía;
y porque sea común el escarmiento,
sin culpa le imitamos en la suerte».
Con este ejemplo en vano pretendía
yo, triste, refrenar mi atrevimiento,
que busca en vida gloria, o fama en muerte.

Meter: iambic
1L: Besser haben keine Hand,
by Friedrich von Logau

Besser haben keine Hand,
Als ein Hertz und nicht Verstand.

Meter: trochaic
Ah, Silly Pug, wert thou so Sore Afraid
by Queen Elizabeth I

Ah, silly Pug, wert thou so sore afraid?
Mourn not, my Wat, nor be thou so dismayed.
It passeth fickle Fortune’s power and skill
To force my heart to think thee any ill.
No Fortune base, thou sayest, shall alter thee?
And may so blind a witch so conquer me?
No, no, my Pug, though Fortune were not blind,
Assure thyself she could not rule my mind.
Fortune, I know, sometimes doth conquer kings,
And rules and reigns on earth and earthly things,
But never think Fortune can bear the sway
If virtue watch, and will her not obey.
Ne chose I thee by fickle Fortune’s rede,
Ne she shall force me alter with such speed
But if to try this mistress’ jest with thee.
Pull up thy heart, suppress thy brackish tears,
Torment thee not, but put away thy fears.
Dead to all joys and living unto woe,
Slain quite by her that ne’er gave wise men blow,
Revive again and live without all dread,
The less afraid, the better thou shalt speed.

Meter: iambic
- 924 - Dice SINCERO De El padrino desposado
by Lope de Vega

Poco más que mediana de estatura,
como el trigo el color, rubios cabellos,
vivos los ojos, y las niñas de ellos
de verde y rojo con igual dulzura.
Las cejas de color negra, y no oscura,
aguileña nariz, los labios bellos,
tan hermosos, que hablaba el cielo en ellos
por celosías de su rosa pura.
La mano larga para siempre darla,
saliendo a los peligros al encuentro
de quien para vivir fuese a buscarla.
Esta es María, sin llegar al centro,
que el alma sólo puede retratarla
pintor que tuvo nueve meses dentro.

Meter: iambic
Na Eugenii.
by Josef Košín z Radostova

Malé příčiny tak velké účinky
někdy mají, že i z líce činí rub;
tak i sladký úsměv tvojí tvářinky
v pláč se proměnil, když vypadl ti zub.

Meter: trochaic
- 71 -
by Lope de Vega

En señal de la paz que Dios hacía
con el hombre, templando sus rigores,
los cielos dividió con tres colores
el arco hermoso que a la tierra envía:
lo rojo señalaba la alegría,
lo verde paz y lo dorado amores;
secó las aguas, y esmaltaron flores
el pardo limo que su faz cubría.
Vos sois en esa cruz, cordero tierno,
arco de sangre y paz, que satisfizo
los enojos del Padre sempiterno;
vos sois, mi buen Jesús quien los deshizo;
ya no teman los hombres del infierno,
pues sois el arco que las paces hizo.

Meter: iambic
XXVIII. ZIMNÍ.
by František Ladislav Čelakovský

Jak mi smutna přichází
Ta letošní zima,
Jakoby se svět zakalil
Před očima mýma.
Všecky cesty, chodníčky
Sněhem zapadaly,
Po kterých jsme jindy, milý!
Spolu chodívali.
Však je mi tak všelijak,
Všude mne to souží,
Jedva že mi srdce z těla
Ven se nevytouží.
Je mi jako ptáčkovi,
Co na poli sedá,
A na sněhu, ubožátko,
Zrnýčka si hledá.
Hledá, hledá zrnýčka,
Ale nenachází:
Tak mi také bez milého
Zima ta prochází.

Meter: trochaic
- VI -
by Fernando de Herrera

Con el puro sereno en campo abierto
vuela mi alado carro, y fresco llega.
El viento arando el golfo; la paz niega
cielo airado, aire adverso, flujo incierto.
Desampara huyendo el mar desierto;
mas el miedo y horror lo aflige y ciega;
noto cruel, que su furor despliega,
las velas rompe, impide entrar el puerto.
Cuando ríe una luz en occidente
que alegra el orbe etéreo, y desfallece
el soplo austrino y cesa el ponto oscuro,
la prora vuelvo, y lejos tardamente
la tierra sola en puntas aparece,
y nunca al puerto arribo que procuro.

Meter: iambic
Bouřná noc.
by František Táborský

Šero kolem. Ve vichřici
démonové davem letí,
jejich povoz – mraky hřmící,
a jich koně – vichři kletí
ženou se jak zkáza divá,
chýž se chvěje, strom se kývá,
vetché krovy prasknou časem –
aj, tu z vížky ze dřev sbité
odhání zvon mraky líté
posvátným svým hlasem.
Odletěli. Noc se sklání,
z dálky ještě krok jich duní.
To ta chvíle, v zadumání
duch kdy kráčí v mořskou tůni
a zas letí na nebesa,
s rojem hvězd kde v chóru plesá –
jaká radosť se hvězd zírať
a s tou sférnou hudbou zvučnou
prozpěvovať hymnu hlučnou,
slavné „Magnificat!“
To ta chvíle, kdy se nitro
každou žilkou rozezvučí,
jako ptáci v jarní jitro,
jak když včely v úle bzučí.
A ty tluky člověk střeží
jako matka ňadro svěží,
pod nímž chová víc než ráj –
zřídlem srdce perlí, bije,
vždyť je svatá poesie
líbá, hřeje, šepce báj.
Níž se hlava na hruď kloní,
myšlénky kol táhnou řadou,
tu to šeptá, hřímá, zvoní,
až se všechny k spánku kladou.
Aniž hlava pousíná,
člověk na vše zapomíná.
Slyš, tu vichr plíce vzdul,
rozkácené mraky letí,
na nich jako z pekla dětí
démonů dav nazpět plul.
U mých oken zastavili,
a já slyšel jejich slova:
„Hrdé čelo plno síly,
prsa pevná od olova,
v oku vzdor a blesky hněvu,
v srdci mužnosť, pramen zpěvu,
taký křest nám život dal.
Kdybys věděl, co to krve
prolilo se, než poprvé
svobody se prapor vzpjal –
dávno by tvá píseň zněla
jinou také, hlubší řečí,
jako země sprahlá celá,
která bouřce blahořečí!“
Umlkli a těžkým chodem
hrnuli se zhouby s plodem,
klátí stromem jako klasem –
aj, tu z vížky ze dřev sbité
odhání zvon mraky líté
posvátným svým hlasem.
Šero kolem. Hvězdy hasnou.
V mhlivé záři, ve plápolu
u nohou zřím zemi krásnou,
nad ní jako gloriolu
slunce vzcházeť zlatolící.
Slavnostním a ranním ruchem
jak bych slyšel hymnus vzduchem:
„Kdož jste boží bojovníci!“

Meter: trochaic
Al Petrarca
by Clemente Althaus

¡Bendita sea la feliz tibieza
con que, celosa de su pura fama,
pagó tu amor la aviñonense dama
que igualó su virtud con su belleza!
¡Benditos el rigor y la esquiveza
que acrisolaron tu amorosa llama,
y te valieron la gloriosa rama
que hoy enguirnalda tu feliz cabeza!
Así Apolo que a Dafne perseguía
cuando a abrazarla llega, sus congojas
sienten de un árbol la corteza fría
Mas en sus ramas la deidad doliente
halla las verdes premiadoras hojas,
digna corona de su altiva frente

Meter: iambic
Průvodem.
by Adolf Heyduk

Co jsou ty listy? kalich průsvitavý;
veň tryskla moje krev,
v kterou vnik’ šípem blesku plivník žhavý
a z hloubky šuměl zpěv.
Zpěvná jest bolesť, již ta kniha svírá,
nechť úsměvný jest rým,
nic nového; tak také pták umírá
nad hnízdem vybraným!

Meter: iambic