PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
177.
by Friedrich Rückert

Verlier, o Jüngling, nur Geduld und Hoffnung nicht;
Richt' auf die Welt Vertraun, auf Gott die Zuversicht,
An dich die Forderung zu kämpfen als ein Mann,
Und freue dich am Kampf, wenn dir der Sieg entrann.
Wenn er dir oft entrann, wird er nicht stets entrinnen;
Nur wer noch nichts gewann, hat alles zu gewinnen.
Mir selber ist, was mir gelang, gar spät gelungen,
Doch mehr nun freut mich, daß ich rang, als was errungen.
Ich wünsche nicht, daß sie so gar lang hin dich halten,
Doch gut ists, daß sie Zeit dir gönnen zum Entfalten.

Meter: iambic
1L: Ein Kläusner, der am Tiberstrand
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Ein Kläusner, der am Tiberstrand
Einst fischte, zog in seinem Netze
Den schönsten Hecht erfreut ans Land.
»verwegner! sprach der Fisch, verletze
Nicht meine heilige Person!
Du weißt die ganze Passion,
Den Kelch, den Schwamm, das Kreuz, die Lanze,
Die Nägel samt dem Dornenkranze
Hab ich im Kopfe.« Wunderlich!
Versetzt der Greis: doch darf ich fragen,
Was hast du hier im vollen Magen?
Sprich oder ich zergliedre dich! –
»ach nichts; ein Nest mit jungen Aalen,
Hochwürdiger Herr Eremit,
Ein kleines Frühstück«. – Ha, Bandit!
Ich dacht es wohl ihr Kannibalen
Tragt die Religion im Kopf,
Und in dem Busen das Verderben. –
Hier warf er ihn in seinen Topf
Und ließ ihn wie Sanct Vitus sterben.

Meter: iambic
XvI.
 Des Marschall Anckers.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wer Hof und Hoffnung liebt/ wer Fürsten Wor-
ten trauet/
Und auf der Herren Gunst geringe Gründe bauet.
Den lehret diese Grufft/ daß er nicht recht gethan/
Weil auch ein Ancker nicht bey Hofe halten kan.

Meter: iambic
La honesta humildad en el traje abriga al hombre y le aconseja
by Quevedo

Sin venero serrano, en pobre lana,
que acuerda de la oveja, no de Tiro,
me abrigo, en tanto que vestida miro
las coronadas furias con la grana.
La pálida ceniza, que tirana
se guarda, y se descubre con suspiro,
no encamina la envidia a mi retiro,
ni el sueño y la conciencia me profana.
Las guijas que el Oriente por tesoro
vende a la vanidad y a la locura,
si no encienden mis dedos, no las lloro.
De balde me da el sol su lumbre pura,
plata la luna, las estrellas oro:
basta que dé la tierra sepultura.

Meter: iambic
- XXVI - A la planta de Celia en Guadalete
by Luis Carrilloy Sotomayor

De tributos y mares olvidado
(que es natural en Guadalete olvido),
cuanto un tiempo corriente, detenido,
miró a Celia, de juncia coronado.
Y celoso de ver había estampado
la playa el pie pequeño, el atrevido
hurtósela, y confiesa haber corrido,
después del dulce robo, más salado.
Soberbio en su cristal y pensamientos,
olvidando sus márgenes, triunfante
estaba de la arena que bebía.
«Vámonos -dijo Celia-; de mi amante
nuevo conozco, ¡oh Fabio!, los intentos;
¡no te lleve, ¡ay Dios!, por prenda mía!».

Meter: polymetric
Der feile Dichter .
by Nikolaus Lenau

Die Muse muß zur Metze sich erniedern‚
Der Dichter sendet sie zum Mäcenaten,
Und, frechgeschürzt, mit schaugestellten Gliedern,
Der Göttlichkeit vergessend, tief entrathen‚
Umtanzt sie ihn mit schnöden Schmeichelliedern,
Liebäugelnd mit den blinkenden Ducaten.
Sie muß den Gott in ihm zum Schlaf bethören,
Das Thier zur wilden Gluth und Flamm' empören.

Meter: iambic
Na hory v bouři.
by Jan Evangelista Nečas

Pan lékárník, muž statný, otužilý,
a jeho dceruška, zjev ladný, milý
a učitelka s vážným, bystrým okem
jdou na Pustevně cestou nad potokem.
Hned od stanice k lesu až se vezla
ta turistická trojice. Když slezla,
děl kočí jejich: „K bouři schyluje se,
dej Pán Bůh ať vás nezastihne v lese!“
Té zmínky poutníci se nelekali,
a chutě lesem, pasekou se brali,
až prošli chladný kout, jejž po rok celý
ni jeden zásvit slunka nezveselí.
Tam v rokli bystřina si skáče, běží
jak hříbě bez uzdy a bez otěží
svou silou hravě, volně, bez obtíže –
Již naši chodci stáli kolem kříže.
Kříž prostý dřevěný a Kristus z plechu
tam postaven byl jdoucím na potěchu.
(Jde dobře ten, kdo u Něho jí hledá!)
Tam odtud vrch jak do střechy se zvedá.
Den dusný. Ticho bezmála jak v hrobě.
Les bez dechu, jak pohřížený v mdlobě,
znáť nedal ani nejmenšího chvění.
V tom ozvalo se oddálené hřmění
a z nenadání vichřice tu byla,
a návalem svým na les udeřila:
Les rozvířený hučel, sténal, skřípěl
a vichr po něm fičel, syčel, sípěl
a rostl v orkán – lomcoval a lítal
a haluzemi jako vodou zmítal
a v honbu šílenou se rozburácel:
rval, trhal, tříštil, lámal, srážel, kácel.
V pláň šedou přešel temných mraků nával
a bičem deštným bil a ošlehával
tvář, tělo sosen, jež se chvějí v pláči,
když děsná bouře po temenech kráčí.
Les tonul v ohni: shora blesk a hřmění
a spodkem utápěl se v zaplavení.
Lvi řvoucí táhli bouři v mračném voze –
a zápas živlů řádil na obloze,
jak kdyby bylo v rozzuření vzteklém
se spolčovalo samo nebe s peklem;
že shora, zdola spoustou hrůzorodou
hned zničí zemi plamenem i vodou.
Les tonul v ohni. Za rachotu hromů
tři chodci naši drželi se stromů;
by nezhynuli všichni jednou ranou,
pán obě dámy rozestavil stranou.
Čas do věčna jim táhnul dobu denní,
tři duše vrcholily v pomyšlení,
jak vyváznouti. – Bouře umdlévala –
Jiř záře slunka viděti se dala.
Aj! Nebesa se překlenula duhou
a měla podél bledší ještě druhou.
Z tří chodců nikdo nepromluvil slova.
Byl každý jako narozený znova,
že přestál hrůzu, že zas volně dýše.
Jen málo kroků postoupili výše
a na stromě tam obraz uviděli.
Ten, jehož na něm před očima měli,
byl svatý Václav, strážce jejich pouti,
jenž rodu svému nedá zahynouti!
Tak vyšli šťastně, bez úrazu, škody
ven ze zápasů ohně, vichru, vody.

Meter: iambic
Don Quijote
by Ricardo del Monte

¡Sí! vive aún; y escuálido campea
erguido sobre el magro Rocinante;
y al malandrín, al mago y al gigante,
provoca lanza en ristre a la pelea.
Virtud y honor aún bullen en
                  la idea
que el brazo armó del caballero andante;
casta ilusión sonríele distante:
pura, invisible, intacta Dulcinea
¡No morirá! La humana carnadura
tierra es no más; pero el viviente emblema,
forma sin cuerpo, de la mente hechura,
escultura ideal, plástico esquema,
sueño del genio, incorruptible dura
si acude el arte con la unción suprema.

Meter: iambic
ZA MYŠLENKAMI ODLÉTLÝMI
by Antonín Sova

To Orli táhli? Na trávě jsem zdřím,
par stříbro vlhlo, houstlo březovím,
neslyšně Orli táhli nade mnou
oblohou zšeřenou a tajemnou.
Jich křídly ještě slabě šuměl vzduch,
v polosnu do dálky můj větřil sluch,
zde byli, vím, a moji pili krev,
zde z mého srdce, zde z těch žhavých cév.
Oh, mdlobo sladká! Jaký výšek jas,
klid letních dnů, ztajený v hloubkách hlas!
Prázdnotu cítím po těch slunných dnech
a stesk po smutných, vzácných tvorech těch!

Meter: iambic
A una ingrata
by Plácido

Basta de amor, si un tiempo te quería,
ya se acabó mi juvenil locura,
porque es, Celia, tu cándida hermosura
como la nieve, deslumbrante y fría.
No encuentro en ti la extrema
                     simpatía
que ansiosa mi alma contemplar procura,
ni entre la sombra de la noche oscura,
ni a la espléndida faz del claro día
Amor no quiero como tú me amas,
sorda a mis ayes, insensible al ruego;
quiero de mirtos coronar con ramas
un corazón que me idolatre ciego;
quiero abrazar una mujer de llamas,
quiero besar una mujer de fuego.

Meter: polymetric
- CXLVI -
by Juan de Tassis y Peralta

A las undosas márgenes de un río
que en floridos cristales nace fuente,
solté quejosa voz tan dulcemente,
que alterno Filomena el canto mío.
Donde, si a tronco, si animado, pío
místico ya papel de simple gente,
impresas ansias de pasión ardiente,
con hierro duro en verde margen fío.
Ajena, pues, noticia, en mi escarmiento
del rigor de fortuna ejemplo lea,
si es aviso del tiempo el desengaño;
y en este descansado apartamiento,
feliz agrado a mis agravios sea
un temor advertido de su daño.

Meter: polymetric
41.
by Friedrich von Logau

Weil deß Bartes Stell ietzund, was der Bart sonst, gelten soll,
Gilt so viel als sonst das Haus auch deß Hauses Stelle wol?

Meter: trochaic
Un día de invierno
by Rosa Kruger

Velado el sol está y opaco el cielo,
y cerca de la costa, el soplo helado
del impetuoso Bóreas agitado,
da tristeza a la tierra, al alma duelo
Mas de gozo me sirve y de consuelo,
un pardo gorrioncillo amedrentado,
que del vecino alero de un tejado
a mi reja se acerca en raudo vuelo
Cual yo suspira por el claro brillo
y el puro ambiente del Abril hermoso:
¿Abrigo solicitas, pajarillo?
Ven, te dará calor un pecho ansioso,
que ama cual tú las rosas y el tomillo,
mas, lejos de la patria, no es dichoso.

Meter: iambic
Thebaida.
by Jaroslav Vrchlický

Ji netřeba ti v pouště písku hledat,
kde němé sfingy východu vstříc hledí,
než první paprsk šlehne mlhy šedí
a veliké se začne slunce zvedat.
Ji v srdci měj! Tam uč se, stokrát nedat
otázkám Farizejců odpovědi,
v tom buď jak oni asketové bledí,
u kříže uč se dlouhé noci sedat.
U kříže vlastní muky, vlastní bídy,
jejž léta jsi nes, onu na Golgatu,
kde místo andělů bdí Eumenidy.
Tam všecko slož, dál neměř svoji ztrátu
a poznáš sladkost pravé Thebaidy
a nezatoužíš v svět víc po návratu.

Meter: iambic
30.
by Friedrich von Logau

Tausentschön, du liebes Kraut! iede Jungffer ist befliessen,
Daß sie dich (es hilfft sie auch) müg in ihrem Garten wissen.
Dennoch hat dich keine gar; so ein Ästlein manche hat,
Ist doch derer eben viel, die da haben kaum ein Blat.

Meter: trochaic
- L - Que explica la más sublime calidad de amor
by Juana Ines de La Cruz

Yo adoro a Lisi, pero no pretendo
que Lisi corresponda mi fineza;
pues si juzgo posible su belleza,
a su decoro y mi aprehensión ofendo.
No emprender, solamente, es lo que emprendo:
pues sé que a merecer tanta grandeza
ningún mérito basta, y es simpleza
obrar contra lo mismo que yo entiendo.
Como cosa concibo tan sagrada
su beldad que ni quiere mi osadía
a la esperanza dar ni aun leve entrada:
pues cediendo a la suya mi alegría,
por no llegarla a ver mal empleada,
aun pienso que sintiera verla mía.

Meter: polymetric
OCHRÁNCI ČESKÉ ZEMĚ
by Emanuel Lešehrad

Svatý Václave,
příklad tvůj nám sviť,
svatý Václave,
naše skutky řiď.
Svatý Václave,
českou zemi chraň,
svatý Václave,
dej nám víry zbraň.
Svatý Václave,
za nás oroduj,
kníže Václave,
lid svůj posiluj!

Meter: trochaic
Das .ix.
by N.A.

Der kammerer sprach gar tugentlich
ir edler ritter es teücht mich gut
jr bleibt hie heim bei ewrem reich
die frawen haben einen kurtzen mut
in gantzen trewen ich eüch sag
ich pfleg ewer frawen nicht
newer wan syben iar.

Meter: iambic
POLITIKOVÉ
by Josef Svatopluk Machar

Tři kmotři v šenku usedli si,
sníh venku chumelí.
„To se zas všichni čerti žení –
být raděj v posteli!“
„No, myslím, džbánek nahořklého
nám duši zahřeje –
spát člověku se vlastně nechce,
a tady teplo je.“
„Co říkáte té politice?
Mně se tak podobá:
Rus tady stojí – támhle Prušák –
a Francouz na oba
že číhá – psal tak syn mi, kaprál,
že jako tohle to –“
„Ba, když to vezme člověk kolem:
je svět jak řešeto.“
„Tak, tak – má řeč to. Jsou tu daně
a taky příklady –“
„A Francouz má prý nové flinty
zas u své armády.“
„Jo, Francouz, mluvíš s ním a mluvíš –
on čerta toho ví –“
„No, to zas ne! Já myslím, Bárto,
žes člověk bláhový!“
„Jen ty se nenaparuj, Myško,
my víme, co a jak –
když mi to napsal syn můj kaprál,
tož bude tomu tak.“
„Jen žádné hádky, kmoši, tady
a žádné nadávky!
My mluvme klidně o těch věcech,
vždyť jsou to rozprávky –
má Bárta pravdu: Francouzovi
je těžko rozumět –
půl slova zahuhňá, půl spolkne,
to poznal už můj děd,
byl u Lipska a mašíroval
až k samé Paříži –
ten vyprávěl, co francouzština
mu ďála obtíží.“
„No, počkejme – to jdeme s cesty –
já vlastně Bártovi –
a co jsem mu to chtěl jen říci?
Čert vem to – kdož to ví!“
Tré kmotrů tak se situací
evropskou bavilo –
až v starých hodinách to hrklo,
a deset odbilo.
„No, půjdu.“ „Taky.“ „A já taky.“
„To se to bude spát.“
„Je dobře, kmotři, politiku
si časem rozebrat.“

Meter: iambic
Der
 Frau Geheimen Räthin Buchholz.
by Anna Luise Karsch

Wird mir, wenn einst auch böse Tage kommen,

Meter: iambic
1L: Mensch, fürchte den, der zwar der Missethat vergist,
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Mensch, fürchte den, der zwar der Missethat vergist,
Und doch, das niemand kennt, dir die Gedancken misst.

Meter: iambic
Harden
by Kurt Tucholsky

Ich kann nicht mehr – Sie werden das begreifen –
bei jedem Attentat ein Trauerliedchen pfeifen –
es sind zu viel.
Es gibt da ehemalige Offiziere,
die schießen wöchentlich, wie ich taxiere,
auf das Zivil.
Es bietet kaum der feine Mann
zum Gruße den Revolver an.
Sie kannten die internen Personalien,
Geschichte und die Materialien –
Sie kennens gut.
Kein Auslandsweg war Ihnen je beschwerlich.
Und deshalb waren Sie dem Pack gefährlich.
Daher die Wut.
Wer schwarz-weiß-rote Farben wählt,
zeigt, daß ihm jeder Kunstsinn fehlt.
Sie schlug ein Untertan, ein geistiger Krüppel.
Der eine hat den Kopf – der andre hat den Knüppel.
Nur sie hat nichts:
Die Republik hat weder den noch jenen.
Und freundlich lauscht sie diesen blutigen Szenen
verdösten Angesichts.
Laßt hier uns edles Blut vergießen:
Im Himmel gibt es nichts zu schießen –!
Nur ungern nimmt der deutsche Mann
statt Monarchismus Wahrheit an.

Meter: iambic
3.
by Rainer Maria Rilke

So ragen sie, die Herzen angehalten
(sie stehn auf Ewigkeit und gingen nie);
nur selten tritt aus dem Gefäll der Falten
eine Gebärde, aufrecht, steil wie sie,
und bleibt nach einem halben Schritte stehn
wo die Jahrhunderte sie überholen.
Sie sind im Gleichgewicht auf den Konsolen,
in denen eine Welt, die sie nicht sehn,
die Welt der Wirrnis, die sie nicht zertraten,
Figur und Tier, wie um sie zu gefährden,
sich krümmt und schüttelt und sie dennoch hält:
weil die Gestalten dort wie Akrobaten
sich nur so zuckend und so wild gebärden,
damit der Stab auf ihrer Stirn nicht fällt.

Meter: iambic
La ilusión
by José Jacinto Milanés

Cuando la mano del benigno sueño
mis ojos cierra y mi velar halaga,
en torno de mi lecho vuela y vaga
fantasma bella de mirar risueño
Ora alegre me mira, ora con ceño;
pero ceño gentil de hermosa maga:
Ora ¡bálsamo dulce a mi alma aciaga!
vierte en mi labio un ósculo halagüeño.
Y ya con lengua angélica me dice
palabras como música o me abriga
bajo sus grandes transparentes alas
¿Quién eres pues, espíritu felice?
¿Naciste en este mundo de fatiga,
o pisas ángel las celestes salas?

Meter: iambic
Pravidlo.
by Simeon Karel Macháček

Máli loďka žití tvého
Bezpečně se plaviti,
Nedlej, zboží nadbylého
Na břehu ji zbaviti.
Snaž se pilně živel znáti,
Který tě má k cíli nést,
Uč se na oblohu dbáti,
Podlé ní se plavit jest.
A pak směle dál a dále
Plný důvěrnosti jeď:
Na vesle měj ruku stále,
Ale na nebesa hleď!

Meter: trochaic
V nový život – v nový sen...
by František Dohnal

Sní snílek prostřed chrysantem
tak sám a sám – jen se svým snem...
Vtom zaťukal kdos do oken:
Hej, slyšíš, snílku, samotáři,
pojď přece zase jednou ven!
Což nevidíš, že bílý den?
Což nevidíš, jak slunce září
a celý svět jak opojen
tím mořem světla, vůní, písní?
A neslyšíš, ty sedmispáči,
ten radostný kol švehol ptačí?
Což neslyšíš? – Ó, pohleď vzhůru:
Tam z modrého kdes z pod azuru
jak jásá píseň skřívánčí...
A večer jistě při měsíci
jak démantů déšť kmitající
kdes z čarovného ohňostroje
ej, svatojanských mušek roje
rej veselý ti zatančí...
Och, jaký ples, och, jaký ples!..
A sladkým ložem vábí vřes,
kde potok bublá skotačivě
a chtivá ústa pijí chtivě
a „Pij a zpívej“ volá les...
Hle, ze všech stran, hle, ze všech stran
jak opojný to vane van,
jak opojný to všude šum!..
To nový život víří kol!..
Och, snílku, rychle odhoď bol
a zanechej svých marných dum
a srdce otevř dokořán,
ať vane v něj ten nový van –
a pij a pij – a rychle, v spěch
těch nových žití nový dech –
a pij a pij – a rychle v svět:
i pro tebe tam kdesi v skrytu
vyslaných tužeb na blankytu
ti vykvetl tvůj modrý květ...
A snílek jde...
Mní: V nový cíl a cestou jinou –
a zase jde jen za vidinou...
Mní: V nový Život, v nový Den –
a zase jde jen v nový Sen...
Neb ten, kdo zrozen z Říše Snů,
ten marně touží slunných Dnů...
Jen splavu píseň zádumčivá
mu šeptá slova konejšivá
za bílých nocí měsíčních –
a jako ve snu sám a tich
jde snílek dále životem,
neb vše mu snem, neb vše mu snem –
i život sám mu jenom snem...
A snílek jde...
Och, snílku, přec jen láká svět?
Cos zpívá v duši? Modrý květ?
Chceš vzhůru k modrým výšinám?
Och, poznáš: Půjdeš sám a sám
a vždycky cosi z údolí
jde za tebou a zabolí.
A poznáš: Často nocí, tmou
ti bude jíti cestou zlou.
Neb ti, kdož cestou Ducha jdou,
vždy kráčí cestou trnitou.
A snílek jde...
Och, snílku můj, je v duši smutno
z těch marných snů, z těch bludných cest?
Proč hledáš světlo klamných hvězd?
Proč hledáš tam, kde není cíl?
Hleď, tolik snů jsi promarnil!..
Och, snílku můj, jen jedno nutno,
jen jedno: Hledat Absolutno!
Pak i v tvou duši, do snů tvých
zazvoní z dálek modravých
ta píseň tónů jásavých
o mořích stříbrných...

Meter: iambic
EPILOG
by Stanislav Kostka Neumann

Vodopády zlatých lesů
šumí píseň jeseně;
v údolí nám ještě zbyla
vlhká půda po seně.
Sklizeno a dokonáno.
Po všech stráních dokola
krásná iluze jen svítí,
směje se a plápolá.
Stráně hoří, stráně hoří...
Odvane vše listopad...
Chtěl bych také – na chvíli jen –
srdci, mozku dáti spát!

Meter: trochaic
A la dispersión de los restos que debieron guardarse en el Panteón Nacional
by Manuel del Palacio

¡Dejémosles pasar! No con impías
promesas vanas, que el honor condena,
turbemos otra vez la paz serena
que hallaron en sus tumbas, hoy vacías.
Duerman en calma las cenizas frías
a cuya gloria se atrevió la ajena,
y como arrastra el siervo su cadena,
arrastren su infortunio nuestros días.
No durarán columnas ni trofeos,
ni lápidas, ni bronces, ni diamantes,
lo que duran Virgilios y Tirteos,
y ya cerca se miren, ya distantes,
el pedestal que achica a los pigmeos
nada puede añadir a los gigantes

Meter: iambic
Des Finken Abschied.
by Wilhelm Müller

Der war so frisch und blätterreich,
Und sang wohl Dies und Jenes:
Durch Lenz und Sommer und Herbst er sang,
Hätt' da gesungen sein Lebelang,
Wär' nicht der Winter kommen.
Der Winter kam mit Saus und Braus:
„ihr Müßiggänger, zum Reich heraus,
„ihr Flattrer und Sänger und Horcher!
„herab vom Baum, du grünes Blatt!
„zum Bauen und zum Brennen hat
„der Herr das Holz erschaffen.“
Da geht im Hain das Schütteln los,
Und flugs steht Alles blank und bloß,
Bis auf den Zweig des Finken.
Jetzt, naseweises Vöglein, flieh!
Mit solcher Staatsökonomie
Da ist nicht viel zu spaßen.
Und's Vöglein flog und sang: Ade!
Da warf der Winter Reif und Schnee
Ihm hinterdrein, und traf's nicht.
Der Finke lacht aus voller Kehl':
Bewahre Gott jede Christenseel'
Vor diesem Landesvater!
Und als ich mal nach Welschland zog,
Manch Vöglein mit dem Wandrer flog,
Da war auch jenes drunter:
Und wär's gewest eine Nachtigall,
So hätt' mein Lied einen bessern Schall,
Ich hab's ihm nachgesungen.

Meter: iambic
AUTO DA FÉ.
by Adolf Černý

Vzplály všecky dávné hranice,
celé nebe jimi zkrvaveno,
jisker k výši vzlétly tisíce,
v dýmu bezpočtukrát zaúpěno
svaté jméno.
Požárem táh’ vítr staletí:
myslitele, po pravdě jejž čistá
hnala touha, pannu v poupěti –
všecky znova objala smrt jistá
jménem Krista.
Zněly písně v ohňů planutí,
hrozný chorál síly neslýchané
na tisících letěl perutí
k branám nebe, ježto ohněm plane:
Kde jsi, Pane?
A On přišel. Jako větru van
kráčel krvavého ohně mořem,
bratry, sestry objímal – a Pán,
jehož brázdu slabí křivě ořem’,
plakal hořem.
Hořce plakal pro ty tisíce,
pro něž hrozné požáry ty vzňaty –
ale pro ty plakal nejvíce,
ježto vyslal kázat v hrad i chaty
zákon svatý!
Pro ně nejvíc pláčem usedal,
již tu v komžích stáli, svíce v dlani,
v přísné rysy ztuhlý každý sval,
na rtech místo lásky požehnání –
proklínání...

Meter: trochaic
- LVIII -
by Fcode Borja

Salió una tarde enamorada, y triste
la madre universal de los amores,
y en sutiles volantes de colores,
aire tejido la compone, y viste.
Ni el hielo mismo su calor resiste,
los árboles ardieron, y las flores;
en el inculto monte los pastores
y en más incendio su beldad insiste.
Adonis solo, de su vista hermosa
vencido vencedor, de amores mata
a la tirana dulce de las vidas.
¡O justa ley del cielo tan piadosa!
Que si una sola de matarnos trata,
uno de todos vengue las heridas.

Meter: iambic
181. V tomže městě s těkavostí stejnou
by Jan Kollár

V tomže městě s těkavostí stejnou
Ke druhému chrámu cestíme,
V kterém Porenuta spatříme
S modlou jeho pětiobličejnou;
A když pilně na každou věc tejnou
Řezby, sloupy, kouty hledíme,
Pode sochou škříni zočíme,
A v ní knihu starou, čarodějnou:
I hned vzal sem tuto slavskou Vedu,
Než sám neznav čísti, odbude
Ruka má ji Milku ku přehledu;
On čte, tuto polsky v běžném spěchu:
Pokud svět jest světem nebude –
Tam zas česky: Tenkrát Němec Čechu –

Meter: trochaic
Achtes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

Die Schilder-Kunst fieng an in Unlust zu gerathen,
Und sprach: „Die Mahlerey besteht in Licht und Schatten.
„was ist das ganze Rund der irrdischen Natur?
210”Löscht Licht und Schatten aus! wo findt man eine Spuhr?
„was sehen wir davon? auch selber eure Wercke
„verliehren ohne Licht und Schatten ihre Stärcke.
„so geht der Pensel vor. Die Schnizerinn fiel ein:

Meter: iambic
- LXIV -
by Fernando de Herrera

El triste afán del corazón doliente,
con la memoria de mis males llena,
va repitiendo con tu sola arena,
sacro rey de las aguas de Occidente.
Las ondas acreciento a tu corriente,
socorriendo a tu curso con la vena
de mis ojos llorosa, y junto suena
el suspiro, que esfuerza a la creciente.
Al fin gasto el humor, y cesa el viento
y exhala el fuego con incendio tanto
que de húmido te hace ardiente río.
En vano intentas a este encendimiento
resistir, pues no pudo el grave llanto
quebrantar su rigor, del dolor mío.

Meter: polymetric
Die Sonne ist untergegangen ...
by Hermann Löns

Die Sonne ist untergegangen,
Die Nacht bricht langsam hervor,
Mit sausendem Flügelschlage
Streicht der Birkhahn ins Moor.
In dem düsteren Moore,
Da ist es schon lange Nacht,
In meiner verflossenen Seele
Kein frischer Flügelschlag wacht.
In das Moor ohne Wege und Stege
Zieht es mich mächtig hinein,
In dem pfadlosen Moore
Wird für mich Frieden sein.

Meter: iambic
Jest BOLEST jen, ta porodila svět,
by Adolf Racek

Jest BOLEST jen, ta porodila svět,
dnes žalů, muk má neskonalý sbor,
své hrozné dědictví zná každý tvor,
jí pláče nemluvně, jí úpí děd,
jí marná láska, každý den jí klet,
jí není možno prchnout v města z hor,
v stesk zakuklí se dnes a zítra v mor
a na dně číhá přírody všech tret,
a hovor její zoufání a zmar
a zlořečení, kvílení a vzdech,
jí klne každý zkázou dotklý tvar,
ni smrt, ni porod neušetří běd,
až rouhání ti zhořkne na tvých rtech:
zlem, záporem jen chápeš všechno hned.

Meter: iambic
1L: Wie lieb' ich euch,
by Ferdinand von Saar

Wie lieb' ich euch,
Leise schwankende Pappeln,
Die ihr, gesammelten Wuchses,
Zum Himmel aufstrebt!
Freilich wohl
Erreicht ihr ihn nicht –
Aber hoch empor ragt ihr
Über nied'res Gestrüpp nicht bloß
Und den verkrüppelten Fruchtbaum:
Auch die mächtige Eiche,
Die schattenspendende Linde
Laßt ihr unter euch.
Und mit ihnen
Die dumpfen Wohnungen der Menschen,
Deren kurzer Blick, dem Nützlichen zugewandt,
Nur selten an euch, den Nutzlosen,
Empor sich hebt,
Indeß ihr,
Weithin überschauend die Landschaft,
Selig einsam die Häupter wieget
Im ewigen Äther.

Meter: polymetric
An die ** .
by Justinus Kerner

Wann mit frevelndem Mund ihr Heiliges wagt zu verkünden,
Und vor dem Altar steht, hinter dem Rücken das Kreuz.
Faßt ein Schauer mich oft, und ich steh' in banger Er-
wartung,
Ob vor Anmuth nicht springe vom Kreuze das Bild.

Meter: polymetric
Z duše.
by Otokar Mokrý

V mé duši bylo jako v celi mnicha,
již hustý břečtan mříží oplítal,
kam k libodechům vůně hyacintů
smuteční motýl zmaten zavítal.
V dumavých písních v teskných elegiích
jsem črtal věrně každý plachý sen,
jak mnich klášterní příběh starodávný
na kronik bílý píše pergamén.
A když jsem zaslech’ snivý cinkot zvonců
mladistvé lásky dálnou ozvěnu,
kreslil jsem rukou třesoucí se bolem
růžovou počáteční písmenu.
Až přijde večer, duch můj k odpočinku
ustele sobě v dumách truchlivých,
jak v šedé vížce zbožně po klekání
si k spánku rakev odestýlá mnich.

Meter: iambic
[wissenschaft ist leerer Schaum]
by Georg Friedrich Daumer

Wissenschaft ist leerer Schaum
Vor der Liebe göttlicher Natur,
Ist ein kleiner Schüler kaum,
Ist ein läppisch schwacher Greise nur.

Meter: trochaic