PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXXVIII - Amenaza a los tiranos, que fiados en los metales preciosos en que crecen, pretender prevalecer contra la piedad sobre que fundó Cristo su Iglesia, con la similitud de la estatua de Nabuco
by Quevedo

Las puertas del infierno siempre abiertas
no prevalecerán contra la Nave
y Piedra, y, ¡quieres tú, contra su llave,
que prevalezcan tus nefandas puertas!
Tan condenadas, aunque no tan muertas
almas, tu seno como el suyo cabe,
y como en él no hay voz que a Dios alabe
la tuya blasfemar a Dios despiertas.
Estatua de Nabuco, que, tirana,
tan diversos metales atesora,
en que estás menos rica que galana,
advierte que en sus máquinas, traidora,
la piedra derribó la estatua vana,
no la estatua a la piedra vencedora.

Meter: iambic
The Depths of the Grass
by Michael Field

Look, in the early light, 
   Down to the infinite 
   Depths at the deep grass-roots; 
      Where the sun shoots 
In golden veins, as looking through 
   A dear pool one sees it do; 
   Where campion drifts 
Its bladders, iris-brinded, through the rifts 
      Of rising, falling seed
   That the winds lightly scour—
Down to the matted earth where over 
   And over again crow’s-foot and clover
      And pink bindweed
      Dimly, steadily flower.

Meter: polymetric
16.
by Friedrich Rückert

Auf! hinter'm Berge hast du lang genug gehalten,
Auf nun und brich hervor mit deinen Streitgewalten.
Die Feinde stehn geschaart: schlag oder laß dich schlagen,
Damit wir wissen, wer uns soll die Krone tragen.

Meter: iambic
XXVI. Hudba sfer.
by Jaroslav Vrchlický

Plato kdys ji slýchal z kosmu plynoucí,
do Memnona pastýř arabský ji vdech’,
velkých otců malé děti hynoucí
život bychom dali za jediný vzdech.
Darmo nasloucháme, neozve se tón,
byť v nás vášeň ztichla, dne klopotný shon,
zřídka jen se ozve v tichý svatvečer,
v mžiku slyšíme pak bájnou hudbu sfer.

Meter: trochaic
An einẽ seiner Bekanten/ welcher sich in vnzeitige Ehe eingelassen
by Andreas Gryphius

Daß du mein
Durch Weiber List verführt; auch aller Einsamkeit/
Vnd Keuschheit abgesagt/ im Lentzen deiner Zeit
Vnd dich durch schnöde Lust/ vñ Gelt bethören lassen;
Meinst Du sey wolgethan/ ja daß auff allen Gassen/
Ein jeder nur von dir vnd deinem Glücke schreyt;
Schaw daß dirs nicht zu bald von Hertzen werde Leid/
Daß dein verblender Geist/ sich jtzt so läst anfassen.
Was deucht dich/ wenn hernach dir deine Braut vorsingt/
Das diß Ihr Teller sey/ der auff dem Tische klingt;
Wenn nicht ihr Tahler wer/ so must du Hunger sterben/
Wie wird dir seyn zu Mut? du meinst wie möchts geschehn?
Sie liebt mich viel zu sehr/ sonst pflegets so zu gehn/
Wenn nicht ein Ehman kan sein eigen Brod erwerben.

Meter: iambic
Skloň hlavu!
by Jaroslav Vrchlický

Skloň hlavu níž, by zářný úběl šíje
se mihnul snivým leskem liliovým,
já v ouško růžové ti něco povím,
co nevysloví žádná poesie.
Nech, ať můj ret se v tvoje vlásky skryje
a rozčeří je každým dechem novým,
jak padá elf v pel zlatý do lilije,
tam polibek sleť křídlem motýlovým!
Ten motýl polibků mých na tvé pleti
pel nechá, záplavu to purpurovou –
ó, nesplaš mi jej, kdo ví, kam si sedne?
Víš, motýle je těžko zadržeti,
ten v každé chvíli květinu chce novou,
a tělo tvé jich prales, kam zrak hledne.

Meter: iambic
PODVEČER V JESENI.
by Jan z Wojkowicz

Je soumrak v jeseni tak barvitý a ostrý,
že vzduchem studeným a čirým, v němž se tyčí, kroutí,
stromů a keřů chvějící se kostry,
tak čistě kreslí se černé a pevné proutí!
Dnes jsou tak kouzelné ty dálky otevřené!
Na nebi barvy zříš tak kovové a stkvoucí,
červeně fialové, modře, ruděžhoucí,
od větrů rozčechrané, provětřené,
jak na paletě obří rozetřené.
Jak pobřeží, k nimž smělé plachty s větry,
přes všechny vzteky rozvichřených šlehů,
v tom širém oceánu vzduchu beze břehů
se nesou v odvážném a dobrodružném běhu,
prostoru brázdíce nesmírné kilometry –
co v bouři výší těch, vítěznou slyší douti
pochodu hudbu ke své slavné pouti:
Tak jevíte se, dálky, zraku duše mojí,
jež patří k Vám se steskem touhy svojí!
Oh, jeseni! Ty dobo dálek, vzduchu!
Odvážných vzduchoplaveb argonautů výší!
Jak v širých prostor nesmírné své tiši,
touhu po pobřeží všech nespatřených říší –
jak v duši probouzíš tajemných dálek tuchu!
Sen křídla má, v dál širou letí jima,
s ním chtělo by i moje srdce plouti –
leč tělo smutné v zajetí je jímá,
jak ptáka klec, že nemůže se hnouti.
Sen křídla má, tak směle k výši spěje –
tam i můj duch by stan chtěl rozepnouti!
Leč místo křídel, tělo, jež se chvěje,
vlec’ musí na své, k cíli dlouhé, pouti!

Meter: iambic
24.
by Friedrich Rückert

„der Welt Grundübel“ nennt den leeren Raum ein Weiser;
Und widersprechen wird kein Bettler und kein Kaiser.
Des Beutels leerer Raum, der leere Raum des Magens,
Ist jedes Uebels Grund und jedes Unbehagens.
Ob leer kein Weltraum sei vom Glanze der Gestirne,
Ist mehr als einer doch in mehr als einem Hirne.
Manch leeren Raum hat auch manch übervolles Buch,
Wie diesen hier, den füllt vom leeren Raum der Spruch.

Meter: iambic
18.
by Friedrich von Logau

Man sucht die Unterthanen, die bey der Krieges-Zeit
Verkrochen und verlauffen sich haben weit und breit;
Die durch den Krieg getreten auß Gottes Eyd und Pflicht,
Solt er wol diese lassen und eifrig forschen nicht?

Meter: iambic
II
by Clemente Althaus

Cuando contemplo el delicado
                     velo
que a tu alma bella da digna morada,
y pienso que beldad tan extremada,
de ideal perfección tipo y modelo,
ha de sentir de la vejez el hielo,
y que la Muerte con su mano airada
ha de sumirla en espantosa nada,
de ley tan dura con horror me duelo
Mas ¿qué diciendo está mi Musa impía?
¿Alta revelación no me asegura
que, gloriosa y más bella todavía,
la de mí tan amada vestidura
ha de resucitar el postrer día
para unirse de nuevo a tu alma pura?

Meter: iambic
RADA BÁSNÍKU SAMOTÁŘI.
by Emanuel Čenkov

Ty dumný poeto (již starších směrů),
jenž v parcích Hradčan bloudíš v podvečeru,
dnes v listě kterém zříti chceš svou strofu?
Což nevíš opravdu, čím lid se baví?
Chce denně prožít hrůznou katastrofu,
chce číst, jak rodiny se vraždí, tráví,
jak boxér vítězí, kdo tančí v baru,
kde barví do zlatova dámám vlasy,
jak vyklouz kasař policie spáru
a v Monte Carlo již má božské časy...
Svým písním doznít nech... sni v podvečeru
tak sám a sám v hradčanském parku v šeru,
kde milenci teď, děti moderní,
čas nemaří svůj četbou písně večerní.

Meter: iambic
Russisch.
by Arno Holz

Steck ein das lumpige Milliönchen!
Du kennst ja die Moral der Zeit:
„der Himmel ist hoch und der Czar ist weit!“

Meter: iambic
Modern Love: XVI
by George Meredith

In our old shipwrecked days there was an hour,
When in the firelight steadily aglow,
Joined slackly, we beheld the red chasm grow
Among the clicking coals. Our library-bower
That eve was left to us: and hushed we sat
As lovers to whom Time is whispering.
From sudden-opened doors we heard them sing:
The nodding elders mixed good wine with chat.
Well knew we that Life's greatest treasure lay
With us, and of it was our talk. "Ah, yes!
Love dies!" I said: I never thought it less.
She yearned to me that sentence to unsay.
Then when the fire domed blackening, I found
Her cheek was salt against my kiss, and swift
Up the sharp scale of sobs her breast did lift:—
Now am I haunted by that taste! that sound!

Meter: polymetric
- 1271 - Acto III, ALBANO
by Lope de Vega

Rompen las aves la región del viento,
viendo que han de parar en piedra o rama;
nadan los peces, y en arena o lama,
o en verdes ovas van a hacer su asiento.
El sol de su divino movimiento
tiene el ocaso por bordada cama;
el alba a recoger las luces llama,
de la noche corona y ornamento.
La fuente al río, el río a la mar viene;
un año a otro, un tiempo a otro alcanza;
lo que pasó, lo que vendrá previene.
Todo tiene su fin o su mudanza;
pero mi amor no sabe el fin que tiene,
que le lleva engañado mi esperanza.

Meter: iambic
[wie stimmst du mich zur Andacht]
by Georg Friedrich Daumer

Wie stimmst du mich zur Andacht,
Der ich so arm an Frömmigkeit erscheine,
Und doch dem Herrn der Welten
Die heiße Thräne meines Dankes weine,
Daß in die Welt gesendet
Solch eine Schönheit wurde, wie die deine!

Meter: iambic
XiII.
  Serenate.
by August von Platen

Mitgift. Dieses erfuhr Jeder und ich, Klagender, weiß
Zwar mir lächelte manch freundlicher Blick süße Ver-
Zu; bald wär' ich erhört, brächte mir, ach! blinder Ge-
Doch ich seufze ja nur Liebe zu dir, Liebe zu dir ja nur!
Ach, und während ich hier klage, vielleicht dient ein Ge-
Als Wegweiser für Ihn, welcher den Arm über die
Legt, und Küsse vielleicht, freudeberauscht, griechischen

Meter: trochaic
Der grobe Bruder
by Ludwig Achim von Arnim

Kuchlebu, Schifflebu fahren wohl über den Rhein,
Bey einem Markgrafen, da kehren sie ein.
»guten Morgen, junger Markgraf, guten Morgen,
Wo hast du dein adelich Schwesterlein verborgen?«
Was fragst du nach meinem adelichen Schwesterlein klein,
Es möchte dir viel zu hübsch und zu adelich seyn.
»warum möcht es mir viel zu hübsch und zu adelich seyn,
Es geht mit einem Kindelein klein.«
Geht es mit einem Kindelein klein,
So soll es auch nicht mehr mein Schwesterlein seyn.
Er schickte sogleich Roß und Wagen,
Und ließ sein adelichs Schwesterlein hertragen.
Sie versprach der Kindsmagd ein Paar neue Schuh,
Soll ihrem Kindlein die Sach recht thun.
Versprach dem Kutscher ein Paar silberne Sporen,
Er soll auch tapfer in Hof nein fahren.
Und da sie in den Hof nein kamen,
Da sagt der Bruder ihr gleich willkommen:
»liebes adeliches Schwesterlein mein,
Wo hast du dein Kindelein klein?«
Ich hab fürwahr kein Kindelein klein,
Die Leute gehn mit Lügen auf mich ein.
Er nahm sie bey ihrer schneeweisesten Hand,
Und führt sie auf Ulm zu dem Tanz.
»ihr Musikanten macht mir auf einen langen Tanz,
Mein Schwester ist hier im Nägelkranz.«
Der Tanz der währte dritthalbe Stund,
Bis ihr die Milch aus den Brüsten raussprung.
Der Bruder nahm sie bey der schneeweisesten Hand
Und führt sie in sein Schlafzimmer alsbald.
Und sprang mit Stiefel und Sporen auf sie,
Daß sie vor grossem Schmerze laut schrie.
Hör auf, hör auf, grober Bruder mein,
Es ist ja genug, das Kind ist nicht dein.
Es gehört ja dem König in Engeland zu!
»ach hättst du es bälder gesaget nur!
Hätt ich fürwahr einen Schwager gehabt,
Ist dir noch zu helfen, mein Schwesterlein sags?«
Warum wird es mir zu helfen seyn,
Man sieht auf Lung und Leber hinein!
Es stand nicht länger an als dritthalbe Tag,
Da war der König von England selber da.
»willkommen, willkommen junger Markgraf mein,
Wo hast du dein adelich Schwesterlein klein?«
Es liegt im kühlen Grab und da liegts,
Daß du es nimmermehr hier wiedersiehst.
Was zog der König? Sein glitzeriges Schwerdt,
Und stach es dem jungen Markgrafen durchs Herz.
Er stach es ins Herz, so tief als er kann;
»sieh an das hast du deiner Schwester gethan.«
Er nahm sein Kind froh in den Arm:
»jezt hast keine Mutter mehr, daß Gott erbarm!«

Meter: iambic
Má Paní, nejkrasší, již celý kosmos chová,
by Viktor Dyk

Má Paní, nejkrasší, již celý kosmos chová,
mé srdce vzal mi svět a nepodal mi klid.
Jsem zlý a roztrpčen, však tlumiti chci slova.
Chci slova tlumiti, neb nechci tvrdým být.
My Nazaret jsme dlouho neviděli,
a nyní s touhou přicházím zas blíž.
Snů dobra dychtiv a dny roztesknělý,
Marie, Paní, prosím, slyš!
Až odejde ten dav, jenž modlí se a klečí,
má Paní, nejdražší, chci viděti tě sám!
Tvůj pohled zářivý mne dojímá a léčí,
mluv, líbej, poruč, vládni, poslouchám!
Království tvoje věčná jsou a měkká,
milosti plna o Ježíši sníš.
Úleva jemná do mé duše stéká.
Marie, Paní, prosím, slyš!
Chrám šerý je a svatí jsou už němí
a nemluví už z keřů v ohni Bůh.
Chrám šerý je a teskný kouty všemi
a Vandalů řev přináší k nám vzduch.
Tvé oči planou, pějí, hřejí pouze
v dnech zkalených, kdy život jedna tíž.
My setkáme se zase v svojí touze.
Marie, Paní, prosím, slyš!

Meter: iambic
Those parts of thee that the world's eye doth view (Sonnet 69)
by William Shakespeare

Those parts of thee that the world’s eye doth view
Want nothing that the thought of hearts can mend;
All tongues, the voice of souls, give thee that due,
Uttering bare truth, even so as foes commend.
Thy outward thus with outward praise is crown’d;
But those same tongues that give thee so thine own
In other accents do this praise confound
By seeing farther than the eye hath shown.
They look into the beauty of thy mind,
And that, in guess, they measure by thy deeds;
Then, churls, their thoughts, although their eyes were kind,
To thy fair flower add the rank smell of weeds:
    But why thy odour matcheth not thy show,
    The solve is this, that thou dost common grow.

Meter: iambic
Lob des Höchsten
by Johann Peter Uz

Zu Sions Höhen hin, erhebt auf Engelschwingen
Mich diese glänzende Gestalt?
Am Teiche Siloa soll ich dem Herrn lobsingen,
Im dunkeln Cedernwald?
Hier, wo Isai Sohn von heiligem Vergnügen,
Von Gott entzückt, von Gott allein
Zur güldnen Harfe sang? Und alle Winde schwiegen,
Und horchend schwieg der Hayn!
Ihr Cedern, schweigt umher, und rauschet nur vom weiten!
Denn meine ganze Seele glüht.
Ihm will ich singen, ihm, dem Herrn, auf neuen Saiten,
Dem Herrn ein hohes Lied!
O Herr, wer ist dir gleich, Gott über alle Götter,
Allein Gott, herrlich, weise, mild,
Gerecht, auch wann du zürnst, und im entflammten Wetter
Dein Grimm die Erde schilt!
Du, du allein bist groß! Was kann der Staub dir geben?
Es stimme meiner Saiten Klang
Ins Lied der Engel ein, und auch mein ganzes Leben
Sey dir ein Lobgesang!

Meter: iambic
Jenom jednou chtěla bych Tě spatřit!
by Berta Mühlsteinová

Jenom jednou chtěla bych Tě spatřit!
Jenom jednou v oko Tobě patřit!
Jenom chvílku drahé mi tak líce
uzříti – a pak už nikdy více.
Mně tak smutno, – želím toho stále,
žes tak zmizel zraku nenadále,
že jsi zemřel, nežli naše hledy
potkati se mohly naposledy.
Na rtech mnohé dřímá ještě slovo,
v prsou žal se probouzí na novo,
a ta slova nevyřknutá bloudí
ústy, srdcem, až se v mozek vloudí.
Ó jen slůvka chtěla bych Ti říci!
Ó jen chvílku patřit Tobě v líci!
Dechem jedním zapudit ty hněvy,
které vzrostly u příšerné zjevy!

Meter: trochaic
Sokolská píseň s nesokolskými dodatky.
by František Ladislav Menhard

„Hoj, Sokolíci, mužně v před!“ –
vždyť v hospodě budeme hned,
kde při hudbě je živo.
„A byť i cesta daleká:
to Sokolíka neleká“ –
vždyť je tam dobré pivo!

Meter: iambic
V KVĚTNU 1901.
by Antonín Klášterský

V podzimi chladné jsem se narodil,
kdy listí šumot tesklivě se nes’
a zřídlými táh’ stromy větru kvil,
a hoch můj v čas, kdy kvete modrý bez.
Jen měsíce šleh’ v kolébku mi svit,
a kolem mne se noci houpal stín,
jak všecko ve tmách měl by potopit –
v den plný slunce můj se zrodil syn.
A kraj byl smutný, když jsem prvně zdřím’,
a ptáci pěli, když můj usnul hoch,
ó kéž to zvěst, že v záři světem tím
a lehčej půjde, než já jíti moh’.

Meter: iambic
Farewell to Bath
by Lady Mary Wortley Montagu

To all you ladies now at Bath,
   And eke, ye beaux, to you,
With aching heart, and wat'ry eyes,
   I bid my last adieu.

 Farewell ye nymphs, who waters sip
   Hot reeking from the pumps,
While music lends her friendly aid,
   To cheer you from the dumps.

 Farewell ye wits, who prating stand,
   And criticise the fair;
Yourselves the joke of men of sense,
   Who hate a coxcomb's air.

 Farewell to Deard's, and all her toys,
   Which glitter in her shop,
Deluding traps to girls and boys,
   The warehouse of the fop.

 Lindsay's and Hayes's both farewell,
   Where in the spacious hall,
With bounding steps, and sprightly air,
   I've led up many a ball.

 Where Somerville of courteous mien,
   Was partner in the dance,
With swimming Haws, and Brownlow blithe,
   And Britton pink of France.

 Poor Nash, farewell! may fortune smile,
   Thy drooping soul revive,
My heart is full I can no more—
   John, bid the coachman drive.

Meter: iambic
A una fuente
by Federico Balart

Sagrada fuente cuya linfa pura
ciñen franjas de trébol y verbena,
cuyo limpio raudal lánguido suena
bordando en perlas la feraz llanura
Nunca el granizo de la nieve oscura
empañe el brillo de tu faz serena,
ni en tu albo lecho de bullente arena
imprima lobo audaz la planta impura
Risueña fuente cuya linfa clara
de perlas borda la feraz pradera,
jamás de tus aljófares avara:
¡Cómo en la soledad de tu ribera
con encendidas lágrimas llorara,
si acaso ganas de llorar tuviera!

Meter: iambic
Als sie ihn fragte: Warum er so
 blaß wäre?
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Lisette! wilt du wissen,
Warum mein wange denn so blasse farbe führt?
So darffst du nur die liebe fragen;
Denn diese wird dir sagen:
Daß das feuer, so den demant deiner hellen augen ziert,
Mein hertze schon durchaus verzehret,
Davon die asche mir itzt ins gesichte fähret.

Meter: iambic
1L: Wenn doch die Gedanken
by Max Dauthendey

Wenn doch die Gedanken
Mir die Liebste brächten!
Dann wär's nicht am Tage
Dunkler als in Nächten.
Schnee liegt in den Wolken,
Kahl Holz in dem Garten,
Als ob die Gedanken
Alles mir erstarrten.
Wird der Schnee mal fallen,
Und die Wolken gehen,
Bleiben die Gedanken
Doch am Fenster stehen.
Wird das Baumholz grünen
Und der Garten leben,
Werden die Gedanken
Doch nie Gnade geben.

Meter: polymetric
SMEČKA
by Jaroslav Kvapil

Číš je dolita, nuž, napijem se, brachu!
Nežli pozvedneš však ke rtům pohár plný,
ozdoby si všimni, jez se vine kolem:
pod klenbami stromů, lehce vrytých v křišťál,
divoká ta honba překotně se žene,
láje ohařů to, kýmsi uvolněná,
vyrazila z rána do polí a lesů,
nebezpečí větříc, jehož nikde není,
zburcována možná prvním zaštěkáním
nebo hnána kýmsi, jehož vidět nelze,
pustila se v úprk, dechu neztrácejíc.
Kolem poháru zříš vryta jejich těla,
napiata jsou chtivě, nozdry větří cosi,
navzájem se tísní, štvou a přeskakují,
zdá se ti, že slyšíš, kterak vydávají,
řekl bys, že padnou rázem na jelena,
kterého kdos kázal vypustiti v luhy.
Ale otoč pohár dokola v své ruce:
uzříš vždy jen smečku ženoucí se v kolo,
lapající v prázdno, směšně rozvášněnou,
nazdařbůh jen zlostně kolem štěkající.
Nade vším však zlaté usmívá se slunce,
obláčky se vlní ranní za pohody,
uvnitř v plné číši staré svítí víno,
průhledné a čisté, jak jsme nalili ho.
A ten okraj číše, který ke rtům zvedáš,
ověnčen je slovy – přečti si je, brachu!
Tam „Ars semper victrix!“ napsáno je shora,
kolem dokola se ona slova vinou –
a kdo vryl je v křišťál, jistě dobře cítil,
proč tu smečku dole sešíval v lichou honbu,
abychom se smáli, než se napijeme!

Meter: trochaic
A Bellini
by Jacinto Labaila

Breve y triste en la tierra fue tu vida:
sentimiento exquisito te mataba
inspirando tu genio; y tu alma
                     estaba
de tu cuerpo en la cárcel oprimida
La cárcel rota en juventud florida,
espiraste en tu Abril la muerte,
                     esclava
de su envidia, tu genio ya apagaba,
pero tu Gloria, le alumbró enseguida
Jamás verás tu trono derribado:
mientras haya en el mundo sentimiento,
Bellini, no serás rey destronado;
¡Rey de la melodía! en tu alto asiento,
antes de que termine tu reinado,
verás del mundo el postrimer momento!

Meter: polymetric
EPILOG. (II.)
by Karel Dewetter

Já koráb veliký chci zbudovati směle,
pevný, jak z dubů hrad. Na pyšné přídy čele,
nad klounem, jenž jak meč by vln se proťal svárem,
já lva si zlatého vyřeži, s mocným spárem –
a stožár mohutný kde pne se mraků krovem,
já vztyčím vlajku hvězd na poli blankytovém – –
Mé plachty bělostné, zář slunce jimiž svítá,
jak orli rozepnou svá křídla obrovitá –
Ó, v dál já popluji, vzdor vln a mračen běsu,
já vírům uniknu i mořských skalin tesu,
a žádný nebes blesk můj stožár nerozdrtí!
Já bouří pohrdnu, i vichřicí, i smrtí! –
V dál modrou popluji – kde v mlhách přetajemně,
v půvabech panenských se zlatá tají země,
a slastně zakotvím u slunných jejích břehů,
jež v růže ztopeny a do narcisů sněhu,
kde zlatý svítí plod v lupení smaragdovém
a máje svěží květ plá rosou v jitru novém,
kde zdroj hrá stříbrný, pln perel, zrnek zlatých,
kde v starém révoví skvost hroznů přebohatých,
granátné jablko kde puká v slunce žáru,
kde slavík v myrtách svých o věčném zpívá jaru
za noci azurné – – Na zlaté hory štítu
já hvězdnou vlajku svou výš vztyčím, ku blankytu,
a zlaté poklady té země dám ti věnem – –
A pokud luna plá na nebi ohvězděném –
znít bude do věků zem zlatá tvojím jménem! –

Meter: polymetric
Xaver
by Ludwig Achim von Arnim

Als nach Japon weit entlegen,
Xaver dachte, Gottes Mann,
Alle waren ihm entgegen,
Fielen ihn mit Worten an,
Wind und Wetter, Meer und Wellen,
Mahlten seinen Augen dar,
Redten viel von Ungefällen,
Von Gewitter und Gefahr.
»schweiget, schweiget von Gewitter,
Ach, von Winden schweiget still:
Nie, noch wahrer Held, noch Ritter
Achtet solcher Kinderspiel:
Lasset Wind und Wetter blasen,
Flamm der Lieb, vom Blasen wächst,
Lasset Meer und Wellen rasen,
Wellen gehn zum Himmel nächst.
Ey doch lasset ab von Scherzen,
Schrecket mich mit keiner Noth,
Noch Soldat, noch Krieges-Herzen,
Fürchten nimmer Kraut und Loth;
Spieß und Pfeil, und bloße Degen,
Rohr, Pistol und Büchsen-Speiß,
Macht Soldaten mehr verwegen
Und sie lockt zum Ehren-Preiß.
Lasset ihre Hörner wetzen,
Wind, und Wetter ungestüm,
Laßt die Wellen brummend schwetzen
Und die Trommeln schlagen um,
Nord und Süden, Ost und Westen,
Kämpfen laßt auf salzgem Feld;
Nie wirds dem an Ruh gebrechen,
Der nur Fried im Herzen hält.
Wer wills über Meer nicht wagen,
Ueber tausend Wasser wild,
Dem es mit dem Pfeil und Bogen,
Noch viel tausend Seelen gilt?
Wem will grausen vor den Winden,
Fürchten ihre Flügel naß?
Der nur Seelen denkt zu finden,
Seelen schön, ohn alle Maaß.
Eya stark und freche Wellen,
Eya stark und stolze Wind',
Ihr mich nimmer sollet fällen,
Euch zu stehn, ich bin gesinnt,
Seelen, Seelen muß ich haben,
Sattle dich nur hölzern Roß,
Du must über Wellen traben,
Auf ihr Segel, Anker los!«

Meter: trochaic
Der jungferschafft.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Hjer liegt die jungferschafft. Dieweil sie nichts gewesen,
So kan man auch allhier von ihr nichts weiter lesen.

Meter: iambic
272. Onny kraje, kde sem s neprospěchem
by Jan Kollár

Onny kraje, kde sem s neprospěchem
Pokoj sardce prohrál s nadějí,
Všudy před mou cestou kráčejí,
Domy, veršky i s luk jejich dechem;
Besídka i zřídlo pod ořechem,
Zahrádka, kde kvítky pyšnějí,
Chrám i věže ode veřejí
K hálce krytá břečtany a mechem:
Než i truchlé zámků oněch rumy,
Na nichž Kazislavů vyryly
Věčný sobě nápis nerozumy;
I ta řeka, jejíž vluny divé
Ona krotí, aby nezmyly
S hříchem dávným snad i cnosti živé.

Meter: trochaic
VLASTENCI I.
by Josef Svatopluk Machar

Je jisto, pro hruď patrioty není
krasšího citu, nežli vlast svou vidět
nad všecky jiné země povznesenou. –
Je pravda, můžem skutečně být hrdi.
A bitva byla to, jež rovných sobě
v dějinách lidstva jistě marně hledá.
A to se dalo čekat: svatý oheň
francouzských duší proti soldatesce,
jež za něco se bije, o čem neví –
Francie musila z té srážky vyjít
věnčena slávou – Znát moh císař Němců
svůj osud předem – reci od Arcole
a Lodi, Marenga – – a k tomu vůdce,
On, Napoleon, jenž je nesen vírou
a silou naší – na francouzském trůně
nebylo výraznější osobnosti.
Je geniem, je geniem – toť jisto.
A vládce ruských barbarů Mu napsal
před bitvou psaní, v němž Jej tituloval
prý vtipně „šefem francouzského státu“.
Vtip zašel mu – a nebyl zrovna nový,
toť import z Anglie – teď říká „bratře“
a „Veličenstvo“. Inu, opakuji:
Je příjemno žít nyní ve Francii,
jeť sláva zdobou nejkrasší, jíž národ
se pyšnit může. Za vše díky Jemu.
On Francii jest mečem, okem, duší.
A pořádek teď máme. Jakobínství
je vymýtěno. Renta stále stoupá.
A hlavně: obnovil nám náboženství.
Ať kdo chce co chce tvrdí, já vždy cítím,
když ve chrám vejdu, do šera a vůně,
kde svíce planou, varhan hlas hřmí s hůry,
že něco v tom je, co nám nenahradí
ty všechny „pravdy“ velkých filosofů.
I moje řeč to. Náboženství bylo
vždy pilířem té lidské společnosti,
a viděli jsme jasně v Revoluci,
jak bylo bez něho. Je víry třeba:
zvlášť ve škole je nutno v mladé duši
jí dáti vzejít. Přijďte odpoledne
na partií pár faraona v Louvre!
Rád, pane. Jsem sic veskrz císařovým
ctitelem vroucím, vždyť jsem přece Francouz –
leč faraona, che che, kochám také.

Meter: iambic