PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Die Schiff-Fahrt.
by Hans Assmann von Abschatz

Der muste wohl ein Hertz aus Stal und Eisen tragen/
Mit dreyer Männer Mutt bepantzern seine Brust/
Der zwischen See und Lufft sein Leben hinzuwagen/
Sich erstlich unterstand: der Tod war seine Lust/
Das Leben seine Pein: O Menschen harter Sinnen/
Stieff-Söhne der Natur/ Schos-Kinder wilder Flutt/
Denckt ihr nicht/ daß ohn euch die Fische leben künnen?
Das weite Meer ist groß genung ohn euer Blutt.
Was suchet ihr den Tod bey den entlegnen Inden/
Der euch zu Hauß und da gleich bald erreichen kan?
Ihr wollet Perl und Gold in fernen Landen finden/
Trefft theuren Schaum der Flutt und kostbar Erdreich an/
Dem schnöder Wahnwitz hat so hohen Preiß gegeben/
Bringt in die Alte Welt der Neuen Uberfluß/
Den Raub von Land und See/ der wider euer Leben/
Zur Rache Rauber/ See und Land verhetzen muß.
Was traget ihr darvon? vom Scharbock matte Glieder/
Frost/ Hunger/ Hitze/ Durst/ Sturm/ Ungemach und Tod/
Gebt eur gewonnen Gutt mit Geist und Seele wieder/
Seyd bey dem Reichthum arm/ empfindet dürre Noth/
Bey vollem Uberfluß/ müst offt wie Tantal büssen/
Der ungesättigt Flutt und Aepffel für sich sieht/
Schaut Wasser ohne Maaß für euren Augen flüssen/
Mit dem ihr doch umsonst zu laben euch bemüht.
Ihr untergebet euch der Herrschafft leichter Winde/
Schliest euren freyen Leib in wenig Ellen ein/
Verstosset Weib und Kind/ verlasset Hauß und Gründe/
Und wählt euch zwischen See und Lufft verbannt zu seyn.
Eur fichtnes Wasser-Hauß schwebt ohne Grund in Wellen/
Offt stüzt den frechen Bau der schweren Ancker Last/
Die eure Sicherheit auff Sand und Stricke stellen.
An statt der Thürne prangt der hoch-gesinnte Mast/
Der sich zu Nutz und Zier mit Pech hat überkleidet/
Mit Lumpen ausgeschmückt; den Mund/ die Nase füllt
Das Felsen-harte Brod/ das fast kein Eisen schneidet/
Der Tranck/ aus dem manch Wurm von langer Fäule quillt/
Der Käse schwere Kost/ der dürren Fische Grätten/
Der süsse Wohlgeruch von feistem Talg und Thär/
Den müden Leib erquickt die Lust der Lagerstätten/
Da manches Thier mit euch sich schwencket hin und her.
Eur edler Zeit-Vertreib ist auff- und ab zu steigen/
Um den beseilten Mast zu suchen was euch beist/
Das grobe Segel-Tuch dem Winde nach zuneigen/
Und was euch sonsten Wind und Zeit für Arbeit heist.
Solt ihr denn euren Mutt im Kriege lassen sehen/
Ein einig Feind vergnügt eur freches Hertze nicht:
Kan euch durch Waffen nicht eur völlig Recht geschehen/
So müst ihr seyn durch Flutt und Flammen hingericht/
Gemetzget und gewürgt/ gesotten und gebraten/
Nach Himmel und nach Höll halb lebend zugeschickt.
Das ungewisse Grab muß euch die See verstatten/
Wo nicht den todten Leib ein wilder Fisch zerstückt.
Doch eure Grausamkeit eur ungezähmtes Leben
Schleust billig euren Leib in solch Gefängnis ein/
Und wem das fromme Land nicht Auffenthalt will geben/
Dem muß die wilde See Hauß/ Grab und Hencker seyn.

Meter: iambic
Amoretti LXXIV: Most Happy Letters
by Edmund Spenser

Most happy letters, fram'd by skilful trade,
With which that happy name was first design'd:
The which three times thrice happy hath me made,
With gifts of body, fortune, and of mind.
The first my being to me gave by kind,
From mother's womb deriv'd by due descent,
The second is my sovereign Queen most kind,
That honour and large richesse to me lent.
The third my love, my life's last ornament,
By whom my spirit out of dust was raised:
To speak her praise and glory excellent,
Of all alive most worthy to be praised.
Ye three Elizabeths for ever live,
That three such graces did unto me give.

Meter: iambic
Der Kobold
by Wilhelm Busch

In einem Häuschen, sozusagen –
(den ersten Stock bewohnt der Magen)
In einem Häuschen war's nicht richtig.
Darinnen spukt und tobte tüchtig
Ein Kobold wie ein wildes Bübchen
Vom Keller bis zum Oberstübchen.
Fürwahr, es war ein bös Getös.
Der Hausherr wird zuletzt nervös,
Und als ein desperater Mann
Steckt er kurzweg sein Häuschen an
Und baut ein Haus sich anderswo
Und meint, da ging es ihm nicht so.
Allein, da sieht er sich betrogen.
Der Kobold ist mit umgezogen
Und macht Spektakel und Rumor
Viel ärger noch, als wie zuvor.
Ha, rief der Mann, wer bist du, sprich!
Der Kobold lacht: Ich bin dein Ich.

Meter: iambic
- LXX -
by Fernando de Herrera

Si no sufría ya la adversa suerte
que más viviera el reino lusitano,
ardiera en guerra fiera, y Marte insano
moviera del contrario el brazo fuerte.
Cuanta saña y furor la tierra vierte,
hierro, fuego enemigo de impía mano
armara, y no entregara al africano
los cobardes despojos de su muerte.
No es vergüenza morir, y la victoria
y vida, el honor no, rendir osado
al ímpetu de Libia violenta.
Fuera sin culpa mísero con gloria,
honrárase en la queja de su hado,
y faltara a sus lágrimas la afrenta.

Meter: polymetric
Jsem básník bolesti –
by Emanuel Lešehrad

Jsem někdy tesklivý a hlavu ve svých dlaních
se často oddávám neurčitému snění;
jsem někdy veselý a věnce na svých skráních
opěvám květiny a líbám světlo denní.
A duch můj naučil se na sny pozor dávat
ve chvílích ponurých, kdy blesky září v kraje,
a lodím zbloudilým na břehu ohni mávat,
když maják uhasl a kolem všude tma je.
Jsem básník bolesti a utrpení těla,
mam věnce z lilijí kol svého mdlého čela
a potom korunu posetou drahokamy.
A stavím paláce a stavím pyramidy,
jsem básník Osudu a básník věčné Bídy,
a moje království se pyšní za horami...

Meter: polymetric
Pan y vino
by José de Diego

Surge, a un replique modulado en trino,
del misterio floral en que reposa,
la blanca Eucaristía, blanca rosa
emergente del cáliz purpurino
La espiga recibió el Cuerpo Divino,
pero la vid su sangre generosa
¡El trabajo y la lucha, en dolorosa
íntima comunión de pan y vino!
En el pecho del Cristo moribundo
la férrea pica se bañó de lumbre
y floreció como clavel de grana.
El pan sagrado es la salud del mundo;
pero, al subir del Gólgota a la cumbre
¡El vino es la redención humana!

Meter: iambic
20 (Mluvíval člověk:)
by Jan Neruda

Čím člověk já ve světů kruhu jsem?
Mně skromnost má jazyk víže –
však pohleďte někam ke dvoru,
hned znáte, kdo sluha, kdo kníže.
Já Slunci a Siriu říkám „ty“,
a ony? – Vzdor skvělé záři
vždy pokorně stojí opodál
se služebným úsměvem v tváři.

Meter: polymetric
[die Sonne scheint so finster heut]
by Georg Friedrich Daumer

Die Sonne scheint so finster heut;
Was hat man ihr zu Leid gethan?
Die Söhne Gottes fuhren ihr
Die Töchter auf der Schlittenbahn
Und warfen um, die heftigen,
Im Fahren überkräftigen,
Und schleuderten die Mägdelein,
Die zarten, in den Schnee hinein.

Meter: iambic
Důvěrník
by Emanuel Lešehrad

Mne touha podivná vede
v stín vlídný vonného smrčí,
kde bují pomněnky bledé
a mechy zeleně šedé
a pramen se skalky crčí.
Ten háj hrst vzpomínek skrývá,
jej mají milenci rádi...
Je večer, nálada nyvá,
že člověk zatouží kradí
a píseň o lásce zpívá.

Meter: dactylic
- XXXVIII -
by Fernando de Herrera

Desea descansar de tanta pena,
conociendo ya tarde el desengaño,
mi alma, hecha a su dolor extraño,
y del perdido tiempo se condena.
Ve su triste esperanza de ansias llena,
poco bien, mucho mal, perpetuo daño,
y las glorias debidas cierto engaño,
que el su dulce tirano al fin ordena.
Siente sus fuerzas flacas y sin brío,
y su deseo vano y peligroso,
y medrosa levanta apena el vuelo.
Amor, porque no crezca en ella el frío,
el fuego aviva do arde, y sin reposo
busca y gime, hallando luz del cielo.

Meter: iambic
STARÁ BALLADA.
by Josef Václav Sládek

Seděli na hradním cimbuří,
hvězdy do trosek plály,
do lunojasné půlnoci
vlasy jim po větru vlály.
Jeden měl zrovna u srdce
rudou, zející ránu;
druhý, drže ji na klínu,
mladistvou hlavu měl sklánu.
První pad’ rukou bratrovou,
bratru kat srazil hlavu:
to vše pro věrnou lásku k té,
jež pod nimi usedla v trávu.
S jejími prsty bílými
mladý panošík hrá si,
ona jej hladí po lících
a kryje zlatými vlasy.
On bílé lokty celuje,
ona tvář kloní mu k čelu,
jí měsíc plane v brokátu
a těm tam v rubášů bělu.
Jich oči, obráceny v sloup,
dolů strnule trčí
a po krůpějích teplá krev
těm v trávě na tváře crčí. –
Tak budou sedět až v soudný den,
když přijde půlnoční doba; –
to vše pro věrnou lásku k té,
jež tenkrát zradila oba.

Meter: dactylic
PODZIMNÍ PÍSEŇ.
by Adolf Brabec

Je konec léta, květy vadnou,
pojď, milá, půjdem alejí,
a stiskni ruku moji chladnou,
mám Tě pak stokrát raději.
Ó zříš ta světla na západě,
ó zříš ty růže krvavé,
slyš, žluté listí pláče v sadě,
ten pláč mé srdce dráždí, rve.
Ó natrhej ty květy mroucí
do bílé ručky naposled,
a vdechni v lásku naši žhoucí
svou duši, než se změní v led!
Své oko ponoř v oko moje,
nechť hledí na nás celý svět,
a zmámená vhoď do příboje
svých nejvřelejších citů květ.
Na srdce mé svou přitul hlavu,
jak tehda v první máje den,
kdy bílá hvězda vzplála v tmavu
a hlídala náš lásky sen.

Meter: iambic
A las flores
by Julio Zaldumbide Gangotena

Prole gentil del céfiro y la aurora,
nacida con el don de la belleza;
gracias con que la gran naturaleza
ríe, y su augusta majestad decora
La luz del sol, que el universo dora,
no tanto de su frente en la grandeza,
cuanto en vosotras linda se adereza,
y con matiz más gayo se colora.
En el campo del éter las estrellas
son flores celestiales, y en el suelo
vosotras sois estrellas de colores
Tan puras sois, en fin, al par que bellas,
que pienso que del mundo el
                  claro cielo
no tiene cosas más que almas y flores

Meter: polymetric
11.
by Friedrich von Logau

Die Welt-Kunst ist ein Meer; es sey Port oder Höhe,
Ist doch kein Ort, da nicht ein Schiff wo untergehe;
Wo dieser segelt fort, fährt jener an den Sand;
Also wie der, der fremd, irrt der, der gleich bekannt.

Meter: iambic
- XV -
by Pedro Soto de Rojas

La negra noche con su sombra fría
amparaba el honor de las estrellas,
cuando aquel sol que engendra mis querellas
con rayos de su luz las encendía.
Callando, pareció que les decía:
«Ya de mi fuego en esta edad centellas
no alumbraréis, que entre mis luces bellas
puso el Autor al mundo nuevo día».
Vuelta después a mí, con voz ardiente,
sin templar la virtud de tanta brasa,
me dijo: «Vete en paz, amante ciego».
Me dejó herido el corazón doliente
entre llamas secretas, do se abrasa,
y me fui en paz. ¿Qué paz? A sangre y fuego.

Meter: iambic
- XXX - De Fileno a la que dio a besar sus manos
by Juan de Almeida

Se escribe de Achilles el greciano,
de Peleo hijo fuerte y animoso,
en todas sus hazañas tan famoso,
cuanto en aquellas mismas inhumano.
Que a Telepho con lanza y cruda muerte
dio tal herida y golpe peligroso,
que si no fue él, no fue otro poderoso
a hacerle de su mal que fuese sano.
Así, señora, a mí me ha sucedido,
con esas manos vuestras cristalinas
de do salió el efecto de mi pena.
Con ellas fue herido y socorrido,
dándoseme a besar manos divinas;
que dais mayor remedio a mayor pena.

Meter: iambic
1.
by Emanuel Geibel

Bei der Winterlampe Schimmer,
Wie ein Siedler eingeschlossen,
Überm Bücherstaub verdrossen
Brütet' ich im öden Zimmer.
Nichts mehr hofft' ich von der Stunden
Freudlos abgemeßnem Flug;
Ach, es war mir längst entschwunden,
Daß die Welt einst Rosen trug.
Horch, da rauscht' es auf den Stufen
Wie von leichten Götterschritten,
Horch, da pocht' es an mit Sitten,
Und ich hab': Herein! gerufen.
Aber jählings, glanzerschrocken,
Sprachlos taumelt' ich zurück;
Denn, den Kranz in reichen Locken,
Stand in meiner Tür – das Glück.

Meter: trochaic
Nach Sibirien
by Clara Müller-Jahnke

Flockengetriebe und Wolkenflug –
durch trostlose Steppen ein trostloser Zug.
Zerfurchte Gesichter in düsterer Reih',
verfolgt von der hungrigen Geier Geschrei.
Sie kommen aus Knechtschaft und marternder Not,
sie gehen in Knechtschaft und grinsenden Tod;
sie wandern seit Wochen mit wankendem Schritt,
klirrende Ketten schleppen sie mit.
Durch schneidenden Sturm, über eisige Flur –
das blendende Weiß deckt die blutige Spur.
Und über dem Haupt der Verfallenen saust
geißelbewehrt die Kosakenfaust.
»hoh, Brüderchen, hollah! Da liegt sich's bequem –
solch sammetnes Lager, das wär dir genehm! –
Und die Knute, sie tanzt dir im silbernen Glanz
zu Väterchens Ehre den lustigen Tanz!
Hoh, Brüderchen, hollah – und tanzt du nicht mit,
dann: vorwärts, ihr andern, den zögernden Schritt!!
Da drüben, ein schimmerndes Wunderreich,
erwarten die Lustgärten Väterchens euch!« –
– Und die Knute saust, und die Peitsche knallt –
ein banges Stöhnen im Wind verhallt.
Vorüber, vorüber der traurige Zug,
– rufende Geier und Wolkenflug . . .
Und der schimmernde Schnee hüllt kalt und rein
tausendjährige Schmerzen ein.

Meter: amphibrachic
A Man Said to the Universe
by Stephen Crane

A man said to the universe:
“Sir, I exist!”
“However,” replied the universe,
“The fact has not created in me
A sense of obligation.”

Meter: anapestic
Odežeň toho netopýra!
by Boleslav L. Černý

Odežeň toho netopýra,
kol hlavy mé se denně věsí
a mučí mne a týrá, děsí,
v mou duši příšerou se vtírá.
Či nezříš? Bolem síla zmírá
a na mne Bída ruce mne si.
Odežeň toho netopýra,
kol hlavy mé se denně věsí!
A křičí, bolesti se vzpírá
mé Štěstí za černými lesy,
klid života je v dáli kdesi –
kam zbloudila jen moje víra?
Odežeň toho netopýra!

Meter: iambic
Último amor
by Enrique Rivas Casala

Dame a beber enamorada loca
el néctar que las penas desvanece
aquel que la razón nos oscurece
y la fiereza del valor provoca
Dame con el perfume de tu boca,
el veneno sutil que me enardece,
y el dormido volcán que se estremece
vuelva otra vez a conmover la roca
De la edad juvenil y los engaños,
haz que de nuevo se despierte el brío,
renacerá también de aquellos años,
la ardiente sangre que apagó el hastío,
si me dejas; ¡con tantos desengaños
entre la nieve moriré de frío!

Meter: iambic
Eduard Vojan.
by Josef Lukavský

Byl starý mistr. Byl a ryl a ryl.
Nenávist k lidem třásla jeho rukou
a všechnu trpkost svoji v obraz skryl,
jenž vykoupil svou nejstrašnější mukou.
Říkali jedni: to je nový styl.
Říkali druzí: Kéž ho někde stlukou.
Říkali třetí: Však ten model žil
a jeho ruce do bran věčna tlukou.
Jen obraz mlčí. Trpce usmívá se
a Mefistofla posměch rty mu křiví,
jak říkaly by: dnes ne – vždyť jsem živý.
Zemříti nutno k poznání – jak zdá se.
Však dříve vy! Chci kartu vaší přebít.
V Hamletu moci – být anebo nebýt!

Meter: iambic
by Kaspar von Stieler

Qwell aller Liebligkeit/ dehm Orfeus sei-
ne Weisen
mit Zukker flösset ein/ dehn das Sarmater-
Land
biß an den Adriac und seine Macht be-
kant/
den Tamesis/ der Sund und jenes Reich das
Eisen
zu Gold und Silber macht/ vor Föbus Sän-
ger preisen.
Und du gebrudert-Paar/ das mir im Un-
glükks-stand'
in dehm die Freund schafft siegt/ boht Guht
und treue Hand/
als mich ein Nord verfolgt’ in meinen Nor-
den-reisen.
Gegrüßt/ geküßt/ geehrt seyd ihr auß dieser
Stat/
die mit der Balter-See Geschwister-bünd-
nüß hat.
Ich stunde bey mir an/ wehm ich das dritte
Zehen
ergeben solt’. Indehm hat Amor läch-
lend mich
und Venus/ weiß entrüst im Harnisch ange-
sehen.
Undankbahr Filidor (sprach die) besinnstu
dich?
Eumelus hat gemacht/ daß ich besungen
bin
von dir: die Tingrien sind sie dir auß dem
Sinn:

Meter: iambic
A don Agustín de Salazar y Torres
by Padre Jerónimo Pérez de la Morena

Dichoso yo, que oí, Cisne Sagrado,
el más alto primor de tu armonía,
tu voz eternizarse en tu agonía,
tu vida asegurarse en lo elevado.
Tan dulce providencia a tanto grado,
de todos, te excedió, que aun no podía,
ser en ti tu espirar tu melodía
pues ella te alentaba desmayado
Moriste, en fin, moriste, y dos
                     victorias
en dos vidas lograste, la primera
allá en los Astros, y otra en la memoria.
No es menos victoriosa la tercera,
puesto que al instrumento de tus
                     glorias
puntos floridos da la Prima-Vera

Meter: iambic
PŘÍHODA S KOSTMI PLUKOVNÍKA ŠVECE
by František Zavřel

Podivná věc,
nad kterou leckdo hlavou zavrtí:
plukovník Švec
nechce sem ani po smrti.

Meter: iambic
De Santa Teresa de Jesús. Jornada III, TERESA
by Lope de Vega

La clara y blanca luna se oscurece,
el sol se eclipsa y pierde su luz pura,
la dura piedra se abre, que, aunque dura,
viendo morir a Cristo se enternece;
el proceloso mar se altera y crece,
los vientos braman por la niebla oscura,
y el mismo cielo muestra ser criatura,
sintiendo el mal que su Criador padece.
Luna, sol, tierra, mar, vientos y cielo,
viendo cercado a Dios de inmensas penas,
lloran y sienten lo que yo he pecado:
Yo me alegro llorando y me consuelo
viendo que es mar la sangre de sus venas,
y mar donde se anega mi pecado.

Meter: iambic
O lásce nemluvím – mně stačí víra.
by Marie Calma

O lásce nemluvím – mně stačí víra.
A přec, můj Fauste, dívčí je to touha
a jistě ne tvé lásky malá míra,
že slyšet chci a byť jen slova pouhá:
Markétko, rád tě mám, tak rád, vždy znova.
Zvuk hlasu teplý, drahá tvoje slova,
jež tobě ničím, duše má si schová
a o samotě si je opakuje.
Jsou pýchou mojí! Radost vybuduje
z nich štěstí zázračné. My, Fauste, oba,
ty, filosof, já dívka, i když svět mi
jen citem jeví se – jsme oba dětmi,
jež za motýlem letí. Slov tvých zdoba
mně as co květu pelu ozlacení.
Nešetři jimi. Nikdy dost jich není.
Pro krásu mou, tak jako slunce nebi –
slov teplých lásky je mi zapotřebí.

Meter: iambic
X.
 Daphnis beklagt sich/ die Fillis habe in einer gegenwart
 den Strefon geküst.
by Christian Weise

Ach mein leben tödtet mich!
Fillis will nichts von mir wissen/
Und hingegen lässt sie sich/
Weil ich da bin/ andre küssen:
Wann der stoltze Strefon will
Sich zu ihren lippen legen/
Kommt sie selbst ihm halb entgegen/
Und befördert ihm das spiel.
2. Doch ich armer Daphnis muß
Böses sehn/ und gutes dencken/
Denn es will kein feuchter kuß/
Meine dürre lippen träncken;
Mein verhängnis tröstet wohl/
Daphnis sey du nur gedultig/
Fillis bleibt dir etwas schuldig/
Das dir endlich werden soll.
3. Unterdessen steckt mein sinn/
Zwischen eyfer/ scham und liebe/
Daß/ indem ich lustig bin/
Ich mich ebenfalls betrübe.
Stell ich meine freundschafft ein/
Oder bleib ich ihr ergeben?
Soll ich auff ihr falsches leben
Günstig oder böse seyn?
4. Weicht ihr augen/ kehrt euch weg/
Wolt ihr meine treu verfluchen/
Oder einen frembden fleck
Auff dem falschen mündgen suchen?
Schlisst die schwachen lieder zu/
Denn ich brauch euch nur zur straffe/
Gebt mir lieber als im schlaffe/
Finstre doch gewisse ruh.
5. Aber bleibt nur immer da/
Soll ich mich nur ärger straffen/
Jhre zier beliebt mir ja/
Drum so dörfft ihr auch nicht schlaffen/
Sonst verdoppelt ihr die noth/
Cilt und öffnet eure lieder
Und erblickt die schöne wieder/
Denn wo nicht/ so bin ich tod/
6. Ist es ja so weit geschehn/
Ach so wil ich ihr gesichte/
Lieber falsch als gar nicht sehn/
Alldieweil ich mich verpflichte/
Daß die Fillis ihre stadt/
Ohne liederliches wancken
Zwar zuförderst die gedancken/
Doch im augen gleichfalls hat.
7. Fillis aber dencke nach
Willst du meine noth verlachen
Und durch solches ungemach
Mir das leben sauer machen?
Nun so thu es immerhin
Doch daß ich nicht alles wisse/
So verspahre deine kusse/
Biß ich nicht zugegen bin.

Meter: trochaic
Oběť.
by Eliška Krásnohorská

Plul Odysseus, poutník strastiplný,
a bloudil od národu k národu;
on všude, kam jej vrhly mořské vlny,
má podnes věků soucit v průvodu.
A všude, kde jej země pohostila,
jak přeješ tklivě, starý Homere,
vždy slušná hostina mu k poctě byla,
div epos tvůj se z hodů probere.
Kraj mnohý přelétlo tvé písně křídlo,
žal mnohý skrušil poutníkovu hruď;
však po klopotech nastalo vždy jídlo,
a po zoufalství přišla dobrá chuť.
Nás, plémě chabé, závisť v srdci bolí,
když maluješ nám reky hladové,
jak v širém poli pekli celé voly,
a snědli je ať napůl syrové.
Jak budí úctu hrdinové oni,
v té statečnosti dnes již nemožní!
Však ještě hloub náš obdiv se jim kloní,
jak při té chuti byli nábožní.
Neb kde jen Odysseus přeubohý
se šťastně dostal k hojné tabuli,
vždy vzpomněl tamní národ na své bohy,
a slavné oběti jim vzplanuly.
A jak ti chrabří moudře sobě vedli!
Jak chytry obětní jich spůsoby:
neb sobě přiřkli maso, které snědli,
a bohům kosti jen a útroby.
Tu oběť kladli vážně na ohniska,
by nesmrtelným ke cti hořela;
a bohové, ta stará dobrotiska,
tím byli spokojeni docela.
Ta skromnost bohů s naivností reků
mě dojímá, že myslívám si pak:
což kdyby Odysseus dávnověku
byl do Čech obrátil svůj krok i zrak!
Ó škoda, že nám nepřáno blíž moře
tam vedle Féáků kdys ležeti!
Co pěl by Homer, Odysseu tvoře,
až opěval by naše „oběti“?
My tančíme, – toť oběť; zařečníme, –
toť oběť zas; vše oběť: šprým i zpěv, –
my hlavně v oběť pijeme a jíme, –
ó my jsme v pravdě homérický zjev!
A naše božstva též jsou blahosklonná
i nežádají od svých reků víc
než oběť, při níž kouří chmura vonná
jich nesmrtelným nosům zbožně vstříc.
Též naše pouť jest Odyssea bludná!
Co krok, to slavnost, pocta nadlidská.
Ta „oběť“ pro vlasť, často nám tak trudná,
to bývá pravá oběť klassická!

Meter: iambic
- CIII -
by Fernando de Herrera

Así perturbe pluvia nunca o viento
tus bellas ondas, sacro hesperio río,
y a tu nombre se incline el Ebro frío,
y el Tebro, el Nilo, el Istro violento;
si a piedad te mueve mi tormento,
do siempre muero y sin temor porfío,
ausente entre mil males del bien mío,
sin que pueda aun valerme el pensamiento,
en estos troncos guarda mi cuidado,
y en estas peñas mi gemido y pena
tus naides suenen con lloroso canto;
que nadie habrá que habiendo aquí aportado,
lea mi mal, y con la faz serena
pase, y no bañe el rostro en tierno llanto.

Meter: iambic
Lied des Volks, als der König den Armen Brod, und dem Landmann Saatgetraide reichen ließ
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Der König lebe! denn er sitzt
Auf seinem Thron, ein Vater, itzt,
Sieht Hungersnoth,
Sieht unsern Tod,
Und sorgt für uns, und giebt uns Brod.
Und giebt uns, Lebensfroh zu seyn,
Noch drüber, Saamen auszustreun,
Und sieht uns an,
Der gute Mann!
Und unser Dank steigt Himmelan.
Er sieht uns an, und freuet sich;
Wir segnen unsern
Wir segnen ihn,
Wir segnen ihn,
Wir, seine Kinder, segnen ihn!
Ein Vater war er allemal,
Wenn Hungersnoth, und Lebensquaal,
Von Gott gesandt,
Das Vaterland
Schwer drückte, nieder in den Sand!
Ein Held war er in Krieg und Streit,
Ein Held ist er in Friedenszeit,
Und aller Welt
Ist er ein Held,
Mit dem man gerne Frieden hält.
Halt ihn mit ihm, du Nachbarschaft!
Sonst fühlst du seines Armes Kraft,
Sonst fühlst du schwer
Den Geist, den er
Von Gott empfieng, und keiner mehr
Wohl! daß er unser König ist!
Sagt, ob ihr einen bessern wißt?
Und sagt ihr: Nein!
So stimmt mit ein:
War' er es nicht; so sollt' er's seyn!

Meter: iambic
Daleko světa.
by Alois Škampa

Zde na pěšince v hustém lese
vždy ticho tak je a tak milo!
Zpěv hřivnáčků se v listí třese,
a na každé kol hebké sněti
svit rosy hned vzplá do perleti,
jak slunce hvozd jen ozářilo...
Jak divně hrajou jeho plamy!
Leč sekyr zvuk tu neozve se,
a dub tu má vše bratry kolem!
Sem zabloudivše – jste tu sami
i se své duše myšlénkami
i se svých mladých prsou bolem...

Meter: iambic
Pan otec.
by Rudolf Pokorný

Hej, pane otče ze mlýna,
jenom vždy vesele!
Ej, což to šuměť počíná
z plného korbele!
Však ani pan farář nás nezpraví,
zda ještě nám vespolek na zdraví
připiješ s neděle!
„Pan farář? ten se v písmě zná
po let juž několik!
Ten slova má tak líbezná,
ó ten je katolík!
A srdce, nu, srdce má na místě –
a oko mu závidí zajistě
nejlepší sokolík!
Však přísný je – což divná věc!
Vzpomeneš sotva si:
juž mlynářce zas růženec
předepsal s ,zdrávasy‘.
A nežli ji na konec rozhřeší,
co chudák se namodlí, natěší,
naběhá nečasy!“
A pan otec si mlask a výsk:
„Chaso má, vesele!
Ej, což to hrá a šumí v trysk
z plného korbele!
Však nikdo nás na světě nezpraví,
zda ještě si vespolek na zdraví
připijem s neděle!“...

Meter: iambic
MANUEL BERNABÉ – 1
by Zoilo J. Hilario

Bernabé: hubo real pena fraterna
al saberse por tus co-trovadores
que, viajero en bajel lleno de flores,
ya arribaste a la vasta orilla eterna.
Fue tu gran lira de forma moderna
varonil combatiendo a opresores,
pero, al cantar insólitos loores
a Dios, la Patria y la Dama, fue tierna.
Tu obra Cantos del Trópico demuestra
que hasta ahora no es cisne moribundo
en el país la lengua cervantina.
Da otra razón más tu obra maestra
para preservar con afán profundo
la alta cultura hispano-filipina.

Meter: polymetric