PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Poklad.
by Jaroslav Vrchlický

Šťastně dostali se vlasti přes hranice,
ještě neosušil vítr jejich líce.
Ještě neztišili vzdechů valné moře,
a juž opět nové stihnulo je hoře.
Nevzplál nad horami první úsvit denní,
žoldáckou kdy rotou byli přepadeni.
Ovšem boj byl krátký; sotva svitlo ráno,
všecko porubáno, všecko zdrancováno.
Pod strhanou plachtou, jež se větrem chvěla,
tma jen šklebila se, prázdnota jen zela.
Koník věrný smutně řemením svým zvonil,
k zsinalé se tváři pána svého klonil.
Z houštiny pes vylez’, ukryl se tam strachem,
a vyl k nebi žalně, pokryt krví, prachem.
Na tu spoustu děsnou, živý obraz žele,
patřil pouze vlídně obraz Spasitele.
Stál tu rovněž sešlý a sám na rozcestí,
nemoh’, běda, paž’ jim ku pomoci vznésti!
Havran zakrákoral, snad juž kořist cítil,
příšerným se letem ku mrtvole řítil.
Ta však nazvedla se zkrvácená, bledá,
ruka křečovitě vzpjala se, cos hledá!
Koleno se napne, muž se k vozu vleče,
v slámě hrabe, ač krev přes ruce mu teče,
našel; smrti chmura cloní zrak mu hustá,
našel svatý poklad, tiskne naň mdlá ústa,
poklad, po němž cizák nesáh’ rukou silnou.
Umíraje zlíbal – bibli šestidílnou.

Meter: trochaic
La divorciada
by Rosario («Crisantema») Sansores

Ella no recuerda qué fútil motivo
provocó la nube de la tempestad;
él, con su carácter brusco y agresivo,
no de daba cuenta de su ingenuidad
Uno y otro día tuvieron querellas;
Diana coqueteaba con su amigo Óscar;
él tuvo queridas costosas y bellas
¡Llegaba muy tarde, cansado, al hogar!
Y surgió el disgusto Los dos obcecados,
pusieron en manos de sus abogados
todas esas pruebas que llevan
                  al fin
Seis meses más tarde la coqueta
                     Diana
recorre las calles de la vieja Habana
buscando aventuras que maten su esplín

Meter: polymetric
WiNTERDÄMMERUNG
by Georg Trakl

Schwarze Himmel von Metall.
Kreuz in roten Stürmen wehen
Abends hungertolle Krähen
Über Parken gram und fahl.
Im Gewölk erfriert ein Strahl;
Und vor Satans Flüchen drehen
Jene sich im Kreis und gehen
Nieder siebenfach an Zahl.
In Verfaultem süß und schal
Lautlos ihre Schnäbel mähen.
Häuser dräu’n aus stummen Nähen;
Helle im Theatersaal.
Kirchen, Brücken und Spital
Grauenvoll im Zwielicht stehen.
Blutbefleckte Linnen blähen
Segel sich auf dem Kanal

Meter: trochaic
- XX - Al rey de Francia Enrique IV
by Juan de Tassis y Peralta

Este que con las manchas de su acero
a los rayos del sol émulo es claro,
de la sangre en la paz fue tan avaro,
como pródigo de ella en guerra, y fiero.
Dulce, cortés, magnánimo, guerrero,
intrépido, constante, invicto, raro,
de las artes sagradas sacro amparo,
rey por su espada, ilustre caballero.
Dénos hoy en sus lirios esperanza,
planta, cuan bien nacida mal cortada,
de Magnos Carlos, de Bullones píos;
que bien parecerá su semejanza,
si el agua en sangre bárbara trocada
dieren tributo al mar los sacros ríos.

Meter: polymetric
Von dem Bau der Welt.
by Barthold Heinrich Brockes

Die Cörper nun, wovon in solchem Unterscheid
Ein jeglicher weit von einander stehet;
Sind, in verschiedner Daur der Zeit,
In Wirbeln, die verschiedlich groß, gedrehet.
Der Erden-Wirbel zieht, in seinem Creise,
Des Mondes kleine Mass’ und Kugel mit sich fort.
Verschiedne Sterne sind auf gleiche Weise
Durch andre mitgeführt von ihrem Ort.
Saturnus hat verschiedene Trabanten,
Ingleichen Jupiter, in jener tieffen Weite,
Zu ihrem stetigen Geleite.

Meter: iambic
XLIX.
by Gustav Pfleger Moravský

A právě když se k velké bráně brali,
Mladistvá dívka v sladkém úžasu
Na schůdkách, jež se kruhem vzhůru pjaly
Na plochu květistého tarasu,
Teď postanula... Dvorného tu z dáli
Hned jezdce pozná, když své zraky zvedne,
A růžné líce lehýnko jí zbledne,
Pak tisknou něžné bílé ručky její
To srdce, jímž se tluky silné chvějí,
A ona neví, má-li kročiť dále,
Či v sladkém zděsu tom dlíť neustále.

Meter: iambic
Los dolores de la Virgen – I
by Antonio Osete

Apenas el lucero matutino,
presentóse en la bóveda azulada,
dejan José y María su morada
llevando en brazos a Jesús divino.
Las flores que guarnecen el
                        camino
se yerguen para verlos de pasada,
y Ellos siguen su marcha acelerada
sin presentir los triste de su sino
¡Oh Templo de Sión! Yo te saludo
con voz ferviente, de suspiros llena,
y ante tus gradas me prosterno mudo;
que hoy en ti se consuma la alta escena
en que, a la voz de Simeón,
                        sacudo
el primer eslabón de mi cadena

Meter: iambic
DiE BAUERN
by Georg Trakl

Vorm Fenster tönendes Grün und Rot.
Im schwarzverräucherten, niederen Saal
Sitzen die Knechte und Mägde beim Mahl;
Und sie schenken den Wein und sie brechen das Brot.

Meter: iambic
[du hast so lange entwickelt]
by Franz Grillparzer

Du hast so lange entwickelt,
Bis alle Fäden verwickelt,
Und, wenn nicht ein Riß es zerstückelt,
Wie Kinder ihn eingewickelt.

Meter: iambic
Luis Hurtado de Toledo a la Católica Señora Isabel Reina de España – - I -
by Luis Hurtado de Toledo

Infancia juventud, claros varones,
los que seguís las letras, y la espada,
parad la nave, en vuestra mar airada,
y tomen puerto, vuestras aficiones.
El fabuloso ensayo, y las ficciones,
de tanto encantamiento y cuchillada
se acabó, porque el alma está informada
y quiere ejercitar los altos dones.
La madre santa Iglesia, con victoria,
en lugar de las cañas, os ha dado,
las lanzas con que halláis eterna gloria.
Y así de su tesoro, os ha sacado,
aquesta verdadera, y santa historia,
del santo Luis en Francia coronado.

Meter: iambic
Despedida a mi madre
by Gabriel de la Concepción (Plácido) Valdés

Si la suerte fatal que me ha cabido
y el triste fin de mi sangrienta historia
al salir de esta vida transitoria
deja tu corazón de muerte herido;
basta de llanto; el ánimo afligido
recobre su quietud, moro en la gloria,
y mi plácida lira a tu memoria
lanza en la tumba su postrer sonido
Sonido dulce, melodioso, santo,
glorioso, espiritual, puro, divino
Inocente, espontáneo, como el
                     llanto
que vertiera al nacer ya el cuello inclino,
ya de la Religión me cubre el manto
¡Adiós, mi madre! ¡Adiós! El peregrino.

Meter: polymetric
I. Smrť Kallikratova.
by Jan Evangelista Nečas

Kallikrates Spartán, sličný muž a smělý,
na počátku bitvy padl hrotem střely.
Nežli krve výron života ho zbavil,
oslabeným hlasem kormutlivě pravil:
„Nelituji toho, že zde pro vlasť hynu,
želím jen, že zemru bez slavného činu!“

Meter: trochaic
Salvatorův obraz v Chrudimi. (II.)
by František Kyselý

Z radosti, již malba do srdce jim lila,
měšťana i choť zlá zpráva vyrušila:
„Švédský Königsmark, když nadarmo byl v Praze
Staré, Nové město mocí dobýval,
vojska neukrotné po loupení snaze
širé české kraje na pospasy dal;
jako kobylková rána dráči lítí
směřujíce k Brnu na Chrudim se řítí,
a kam padnou, všecko zplení mentinou.“
Na děsivou zprávu Pfeifer s rodinou,
dům svůj ženě známé v péči nechávaje,
ukrýti se chvátal do blízkého kraje.
V mírumilé prázdné síně domové
vtáhli rozbujnělí, pustí Švédové
a již hýřili a hlučně v kostky hráli,
až byl z měšců vydán peníz poslední;
na hře však a zisku, vášní rozeplálí,
trvali dva z druhů zvláště nezbední.
Drze vešel jeden malé do komnaty,
a když uviděl tam obraz Páně svatý,
rázem surově jej strhl se stěny
a s ním v jizbu větší navrátil se k stolu.
„O to křehké prkno zahráme si spolu,“
zachechtal se jako ďábel vtělený.
Zasedli si ke hře o skvost uloupený;
portrétem že rysy Páně znázorněny,
že kus mistrovský to, pranic nedbají,
po obrazu samém kostky metají.
Dlouhý drahý čas hrou bezvýslednou maří.
Nápadně zle kostek metání se daří;
ať je vrhnou tak neb onak, dál či blíž,
kostky proklaté vždy počet jeví týž.
Neupřáhlá vzteklost oba hráče schvátí;
počnou obrazu, co hrdla mají, láti
a jej proklínati bez bázně a citu.
Jeden v zuřivosti dýku svoji v kmitu
Kristu na portrétu vrazí nad oko
a skráň jeho jasnou zryje hluboko;
druhý konví obraz uhodí vší silou
a již nad ním prvý zase dýkou mává
a jí v potupu a posměch přespanilou,
libou Páně tvář kříž na kříž pořezává.
Než co ustávají v bohaprázdné vášni,
od stolu se dálí smělci prostopášní,
zůstavují na něm drahocenný plen?
Proč tak ulekáni, ustrnulí, bledí
zrakem vytřeštěným po obrazu hledí,
který barbarsky byl jimi pustošen?
Nastojte! z těch ran a znetvořivých škrabů,
které v obličeji nebeského vabu
zanechala jejich zbujnost odvážlivá,
jako z tváři živé line se – krev živá.
Co kol stolu Švédi nad tím jevem žasnou,
domu strážkyni se oči zakalí;
v tichý pláč se dává a pak v prosbu hlasnou,
aby hráčové jí obraz vydali,
jehož si pán domu nad poklady cení.
S kletbou, aby čert i s obrazem ji vzal,
ženě hodí jej, když vidí její žal,
a jdou na lože v hloub duše rozděšeni.
Vroucné díky Bohu dobrá žena vzdává
a co nejlíp obraz kradí uschovává,
odhodlána, byť i mučili ji snad,
hráčům rouhavým ho více nevydat.

Meter: trochaic
SMRK (6.)
by Jaroslav Durych

Sladko je tady pod nebesy,
už jen slunce je nad námi,
v hlubinách mlh se třpytí lesy,
oči se třpytí dálkami.
Před tebou květ se v trávě krčí
v dětské blažené chudobě,
přesladce dýchá tiché smrčí,
dlouho již snilo o tobě.
Pro tebe les se tiše sklání,
touha zdvihá se k výsosti
nádherou míru po vyznání
lásky přijaté s radostí.
Máme jít dále, zůstat tady,
na svět zapomenout a snít,
uhořet láskou, umřít hlady,
v bílý popel se proměnit?
Vzdáti se touze, nedbat času,
neptat se smrti na nocleh,
či hledat jméno pro tvou krásu,
které smrt jen má na ústech?
Kde jsi jen! Jsi-li na Kněhyni,
vyhlédni z lesa na chvíli,
ostříži touhy vzlétli nyní,
aby tě dříve spatřili – –
Darmo však dravci upírali
s výšin zraky své slídící,
neviditelná vábíš z dáli,
překrásná, skrytá, mlčící.
Zakletá vábíš z dálky šedé
pod nejnižšími mlhami,
za ruku tam tě bída vede,
vidět tě jest jen slzami.

Meter: trochaic
Protus
by Robert Browning

Among these latter busts we count by scores,
Half-emperors and quarter-emperors,
Each with his bay-leaf fillet, loose-thonged vest,
Loric and low-browed Gorgon on the breast,—
One loves a baby face, with violets there,
Violets instead of laurel in the hair,
As those were all the little locks could bear.

Now read here. "Protus ends a period
"Of empery beginning with a god;
"Born in the porphyry chamber at Byzant,
"Queens by his cradle, proud and ministrant:
"And if he quickened breath there, 't would like fire
"Pantingly through the dim vast realm transpire.
"A fame that he was missing, spread afar:
"The world, from its four corners, rose in war,
"Till he was borne out on a balcony
"To pacify the world when it should see.
"The captains ranged before him, one, his hand
"Made baby points at, gained the chief command.
"And day by day more beautiful he grew
"In shape, all said, in feature and in hue,
"While young Greek sculptors gazing on the child
"Became, with old Greek sculpture, reconciled.
"Already sages laboured to condense
"In easy tomes a life's experience:
"And artists took grave counsel to impart
"In one breath and one hand-sweep, all their art-
"To make his graces prompt as blossoming
"Of plentifully-watered palms in spring:
"Since well beseems it, whoso mounts the throne,
"For beauty, knowledge, strength, should stand alone,
"And mortals love the letters of his name."

-Stop! Have you turned two pages? Still the same.
New reign, same date. The scribe goes on to say
How that same year, on such a month and day,
"John the Pannonian, groundedly believed
"A blacksmith's bastard, whose hard hand reprieved
"The Empire from its fate the year before,-
"Came, had a mind to take the crown, and wore
"The same for six years, (during which the Huns
"Kept off their fingers from us) till his sons
"Put something in his liquor "-and so forth.
Then a new reign. Stay-"Take at its just worth "
(Subjoins an annotator) "what I give
"As hearsay. Some think, John let Protus live
"And slip away. 'T is said, he reached man's age
"At some blind northern court; made, first a page,
"Then tutor to the children; last, of use
"About the hunting stables. I deduce
"He wrote the little tract 'On worming dogs,'
"Whereof the name in sundry catalogues
"Is extant yet. A Protus of the race
"Is rumoured to have died a monk in Thrace,-
"And, if the same, he reached senility."

Here's John the Smith's rough-hammered head. Great eye,
Gross jaw and griped lips do what granite can
To give you the crown-grasper. What a man!

Meter: iambic
LEDNOVÉ VEČERY
by Stanislav Kostka Neumann

Mám verše rád, však tebe radši
a nejradš, když je spolu čtem;
vždyť každá sloka stokrát sladší,
když zakončíš ji polibkem.
A když tak čteš, jsi portrét Múzy
té mé, již mám já tolik rád:
do moderní je spjata blůzy
a nestydí se plakat, smát...
A jedním rytmem slyším zníti
koketní hlásek v proudu slok,
a druhým zřím se cudně chvíti
tvou hruď – a cítím teplý bok
v tom přitulení těla k tělu...
Chceš, čaje nalejem si číš! –
Můj bože, co je vůně, pelu
v mém pokojíku, když tu dlíš! –

Meter: iambic
Los dolores de la Virgen – VII
by Antonio Osete

¡Ya no existe Jesús! Pesada losa
aprisiona sus lívidos despojos
¿Y María? Doquier lanza los ojos
halla la soledad más espantosa
Al ver tal duelo, la
                     encendida rosa
temblando oculta sus colores rojos,
y al presenciar el ave sus enojos
pliega el vuelo y se oculta silenciosa
Todo ofrece señales de tristeza:
desde el negro crespón del firmamento
hasta el frío tapiz de la maleza
se oye con voz sin timbre este lamento:
-Si así siente la gran naturaleza,
¿quién mide de María el sufrimiento?

Meter: polymetric
96.
by Friedrich Rückert

Ein Reicher in der Fremd' ist überall zu Haus,
Und fremd ein armer Mann in seinem eignen Haus.

Meter: iambic
- XXIV - Pidiéndole piedad de sus males al amor
by Luis Carrilloy Sotomayor

Amor, déjame; Amor, queden perdidos
tantos días en ti, por ti gastados;
queden, queden suspiros empleados,
bienes, Amor, por tuyos, ya queridos.
Mis ojos ya los dejo consumidos,
y en sus lágrimas propias anegados;
mis sentidos, ¡oh Amor!, de ti usurpados,
queden por tus injurias más sentidos.
Deja que sólo el pecho, cual rendido,
desnudo salga de tu esquivo fuego;
perdido quede, Amor, ya lo perdido.
¡Muévate (no podrá), cruel, mi ruego!
Mas yo sé que te hubiera enternecido,
si me vieras, Amor, ¡mas eres ciego!

Meter: polymetric
Ungeduld
by Johann Wolfgang Goethe

Immer wieder in die Weite,
Über Länder an das Meer,
Phantasien, in der Breite
Schwebt am Ufer hin und her!
Neu ist immer die Erfahrung:
Immer ist dem Herzen bang,
Schmerzen sind der Jugend Nahrung,
Tränen seliger Lobgesang.

Meter: trochaic
1L: Sei's, daß einige mir mein unstät Leben zu tadeln
by August von Platen

Sei's, daß einige mir mein unstät Leben zu tadeln
Suchen, indes ich entfernt weile vom heimischen Herd;
Aber sie sollten mir erst kundtun den berühmten Poeten,
Der ein berühmtes Gedicht hinter dem Ofen erfand.

Meter: iambic
Marina
by Julián del Casal

Náufrago bergantín de quilla rota,
mástil crujiente y velas desgarradas,
írguese entre las olas encrespadas
o se sumerge en su extensión ignota.
Desnudo cuerpo de mujer que azota
el viento con sus ráfagas heladas,
en sudario de espumas argentadas
sobre las aguas verdinegras flota
Cuervo marino de azuladas plumas
olfatea el cadáver nacarado
y, revolando en caprichosos giros,
alza su pico entre las frías brumas
un brazalete de oro, constelado
de diamantes, rubíes y zafiros

Meter: polymetric
Rosa
by Manuel María Flores

Dulce cantora de Ayomac, levanta,
al suave ritmo de tu lira de oro,
de tu almo verso el revolar canoro
y como el ave en la enramada, canta.
Voz de pasión, en femenil garganta,
ya que tiemble feliz en un te adoro,
ya que se moje en escondido lloro,
al son de un arpa cual la tuya, canta.
Así como la aurora entre la flores
va esparciendo sus gotas cristalinas,
de esa tu arpa derrama los primores
en tantos corazones que fascinas
y olvida entre el aplauso y sus
                     loores
que eres Rosa y te cercan las espinas

Meter: polymetric
Parodie
by Ludwig Christoph Heinrich Hölty

Stets wohne Gleichmuth, wohne Zufriedenheit
In deiner Seele, wann dir der Recensent
Ein Weihrauchkörnchen streuet, oder
Spöttischen Tadel und Grobheit ausströmt.
Des ernsten Weisen, welcher bis an den Bart
In Büchern sitzet, Bogen auf Bogen schreibt,
Des Tändlers, und des frohen Zechers,
Harret die Klaue des Knochenmannes.
Drum laß ins Zimmer, wo dir der Ofen und
Der Lehnstuhl winken, blauer Wacholderduft
Vom Rauchfaß strömt, und Frühlingsscenen,
Vögel und Blumen die Wände schmücken,
Dir Knasterrollen, Pfeifen und Fidibus,
Zum Trunke bringen, den die Levante zeugt,
Bevor die Parce deinen Faden,
Mitten im Fluge der Spindel, kürzet.
Dann wird die theure Bibliotheck verkauft,
Die zentnerschweren Bücher in Folio,
Die Dichter, die mit goldnen Titeln,
Goldenen Blumen, und Schnitten prangen.
Des Todes Sichel mähet dein Leben ab,
Du magst mit Klopstocks Schwunge der Ewigkeit
Entgegen fliegen, oder braunem
Pfeffer und Würze zur Hülle dienen.
O Freund, der Preßen Ewigkeit ist ein Traum,
Das Schicksal stürzet, früh oder spät, das Lied
Des schalen Reimers, und des Dichters
In der Vergeßenheit Nacht hinunter.

Meter: iambic
Vlaštovky. I.
by Růžena Jesenská

Vlaštovek byl plný vzduch
k lazuru i nad vodami,
prudká křídla, volný duch – –
kdybychom tu byli sami!
Hleděla jsem v jejich let
nekonečný, rozmanitý,
kdo jim může poroučet – –!
Máš můj obraz v srdci skrytý?
Sem, tam, dál a zase blíž,
křídlo někdy vody tkne se,
někdy nebe strhne níž – –
a ty, víš, kam život nese?
Také letem vlaštovek
šli bychom jím pod hvězdami,
jeden den jak celý věk, – – –
kdybychom tu byli sami!

Meter: trochaic
Al poeta José Benito Amado
by José María Posada

Nota de ingratitud yo mereciera,
por falta de respeto y simpatía,
si al cantor de la cándida María
frases de admiración no dirigiera
Reproduce lo bello de manera
que el alma s embelesa y extasía
ante cuadros que sólo pintaría
quién tal misión del cielo recibiera
Campiña, santuario, amor sublime,
piadosa devoción, sentida historia
A todo, de verdad el sello imprime.
Y, guiado del arte, por más gloria,
cuanto del Genio por primor se estime,
da, cual rico manjar, a mi memoria.

Meter: polymetric
106.
by Friedrich von Logau

Jungfern-Volck hat diese Sinnen: der zu erst ihr Kräntzlein nimt,
Bleibt gemeinlich stets der Liebste, gebe Gott, wer folgends kümt.

Meter: trochaic
8. Ewig
by Gerhard Tersteegen

Du bist dir selbst der Ort, die Zeit,
Der Anfang und die Ewigkeit,
Ohn' Anfang, ohne End' und Schranken.
Dein prächtig's Heiligtum bist du,
Besitzt dich ganz in einem Nu
Ohn' alle Ändrung, ohne Wanken.
Verlass' ich Zeit und Ort und mich,
Gott-Ewigkeit, dann find' ich dich.
Halleluja! Halleluja!

Meter: iambic
VEČER.
by Růžena Schwarzová

Večere, sladký pastýři,
flétny tvé kouzelný hlas
srdce ať po bolu usmíří.
K zemi ať tiše se chýle,
pokojně usne můj na poli klas.
A snů mých ovečky bílé
z potoka slz kéž zabloudí na lučin jas.

Meter: dactylic
PÍSEŇ KLÁŘINA.
by Karel Sabina

Jak chladný vír a temná noc
Se kvapem v život probírá:
Jen jedna s výše kyne moc,
Z níž hvězda jasná pozírá.
Poslední záře plápolá,
K temnosti hvězda klesá zpět;
Ó, tichá hvězdo – lásko má!
Proč v dálku tvůj tě nese let?
Ty spěcháš pryč? Zas temná noc
Započne chladit líce mé;
Nekyne žádná s výše moc,
An hvězda má již neplane!

Meter: iambic
XLVIII. Když pak s sebou vzali děvu
by Josef Uhlíř

Když pak s sebou vzali děvu
Do taneční besedy,
Všech tu na milostném zjevu
Spočinuly pohledy.
A mně od celého sboru
Znělo sladce do uší,
Z pleti krásné bez odporu
Jí že palma přísluší. –
Druhý den když na modlení
Viděl jsem ji v chrámě dlít,
Samo nebe potěšení
Musilo z té dívky mít.
Aspoň mně tak přicházelo,
Jak-by se všech obrazů
Oko svatých na ní dlelo
V milovlídném výrazu.
A to jest mé lásky spása,
Že se rovně velebí
Mé milenky cnosť a krása
Na zemi jak na nebi.

Meter: trochaic
Zvonohlík.
by Adolf Heyduk

Větévka lípy pod oknem
níž ohnula se dolů,
dvé ptáčat sedlo v listů houšť
a hovořilo spolu.
Dvé ptáčat žlutě zelených,
dva palečkové ptačí,
druh prohlíží si listů skrýš
a družce zpívat ráčí:
„Má zlatá, ký to pěkný stan!
už zjasni černá očka,
sem neodváží se ti, věř,
ni nejlstivější kočka.
Toť besídka je nad palác,
tak líbezná a svěží,
pyl na květech, a na listech
skvost rosných perel leží.
Zde nespatří tě krahujec
a ťuhýk nevyruší;
kdož na snítkách tak útloučkých
hned ptačí hnízdo tuší!
Sem nepřilétá jinovec,
ni příval dešťův v létě,
a kdyby! lupen jediný
i se mnou ukryje tě.
Zde hnízda vínek upletem’ –
no, žasnout budeš, světe –
ó nezdráhej se, duše má,
můj smaragdový květe!
Já sletím do všech světa stran
a do hájů a lesů
a v lože naše svatební
pýř zlatohlávčí snesu.
Z trav vláken ti je upletu
a z kůzlat jemné srsti,
a teplo, milo bude v něm
jak v dítka něžné hrsti.
Až blažena v ně usedneš,
své zapěju ti díky,
a seménky tě zasypu
i malé zvonohlíky.
A povedu je v širý kraj
i přes poušť vody svodnou,
a milovat je naučím
svou vlast i lípu rodnou.
A v hudbě si je vycvičím,
již vlastní srdce hude,
až růže jim rtem nachovým
dík vonný dýchat bude.
A své jim mládí vyzpívám
a žití drobné zvěsti,
a lásky snivou pohádku
a zlatou báseň štěstí.
O nezdráhej se, neváhej,
už vejdi v skrýš tu ladnou,
hleď, útlé snítky, květ i list
jak srdce přes noc vadnou.
Než zvadnou, k hnízdu si je vol,
je ticho zde a milo ...“
A na větévce k hrudi hruď
dvé ptáčat přitulilo.
Už ženichově milosti
druž neodpírá snivá,
a čechrá křídla... lípy list
kles’ níž a vše mi skrývá.
A zas větévka pod oknem
se chví a dolů tlačí,
a já svou duši ponořil
v zář idylky té ptačí.

Meter: iambic
A Lope de Vega Carpio
by Alonso de Salas Barbadillo

Es la patria del sol el alto cielo
por donde solo sigue su camino,
y así en su propia patria es Peregrino,
cursando su divino paralelo.
De allí cercado el ámbito del suelo
rompe y quebranta el hielo cristalino,
mostrando al hombre su poder divino
con la presteza de su hermoso vuelo
Vos, Belardo, en Madrid, patria dichosa,
con vuestro ingenio célebre seguiste
un camino desierto, raro y solo,
y así, por esta hazaña milagrosa,
en vuestra patria Peregrino fuiste,
como en el cielo el soberano Apolo.

Meter: iambic
NÁŠ SVĚT
by Emanuel Lešehrad

Náš svět, jenž krouží sférou sluneční,
se vznáší v reji světů vesmírem,
jenž s všemi soustavami svými valí se
jak tajemné a mocné síly proud.
A temnou clonu, zakrývající
zrak tvorstvu, které v těchto světech žije,
proniká duchového světla zář’
jak hudba, která s vyšší sféry zní:
tvůrčí melodie

Meter: iambic
V NOCI.
by Adolf Černý

Má žena spí, mne spánek míjí
a tepna buší ve skráni –
slyš, vítr v zlozvucích se svíjí
a kapky deště pohání.
Hlas nízko zní hned na šalmaji
a hned zas vyje vysoký –
a kapky deště dopadají
v sklo zuřivými útoky.
Vždy nemilosrdně se vrací
déšť, lačný ku pevnosti vrah –
ó, vždyť to příšerní jsou ptáci
a na perutech nesou strach!
Slyš, hrubý zoban v okno buší,
v sklo černé bijí perutě –
již cítím ostré spáry v duši,
v zrak příšer hledím nehnutě.
Ó, vzbuď se, ženo, noc je děsná –
v čí spár má hlava padne, v čí?...
Ó vzbuď se, ženo, vzbuď se ze sna
a zažeň zjevy krkavčí!...

Meter: iambic
BASILIKA
by Jan Opolský

Snů sláva abstraktní, jež sestoupila s výše,
jež prachem zvířeným a chromatickým dýše,
skly duhou vrženou,
slast divnou, přemocnou tu ve věřící hrudi
a hrůzu z hloubky pomyslné vzbudí
i víru blaženou.
Po planých oblacích se snáší jako velum,
dá úžas ledovým a čistým archandělům,
již střeží tišinu;
dnu bílé světlo zlomí v žehu prudkém
a nasytí je nevýslovným smutkem
svých plachých odstínů.
Snů sláva ševelí nad zlatým božím stanem,
v ní časně zemřelí pro věčné žití vstanem
jak v rouše zběleném,
v tlum oněch přistoupnem, již konsonantně pějí
k svým lyrám jiskrným a houslím Agnus Dei
nad světel plamenem.

Meter: iambic