PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sonnet 101 [Ways apt and new to sing of love I’d find]
by Petrarch

Ways apt and new to sing of love I’d find,
Forcing from her hard heart full many a sigh,
And re-enkindle in her frozen mind
Desires a thousand, passionate and high;
O’er her fair face would see each swift change pass,
See her fond eyes at length where pity reigns,
As one who sorrows when too late, alas!
For his own error and another’s pains;
See the fresh roses edging that fair snow
Move with her breath, that ivory descried,
Which turns to marble him who sees it near;
See all, for which in this brief life below
Myself I weary not but rather pride
That Heaven for later times has kept me here.

Meter: polymetric
Duma štědrovečerní.
by Adolf Heyduk

Noc hvězdná sivým křídlem věje
cit divný do všech ňader cev,
můj zrak se kalí, srdce chvěje
a krůpěj krvavá se leje
na štědrovečerní můj zpěv.
Dřív létala má duše domů,
teď nemá sil, vždy strádajíc,
a požalovat není komu;
jdu přec – ach, vrchů do průlomu
mně nikdo nepřichází vstříc.
Leč vidím dávné, zlaté stopy
dvou drahých lidí v sněhu plát –
mé oko slzami je topí –
zda jejich ruce mých se chopí?
zda zlíbáme se nastokrát?
Ach, nelze celovat těch kšticí,
mne doba přelstila, je věk,
a nelze také dítku říci:
„Pojď, vylíbej jim starost z lící,
jsouť babička a dědeček!“
Kam nesahá však ruka v bolu,
tam dospěl vroucí písně let:
dnes, drazí, dnes jsme všickni spolu,
v mé prosté síni, v čele stolu,
vás vítá zrak a líbá ret.

Meter: iambic
A México
by Clemente Althaus

Desgraciada Nación, tan sólo rea
de ser menor en armas y pujanza,
en cuya reconquista hoy hace alianza
la codicia famélica europea:
no el universo sucumbir te vea,
cual res cobarde, sin blandir la lanza;
y, aunque del triunfo falte la esperanza,
entra en la cruda desigual pelea.
Cae a lo menos con honor y gloria,
y en el mayor conflicto nunca olvides
que es la lucha el deber, no la victoria;
mas, si defensa la patrimonio pides,
tal vez en ti renovará la Historia
de Salamina y Maratón las lides

Meter: polymetric
35.  Die tieffe/ höhe/ breite/ und länge
 GOttes.
by Angelus Silesius

Durch Weißheit ist GOtt tieff/ Breit durch Barm-
hertzigkeit/
Durch Allmacht ist er hoch/ lang durch die Ewigkeit

Meter: iambic
V. Hrozba Židova.
by Beneš Metod Kulda

Egypťan-li Žida krutě trýznil,
cítil Mojžíš v duši velký hněv;
Žid-li Žida nelaskavo plíznil,
lítost bolná rmoutila mu krev.
Včera hájil bratra mučeného,
jemuž k vůli Egypťana sklal;
dnes pak viděl Žida urputného,
an se s bratrem rodákem svým pral.
Slza trpká zalila mu oči,
proto pozdvihnul svůj měkký hlas:
„Aj, proč bratr proti bratru sočí?
Nedeptá-li dost vám pohan vaz?“
„Tak-li hluboko již Hebrej klesl,
že by tasil proti bratru meč?
Toť-li ovoce, jež posud nesl
jeden Bůh a Zákon, jedna řeč?“
„Nemá-li již dosti bídy, bolu
od cizáků ubohý náš lid?
Musí-li si našincové spolu
také ještě rušit mír a klid?“
„Budem-li se mezi sebou rváti,
kterak vyvázneme z poroby?
Nebudem-li svorně k sobě státi,
za druhem druh padnem ve hroby!“
„Proč, pak bratře, tepeš bratra svého?
Vždyť pak se ti křivda neděje!
Člověk rozumu a srdce ctného
nečiní, co sobě nepřeje!“
On pak zpurně odpověděl jemu:
„Kdo ti kázal naším soudcem býť?
Chceš mi, jako muži Egyptskému,
také smrtnou ranou život vzíť?“
Ulekl se Mojžíš této zrady,
na útěk hned z Egypta se dal,
vždyť se právem jeho život mladý
jisté pomsty Faraona bál.
Nebyl to však pouhý strach jen smrti,
jenž jej kvapem od národa hnal;
více srdce národovci drtí
bol, že bez prospěchu o lid dbal.

Meter: trochaic
- CXIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Las no cuajadas perlas de este río,
que en urna breve su cristal desata,
undoso plecto son, cuerdas de plata,
que alternan voz y llanto con el mío.
Fortuna, pues, común, común desvío,
a bien conforme vínculo nos ata,
grillos de hielo en margen pone ingrata,
cuando a yerros vincula mi albedrío.
Articulado, pues, el sentimiento
en líquida tiorba, en triste canto,
quejas damos recíprocas al viento.
Dulce de Orfeo emulación, en cuanto
animadas sus aguas con mi acento,
su caudal enriquecen con mi llanto.

Meter: polymetric
J rdisches
  V ergnügen
 in
  GOTT .
  F ünfter  T heil.
by Barthold Heinrich Brockes

Dieß zeiget Stoltz und Eigen-Liebe. Aus diesen schwar-
tzen Qvellen fliessen
Ein störrig, wiedersinnig Wesen, zum Guten Trägheit,
keine Triebe
Von einer holden, kindlichen, mit Freundlichkeit vermisch-
ten Liebe,
Wodurch denn gegen unsern Nächsten auch Haß und Bit-
terkeit entspriessen.
Man weis von keiner Furcht für GOtt, als einer Knechti-
schen; man wühlt
Jm Neid’ und Geitz beständig fort, weil man sonst kein
Vergnügen fühlt.
Nun stelle dir zwo Seelen für, gantz von einander unter-
schieden,
Die eine frölich, freundlich, fromm; die andre nimmer
recht zu frieden,
Stets murrisch, störrig, grämlich, traurig. Die eine
Seele zeigt in allen
Erkänntlichkeit, Danck, Liebe, Sanftmuth, Vergnügen
und Gelassenheit;
Die andere Misvergnügen, Unmuth, Gram, Wieder-
willen, Bitterkeit;
Sprich selber welche solte dem, der alle beid’, in dieser
Zeit,
Zu seiner Ehr’, in seinen Wercken vergnügen wolte, doch
gefallen?
Entsteht nun aus der Nicht-Erkänntniß so vieler uns ge-
schenckten Gaben
Und aus den nicht erwognen Wundern, die wir hier zu
betrachten haben,

Meter: iambic
The French Revolution as It Appeared to Enthusiasts at Its Commencement
by William Wordsworth

Oh! pleasant exercise of hope and joy!
For mighty were the auxiliars which then stood
Upon our side, we who were strong in love!
Bliss was it in that dawn to be alive,
But to be young was very heaven!—Oh! times,
In which the meagre, stale, forbidding ways
Of custom, law, and statute, took at once
The attraction of a country in romance!
When Reason seemed the most to assert her rights,
When most intent on making of herself
A prime Enchantress—to assist the work
Which then was going forward in her name!
Not favoured spots alone, but the whole earth,
The beauty wore of promise, that which sets
(As at some moment might not be unfelt
Among the bowers of paradise itself )
The budding rose above the rose full blown.
What temper at the prospect did not wake
To happiness unthought of? The inert
Were roused, and lively natures rapt away!
They who had fed their childhood upon dreams,
The playfellows of fancy, who had made
All powers of swiftness, subtilty, and strength
Their ministers,—who in lordly wise had stirred
Among the grandest objects of the sense,
And dealt with whatsoever they found there
As if they had within some lurking right
To wield it;—they, too, who, of gentle mood,
Had watched all gentle motions, and to these
Had fitted their own thoughts, schemers more wild,
And in the region of their peaceful selves;—
Now was it that both found, the meek and lofty
Did both find, helpers to their heart's desire,
And stuff at hand, plastic as they could wish;
Were called upon to exercise their skill,
Not in Utopia, subterranean fields,
Or some secreted island, Heaven knows where!
But in the very world, which is the world
Of all of us,—the place where in the end
We find our happiness, or not at all!

Meter: iambic
DEN DNI SE NEROVNÁ
by Viktor Dyk

Den dni se nerovná. Já dlouho do noci
jsem nad vlastní se bouřil bezmocí
a opakoval prudce: Slabí! Podlí!
Tak mnoho bídáctví pro málo nepohodlí!
Tak mnoho tápání, kde cesta jednoduchá!
Tak mnoho gloriol, jež první vítr cuchá!
Oh, moci neslyšet! Nevidět! Necítit!
A dneska tichý je a vážný je můj klid.
Svou bolest spoutávám, své výčitky, svůj žal,
by ve svém šílenství kol květů nešlapal.
Tím, že je spoutána, bolest se neuklidní.
Než lekl jsem se těch, kdož rychle odsoudí
a umem sofistů neklamně vyloudí
z praemissy „Bídno vše“ zlý závěr „Buďme bídni!“

Meter: polymetric
SENTIMENTÁLNÍ VERŠE pod Bouguereauův obraz Amora.
by Jaromír Borecký

Znám na zahradě zákoutí,
tam náhon šplouná o proutí.
O vrb se tříště apruží,
prach kapek hází do růží
a jasmínu se pošklíbá,
že čistší pěnu kolíbá.
Směje se schodům z porfyru,
že přeskočí je ve víru.
I šeříkům se vysmívá,
když nebe veň se zadívá,
víc červánků že, blankytu
spne ve vln křepkém zákmitu.
Sem, touhami své lásky zpit,
rád o Tobě jsem chodil snit.
Hned, za odlesku bledých hvězd,
tvář Tvou jsem z leknínů zřel kvést,
hned mladým kentaurem se mnil,
jenž nymfu, Tebe, uchvátil;
zas Afroditou vstávat z vln
jsem viděl Tě, tuch velkých pln:
tuš pískali Ti tritoni,
jak v čedič zdroj kdy zazvoní,
tlesk delfínů, vil drobný smích
je doprovázel v trochejích.
Z té bujné chasy zpozděn snad,
kdys Amor do cesty mi pad.
Buclatý hošík rokoko,
žár z očí plál mu hluboko.
Poledne bylo, úpal žeh,
jen tady chladil zdroj i mech.
Toul odhodiv a luk a šíp,
zde pod snětím si hověl líp.
U zřídla s motýlem si hrál
a mne si naháč nevšímal.
Jej na raménku sobě chyt,
a tak ho vábil jeho třpyt,
že si ho sázel do kučer,
zas na hrdlo, zas v dlaní šer,
tak měkce, něžně, by jen pel
mu jemný s křídel nesetřel.
V tom vítr zadul, ve svůj vír
strh motýla jak lehký pýr,
a za ním Amor dal se v ráz,
mně oba znikli v modrojas.
Tu dlouho stál jsem v myšlénkách,
a divý stesk mi srdcem táh:
tak život z duše, v holý klam,
rve poesii, lásku nám.
Leč když jsem domů přišel v spěch,
já našel – obé na Tvých rtech!

Meter: iambic
1L: Es hat die Göldne Sonn-
by Laurentius von Schnüffis

Es hat die Göldne Sonn-
Zu Gnaden sich geneiget/
Und ihr bestrahltes Haupt-
Versencket in das Meer/
Der müde Tag nunmehr-
Den braunen Abend zeiget/
Der Himmel wird entfärbt/-
Die Welt verduncklet sehr/
Dahero will ich mich-
Nach Hause nun verfügen/
Biß
Mit frischem Tag erscheint/
Geliebte Leser/ laßt-
Mit diesem euch begnügen/
Was ich nicht wohl gereimt-
Hab' ich doch wohl gemeint.
Allein will freundlich ich-
Noch was gebätten haben/
Wann dieses Wercklein nicht-
Nach jedes Willen krauß/
Daß man nicht etwan wöll'-
Nach hinckenden Buchstaben/
Sondern mehr nach dem Sinn-
Es treulich legen auß/
Und nicht nach böser Art-
Der Neideren verrencken
Auff einen/ der sehr weit-
Entfernt von meinem Sinn:
Sie wöllen öfftermal-
Clorinden Thun bedencken/
So wird dann hoffentlich-
Seyn häuffig mein Gewinn.

Meter: iambic
3. An Se. Königl. Hoheit Herrn Eduard August Herzog zu York etc.
by Abraham Gotthelf Kästner

Prinz!
Hier, wo stiller Fleiß, von Hof und Welt entfernt,
Aus Ruf und Büchern nur die Großen kennen lernt,
Doch Witz und Einsicht schärft, bald ihrem Dienst zu leben,
Und einer spätern Zeit ihr wahres Bild zu geben:
Hat froher als der Tag, den uns
Schon siebzehn lange Jahr' kein andrer sonst gelacht,
Als jener große Tag! da gingen Vaterblicke
Wie einst der Schöpfer sich zur Welt herabgeneigt,
Gebilligt was er sah, und Menschen Huld erzeigt.
Doch auf den goldnen Tag folgt' eine Zeit von Eisen,
Und Feinde mußte man hier als Beschützer preisen:
Wo Pflicht zur Freude wird, Gehorsam da zu weyhn,
So glücklich lässest Du uns jetzt, o Herzog, seyn,
Und Deiner Gnade Werth ein fröhlich Land erkennen,
Stolz, wie Britannien, sich auch Dein Land zu nennen.
Verzeih' ihm diesen Stolz! wär Welschland noch so schön,
Es ließ Dich größre Pracht, doch nicht Gehorsam sehn:
Da mußt' als Kenner Dich manch ewig Werk entzücken;
Verfallner Größe Rest zeigt es des Fürsten Blicken:
Europens Barbarey ward erst aus ihm gelehrt,
Ein
Eh' ein belebter Stahl in fernes Meer geleitet,
Hat es durch unsre Welt des Ostens Gluth verbreitet;
Nun ist sein Handel das, was die Galeere bleibt,
Die matter Sclaven Arm an nahen Ufern treibt:
Wenn, wo das Wallroß geht, wo Fische fliegend zagen,
Die Segel Albions Neptun und Aeol tragen,
Und von dem Ganges an, den Phöbus früh begrüßt,
Bis wo in ewig Eis sich Quebecs Strom ergießt,
Gefürchtet und verehrt vom Mogel zum Huronen,
Und auf dem Ocean die reichen Briten wohnen.
Herr, weil Dein Muth und Geist für ihre Schifffahrt wacht,
Steig' ihrer Flagge Ruhm und Deines Volkes Macht:
Daß unbesiegt
Was auf der Erde wohnt, bezwingt Ihm Seine Güte.

Meter: iambic
A mi madre
by Julián del Casal

No fuiste una mujer sino una
                     santa
que murió de dar vida a un desdichado,
pues salí de tu seno delicado
como sale una espina de una planta
Hoy que tu dulce imagen se levanta
del fondo de mi lóbrego pasado,
el llanto está en los ojos asomado,
los sollozos comprimen mi garganta
Y aunque yazgas trocada en polvo yerto,
sin ofrecerme bienhechor arrimo,
como quiera que estés siempre te adoro,
por que me dice el corazón que has muerto
por no oírme gemir como ahora gimo,
por no verme llorar como ahora lloro.

Meter: polymetric
85. Der Arzt hält sich zum Kranken
by Angelus Silesius

Warum pflegt doch der Herr mit Sündern umzugehn?
Warum ein treuer Arzt den Kranken beizustehn?

Meter: polymetric
PIJÁCKÁ
by Otokar Fischer

Šenk život, ať mi dobra přál či zla,
měřil, že věru nemusil se stydět.
A přece na rtu chuť mi zbyla mdlá:
já nedoved jsem nenávidět.
Byť nedočkavý – nikdy nevděčník! –,
já pěl, čím dařili mne, muž či žena.
I těm, kdo vařili mi jed, můj dík!
Teď zhrdat znám. Teď číš má kořeněna.

Meter: iambic
Tardes sosas y estériles...
by Andrés González Blanco

Tardes sosas y estériles, lentas tardes de fiesta,
tardes interminables, tardes que se han pasado
sobre el lecho, leyendo a un autor olvidado,
o durmiendo una larga y perezosa siesta.
Salimos cuando el sol ya se había ocultado;
y fuimos a un café donde
                  había una orquesta
que nos causó fastidio de nuestra vida honesta
evocándonos sitios que no hemos visitado
Y al son de algún racconto fugaz de Rigoletto,
nuestra alma se explayaba en su anhelo secreto;
su anhelo hacia las cosas que nunca logrará.
Soñábamos mujeres vaporosas, lejanas,
que moran en las cálidas ciudades antillanas,
donde nuestro destino jamás nos llevará.

Meter: anapestic
Podzimní duma.
by Emanuel Čenkov

Vždy vídám rád, kdy mlhy volně plynou
zašedlým mořem vážně nad krajinou
a pak jak opona se zvednou výš
a slunce na kraj zamlklý a holý,
na zvadlá luka, lány vlhkých polí
paprsků vlažných plnou lije číš.
Když pozdní záře zbledlým zlatem svítí,
tu schnoucí stromy divné kouzlo cítí,
jak báji novou starých blaha chvil,
a ve mdlém kmitu, který mírně hřeje,
se klidně poslední list dolů chvěje,
jenž na větvi kdes ještě z léta zbyl...
Též duší táhnou mlhy v tichém sboru
nad krajem pustým jako po dnech moru,
jich těžký příkrov kryje slunnou výš; –
leč marně čekám v předsmrtnou tu dobu
na slunce svit, než klesnu do tmy hrobu,
a na ohnivé lásky plnou číš!

Meter: iambic
BALADA O LÁSCE, JEŽ ODEŠLA
by Antonín Sova

Nevidně povrch se čeří
skrytého zálivu vody.
Duše má ještě věří
v příchod lásky a shody.
Ve vodě zrcadlí se
štíhlé a bílé břízy...
Vyčkám tu, háj kde tmí se
šerem své zelené řízy...
Nehybně v mrtvém snění
v průzračné vodě stín střehu,
půjde-li v zamyšlení
po tom, kde sedím, břehu...
Melancholickým tichem
nahnutý sedím k tůni,
otráven vlastním smíchem
a vodních růží vůní...
Jak jsem jí ublížil krutě, –
rány tím sám si však dával...
Kajicně, nepohnutě
tak nikdo by nevyčkával...
Pozná-li šat můj černý,
ztřísněný pískem a hlínou?
Klid je tak bezeměrný,
dny, noci jak jdou a minou...
Půjde-li v zamyšlení
po tom, kde sedím břehu?
Skončeno všecko není?...
Možno tu vycítit něhu?...
Přijde-li, uvidím v hloubi
pohled, jenž dobolívá...
Mrtvé se ozývá doubí –
přece – a v dálce kdos zpívá...
Nesmět se ohlédnout věčně,
zbabělý za svou vinu; –
přijde-li jednou, – já vděčně
trest přijmu, než touhou zhynu...
Z mých zád mech vyrůstá žlutý
a stříbrné řasy z mé hlavy,
já čekám dny nedotknutý
a dívám se v hloubky stín tmavý...
Nejde a nejde a nejde...
Její krok nezašustí...
Ale zda bolest má přejde? –
Musím tu v zem už vrůsti?...

Meter: dactylic
Par el mismo tema
by Juan Delgado

Este prodigio que con labios de
                     oro
cantó, estudió, enseñó doctos cuidados,
mereciendo el decoro de los Hados
le perdieron los Hados el decoro
Cisne de amor, tan dulce, tan canoro
tuvo estos once cielos elevados,
que codiciosamente enamorados
le usurparon la luz de su tesoro
Siete lustros vivió y pasar pudiera
más allá del Padrón de las edades,
pues pareció Deidad, sino lo era
Mas tanto compitió con las Deidades,
que ya que fue su vida corta Esfera,
sus conceptos serán eternidades.

Meter: polymetric
Sbor.
by Václav Antonín Crha

Zavzni mocná z prsou rozechvělých
zbožná písni prosby ve sboru,
ať se Tvůrce se svých výšin skvělých,
s požehnáním skloní k práporu.
Na nás ať sem milostivě shlíží,
škůdcům naším přístup zamezí,
v práporu ať, jako křesťan v kříži,
sbor náš jmenem Páně vítězí.
Zvítězí a slávu Páně hlásá,
mezi bratry zruší zhoubný spor,
ať cit lásky, bratrství a spása
všecky vede vždy sem pod prápor.
Pročež zavzní z prsou rozechvělých
zbožná písni prosby ve sboru,
ať se Tvůrce se svých výšin skvělých
s požehnáním skloní k práporu.

Meter: trochaic
Musa alegre
by Efraín Saenz Cordero

Encrespada la rubia cabellera,
marchito el gesto y lúbrica su boca,
liba vinos de Chipre en fina copa
mi musa, avergonzada y placentera
Viene como al rubia primavera
regando flores en su danza loca,
y mostrando su cuerpo que provoca,
en el rubor de la embriaguez primera.
Coronada de pámpanos su frente,
es más una Bacante en plena orgía
que una virgen de talle adolescente
Mas aun así embriagada es musa mía,
la que hoy viene, con verso decadente,
a invitarme al amor y a la alegría.

Meter: polymetric
Soneto
by Luis de Camoens

Ondas que por el mundo caminando
contino vais llevadas por el viento,
llevad envuelto en vos mi pensamiento,
do está la que do está lo está causando.
Decidle que os estoy acrescentando,
decidle que de vida no hay momento,
decidle que no muere ni tormento,
decidle que no vivo ya esperando
decidle cuán perdido me hallastes,
decidle cuán ganado me perdistes,
decidle cuán sin vida me matastes,
decidle cuán llagado me feristes,
decidle cuán sin mí que me dejastes,
decidle cuán con ella que me vistes.

Meter: iambic
- LII -
by Juan Boscan

Otro tiempo lloré, y agora canto;
canto de amor mis bienes sosegados;
de amor lloré mis males tan penados,
que por necesidad era mi llanto.
Agora empieza amor un nuevo canto,
llevando así sus puntos concertados,
que todos, de estar ya muy acordados,
van a dar en un son sabroso y santo.
Razón juntó lo honesto y deleitable,
y de estos dos nació lo provechoso,
mostrando bien de do engendrado fue.
¡Oh concierto de amor grande y gozoso!
Sino que de contento no tendré
qué cante, ni qué escriba, ni qué hable.

Meter: iambic
LA ROSA QUE ME DISTE
by Manuel Bernabé

Se ha secado la rosa que me diste,
en el alado círculo de un día,
y su matiz de oro y poesía,
encanto de los ojos, ya no existe.
El corazón, empero, se resiste
a juntarse a la rosa en su agonía,
que, marchitas sus hojas, todavía
vive en ellas el alma que pusiste.
Compadezco tu suerte, rosa hermana:
un viento cruel arrastrará mañana
tus galas por los légamos del río;
Pero, ¿qué importa? La modesta rosa
que ardió en el pecho de Lolita hermosa,
vive en la fama y en el verso mío.

Meter: polymetric
Soneto
by Juan de Castellanos

Aquí, lector, verás cosas tocantes
a nuevas tierras y a sus influencias,
varias regiones, muchas diferencias
de bárbaros en ellas habitantes
Pero suplícote que no te espantes,
si fuera de guerreras competencias
encontrares algunas menudencias,
desenfado común de caminantes.
Pues aunque viven pocos este día
de los que comenzaron los cimientos,
demás de los trabajos padecidos,
en sus conversaciones todavía
refieren gratos y donosos cuentos,
que no dan sinsabor a los oídos

Meter: polymetric
CREER
by Rubén Darío

Del sacerdote el canto funerario,
los acentos del místico salterio,
y las cruces del triste cementerio
y el humo que despide el incensario;
y la esquila del alto campanario
y la oración envuelta en el misterio,
la quietud del oculto monasterio
y la lámpara que arde ante el santuario;
todo eso da consuelo, luz y vida:
las esperanzas del creyente escuda,
y levanta a la fe desfallecida,
con elocuencia que conmueve, muda;
y el bálsamo es del alma que está herida
por el hierro candente de la duda.

Meter: polymetric
Opouštím mládí.
by Julius Alois Koráb

S resignací němou drahný čas již kladu
do hrobky své duše rakve vzpomínek –
chladné, uzamčené, jednu k druhé v řadu...
Nechvátí mne bolest, nezmítá mnou vztek,
nepláči již trpce pro zašlých snů vnadu,
pro vzácných svých tužeb záhy svadlý vděk –
nevzpomínám v slzách na ten krásný věk,
kdy mi zdálo se: jdeš k nádhernému sadu
příštím rájům vstříc! – ten tam můj zármutek...
S resignací němou opouštím luh mládí –
lhostejný byv na něm, nechápavý host,
bez illusí, přání... Kráčím v budoucnost...
v severní kraj pustý, vichr mhy kam svádí...
Do hrobky své duše, nad níž noc se klene,
upomínek spouštím rakve uzamčené,
chladné, těžké rakve, jednu k druhé v řadu...
Nepláči a nelkám pro zašlých snů vnadu! –

Meter: trochaic
PRANIC VÍC.
by Josef Václav Sládek

TROCHU si zasníme, chvilku jsme šťastni,
trochu se milujem, chvilku se máme,
trochu si zboříme štěstí své vlastní,
a potom na věky s bohem si dáme,
pranic víc.
Trvá to okamžik, věk můžem těkat,
koho to omrzí, může zas doufat,
ti mrtví pod zemí mají čas čekat;
mrtví se dočkají, až budem zoufat,
pranic víc.

Meter: dactylic
62.  Das äussre hilfft dich nicht.
by Angelus Silesius

Das Kreutz zu Golgatha kan dich nicht von dem bösen/
Wo es nicht auch in dir wird auffgericht/ erlösen.

Meter: iambic
Las estaciones
by Juan de Arguijo

Vierte alegre la copa en que atesora
bienes la primavera: da colores
al campo, y esperanza a los pastores
del premio de su fe la bella Flora.
Pasaligero el sol adonde mora
el cancro abrasador, que en sus ardores
destruye campos y marchita flores
y el orbe de su lustre descolora.
Sigue el húmedo otoño, cuya puerta
adornar Baco de sus dones quiere,
luego el invierno en su rigor se extrema.
¡O variedad común! ¡mudanza cierta!
¿Quién habrá que en sus males no te espere?
¿Quién habrá que en sus bienes no te tema?

Meter: iambic
- CLXXXVIII -
by Gutierre de Cetina

Aquel nudo que ya debía ser suelto
después que pude ver claros mis daños,
llevándose tras sí los tristes años
en perpetua prisión me tiene envuelto.
¿Quién pensará jamás viendo tan vuelto,
tan mezclado un amor con mil engaños,
pudiera el corazón en tan extraños
lazos permanecer preso y revuelto?
Mas si la voluntad de un firme amante
puede el tiempo mudar, si libre verme
puedo una vez de este enojoso nudo,
de aquel mismo valor, de aquel diamante
que es agora mi fe, pienso hacerme
a los ojos un yelmo, al alma escudo.

Meter: iambic
XV.
by Gustav Pfleger Moravský

„Juž často ptal se’s,“ Jaroslav tu praví
A vonné cigaro si zapálil,
„Bych tobě jednou též stín temnomhavý
Své minulosti přímě odhalil.
Ač veletrpká upomínka staví
Se proti tvé otázce milozvědné,
Přec ruka má ten závoj ráda zvedne;
Neb kyne úkoj mi v tvé upřímnosti
A budí zápal vroucí přítulnosti.
Nuž tedy zjevím, co jsem i já prožil,
Co v slastech prosnil a v hrob chladný složil.

Meter: iambic
271. Vor sich sehen, macht sicher gehen
by Gerhard Tersteegen

Was Gott von Ewigkeit und in die Ewigkeiten
Getan hat und wird tun, drum will ich nicht viel streiten.
Im Gegenwärtigen bleib' ich nur auf der Wacht,
Ich bin nur Kind im Haus, ich lass' den Vater machen,
Ihn lieben ist mein Werk, und er tut seine Sachen;
Am Ende werd ich's sehn, daß er es wohl gemacht.

Meter: iambic
II  Když o pěti ráno vyskočím
by Stanislav Kostka Neumann

Když o pěti ráno vyskočím
v studené temno jitra,
vodotrysk něžné radosti
zpívá mi v bazénu nitra.
Když ráno pak vcházíš do dveří,
v každičkém nervu to cítím,
sedím však jako byrokrat
nad hromobitím.
A když pak stojím před tebou,
nic nedovedu ti říci:
pro tebe slova jsou chudá a hrubá,
má kněžno bledolící.
Mám strach, že přelud rozbiji,
když hlasitěji jen hlesnu...
A myslím, že brzy auto mě přejede,
protože chodím jak ve snu.

Meter: polymetric
- XXXII -
by Lopez de Mendoza

Roma en el mundo e vos en España
soys solas çibdades çiertamente,
fermosa Yspalis, sola por fazaña,
corona de Bética exçelente.
Noble por hedifiçios, non me engaña
van apparençia, mas judgo patente
vuestra grand fama aún non ser tamaña
cuan loable soys a quien lo siente.
En vos concurre venerable clero,
sacras reliquias, sanctas religiones,
el braço militante cavallero,
claras estirpes, diversas nasçiones,
fustas sin cuento; Hércules primero,
Yspán e Julio son vuestros patrones.

Meter: polymetric