PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
34.
by Friedrich Rückert

Was unterscheidet dich, o Mensch, von Thier und Pflanze?
Daß du für dich auch bist, nicht blos wie sie fürs Ganze.
Fürs Ganze bist auch du, wie Thier und Pflanze sind,
Doch bist du's nicht wie sie, du selbstbewust, sie blind.
Sie sind fürs Ganze nur, weil sie nur sind für sich;
Weil du für's Ganze bist, sind sie und es für dich.
Fürs Ganze bist du ganz, wenn ganz für dich du bist,
Erkennend, daß durch dich das Ganze ganz nur ist.

Meter: iambic
- 823 - Acto III, LUPERCIO De El desprecio agradecido
by Lope de Vega

¿Qué me queréis, amor, que me persigues?
Honra, ¿por qué me tratas de esta suerte?
Amor, vénceme tú, si eres más fuerte.
Honra, ¿qué haré, que tu furor mitigues?
No es justo, amor, que a tanto mal me obligues,
hoy mi honra, amor, te quiere dar la muerte,
amor, este propósito divierte,
honra, déjame a mí si al amor sigues.
Defiende, amor, un hecho tan extraño,
honra, vuelve por mí, que atrás me vuelvo.
Mas ¡ay!, detén, amor, mi espada fiera;
mas no consientas, honra, tanto engaño,
Amor, cobarde estás: ya me resuelvo;
venza mi honra, al fin, y mi amor muera.

Meter: iambic
POKUŠENÍ SVATÉHO ANTONÍNA.
by Jaroslav Vrchlický

Co všecko viděl ubohý ten svatý
na pustém břehu Thebaidy v písku,
když večer mlhou vzplál hvězd promyk zlatý
a šakali když řvali v dál i blízku.
Co potvor, směšné zběře, divných zmetků,
co ochechulí, příšer stálo před ním;
nám obraznosti malou třeba špetku
a stejně vidíme vše v žití všedním.
Tak často – netřeba mi zavřít zraků
a vidím vše – hle, býk tam tupolebý,
sta ptáků, dravců, deštěm slétá s mraku
a prales pitvor opičích se šklebí.
Tu jiné hlavy na jiných zřím tělech
a vše se hrne na mne v jedné směsi,
svět celý zívá, potvor plný pelech,
a vše to kviká, slintá, řve a děsí.
A nemohu se chytit ani kříže
jak svatý v strachu! – Stále oko vidí
před sebou žalář, jehož těžké mříže
se tratí do hvězd. – Potvory jsou lidi.
Tu pokrytec, vlk s růžencem kol pasu,
se šourá, civí a zub na lup brousí,
tu opice, to nevěstka, jež krásu
má za provaz, jímž svoji obět rdousí.
Had chytře chvály rolničkami zvoní
a zatím jedovatou chystá slinu,
a medvěd, mravokárce, čumák kloní
a s medem vlastní olizuje špinu.
A mezi tím dav směšných trpaslíků,
sbor titanů a reků s oslí tlamou
chtí hvězdy strhat s nebes klenby v křiku
a blátem smrdí a jsou živi slamou.
Hus štěbetavých hejno pomlouvačné,
jež ústa sobě mění na klapačky,
a malých komárů pak mračno lačné,
o dobré jméno jež se rvou jak v dračky.
Ó svatý! věř, že horší nad Satana
nad Astarot a Baala, Belzebuba,
je tato smečka nenávistí štvaná,
muž, jenž jest buldok, žena, jež je čuba.
Nám netřeba je světců vytržení,
nám netřeba je písku Thebaidy,
nám život stačí, jeho světlo denní
zřít celou velkou propast lidské bídy;
a vyjít čist z té děsné, směšné vřavy,
nad bláto luzy té své vznésti paty,
mně platí víc než vrchol rajské slávy,
mne těší nad tvou gloriolu, svatý!

Meter: iambic
Sepulcro relación en el monumento de Wolistan
by Quevedo

Diole el León de España su Cordero,
y, lobo, quiso ensangrentar sus galas;
el Aguila imperial le dio sus alas,
y con sus garras se le opuso fiero.
Más soberbio y aleve que guerrero,
al reino de Bohemia puso escalas;
la elección de su cetro dio a las balas
y esperó la corona del acero.
Cayó deshecho en átomos sangrientos
el duque de Frislant, por advertidas
manos en su castigo y sus intentos.
No se ve el hombre; vense las heridas;
del cuerpo muerto nacen escarmientos:
tú los quieres crecer si los olvidas.

Meter: polymetric
-IV- Al Escorial
by Gongora

Sacros, altos, dorados capiteles,
que a las nubes robáis los arreboles,
Febo os teme por más lucientes soles,
y el cielo por gigantes más crueles.
Depón tus rayos, Júpiter; no celes
los tuyos, sol; de un templo son faroles,
que al mayor mártir de los españoles
erigió el mayor rey de los más fieles.
Religiosa grandeza del monarca
cuya diestra real al Nuevo Mundo
abrevia y el Oriente se le humilla,
perdone el tiempo, lisonjee la Parca
la verdad de esta octava maravilla,
los años de este Salomón segundo.

Meter: polymetric
STŘELNÁ MODLITBIČKA
by František Serafínský Procházka

Charakter z juchty
dej mi, ó Pane,
spadne-li do louže,
nic se mu nestane.

Meter: polymetric
Absage
by Hermann Löns

Da hinten in der Heide,
Wo der Birkenbaum steht,
Da wartet ein Mädchen,
Ihr Haar und das weht.
Du Hübsche, du Feine,
Was stehst du allein,
Und wenn du keinen Schatz hast,
Ich will es wohl sein.
Einen Schatz und den hab' ich,
Und kommt er nicht her,
Einen Jäger, grünen Jäger,
Will ich nun und nicht mehr.
Ei warum keinen Jäger,
Kein jungjunges Blut,
Denn ein Jäger kennt's Lieben,
Und weiß, wie das tut.
Was soll mir ein Jäger,
Der soll es nicht sein,
Der geht bei Nacht jagen,
Und läßt mich allein.

Meter: iambic
BEZ NÁPISU.
by Antonín Klášterský

I koně zkrotíš v stepi, jež tak širá,
že napne pak sám krk již po ohlávce,
i lva, jenž třese hřivou, krutost čirá,
i tigra, džunglí krvavého dravce;
v své kleci, zkrocen, líně orel zmírá,
jenž rozsápával ptáčata i ssavce;
i ženu zkrotíš, jak čtem u Shakespeara,
však neukrotíš – literární psavce.

Meter: iambic
Love
by Hermogénes Irisarri

Fair maid! believe me, love is like a lake,
    Whose crystal depths reflect thy brow of snow;
The roses on thy cheek that come and go,
    When in thy azure eyes the smiles awake,

No passing winds the liquid mirror wake,
    The cool refreshing airs so softly blow.
But hidden currents in the depths below
    The angry surface in an instant shake.

Gaze then in safety from the emerald shore;
    Nor launch thy shallop on the treacherous wave.
Even the gentle touch of thy light oar
    May rouse the slumbering peril from its grave.
Thy fragile bark is on rough waters tossed;
    The picture fades, thou sinkest, and art lost.

Meter: iambic
Murillova smrt.
by Karel Kučera

V Cadizském chrámě bratří kapucínů
Murillo skončíl svatou Kateřinu.
Vznešený obraz! snivá žena svatá
se Kristu snoubí, láskou k němu vzňatá.
A zítra sejmou lešení kol sítě
a posvětí ji při mši na úsvitě.
Již tichou nocí žalmy dozvučely,
vše v spánku kol a temny všechny cely.
Jen guardián s tím divým, černým okem
dlí před obrazem v snění přehlubokém.
Vychrtlou tvář, v niž chmura vrásky hloubí,
až po kolena vous bělavý vroubí.
Spletitou přízi sněžnou ruka suchá
za řeči tiché v nepokoji cuchá:
„Zrak neklame, toť její tvář jest bílá,
jež v srdce mé kdys víno lásky lila.
Zrak neklame, toť černé oko její,
v němž lásky dosud vzpomínky se chvějí.
Toť její ret, jenž sta měl rudých květů,
jež líbal jsem kdys v opojivém vznětu.“
Mnich zachvěl se a shrnuv tmavou kápi
dál v minulost se jako v moře stápí.
Zřel mladíka, jak s hebkou tváří jemnou
den lásky jemu v noc proměnil temnou.
Odešla s ním; nadarmo chvěl se v hněvu
a ruce spínal, nenašel svou děvu.
Života sytý, vichrem zrady štvaný
v kláštera tiché vešel potom brány.
Zde ovšem stářím každá zvadla tucha,
zeď kláštera vždy něma byla, hlucha.
Však jeden osten, jednu z žití snahu
přec zachoval i na klášterním prahu:
Onoho zrádce spatřit ještě jednou,
jenž pouť života učinil mu bědnou.
Jej dávno tušil – dnes však před obrazem
pochyba každá uprchnula rázem.
Myšlénka divná v duši se mu rodí –
hrom sírný blesk, – myšlénka skutek plodí – –
Zahrozil rukou; – náhle šumot kroků
se ozval za ním; nadšení zář v oku
sem mistr kráčí, k obrazu se shýbá
a loučí se a tvář světici líbá –
Tu mnich se vzepjal, jako Simson mračný
lešení podtrh’ smrti, zhouby lačný –
A v troskách trámů, ve zvířeném prachu
Murillo stkvěl se krve v zářném nachu.

Meter: iambic
Hra na vojáky.
by Karel Alois Vinařický

Tluče bubeníček, tluče na buben,
A svolává hochy: Hoši pojďte ven!
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Vezměte své tašky a své ručnice,
Připněte si k boku ostré šavlice!
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Do řady se stavme, malí vojáci,
I budeme někdy hodní jonáci.
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Tam je břeh u cesty, jako pevný hrad,
Toho dobudeme beze všech útrat.
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky.
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Tam stojí bodláčí: Hej na ně dolů!
To my posekáme: Všem hlava dolů!
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky.
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Utíká zajíček, má před námi strach;
Běžet ho necháme, ušetříme prach.
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky.
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Sedě teď na bobku stříhá ušima,
Snad se nám vysmívá ta čtveračina?
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
My ho potrestáme, neuteče zdráv;
Na zajíce střelme: Pif a puf a paf!
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej,
Nikdo nemeškej!
Zahnali sme svého již nepřítele:
Vítězi se vraťme domů po dole.
Zahrajem si na vojáky,
Máme flinty a bodáky!
Hola, hura, hej.
Nikdo nemeškej!

Meter: trochaic
- CXXVII - Al Conde de Saldaña, padre de Bernardo del Carpio, que murió ciego en el castillo de Luna
by Joseph de Litala y Castelvi

Que bien entre el Arnés, y Yelmo duro,
se enlazan del Amor pluma doradas,
que bien después de lides disputadas,
parece el ocio con Amor seguro.
Venciste (o Conde el soberano muro
de Ximena, a finezas bien pagadas,
pero, entre dulces ansias malogradas,
te encontró la crueldad (o Hado oscuro).
Los ojos te sacó el amor violento,
derribando tu próspera fortuna,
y hasta la propia tumba te persigue.
Justo es Conde castigo tan sangriento,
pues merece quedarse así la Luna,
y morir ciego quien aun ciego sigue.

Meter: iambic
- CCIII -
by Juan de Tassis y Peralta

El que fuere dichoso será amado,
y yo en amar no quiero ser dichoso,
teniendo mi desvelo generoso
a dicha ser por voz tan desdichado.
Sólo es servir, servir sin ser premiado;
cerca está de grosero el venturoso;
seguir el bien a todos es forzoso,
yo sólo sigo el bien sin ser forzado.
No he menester ventura por amaros;
amo de vos lo que de vos entiendo,
no lo que espero, porque nada espero.
Llévame el conoceros a adoraros;
servir más por servir sólo pretendo,
de vos no quiero más que lo que os quiero.

Meter: polymetric
BOHYNĚ UPOMÍNKA. (1.)
by Miloš Červinka

Byl jasný, tichý soumrak jarní,
kdy zabloudil jsem cestou v údolí,
v jehožto čarokrásné okolí
nevnikli paprskové žární.
Tu květ i kámen v náruči se svírá,
tu doubec mladý skálu podepírá;
jak stesk i naděj v mém se ňadru snoubí,
tak balvan – větve – tvořily tu loubí.
V něm kráčí noha měkkém po mechu,
a není šumu, není povzdechu, –
v těch končinách jen vonné ticho vládne
a sny – – však žití není žádné...

Meter: iambic
No hay bien ni mal que cien años dure
by Antonio Ros de Olano

El corazón es péndulo que advierte,
golpe tras golpe, en una misma herida,
¡cuán próxima a la muerte anda la vida!
¡cuán cerca de la vida está la muerte!
Las empuja el dolor hasta la inerte
tumba, que en nuestra senda está escondida,
¡a tan serena sombra que convida
a redimir muriendo nuestra suerte!
Mas el dolor no mata en un instante,
como la fiera daga; y la asemeja
porque se clava con seguro tino:
Y así en el seno, el péndulo oscilante,
golpe tras golpe advierte al que se queja
que va la vida andando su camino.

Meter: iambic
Největší je mudrc,
by Karel Dostál-Lutinov

Největší je mudrc,
kdo má dvě reálky,
stačí na ministra,
řídit svět a války.

Meter: trochaic
A España artística
by José Zorrilla

¡Torpe, mezquina y miserable España,
cuyo suelo, alfombrado de memorias,
se va sorbiendo de sus propias
                     glorias
lo poco que ha de cada ilustre hazaña
Traidor y amigo sin pudor te engaña,
se compran tus tesoros con escorias;
tus monumentos ¡ay! Y tus historias,
vendidos llevan a la tierra extraña
¡Maldita seas, patria de valientes,
que por premio te das a quien más pueda
por no mover los brazos indolentes!
¡Sí, venid, ¡voto a Dios!, por lo que queda,
extranjeros rapaces que, insolentes,
habéis hecho de España una almoneda!

Meter: iambic
VZORNÝ PASTYŘ
by František Cajthaml-Liberté

Páter Petr Břeně na vinici páně
pracuje, až sádlo teče mu ze skráně,
ušlechťuje lidské nejraději pláně:
maso nejí v pátek a neděle světí,
kuchařku už z fary vyhnal právě třetí,
že každé čáp přines po dvojici dětí.

Meter: trochaic
Del amor
by Alberto Lista

Alcino, quien los ásperos rigores
de una ingrata beldad vencer procura,
ni encantos a la tésela espesura,
ni a la remota Colcos pida flores.
Amar es el hechizo, que en amores
la victoria y las dichas asegura,
y somete el pudor y la hermosura,
y corona al amante de favores.
Mas si el vil seductor quiere que sea
una impura pasión amor hermoso,
no se admire de verla desdeñada.
Que no es amante el que gozar desea,
sino el que sacrifica generoso
su bien y su placer al de su amada.

Meter: polymetric
Dnů deset tisíc mých. Zacházím v samotu
by Adolf Racek

Dnů deset tisíc mých. Zacházím v samotu
uprostřed přírody a města ruchu, shonu,
odcizen všemu, zapadám jen v sebe
a nad příbytky bydlím blízko zvonů.
Dnů deset tisíc mých a bezpočetně nocí!
Své ucho ke rtům samot, ticha kladu
a modlím se a postím, žízním, úpím
a každým krokem dál jsem od základů.
O samoto má, nevýmluvná, hrozná,
v níž není posvěcení, radosti a světla,
v níž věčná prasíla v své děsné lhostejnosti
svým s tvůrčím šílenstvím se v mukách střetla.
Job nesmrtelný sobě sám se rouhám,
– v modlitbách přemítání úzkost svatá! –
jsem vůle bolestí ve zdání všehomíra,
a není boha mimo tathagata,
a není poznání a hmoty, ducha, síly,
ne smrti, hříchu, pravdy, prostoru a času,
a nejsem já a nic, jen bezúčelné všechno;
vše mimo bytí – slova, zvuky hlasů.
Mystický Ahasver a Faust, Hamlet věčný
hledaje absolutno kosmem celým,
vím, není pravdy v prostoru a času
a mimo ně, tož v člověka se vtělím,
své smysly násobě a nové světy tvoře,
bych myšlénku a krásu, sebe chápal,
a do slepoty tmy a noci ducha
bych umění a srdce rozžal zápal!

Meter: iambic
143. Der Unempfindliche ist mehr als
 Englisch.
by Angelus Silesius

Wer in dem Fleische lebt/ und fühlt nicht dessen pein:
Der muß schon auf der Welt weit mehr als Englisch
sein.

Meter: iambic
1.
by Emanuel Geibel

Mit geheimnisvollen Düften
Grüßt vom Hang der Wald mich schon,
Über mir in hohen Lüften
Schwebt der erste Lerchenton.
In den süßen Laut versunken
Wall' ich hin durchs Saatgefild,
Das noch halb von Schlummer trunken
Sanft dem Licht entgegenschwillt.
Welch ein Sehnen! Welch ein Träumen!
Ach, du möchtest vorm Verglühn
Mit den Blumen, mit den Bäumen,
Altes Herz, noch einmal blühn.

Meter: trochaic
Po svobodě brzy již,
by Petr Bezruč

Po svobodě brzy již,
Bečvu vpředu, Dunaj vzad,
tak mé přání –
(Když Ti na tom záleží,
budu tebe míti rád
do skonání...)

Meter: trochaic
Meluzina.
by František Leubner

Dítě k srdci vine, pláče, hořekuje,
na břeh řeky kleká, ruce zalamuje:
„Přenešťastná matka těžkou nesu vinu,
nač jsem na svět bílý zrodila tě, synu?
Každý tobě ve tvář slovo hanby metá,
živá výčitka mi stále v tobě zkvétá.
Slinu setru s líce, a jak napojím tě,
políbím tě v tváře, a jak nasytím tě?
Čímže napojím tě, chudé matky dítě?
Či snad chladnou rosou z rána na úsvitě?
Z rána na úsvitě chladná rosa kane,
jako slzy za mé mládí zakopané.
Čímže nasytím tě? Kamením-li drobným,
v poli nasbíraným, chlebem přechudobným?
Od tvého dnes otce prosila jsem chleba,
osopil se s hněvem: „Tvrdý kámen, třeba!“
Otec tebe nezná, lépe bude tobě
spáti s matkou bědnou v chladném řeky hrobě.
V temnou vodu bystrou skočím pro úlevu,
posměchu tak ujdu, ústrku a hněvu.“
Dítě políbila, k srdci přivinula,
do vody jen skok, – než v tom se voda hnula.
Z ní se vynořila panna mlhobílá,
k matce vzhlédla hněvně, přísně hovořila:
„Pro své dítě trpět nemáš dosti síly,
proto volíš raděj skrátit žití chvíli?
Za to kletba stíhej věčné tebe časy!
Smrť ti nikdy svíci žití nezahasí.
Kdo dítěti svému, kdo mu chleba skytá,
ne-li matky vlídné ruka pracovitá?
Těžká tvoje vina přísný trest si klidí:
pro své dítě chleba u dobrých ptej lidí.
Světem bluď vždy věčně světa do skonání,
vichřice jak divá zatemnělou plání.“
Dívku zaklela – a mhy se u výš vinou:
zaklnutá matka řeky nad hladinou.
Matka zakletá – dvě s děckem mlžná těla,
těžce zaúpěla, ku vesnici spěla.
U bílého statku v jedno okno zírá,
muž tam ve náručí mladé ženy zmírá...
Pod okna se staví, naříká a stená,
nad jejím že nářkem hnula by se stěna.
Celým krajem šírým bolest srdce nosí,
sebe zapomíná, pro své dítě prosí.
Věčně věků svírá duši hříšná vina –
a tak světem bloudí s pláčem Meluzina.

Meter: trochaic
10. Umru – šumote ty jemný!
by Václav Bolemír Nebeský

Umru – šumote ty jemný!
Jak když míru palmy vanou,
A co dálné klekání z nich
Snivé kapky Lethe kanou.
Umru – šumote ty jemný!
Jak to libě mě ochvívá –
Jak když v šeru anjel strážce
Věčné kolébavky zpívá.
Umru – topím se, či vznáším?
Co se to tak se mnou houpá?
Což to labuť orlím křídlem
Červánkami k nebi stoupá?
Či se dohraný zvuk jeden
Z velké písně všehomíra
V bezdnu topí, nad nímžto se
Tiše věčnost uzavírá?

Meter: trochaic
Erschreckliche Geschichte
by Ludwig Achim von Arnim

Hänchen ist zum Born gelaufen,
Born du sollst mir Wasser geben,
Hünchen liegt an jenem Berg,
Und schluckt an einem Nußkern;
Und da hat der Born gesprochen:
Erst sollst du zur Braut hinspringen,
Und mir klare Seide bringen,
Hänchen ist zur Braut gesprungen,
Braut du sollst mir Seide geben,
Seide soll ich Brunnen bringen,
Brunnen soll mir Wasser geben,
Wasser soll ich Hünchen bringen,
Hünchen liegt an jenem Berg,
Und schluckt an einem Nußkern.
Und da hat die Braut gesprochen:
Sollst mir erst mein Kränzlein langen,
Blieb mir in den Weiden hangen;
Hänchen ist zur Weide flogen,
Hat das Kränzlein runter zogen,
Braut ich thu dirs Kränzlein bringen,
Sollst mir klare Seiden geben,
Seide soll ich Brunnen bringen,
Brunnen soll mir Wasser geben,
Wasser soll ich Hünchen bringen,
Hünchen liegt an jenem Berg,
Und schluckt an einem Nußkern.
Braut gab für das Kränzlein Seide,
Born gab für die Seide Wasser,
Wasser bringt er zu dem Hünchen,
Aber Hünchen war erstickt,
Hat den Nußkern nicht verschlickt.
Wohin Hänchen?
Mein Hünchen begraben.
Darf ich aufsitzen?
Sitz hinten auf den Wagen,
Vorne könnens meine Pferdchen nicht vertragen.
Da hat sich der Fuchs aufgesetzt, kam ein Wolf.
Wohin Hänchen? u.s.w.
kam ein Löwe, kam ein Bär, u.s.w., alle hinten drauf, endlich kam noch ein Floh,

Meter: trochaic
[die Liebe lehrt]
by Clemens Brentano

Die Liebe lehrt
Mich lieblich reden,
Da Lieblichkeit
Mich lieben lehrte.
Arm bin ich nicht
In Deinen Armen,
Umarmst du mich
Du süße Armut.
Wie reich bin ich
In Deinem Reiche,
Der Liebe Reichtum
Reichst du mir.
O Lieblichkeit!
O reiche Armut!
Umarme mich
In Liebesarmen.

Meter: iambic
Love (I)
by George Herbert

Immortal Love, author of this great frame,
   Sprung from that beauty which can never fade,
   How hath man parcel'd out Thy glorious name,
And thrown it on that dust which Thou hast made,
While mortal love doth all the title gain!
   Which siding with Invention, they together
   Bear all the sway, possessing heart and brain,
(Thy workmanship) and give Thee share in neither.
Wit fancies beauty, beauty raiseth wit;
   The world is theirs, they two play out the game,
   Thou standing by: and though Thy glorious name
Wrought our deliverance from th' infernal pit,
Who sings Thy praise? Only a scarf or glove
Doth warm our hands, and make them write of love.

Meter: iambic
III. Buky.
by Jaroslav Vrchlický

Dumavé buky!
Jak čekala by vaše hladká kůra
na rány nožem z miláčkovy ruky!

Meter: iambic
Loss
by Winifred M. Letts

In losing you I lost my sun and moon
And all the stars that blessed my lonely night.
I lost the hope of Spring, the joy of June,
The Autumn’s peace, the Winter’s firelight.
I lost the zest of living, the sweet sense
Expectant of your step, your smile, your kiss;
I lost all hope and fear and keen suspense
For this cold calm, sans agony, sans bliss.
I lost the rainbow’s gold, the silver key
That gave me freedom of my town of dreams;
I lost the path that leads to Faërie
By beechen glades and heron-haunted streams.
I lost the master word, dear love, the clue
That threads the maze of life when I lost you.

Meter: iambic
1L: Fritz Kunkels Pudel ward, noch ungetauft,
by Christian Morgenstern

Fritz Kunkels Pudel ward, noch ungetauft,
von einem Stiefmilchbruder Korfs gekauft.
Es trieb ihn, als er, hilfreich von Natur,
der sogenannten »Lore« Leid erfuhr,
sogleich zu ihr: worauf er, der nicht hieß,
sich ihr zum Troste »Lor
den Namen also gleichsam auf sich nehmend –
und alle Welt durch diese Tat beschämend!
Korf selbst vollzog den Taufakt unverweilt.
Der Vogel aber war fortan geheilt.

Meter: iambic
1L: Cynthia, das gute Mensch, ist und sagt nicht wo, so kranck,
by Friedrich von Logau

Cynthia, das gute Mensch, ist und sagt nicht wo, so kranck,
Darff, vermein ich, ein Recept drey (und drüber) Elen lang.

Meter: iambic
Die in das Paradieß gehende Eva/
 bey beerdigung Jungfer Eva Maria
 Rivinin.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Wje schwer und traurig muß der gang gewesen seyn/
Den einst das erste weib/ die Eva/ hat erlitten/
Als ihre füsse sind zu ihrer grösten pein
Aus jenem lust-revier und paradies geschritten.
Kaum hatte sie den schmuck von Eden recht gesehn/
Kaum war der apffel-biß verbotner frucht genossen/
So war es wieder schon um den besitz geschehn;
Sie muste flüchtig seyn/ der garten ward verschlossen.
Ach! sagte sie vielleicht/ ihr bäume gute nacht/
Jhr blumen lebet wohl/ lebt wohl beglückten auen/
Ich werd’/ ich soll und muß nun leider eure pracht/
Die mich so sehr vergnügt/ nicht ferner wieder schauen.
Ein apfel raubet mir den gantzen garten hin/
Es warten schon auff mich viel schmertzliche beschwerden/
Noth/ arbeit und verdruß bleibt künfftig mein gewinn/
Lebt wohl/ mein paradiß muß mir zur wüste werden.
Hoch-selige/ du hast den nahmen auch geführt/
Den Eva vormahls hat im paradieß bekommen/
Und hast/ wie Even einst der ursprung hat geziert/
Den anfang gleichsam auch im paradieß genommen.
Denn deines vaters hauß war Edens garten gleich/
Aus dem so mancher bach
Die/ weil sie allerseits an gold der weißheit reich/
Sich in die weite welt mit tausend nutz ergossen.
Zu dem so ist hier auch das werthe Gottes-hauß
Dir an vergnügungen ein paradieß gewesen;
In dieses giengest du mit freuden ein und aus/
Und hast vom lebens-baum erlaubte frucht gelesen.
Jtzt zahlst du zwar die schuld/ die Eva hat gemacht/
Und wirst dem kalten heer der todten zugefüget/
Du giebst dem theuren paar der brüder gute nacht/
Und meidest/ was dich sonst hat auf der welt vergnüget.
Jedoch du bist beglückt: denn dein erlöster geist
Hat einen bessern tausch als Eva einst getroffen.
Denn nun du aus der welt als einer wüste reist/
Steht dir das paradieß des hohen himmels offen.
Wohlan! ich lasse hier noch meine letzte pflicht/
Die ich dir schuldig bin/ bey deiner baare schauen/
Und will diß/ was bereits der nachruhm von dir spricht/
Auf deinen leichen-stein an statt der grabschrifft hauen:
Hie ruhet Evens leib/ die zu dem bräutigam
Den andern Adam selbst im glauben überkommen/
Daher sie auch mit ihm ein paradieß bekam/
Das ihr in ewigkeit nicht wieder wird genommen.

Meter: iambic
U VODOPÁDŮ.
by R. Bojko

S hněvem a lkáním spousty vod mléčné
z jakési velké nádrže věčné,
skalními duchy s výšiny nachýlené,
řítí se divě přes kolmý sráz.
Zdá se, to bílé rusalky, sešílené
v záchvatu náhlém divého bolu,
střemhlav se vrhají se skály dolů,
o hroty tříští bělostný vaz.
Sladké jich ruce úbělem kmitnou,
když se stěn hladkých bezmocně chytnou,
obloukem šlehne perlový pás.
Po vodách splývá stříbrný vlas. –
Buřičské vlny zbavené pout –
Svobodou náhlou opilý proud.
Vichřice burácejících tonů,
nářků a kleteb, zoufalých stonů,
hněvivých živlů divoký jek.
Duhových barev radostný třpyt.
Výsměšných očí zelený svit –
Vody, jež s těžkou umělců mukou
chorobně chvějnou, zoufalou rukou
o stěny věčna bolestně tlukou.
Žalná jich vzpoura, pohyb a ruch – –
Nad nimi však, rozestouplé v dálný kruh,
s nepohnutým, lhostejným, až mrazným klidem
ve svém majestátu, těžké velebě
zachmuřené hory strmí do nebe,
jako nad lkajícím, pracujícím lidem
němý bůh.

Meter: polymetric
Slzy.
by Jaroslav Vrchlický

Perly srdce, slzy, v hloubi skryté,
neplakané, vy to nejlíp víte,
v mlčení co člověk zavřít musí,
byť i srdce při tom puklo v kusy!

Meter: trochaic