PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Die Jagt deß Cupido.
by Martin Opitz

In der schönesten der Zeiten/
Wenn verjüngt wirdt alle Welt/
Wann die Flora Blumen spreiten
Thut/ durch Wisen/ Wald vnd Feldt/
Kam der Venus Sohn gegangen/
Eh sich Lucifer eräugt/
Eh
Vnd goltgelbes Haare zeigt/
Venus lag ohn sorg vnd zagen
Gantz deß sanfften Schlaffes voll/
Mutter/ sagt er/ ich geh jagen/
Vnder deß gehabt euch wohl/
Da erwachte die Göttinne/
Sprach: Cupido liebes Kindt/
Weil du dieses hast im Sinne/
Sey es gerne dir vergünt/
Vnd ich wünsche daß dein Bogen/
Richtig schiesse für vnd für.
Wann du dann diß Werck vollzogen/
Komm auch wieder her zu mir.
Diß derhalben zu vollführen/
War er baldt zur Jagt bereit/
Nicht zur Jagt nach wilden Thieren/
Wie Adonis vor der Zeit/
Sondern daß er möchte zwingen/
Diese grosse weite Welt/
Vnd in seine Netze bringen/
Was der Himmel in sich helt.
Als der Zeyhyrus vernommen/
Was das Kind gesonnen wer/
Ist er mit der
Zu verkünden diese Mähr/
Doch thät er sich plötzlich nähen/
Eh man für jhm fliehen kundt:
Eh man seiner sich versehen/
Hat er schon sehr viel verwundt.
Also wirdt sehr offt betrogen
Die gelehrte Nachtigall/
Eh sie kaum hinzu geflogen/
Ist sie kommen schon zu fall/
Juppiter/ der Donnerkeile
Nur für Spiel vnd schertze helt/
Wardt durch dieses Kindes Pfeile/
In der Buhler zahl gestellt/
Ph
Pluto war an Golde reich/
Es kont jhnen doch nicht nützen/
Es war Amor alles gleich/
Mars der sonst sich außzurüsten
Vnd zu streitten war bedacht/
Sauget an der Venus Brüsten/
Vnd vergaß der Kriegesmacht/
Bacchus wuste nichts von Trauben/
Gantz entzündt in susser Pein/
Muste Liebes Speise klauben/
Thränen giessen vor den Wein/
Eolus ließ Nort vnd Osten/
Pan ließ Schaf vnd Hirten stehn/
Götter vnd Göttinnen musten
Nach des Kindes Willen gehn/
Alle Menschen wurden innen/
Wie Cupido sehr geschwindt/
Wie er jhren Muth vnd Sinnen
Mit dem Pfeil regieren künt.
Alles wurde gantz verheeret/
Alles war mit Leyd erfüllt/
Biß sich hat der Tag gekehret/
Vnd die Sonn jhr Haupt verhüllt/
Da flog Amor heim zur stunden/
Zeigte seiner Mutter an/
Wie er alles vberwunden/
Wie jhm alles vnderthan.
Bald hat sie jhn angenommen/
Vnd am Nectar voll gemacht/
Biß der süsse Schlaff ist kommen/
Vnd jhn hat zu Ruh gebracht.

Meter: trochaic
Invierno
by Félix B. Visillac

Invierno, viejo triste que
                  mis flores desglosas
has puesto una nostalgia en mi antiguo balcón;
de mi rosal cayeron moribundas las rosas
y en mi jardín la fuente suspendió su canción
De un parque olvidado, en las sendas sombrías
hallo dulces recuerdos de mi edad infantil;
cómo pasan las horas, cómo huyen los días
la vida es un perfume embriagante y sutil.
Invierno, viejo triste, mi
                  loca fantasía
te imaginas que partes con tu melancolía,
con tu aspecto severo, con tu cara tan gris,
por eso es que reclamo mis rosas y glicinas,
y las dulces viajeras del amor, golondrinas,
que me traigan romances de un lejano país!

Meter: polymetric
Molto più avanti!
by Pedro B. «Almafuerte» Palacios

Los que viertan sus lágrimas amantes
sobre las penas que no son sus penas;
los que olvidan el son de sus cadenas
para limar las de los otros antes;
los que van por el mundo delirantes
repartiendo sus amor a manos llenas,
caen, bajo el peso de sus obras buenas,
sucios, enfermos, trágicos, sobrantes
¡Ah! Nunca quieras remediar entuertos;
nunca sigas impulsos compasivos;
ten los garfios del Odio siempre activos
y los ojos del juez siempre despiertos
¡y al echarte en la caja de los muertos,
menosprecia los llantos de los vivos!

Meter: anapestic
To a Highland Girl
by William Wordsworth

(At Inversneyde, upon Loch Lomond)

Sweet Highland Girl, a very shower
Of beauty is thy earthly dower!
Twice seven consenting years have shed
Their utmost bounty on thy head:
And these grey rocks; that household lawn;
Those trees, a veil just half withdrawn;
This fall of water that doth make
A murmur near the silent lake;
This little bay; a quiet road
That holds in shelter thy Abode—
In truth together do ye seem
Like something fashioned in a dream;
Such Forms as from their covert peep
When earthly cares are laid asleep!
But, O fair Creature! in the light
Of common day, so heavenly bright,
I bless Thee, Vision as thou art,
I bless thee with a human heart;
God shield thee to thy latest years!
Thee, neither know I, nor thy peers;
And yet my eyes are filled with tears.

     With earnest feeling I shall pray
For thee when I am far away:
For never saw I mien, or face,
In which more plainly I could trace
Benignity and home-bred sense
Ripening in perfect innocence.
Here scattered, like a random seed,
Remote from men, Thou dost not need
The embarrassed look of shy distress,
And maidenly shamefacedness:
Thou wear'st upon thy forehead clear
The freedom of a Mountaineer:
A face with gladness overspread!
Soft smiles, by human kindness bred!
And seemliness complete, that sways
Thy courtesies, about thee plays;
With no restraint, but such as springs
From quick and eager visitings
Of thoughts that lie beyond the reach
Of thy few words of English speech:
A bondage sweetly brooked, a strife
That gives thy gestures grace and life!
So have I, not unmoved in mind,
Seen birds of tempest-loving kind—
Thus beating up against the wind.

     What hand but would a garland cull
For thee who art so beautiful?
O happy pleasure! here to dwell
Beside thee in some heathy dell;
Adopt your homely ways, and dress,
A Shepherd, thou a Shepherdess!
But I could frame a wish for thee
More like a grave reality:
Thou art to me but as a wave
Of the wild sea; and I would have
Some claim upon thee, if I could,
Though but of common neighbourhood.
What joy to hear thee, and to see!
Thy elder Brother I would be,
Thy Father—anything to thee!

     Now thanks to Heaven! that of its grace
Hath led me to this lonely place.
Joy have I had; and going hence
I bear away my recompense.
In spots like these it is we prize
Our Memory, feel that she hath eyes:
Then, why should I be loth to stir?
I feel this place was made for her;
To give new pleasure like the past,
Continued long as life shall last.
Nor am I loth, though pleased at heart,
Sweet Highland Girl! from thee to part;
For I, methinks, till I grow old,
As fair before me shall behold,
As I do now, the cabin small,
The lake, the bay, the waterfall;
And thee, the spirit of them all!

Meter: iambic
Gegen den Strom
by Emanuel Geibel

Die Freiheit hab' ich stets im Sinn getragen,
Doch hass' ich eins noch grimmer als Despoten:
Das ist der Pöbel, wenn er sich den roten,
Zerfetzten Königsmantel umgeschlagen.
Die kleinen Seelen glühn in solchen Tagen,
Sich aufzuspreizen als des Himmels Boten,
Und frech verlästern sie die großen Toten,
Ja, wem das Herz nur höher wagt zu pochen,
Aus wem der Geist, der heil'ge, gottgesandte,
Erhaben zürnt, sein Urteil ist gesprochen.
Hat doch der Pöbel einst, der wutentbrannte,
Ob Aristides' Haupt den Stab gebrochen
Und ins Exil verstoßen einen Dante.

Meter: iambic
[so nur mein Heyland steht bey mir]
by Friedrich Spee

So nur mein Heyland steht bey mir,
Muß mirs doch all gelingen:
Drumb will ich, ô mein Gott, mit dir
Auch vber Mauren springen.
vnd widerumb im 124 psalm:
Die sich auff Gott so gantz vnd gar
Mit fester hoffnung legen,
Die bleiben stäts vnwandelbar,
Vnd lahn sich nie bewegen.
Vnd widerumb im 17 psalm:
Die wider mich auff leinen sich,
Daß sie mein Seel ermorden,
Hastu geworffen vnter mich,
Feldflüchtig seind sie worden.
Es ist ein würckung deiner macht,
Daß sie verlohren gaben;
Vmbs leben seind von dir gebracht,
Die mich beneidet haben.
Gott rettet mich von feinden mein,
Wan ich bin vberladen:
Wie sehr sie auch ergrimmet sein,
Doch mögens mir nicht schaden.
vnd widerumb im 19 psalm.
Wan schon der feind vermessentlich
Auff seine roß vnd wagen,
Vnd auff die stärck verlasset sich,
Will ich doch nimmer zagen:
Wan ich bin voller traurigkeit,
Will ichs dem Herren klagen;
Er kompt, er komt zu seiner zeit,
Mags wol in warheit sagen.
Vnd widerumb im 9 psalm:
Es werden sich mit festem mut
Auff dich, o Herr, verlassen,
Die deinen tewren namen gut
Erkennen rechter massen;
Dieweil noch nie zu keiner frist,
Wer sich auff dich geleinet,
Von dir zuletzt verlassen ist,
Wan ers mit trew gemeinet.

Meter: iambic
HODINY BIJÍ...
by Čechoslav Ostravický

Hodiny bijí; slyšíš? – Zas! –
Bože, jak čas ten letí!
v éther jak smavý ptáka hlas,
jako to snění dětí!
Jako to žití, jež je snem,
jako to lidské štěstí – –
dítě mé, než se nadějem’,
bude nám jíní kvésti. – –
Hodiny stichly. – Stul se blíž,
mějme se, mějme rádi,
uprchlé nikdy, nikdy již
nepřijde nazpět mládí!

Meter: dactylic
Grandeza humana
by Gaspar Núñez de Arce

«¿Quién contra mí? Con el misterio en guerra,
nada resiste a mi potente anhelo:
Esclavizo la luz, escalo el cielo,
bajo al fondo del mar, reino en la tierra.
De los secretos que Natura encierra
voy desgarrando el tenebroso velo,
y cuando, en mi ambición, remonto el vuelo,
Dios no me espanta ni el dolor me aterra
¡Cuán grande soy! Dispongo del estrago
Los mismos dioses que adoré en mi aurora
hoy, con desdén sacrílego, deshago »
¡Bah! No tu loco orgullo se desmande:
el átomo invisible que devora
tu vida y tu soberbia, ese es más grande

Meter: polymetric
Jen začátek!
by Adolf Heyduk

Jsou Maďaři „pod šablami“,
dobře se jim daří,
my jsme však ti staří,
raby z dětí děláme si sami,
až bůh do pusta nás zmaří.
Rozum dáme za hrjaté,
právo za číš vína,
za turáček syna,
jazyk za polovic – tu ho máte,
vždyť náš život samá psina. –
No, Parome, dolů na to,
jsili Slovák starý,
zahlaholi: Vari!
syp jim v hrdlo pěkné živé zlato,
máš ho dosti na podary.
Pusť tu smečku řvoucích hromů,
vzbuď jimi, kdo dřímá,
nač je ruka třímá?
Metej v setí, však ty víš už komu;
podpal: ostatní se zdýmá!

Meter: trochaic
ZA STAROU LÁSKOU (55)
by Bohdan Kaminský

Jen trosky ze všeho, čím druhdy jala
a před čím dávno obdiv utichá,
vyčichlá svěžest, vůně vyvětralá,
holoubek, který dávno pelichá,
bývalá kráska, která by se vdala,
jen kdyby ještě našla ženicha,
tetička s vráskami na zvadlém čele –
jen trosky z někdejší té krásy celé...

Meter: iambic
- 1441 - Argumento Libro III
by Lope de Vega

Los Cristianos Latinos la sagrada
ciudad dejan llorando: Heraclio intenta
darles consuelo, y junto al mar les cuenta
la profecía de Nicaula hallada.
De Salomón la máquina dorada,
del templo y de sus obras la opulenta
fábrica, y lo que el Indio Ofir presenta,
la plebe escucha en lagrimas bañada.
Pásalos a cuchillo el Conde fiero,
pero amanece muerto, y el rey Guido
al Persa quiere acometer primero.
Mas siendo de Sibila detenido,
envaina la piedad el blanco acero,
y queda Marte del amor vencido.

Meter: iambic
9.
by Friedrich von Bodenstedt

Im Winter trink ich und singe Lieder
Aus Freude, daß der Frühling nah ist –
Und kommt der Frühling, trink ich wieder
Aus Freude, daß er endlich da ist.

Meter: iambic
Ricardo Marín
by Ramón B. (Roger de Lauria) Gollury

Llegó un día de lejos,
                  vertiendo laborista
sus bravos ideales, con fe y con devoción,
y como allá, aquí ha sido poeta y socialista
a la manera estoica de Iglesias y Prudhom.
El, de vivir en Rusia, tal vez fuera anarquista;
mas, desde tiempo, es sólo un ebrio de ilusión,
que sueña para España, leal,
                  la reconquista
de aquellos viejos fueros del pueblo de Aragón
Eterno visionario, en aras de una idea
como el divino Apóstol vagara por Judea
llevando a los humildes su verbo, todo luz
¡Y luego, cuando el tiempo su
                  anhelo sorprendiera
contento de su obra quedara, si pudiera
por todos sus hermanos morir en una cruz!

Meter: polymetric
Auff die Seine/ da Sie verschieden
by Philipp von Zesen

Du warst vorhin verwundt durch einen Pfeil der Liebe/
und nun hat gar gefällt der Pfeil des Todes dich/
O Adelheit mein Schatz; Die Sterne stehen trübe:
weil du verletzet bist/ so bin Ich nicht mehr Ich.
Ich steh' im Zweifel noch/ weiß nicht/ ob Liebe sey
Noch stärcker als der Todt/ weil er das reisst entzwey
Was treue Liebe bindet/
Daß Sie den Todt empfindet.

Meter: iambic
5. Mně se zdá, že zřím tě všudy, všudy;
by Rudolf Pokorný

Mně se zdá, že zřím tě všudy, všudy;
v každé záři, v každé skvrně mraku,
že víc slavík nezpívá své trudy,
ale tluče píseň o tabáku!
Že mne kouzly svými hodláš strávit,
planouc v každém oku světa dcerky,
a že harfu nehraje víc David,
ale šňupá v luně z tabatěrky!

Meter: trochaic
Tirésias. (IV.)
by Jaroslav Vrchlický

A proto odměnou mi dáno Zevem,
že mohu jasně v budoucnosti čísti,
že v lidské rody zřím jak v spadlé listí,
když Boreas je shání s dutým řevem.
A proto Junony jsem stižen hněvem,
že nezřím hvězdy, jak se v pádu čistí,
v tmách chaosu že povždy musím břísti,
sfér kolébán jen harmonickým zpěvem.
A proto básníci jsou moje děti
z všech nejmilejší, v širém kruhu země
jim slyšet dáno, a co slyší, pěti.
Já nezaleknu se, mně sílu dává,
co z asfodelů niv blíž vane ke mně,
toť sestra Nesmrtelnosti jest – sláva!

Meter: iambic
- 2 - Enójase con el pájaro porque le mordió la lengua
by Lope de Vega

Desnuda los esmaltes de jilguero,
y el paño pardo de tus plumas viste,
villano gorrión, que ingrato fuiste
a tal piedad, y como ingrato fiero.
En vez de agradecido y lisonjero,
entre las perlas el clavel mordiste,
flecha de amor, e indigno descubriste
el bajo ser y el natural grosero.
Haga de ti con un azor sangriento
el águila de Júpiter justicia
en árbol, en tejado o en el viento;
mas, ¡ay!, que es tal la ciencia y la codicia
de tu siempre lascivo pensamiento
que pienso que fue amor, y no malicia.

Meter: iambic
Asyl
by Nikolaus Lenau

Hohe Klippen, ringsgeschlossen,
Wenig kümmerliche Föhren,
Trübe flüsternde Genossen,
Die hier keinen Vogel hören;
Nichts vom freudigen Gesange
In den schönen Frühlingszeiten;
Geiern wird es hier zu bange,
In so dunkeln Einsamkeiten.
Weiches Moos am Felsgesteine,
Schwellend scheint es zu begehren:
Komm, o Wolke, weine, weine
Mir zu die geheimen Zähren!
Winde hauchen hier so leise,
Rätselstimmen tiefer Trauer;
Hier und dort die Blumenwaise
Zittert still im Abendschauer.
Und kein Bach nach diesen Gründen
Darf mit seinem Rauschen kommen,
Darf der Welt verratend künden,
Was er Stilles hier vernommen;
Denn die rauhen Felsen sorgen,
Daß noch eine Stätte bliebe,
Wo ausweinen kann verborgen
Eine unglückliche Liebe.

Meter: trochaic
An die Dichter .
by Joseph von Eichendorff

Den lieben Gott laß' in Dir walten,
Aus frischer Brust nur treulich sing'!
Was
Das andre ist erbärmlich Ding. —

Meter: iambic
Mutability
by William Wordsworth

From low to high doth dissolution climb,
And sink from high to low, along a scale
Of awful notes, whose concord shall not fail;
A musical but melancholy chime,
Which they can hear who meddle not with crime,
Nor avarice, nor over-anxious care.
Truth fails not; but her outward forms that bear
The longest date do melt like frosty rime,
That in the morning whitened hill and plain
And is no more; drop like the tower sublime
Of yesterday, which royally did wear
His crown of weeds, but could not even sustain
Some casual shout that broke the silent air,
Or the unimaginable touch of Time.

Meter: polymetric
ŘÍJEN V LESE
by Alfons Breska

Benátským zlatem svítí v lese
javory staré, s nichž se snese
chvílemi v truchlém šelestu
povadlý lupen na cestu.
V podzimním slunci z hloubi ticha
tlumeně v korunách to vzdychá,
za vzdechem vzdech zní ve stromech,
a nové listy strou se v mech.
Oblohou vítr mraky honí,
hned slunce plá, hned stín je cloní,
a řidnoucími větvemi
ve hvozdě jasní se a tmí.
Závějí listů kráčím hebce,
cos tiše stůně, smutně šepce,
rtů zmírajících úsměvem
loučí se teskně v srdci mém.

Meter: iambic
Pax vobiscum.
by František Sekanina

Táh’ bílý anděl černé noci tiší,
ve zlatých vlasech bílých hvězdic tlum,
táh’ hradem, chrámem, rozbořenou chýší
a černou nocí snášel zpěv se s výší:
„Pax vobiscum!“
Zašuměl vánkem pěvcům nade skrání,
zlehýnka peruť k jejich sklonil snům,
laur vložil na čelo svou bílou dlaní
a zašeptal jak v křídel zavívání:
„Pax vobiscum!“
Nad živé hroby jeptišek se sklonil,
jich čela sklesla tíhou zbožných dum –
tam chvilku dlel a slzu lásky zronil
a zazpíval, až klenbou zpěv ten zvonil:
„Pax vobicum, pax vobiscum...!“

Meter: iambic
IN MEMORIAM
by Rubén Darío

He aquí lo que fue: Claro, profundo, franco.
Su pensar singular brotó del papel blanco
cual una fuente de vigor y de dulzura,
y se transparenta en su alma toda pura.
Yo no escuché jamás palabra tan humana
y que fuese en mi sangre y mi pensar mi hermana.
Era bueno. Era puro. Era lo que hay que ser
cuando se trae en el hombro la piedra del deber.
Y él supo llevar esa piedra de hierro,
viendo hacia arriba al águila y hacia sus pies el perro.
¡Oh amigo! Sé en lo hondo del infinito ahora
como eras en el triste imperio de las horas,
todo lleno de angustias y de dolor y duelo.
Perpetúate en ritmo, en canto, en verso y vuela.

Meter: polymetric
Lipový lístek.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Stála mezi olšemi
lípa jako panna,
k lípě ze vsi přiběhlo
děvče, bledá růže.
S lípy lístek utrhla,
u potoka usedla
a do lístku jehlicí
vypíchala slovíčko,
stálé jako květ jabloně,
tož slovíčko štěstí.
Do vody list pustila
a za listem mluvila:
„Plyň, listečku, po vodě
do dalekých krajů,
snad tě někdo uloví,
snad si tebe přečte.
Budeli to mládenec,
přines jemu radost,
aby brzo milou svou
vedl od oltáře.
Budeli to panenka
dej jí pánbůh štěstí,
máli v srdci obrázek –
aby družky spletly jí
z rozmarýny věnce
a hoch kroužek stříbrný
a kněz štólu chystal.
Budeli to nešťastník,
nebo nešťastnice:
nechť tě čtou a uvidí
(a tím potěší se),
že i v kraji dalekém
štěstí uplynulo jest
a se více nevrátí,
mně ubohé robě!“

Meter: trochaic
OTEVŘENÉ OKNO (II.)
by Viktor Dyk

A nyní zase noc a zase tma.
Zas jako tenkrát stojíš u okna,
po letech znova ptáš se teď.
A na věci zas patře, životy,
se mlčelivé tážeš temnoty
věda, že nedá odpověď.
Poražen stokrát, cíle nespatřiv,
zápasů nových dychtiv jako dřív,
cest, jež se těžce proklestí,
hlas stejné touhy chtěl bych slyšet kol.
A stejnou radost, stejný cítit bol.
Bylo by krásné, nalézti.

Meter: iambic
Mé rozechvěné srdce vzlyká...
by Adolf Heyduk

Mé rozechvěné srdce vzlyká,
to věru cigánovo není,
ej, pomohly by nůž a dýka
snad srdci tomu k ukojení.
Snad pomohlo by srdci tomu,
bych vyjechal si na koníku,
a v lesa tmavém pološeru
kdes kšticí uvíz’na kloníku.
Leč nejlíp pomohlo by asi
od sterých trampot mi a želů,
kdy uškrtit bych mohl denně
jen sto svých věčných týratelů.

Meter: iambic
- CCXXXVII - Respuesta de Vandalio (a Cariteo)
by Gutierre de Cetina

Ni la fuerza del mal, ¡oh Cariteo!,
ni estar lejos del bien desposeído,
ni la mente, verdugo del sentido
cuando más apretada es del deseo,
atormenta tu alma, a lo que creo,
tanto, aunque tanto lo has encarecido,
que si te acuerdas quién la causa ha sido
no juzgues tu llorar por caso feo.
Consuélate, ¡oh pastor tan venturoso!,
pues que estás del amor solas las flores
y sólo el ser ausente te atormenta.
Déjame a mí llorar, que en los amores
un solo recelar fiero, rabioso,
hace que los demás apenas sienta.

Meter: polymetric
141. Es sind vil tausendt Sonnen.
by Angelus Silesius

Du sprichst im Firmament sey eine Sonn’ allein
Ich aber sage/ daß vil tausendt Sonnen seyn.

Meter: iambic
Jireček.
by Rudolf Pokorný

Já ministr v pensi
doufám bez pretensi
tuze v pána boha,
že napraví mnohá
u nás v Čechách díla –
universitu.
„Bože, ducha mého síla
vroucně k tobě zírá –
volá ze skrytu:
,To jen svojím popřejž Čechům zvát,
co jsem já jim pozapomněl dát,
když jsem už byl v ministerstvu pánem,
a ne hosť.‘
Jenom tolik dejž nám Bože –
bude toho dosť.“

Meter: trochaic
Král Quatimozin.
by Jan Evangelista Nečas

Volal Kortez: „Pověz, kde máš zlato!“
Quatimozin mlčel. Ale za to
s trůnu svého do prachu byl stržen,
spoután, na řeřavé uhlí vržen
s druhem, který se zaťatou pěstí
svíjel se a ječel od bolestí,
z nichžto kati tropili si smích.
Quatimozin důstojně mu vece:
„Příteli, trp tiše; vidíš přece,
ani já tu nejsem na růžích!“

Meter: trochaic
- 9 - Dice el mes que se enamoró
by Lope de Vega

Érase el mes de más hermosos días,
y por quien más los campos entretienen,
señora, cuando os vi, para que penen
tantas necias de amor filaterías.
Imposibles esperan mis porfías:
que, como los favores se detienen,
vos triunfaréis cruel, pues a ser vienen
las glorias vuestras y las penas mías.
No salió malo este versillo octavo;
ninguna de las musas se alborote
si antes del fin el sonetazo alabo.
Ya saco la sentencia del cogote;
pero, si como pienso, no le acabo,
echárale después un estrambote.

Meter: iambic
1L: Über den weiten
by Christian Morgenstern

Über den weiten
schweigenden Wäldern der Welt
möcht ich gleich dir, oh Mond,
großen Auges dahinziehn ...
wenn die dämmrigen Wiesen
den Geist ihrer Nebel
zu dir emporwölken,
und breite Gewässer
schwärzliche Eilande
silbern umrinnen ...
wenn die Dörfer sich tiefer
dem erdigen Boden schmiegen
und die steinernen Städte
mit weißeren Giebeln und Türmen
lautlos
vor deinem Angesicht schlafen.
Auf die träumende Menschheit dann
möcht ich gleich dir
großen Auges hinabschaun
und der leisen Musik
ihres flutenden Blutes
lauschen.

Meter: polymetric
Verliebte Arien.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der himmel pflantzet mein gelücke/
Er lacht mich freundlich an durch tausend holde blicke/
Er macht aus winter frühlings-zeit/
Er wirckt mir selber zeug zu einem feyer-kleide/
Ich bin von boy und flohr befreyt/
Und meine wolle wird zur seide.
Ich kan den port itzt recht erreichen/
Und darff nicht um das haupt der leeren hoffnung streichen/
Mein ancker sinckt in süsse ruh/
Dein auge hat mir selbst ein leit-stern werden müssen/
Ja/ mein gelobtes land bist du/
Laß mich das vorgebürge küssen.
Schlag doch nicht mehr die augen nieder/
Ist denn mein reiner schertz/ Rosette/ dir zu zuwider?
Ich bin dir ja nicht unbekandt/
Du kennest mein gesicht/ und auch mein treues hertze/
Drum glaube/ daß der liebe brand
Sich stärcket zwischen freud und schertze.
Wilst du dich der natur entreissen?
Diß kan die tugend selbst nicht eine tugend heissen/
Das schöne blumwerck deiner brust
Ist nicht vor dich allein auff diese welt gebohren/
Es hat es auch zu meiner lust
Des himmels ausspruch außerkohren.
Du must in dir nicht selbst verwesen/
Laß mich um deinen mund die zucker-rosen lesen.
Durch einen unverwehrten kuß/
Laß doch den süssen thau auff meine lippen rinnen/
Daß durch verliebten überfluß
Die geister selbst sich küssen können.

Meter: iambic
- XLII -
by Fcode Borja

¿Procuras tú quietud? nada pretendes;
mas eres que discreto, Fabio amigo,
pues no llamas favor lo que es castigo,
que bien de la ambición la lengua entiendes.
A todos juzgas, y a ninguno ofendes,
sirviendo en tantos yerros de testigo,
y en el común dolor, de tu enemigo,
ni el brazo adoras, ni el rigor enciendes.
Tu mismo en tu silencio voluntario
retiras, y aseguras la esperanza;
que es vanidad a veces el desprecio.
Que aplaudir lo que estiman de ordinario,
es pana, y no blasón, que sólo alcanza
hacer injuria del mayor aprecio.

Meter: iambic
El anticristo
by Consuelo C. Cisneros

Se agita estremecido el mundo en su agonía
Resuena allá, lejana, la voz del Yo'Kanaán;
y marcan los oráculos el
                  sempiterno día
que ha de surgir del caos la sombra de Canaán
¡La noche apocalíptica de horribles desconciertos
                  !
¡Danzando las estrellas en ígnea caravana,
chocando unos con otros los huesos de los muertos,
no quedarán ni briznas de la progenie humana !
¡Vacilarán los tronos ! La religión de Cristo,
sintiendo el duro azote del feroz Anticristo,
cruzará por la escoria en su carro triunfal!
¡Resonará en los mundos la voz de Jeremías,
y en su carro de llamas reaparecerá Elías
tornando aquella estrella de Belén augural !

Meter: polymetric
2.
by Adolf Friedrich von Schack

Lang verschollne Wonnen kehren,
Oedes Herz, in dich zurück;
Aber wird's dich nicht verzehren,
Dieses neue Liebesglück?
Selig lodernd, wie getroffen
Von des Himmels Wetterstrahl,
In Verzagen und in Hoffen
Brennst du, und in süßer Qual.
Dieses jubelnde Vergehen,
Wenn das Ich ins Du versinkt
Und in heißem Atemwehen
Tödliches Entzücken trinkt,
Bangen Zweifels muß ich fragen,
Ob es Segen oder Fluch;
O, um alles das zu tragen,
Bist du, Herz, auch stark genug?

Meter: trochaic