PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
A...
by Salvador Bermúdez de Castro

Tímida virgen que la suerte impía
bogando lleva sobre mar incierto,
como la palma en medio del desierto,
inmóvil quedas en la mente mía
El recuerdo amoroso todavía
vive en un alma do el amor ha muerto;
constante siempre del cadáver yerto
mi pecho guarda la ceniza fría
Así blanca laguna llora a solas,
si dejó el cisne por lejana bruma
sus orillas cubiertas de amapolas;
y como huella de su ausente pluma,
por un momento las tranquilas olas
conservan tristes la flotante espuma

Meter: iambic
Carols II.   Königs in Spanien.
by Johann Georg Gressel

Ein König/ und ein Kind/ in dieser Bahre ruhn/
Ein König an Gewalt/ ein Kind in seinem Thun
Ein König wenn er spricht: Daß Oesterreich soll erben
Ein Kind wenn Franckreich kan das Testament verderben.

Meter: iambic
Večerní myšlénky. (IX.)
by Karel Maria Drahotín Villani

„Chcete psové věčně žíti?“
Tak král pruský ku svým řek’ –
Ti pak počali se bíti,
Každý byl v tom boji rek.
„Chcete Češi věčně hníti?“
Takto kdyby vůdce lál –
Zdaliž by pak zvítěziti
Věrný Čech se v bitvu hnal?
Statný Čech své povinnosti,
Právo své – svou sílu zná;
Protož život s ochotností
Pro krále a pro vlast dá!

Meter: trochaic
SPLEEN.
by Otakar Auředníček

Co činit? – Nuda. Večer níží
se na ulice blátivé,
mou síní stínů sbor se plíží,
postavy spité, klátivé.
A síň má, ta je rakev velká,
v níž nadějí mých pohřben tlum,
víc jediná již píseň nelká
z mé choré hrudi k nebesům.
Co činit? Mám snad verše čísti,
v nichž moderních je nerves jed?
Ty mými nervy stále svistí
a srdce otravný je květ.
Mám s Baudelairem tu noc prošílet
neb při Chopina hudbě lkát,
slavíky cítím v srdci kvílet,
a místo mozku hvězdy plát.
Neb v novou lásku snad se vrhat
a ssát na ňadrech vnadných žen?
Mně nemožno již víc se strhat,
tím žárem mozek roztaven...
Těch vizte řadu podobizen,
těm ženám do klína on vtek;
z plamenů lásky velkých tryzen
jen popel jest můj ostatek...
Co činit? – Luny prs se chýlí
ke rtům žíznivých básníků,
jimž duší ve větvích v ráz kvílí
sbor pobloudilých slavíků.
Mám pobožnou snad báseň stlouci,
by směl mne chválit kritik spád?...
To raděj v duše své kraj mroucí
já půjdu noc tu prozoufat!

Meter: iambic
3.
by Paul Heyse

Schwüle Stunden! Flüsternd kaum
Bebt das Laub im Sommerwinde;
Vogelstimmen wie im Traum
Girren im Gezweig der Linde.
Auf dem blumigen Wiesenplan
Glüht und zittert Sonnenhelle;
Schlummertrunken ruht der Schwan
Auf des Weihers blanker Welle.
Ach, und mir in tiefster Brust
Brechen auf die alten Wunden.
Sehnsuchtsvoll in Qual und Lust
Denk' ich alter schwüler Stunden!

Meter: trochaic
On An Unsociable Family
by Elizabeth Hands

O what a strange parcel of creatures are we,
Scarce ever to quarrel, or even agree;
We all are alone, though at home altogether,
Except to the fire constrained by the weather;
Then one says, ‘’Tis cold’, which we all of us know,
And with unanimity answer, ‘’Tis so’:
With shrugs and with shivers all look at the fire,
And shuffle ourselves and our chairs a bit nigher;
Then quickly, preceded by silence profound,
A yawn epidemical catches around:
Like social companions we never fall out,
Nor ever care what one another’s about;
To comfort each other is never our plan,
For to please ourselves, truly, is more than we can.

Meter: amphibrachic
Abendsegen
by Ludwig Achim von Arnim

Der Tag hat seinen Schmuck auf heute weggethan,
Es ziehet nun die Nacht die braunen Kleider an;
Und deckt die Welt in angenehmer Ruh
Mit ihren Schatten zu.
Wohlan ich suche nun auch meine Lagerstadt,
Worauf der müde Leib sich zu erquicken hat;
Und wo der Geist geruhig und vergnügt
In süßer Stille liegt.
Ein gut Gewissen wird mein Abendsegen seyn,
Die Unschuld machet mich von aller Falschheit rein,
Mein Herz ist treu, wer anders von mir spricht,
Der kennet mich noch nicht.
So kleide dich nun aus, mein ungebundner Sinn,
Durch dich leg ich vergnügt die Sorgenkleider hin;
Die Brust ist frey, die Kummer und Verdruß
Bei andern quälen muß.
Ein froh Gemüthe soll mein saubres Nachtzeug seyn,
In solchen schlaf ich sanft und ohne Schwermuth ein;
Und machte mir auch was Melancholey,
So schwebt sie doch vorbey.
Der Himmel wacht bei mir, sein Auge das mich kennt,
Muß mir die Lampe seyn, die mir zum Troste brennt;
Und weil das Oel der Gnade nie gebricht,
Ach so verlöscht sie nicht.
Die süßre Hoffnung ist auf meinen Dienst bereit,
Die lauter Rosen mir zum Ruhebette streut;
Und die Geduld deckt mich mit Myrthen zu,
So schön ist meine Ruh.
Zum Schlafgesellen nehm ich die Vergnügung an,
Die drück ich an mein Herz, so fest ich immer kann,
Man schläft, wenn so ein Schaz in Armen liegt,
Unmöglich mißvergnügt.
Und treibt ihr Träume ja ein Sinnenspiel mit mir,
So stellt in süßer Ruh mir meine Freundinn für;
Vielleicht wird das, was jetzt ein Schatten ist,
Noch in der That geküßt.
Nun dir befehl ich mich, du angenehme Nacht,
Und wenn das Morgengold am frühen Himmel lacht,
So werde doch dem Herzen das geschenkt,
Worauf es schlafend denkt.

Meter: iambic
PÍSEŇ ZÁPASÍCÍCH.
by Josef František Karas

Ta ústa požehnat, jež k zápasu zvou s vrahem,
ty ruce pozlatit, jež nosí meč a štít!
My byli volni, každý pán za svojím prahem,
co zasil oráč v poli, sobě směl vždy žít.
Jak pohádka to dneska zní jen sladkozvuká,
do otroctví vzat jednou starý český lev,
znak potupný mu na líc vžehla cizí ruka
a českých vojsk poplita slavná korouhev.
Ten nevyvstal, jenž na soud cizozemce zval by,
jenž okovy by mocnou rukou rozdrtil.
Náš Hospodin nás nechal v poutech mrzké šalby
a naděj všecku drsný vichor usmrtil.
A přešla století... Ta pouta cítit dosud.
Čech v Čechách rabem, každý smí jej zdeptati –
že pravda, Brasse? pravda, takový náš osud –
pro zvěř je zákon, pro Čecha snad neplatí?
Dnes cizé školy, panské, rodnou mluvu rdousí,
v leckteré obci cizák drsný pánem je,
do našich krásných lánů Teuti na lup jdou si,
žaloby vítr do neznáma zavěje.
A tož nám nezbývá, než věrně k sobě státi,
brat bratru pomoci, když útisk doleh’ naň.
Ti volna nabudou, kdož ránu ranou splatí,
kdož k prosbám pokorným svou nezvédají dlaň!

Meter: iambic
- LII - De la jornada de Larache
by Gongora

-¿De dónde bueno, Juan, con pedorreras?
-Señora tía, de Cagalarache,
-Sobrino, ¿y cuántos fuiste a Alfarache?
-Treinta soldados en tres mil galeras.
-¿Tanta gente? -Tomámoslo de veras.
-¿Desembarcarte, Juan? -¡Tarde piache!
que por dar un Santiago de azabache
dio la playa más moros que veneras.
-¿Luego es de moros? -Sí, señora tía;
mucha algazara, pero poca ropa.
-¿Hicieron os los perros algún daño?
-No, que en ladrando con su artillería,
a todos, nos dio cámaras de popa.
-¡Salud serían para todo el año!

Meter: polymetric
1L: Ich ging durch schwere Mitternacht;
by Detlev von Liliencron

Ich ging durch schwere Mitternacht;
Ins Gestern sank verloren
Die ewig-alte Menschenschlacht,
Eh neu der Tag geboren.
Der Dämmer rang, die Wolke wich,
Die Aussicht wurde heller.
Schon pflügt, der letzte Stern verblich,
Der erste Flurbesteller.
Ich sah ein lang Gemäuer stehn
Nicht weit von meinem Gange
Und eilte mich, es anzusehn,
In neugierigem Drange.
Das Tor klafft auf, ich trete ein:
Acht Särge, Leere, Stille,
Senkrecht, in Richtung, scharf zu zwein,
Wie ein versteinter Wille.
Ein neunter nur stand vorn allein,
Ein Särglein, schmal, für Kinder;
Der wollte wohl der Herold sein
Der Todesüberwinder.
Die Särge waren ohne Gruß,
Bar aller Liebesgabe.
Blos auf dem neunten steht am Fuß
Ein kleiner nackter Knabe.
Aus Marmor. Zart hält seine Hand
Ein Kalkrohr unterm Näschen;
Darauf, aus dünnstem Glas gebrannt,
Wölbt sich ein Seifenbläschen.
Im Bläschen spiegelte sich klar
Die junge Morgenröte.
Ein täuschend Bild, das sonderbar
Mein Schauern noch erhöhte.

Meter: iambic
Třeskutý mráz. A země kol se jiskří
by Stanislav Kostka Neumann

Třeskutý mráz. A země kol se jiskří
jak drobný odlesk hvězdné oblohy.
Starými lesy po silnici vzhůru
vnikáme v ticho noční pohody.
Do staré romantiky obléká vše
bleďoučký měsíc zkřehlým svitem svým.
Tu a tam šustne cosi v zmrzlém listí
pod černým jehličnatým stromovím.
Komorní Hrádek v tvrdém spánku zimním
jak zámek zakletý je z pohádky.
A Tys tu se mnou, moje Bílá paní,
Ty přízraku, jen pro mě přesladký.
Jak obvykle Ti říkám: Drahá, drahá!,
svou rukou hřeji chladnou ruku Tvou.
Jsem chudý rytíř z pohádky té krásné,
jenž ztratil duši s tajnou nevěstou.
Je k ránu již. A brzy kohout vstane
kdes na Vranově ke kuropění...
A já mám zlost, když soudruzi jsou hlučni
a předčasně mě ruší ze snění...

Meter: iambic
XXXVIII. VERITAS OMNIA VINCIT.
by Jaroslav Vrchlický

V starém Norimberku střechy, arkýře
oživnuly náhle, mosty, pilíře,
lid se hrnul se všech stran,
do městských se hrnul bran,
uvítati zatvrzelé české kacíře.
Jaké kde jen okno, hlava na hlavě,
přihlíželo vše k té divné výpravě,
měšťák, babka stařičká,
svěží dívčí tvářička
vedle vousu žoldákova ve kštic záplavě.
Věžník na dřevěném brány ochoze
zadul v roh, vše ztichlo náhle v hlomoze.
„Jedou!“ znělo, šept a ruch,
od sluchu se neslo v sluch.
„Hleďte, kdo to stojí vzpřímen prvním na voze?“
„Jako hora stojí s hlavou odkrytou,
vážné tváře s dlouhou bradou vlnitou,
rek půl a půl bakalář,
svatým ohněm plane tvář,
bez meče, zjev jeho pouhý jest mu záštitou!“
Za ním druzí muži, spousta brad a kštic,
osmahlá tu mnohá nad pergamen líc,
paže, plece svalnaté,
ty lví hlavy kosmaté
ošlehány dýmem ohňů, sdrány od vichřic!
To jsou tedy oni, čeští kacíři!
Před těmi svět chví se, kam jen zamíří!
Před těmi se v útěk dal
s vojskem legát kardinál,
jako do zvadlých když hvozdů vichr zahýří!
K Basileji táhnou v svatých otců sněm
ti, již prošli řeží, bitev plamenem!
V míru spějí, nehrozí
ti, jichž druhdy pod vozy
k Dunaji až od Vltavy třásala se zem!
Na praporech září orlice, tam lev!
Z vousatých rtů vážný, dumný splývá zpěv!
Cizí jest jen jeho řeč,
ale v každé notě meč
Němcům do srdce se vrývá, bouří jejich hněv.
V středu vážných kněží, zástav ve stínu
jeden knihu velkou drží na klínu,
jak by četl v bitev dým
„Mene, Tekel, Ufarsim“
v zkaženého, prokletého světa ruinu!
Ticho v davech dusné, v mnohém oku žeh.
„To ti kacíři jsou, arcivrazi z Čech!“
Mnohá matka na syna
zbitého kdes vzpomíná
v černých lesích u Domažlic neb kdes v plamenech!
Projeli již branou, každý ztlumen hlas.
Matěj Louda z Chlumčan rozvinul tu v ráz
velký prapor k nebi výš,
na něm Kristův svatý kříž,
kalich s hostií a kolem nápis: Veritas!...
Jak dul vichr v prapor, jak by v knize list
obracel se dále, každý mohl číst:
„vincit omnia!“ Tak vál
hrdě větrem, jak by smál
v tvář se všem, jak v něm by rouhal sám se Antkrist!
Klidný posud Němčík s úžasem to čet’,
zatínal pěst brzy, v lání křivil ret.
„Jaká je to odvaha!
Pravda že vše přemáhá?
V Basileji teprv o tom přesvědčíte svět!“
Prapor hlásá: „My svět přesvědčili již!
S hostií ten kalich i ten Kristův kříž!
„Omnia“, dí jeho hlas
němý, „vincit veritas!“
Nejen starý Norimberku, světe, teď to slyš!“
Ale v lidu náhle divé jitření,
k meči, ku oštěpu sahat nelení,
ba již se střech, arkýřů,
z ulic, rohů, vikýřů
nejedna páž napíná se, v pěsti kamení!
Zachmuřil tu náhle Prokop bledou líc,
v souhlas jemu kynul Tluksa z Buřenic.
Šeptem pravil: „Matěji,
stoč ten prapor raději,
nelze posud světu hlásat pravdu z plných plic!
Málo těch jest, kdo ji snésti umějí,
sudlicemi v leb jim vpiš ji v naději!
Hlásat ji však v ulicích,
budí vztek anebo smích,
pane Loudo z Chlumčan, prapor svůj stoč raději!“
Uposlech’ pan Matěj, prapor stočil v ráz.
Tiše Norimberkem jeli dále zas.
Prapor schován do vozu,
jen v kol jejich hlomozu
„Kdo jste boží bojovníci“ hymnus dál se třás!

Meter: trochaic
1L: Dicht von blüh'ndem Hag umkränzet
by Ernst Schulze

Dicht von blüh'ndem Hag umkränzet
Weiß ich einen Zauberhain;
Alles Schöne sprießt und glänzet
Dort im lieblichen Verein.
Was auf freyer Flur entkeimte,
Was das Gartenbeet erzieht,
Was ich sah und was ich träumte,
Ist verbunden dort entblüht.
Wunderbare Pfade winden
Durch den Hain sich hin und her,
Und ich kann das Ziel nicht finden,
Weiß den Anfang nimmermehr;
Und doch scheint, so sehr ich staune,
Bey des Pfades Neckereyn,
Alles ohne Kunst und Laune,
Alles schlicht und recht zu seyn.
Süße Lieder hör' ich klingen
Aus dem grünen Labyrinth,
Sehe frische Quellen springen,
Athme leichten Frühlingswind;
Bald erglänzt im Lichtgefunkel
Bunt und fröhlich Wies' und Flur,
Bald empfängt im Hainesdunkel
Dich der Träume leise Spur.
Freundlich geht und sinnig waltet
In dem Hain die Zauberin;
Zierlich, zart und schön gestaltet
Alles sich nach ihrem Sinn.
Ihre Blumen zu erfrischen,
Weilt sie bald am klaren Bach,
Und bald jagt sie in den Büschen
Bunten Schmetterlingen nach.
Spähend irr' ich hin und wieder,
Harre lauschend an der Thür,
Singe manche leise Lieder,
Dicht' und träume nur von ihr.
Denn es ist gar hell und fröhlich
In dem duft'gen Zauberhain,
Und ich würde wunderseelig
Bey der schönen Huldin seyn.
Und sie öffnet wohl die Pforte,
Schaut heraus mit milder Ruh,
Sendet manche holde Worte,
Manchen lieben Blick mir zu;
Doch den Wunsch, wonach ich trachte,
Hört die Strenge nimmer an,
Und je süßer sie mir lachte,
Desto bittrer wein' ich dann.
Läßt sie mich auch ewig leiden
Und mich weinen spät und früh,
Dennoch kann ich nimmer scheiden,
Ach, und zürnen kann ich nie!
Denn es wohnt in ihrer Schöne
Eine wunderbare Kraft,
Die zum Lächeln selbst die Thräne,
Und den Schmerz zur Hoffnung schafft.

Meter: trochaic
187.
by Friedrich von Logau

Wer mich hasst und sagt mirs nicht,
Dieser hat sich selbst gericht,
Daß der Neid hat was erticht.

Meter: trochaic
V krčmu-li tvá vkročí noha,
by Jaroslav Kvapil

V krčmu-li tvá vkročí noha,
drž se Boha;
domů když tě krok tvůj řídí,
drž se lidí!

Meter: trochaic
- XXI - Cancionero blanco
by Juan de Tassis y Peralta

Sea para bien, enhorabuena sea,
divino Rojas, el recién nacido,
que tal hijo de ingenio ha merecido
que esculpido en mil láminas se vea.
Plega a los cielos que la excelsa idea
del Repúblico llegue el apellido
a donde desterrándose el olvido
de Dafne ingrata su laurel posea.
Ensancha, Manzanares, tus riberas,
donde tu nieto con amor recibas,
hijo de un hijo de ti margen bella.
Aquí viene a servirse muy de veras,
ampárale piadoso, así tú vivas
eternos años con feliz estrella.

Meter: iambic
POCESTNÝ
by Emanuel Lešehrad

Pod vrchem dřímá údolí.
Jdu podle luhů silnicí,
již vážně vroubí topoly,
o létu přemítající.
Jsem zrosen pelem slunečním,
ve vlasech vůni polí mám.
Zrak líbá květy, skoro sním,
a věčně šel bych bůhví kam.

Meter: dactylic
Oráč.
by Adolf Heyduk

Spousty mlh se valí po okolí,
rolník oře dlaň svých hlinných polí.
V prostý pluh má kravku zapřaženu
a jí po bok svoji mladou ženu.
Žena z hloubky vzdychá, kravka supá,
oráč mračí tvář a nohou dupá.
Poledne; on od rána se moří,
pod kotníky do země se boří.
„Nohy, ruce,“ vzdychá, „vše mě bolí,
líp než my se mají panské voly.
Ti se klidně nažerou a ztuční,
já a bída však jsme nerozlučni.
Vlhká země, ve spod ještě stydlá,
lepí se a nechce od krojidla.
Pluh i nohy váznou v ní jak v jílu,
pak že Pánbůh při našem je dílu.
Na krajadle jenom se to válí,
od kleče mě ruce zrovna pálí.
Ba, než zořu zem tu zatracenou,
strhám kravku snad i s chorou ženou.
Modlím se i kleji, kdož mne slyší,
zasiju-li, snědí půlku myši.
Z druhé polovice, dřív než klíčí,
holubi to nejlepší mi zničí.
Zeleň toho zbytku útlorodou
zlořečení zajíci mi shlodou.
Zrnko-li se někde zjeví v klasu,
snese na ně čert tu vrabčí chasu.
Koroptve též jdou sem z panských strání,
chytať je však úřady mi brání.
Desátý-li dílec sklidím maně,
prodám půl, bych zaplatit moh’ daně;
Sotva dílek dvacátý mi zbude,
a tak musím živit všecko všude.
Myši, ptáky, zvěř a daní pány;
žít-li mohu, pro Kristovy rány?
A pak kněží přesvědčit mne chtěli,
že prý jsme už Messiáše měli.“

Meter: trochaic
Spätherbst in Venedig
by Rainer Maria Rilke

Nun treibt die Stadt schon nicht mehr wie ein Köder,
der alle aufgetauchten Tage fängt.
Die gläsernen Paläste klingen spröder
an deinen Blick. Und aus den Gärten hängt
der Sommer wie ein Haufen Marionetten
kopfüber, müde, umgebracht.
Aber vom Grund aus alten Waldskeletten
steigt Willen auf: als sollte über Nacht
der General des Meeres die Galeeren
verdoppeln in dem wachen Arsenal,
um schon die nächste Morgenluft zu teeren
mit einer Flotte, welche ruderschlagend
sich drängt und jäh, mit allen Flaggen tagend,
den großen Wind hat, strahlend und fatal.

Meter: iambic
I.
by Gustav Pfleger Moravský

„Býť čili nebýť, taká teď otázka!“
Tak volám v strachu s slavným Hamletem,
Že čeká jistě na mne zas pomlázka
S konfetty a snad s velkým koštětem,
Tož nemilá i v karnevalu zkázka.1)
Vždyť sotva napsal jsem dvě knihy bídné,
Juž vytčeno mi ve kritice vlídné –
Toť rozumí se, jakých světloduchů,
Již poznají se lehko podlé čuchu –
Že píšu předmluvy... Mám psáť snad verše
O koních, pruhovině, guttaperše?

Meter: iambic
Responde un enamorado a su dama, que le mandó que se ausentase, para probar su firmeza
by Alberto Díez

Aunque pretendas, Nise, con rigores
probar de mi firmeza los quilates,
no tan cruel a mis amores trates,
mira que debes más a mis amores.
No tus afectos han do ser menores,
por más que los oprimas, los maltrates,
que no temen de ausencia los combates,
si, de tu olvido riesgos por mayores.
Y aunque sea costosa la experiencia,
mi elección triunfará de la mudanza,
que es la mayor de Amantes excelencia.
La pena me consuela, y me afianza,
que quien no se mudare con ausencia,
merece posesión de la esperanza.

Meter: iambic
Das Los des Schönen
by Ernst Moritz Arndt

Die Rose blühet auf Dornen,
Die Nachtigall singet im Leide,
Was hoffest du irdische Freude,
Wo nirgends das Schöne besteht?
Die Blüten verwelkten und starben,
Dann klangen die Sicheln zu Garben,
Doch manche der lieblichsten Blüten
Hat fruchtlos der Winter verweht.
Hier steh' ich, pflücke mir Blumen,
Der Liebsten den Hügel zu schmücken,
Ich hoffte in Freuden zu pflücken,
Was brachte der lustige Mai;
Nun lieget mir still und begraben
Die schönste der irdischen Gaben,
Drum pflück' ich die Blumen mit Tränen,
Die brachte der lustige Mai.
Klingt stiller, zärtliche Saiten,
Klingt still um die schlummernde Schöne!
Sie kannte den Wohllaut der Töne,
Der Seelen melodischen Klang!
Haucht, Blumen, die lieblichsten Düfte!
Die schläft in dem Schweigen der Grüfte,
Ging Veilchen zu pflücken und Rosen
Oft spielend die Auen entlang.

Meter: amphibrachic
143.  Der Unempfindliche ist mehr als
 Englisch.
by Angelus Silesius

Wer in dem Fleische lebt/ und fühlt nicht dessen pein:
Der muß schon auf der Welt weit mehr als Englisch
seyn.

Meter: iambic
QUISICOSAS III A UNA
by Manuel Bernabé

Date a mí cuerpo a cuerpo. Tú me endosas
tu tierno corazón y carne dura,
y adelantas al tiempo y a las cosas
nuestra concupiscencia prematura.
Te sorprendiera así, sacrificada,
¡oh! Anticristesa, en pasional calvario,
demostrando la nada de tu nada
en un estado semi-originario.
¿Qué más da? Tú amas; y el amor en todo
arroja hasta el Thabor o hunde hasta el lodo...
Tal el amor cristiano y neroniano...
Dios propio se hizo símil estrambótico
del hombre, como yo, sadista erótico,
me torno humano, demasiado humano.

Meter: iambic
V NEMOCI.
by Antonín Klášterský

Tak ležím tu, ležím – bídný vrak,
když blesk mu byl rozdrtil stožár,
a v hlavě mám tíž a kalný mám zrak
a v žilách všech palčivý požár.
Tu u nohou sedí matka má
a stihá mé každičké hnutí,
a ret můj se – snad přec oklamá! –
do tichého úsměvu nutí.
A matka se modlí – jaký žal!
já vidím, jak rty se jí chvějí –
by pohasl žár, bych pozdraven vstal
a záhy už, naděje její.
A zatím já v tichu spínám dlaň
a myslím si: Bože můj svatý,
dál měl-li bych dávat slzami daň
a za dech svůj krvavé platy,
a nemám-li přeplout na lepší břeh,
kde sladčí též na rty číš zvednu,
ó, dej, ať ten vrak už klesá, a nech
jej tiše se pohroužit ke dnu!
Teď jako bych slyšel křídel tep,
ba závody v letu to divé,
jak každá by chtěla z těch modliteb
být u tebe, Bože můj, dříve!

Meter: polymetric
Soneto
by Guillermo Blest Gana

Si a veces silencioso y pensativo
a tu lado me ves, querida mía,
es porque hallo en tus ojos la
                     armonía
de un lenguaje tan dulce y expresivo
Y eres tan mía entonces, que me
                     privo
hasta de oír tu voz, porque creería
que rompiendo el silencio, desunía
mi ser del tuyo, cuando en tu alma vivo
¡Y estás tan bella; mi placer es tanto,
es tan completo cuando así te miro;
siento en mi corazón tan dulce encanto,
que me parece, a veces, que en
                  ti admiro
una visión celeste, un sueño
                     santo
que va a desvanecerse si respiro!

Meter: iambic
Sonetos – - I -
by Rodrigo de Robles de Carvajal

No me duelo de mí porque mi
                        duelo
regala con su pena mi sentido,
que es gloria ser de vos aborrecido
pues, amando la vuestra, me consuelo;
de vos y con razón justa me
                        duelo
que causándoos mi amor odio crecido,
siempre el temor tendréis al
                     alma asido
que en pecho que aborrece no hay consuelo
Siendo esto así, no debo
                     estar quejoso
yo del rigor de vuestro pensamiento,
vos sí de la afición de mi memoria:
que mi amor es con vos más riguroso
pues, amando yo siempre, os doy tormento,
y vos, aborreciendo, me dais gloria.

Meter: iambic
Tři přátelé.
by Antonín Bulant

Tři přátele měl člověk v žití,
jim přízeň svoji věnoval.
I stalo se, měl na soud jíti,
jak přísný kázal říše král.
K svým přátelům hned pro útěchu
spěl zdrcen, všecek ubledlý
a prosil je, by k soudci v spěchu
jak svědkové jej dovedli.
Děl první přítel v tajném strachu:
„Ach, nemožno, – ač mám tě rád!
Bych dokázal to, milý brachu,
já na cestu svůj dám ti šat!“
Ten druhý šel kus pouze krátký,
kde cesta vede ku městu,
pak zasmušen se vrátil zpátky
a přál mu štěstí na cestu.
Leč třetí soudruh, – zvláště milý, –
ač ve sporu s ním často žil,
jej provodil až k cesty cíli
a před soudcem jej obhájil.
I ty kdys na soud budeš veden,
až ztichne ret a shasne hled;
ač tři teď máš, přec pouze jeden
ti přítel zbude naposled.
V tom prvním – bohatstvím jej zovem’ –
zda tvoje bude útěcha?
Jen v rouchu bílém, rubášovém
svou přízeň v rakvi zanechá!
A druhý přítel v parabole?
Toť přízně davů lichý třpyt!
Jen cesty kus na svaté pole
se půjde s tebou rozloučit.
Však třetí půjde k soudci směle
až za hrob tmavý, na věčnosť
a prosit bude za přítele.
Znáš jeho jméno? – Sluje ctnosť!

Meter: iambic
AMA TU RITMO...
by Rubén Darío

Ama tu ritmo y ritma tus acciones
bajo su ley, así como tus versos;
eres un universo de universos
y tu alma una fuente de canciones.
La celeste unidad que presupones
hará brotar en ti mundos diversos,
y al resonar tus números dispersos
pitagoriza en tus constelaciones.
Escucha la retórica divina
del pájaro del aire y la nocturna
irradiación geométrica adivina;
mata la indiferencia taciturna
y engarza perla y perla cristalina
en donde la verdad vuelca su urna.

Meter: iambic
129.
by Friedrich Rückert

Der Himmel ist so voll von Sternen nah und fern,
Von allen welcher wol ist meines Glückes Stern?
Ich wünschte, daß einmal ich meinen Glückstern sähe,
Und daß kein Unglückstern auch stünd' in seiner Nähe.
Nun, ist es mir versagt, den guten zu entdecken,
So ist mirs auch erspart, vorm bösen zu erschrecken.

Meter: iambic
156. GOtt kennt man durch die Sonne
by Angelus Silesius

Die Sonn ist nur ein Glast/ und alles Licht ein schein:
Was muß doch für ein Blitz/ Gott meine Sonne seyn!

Meter: iambic
- CLIV - Al aguacil de corte Pedro Vergel Cancionero del desengaño
by Juan de Tassis y Peralta

La llave del toril, por ser más diestro,
dieron al buen Vergel, y por cercano
deudo de los que tiene so su mano,
pues le tiene esta villa por cabestro.
Aunque en esto de cuernos es maestro
y de la facultad es el decano,
un torillo, enemigo de su hermano,
al suelo le arrojó con fin siniestro.
Pero como jamás hombres han visto
un cuerno de otro cuerno horadado,
y Vergel con los toros es bienquisto,
aunque esta vez le vieron apretado,
sano y salvo salió, gracias a Cristo:
que Vergel contra cuernos es hadado.

Meter: polymetric