PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Schiffers Abschied
by Friedrich Hebbel

Hier steh'n wir unter'm Apfelbaum,
Hier will ich von dir scheiden,
Hier träumte ich so manchen Traum,
Hier trägt sich auch ein Leiden.
Hier sah ich dich zum ersten Mal,
In winterlicher Oede!
Wie war der Baum so nackt und kahl,
Wie warst du kalt und spröde!
Doch bald ergrünte Zweig nach Zweig,
Und alle Knospen trieben.
Da sprang dein Herz, den Knospen gleich,
Da fingst du an, zu lieben.
Wie ist er jetzt von Blüten voll!
Wie wird er reichlich tragen!
Doch, wer ihn für dich schütteln soll,
Das wüßt' ich nicht zu sagen.
Hei! Wie dich säuselnd jener Ast
Mit rothem Schnee bestreute,
Als ob er schon die schwere Last
Der künft'gen Früchte scheute!
Wenn über's Meer der Herbstwind pfeift
Und an dem Mast mir rüttelt,
So denke ich: sie sind gereift,
Und er ist's, der sie schüttelt!
Und muß mein Schiff vor seinem Braus
Gar an ein Felsriff prallen,
So ruf' ich noch im Scheitern aus:
Die schönste will nicht fallen!

Meter: iambic
- III -
by Diego Hurtado de Mendoza

-¿Qué hacéis, señora? -Mírome al espejo.
-¿Por qué desnuda? -Por mejor mirarme.
-¿Qué veis en vos? -Que yerro en no lograrme.
-¿Pues por qué no os lográis? -No hallo aparejo.
-¿Qué os falta? -Uno que fuere en amor viejo.
-¿Pues qué sabrá ese hacer? -Sabrá obligarme.
-¿Cómo os ha de obligar? -Con empeñarme
sin esperar licencia ni consejo.
-¿Y vos resistiréis? -Muy poca cosa.
-¿Qué tanto? -Poco más de lo que digo,
que él me sabrá vencer si es avisado.
-¿Y si os deja por veros rigurosa?
-Tenerle yo he después por mi enemigo,
vil, zafio, necio, flojo y apocado.

Meter: iambic
1L: Der Herzog sank darnieder
by Ludwig Tieck

Der Herzog sank darnieder
Im wilden dunklen Hain,
Da nahm Held Eckart bieder
Ihn auf die Schultern sein.
Er sprach: gar viel Beschwerden
Mach' ich dir, guter Mann;
Der sagte: auf der Erden
Muß man gar viel bestahn.
Doch sollst du, sprach Burgund,
Dich freun, bei meinem Worte,
Komm ich nur erst gesund
Zu Haus und sichern Orte.
Der Held fühlt Thränen heiß
Auf seinen alten Wangen,
Er sprach: auf keine Weis'
Trag' ich nach Lohn Verlangen.
Es mehren sich die Plagen,
Sprach der Burgund in Noth;
Wohin willst du mich tragen?
Du bist wohl gar der Tod? –
Tod bin ich nicht genannt,
Sprach Eckart noch im Weinen,
Du stehst in Gottes Hand,
Sein Licht mag dich bescheinen.
Ach, wohl ist mir bewußt,
Sprach jener drauf in Reue,
Daß sündvoll meine Brust,
Drum zittr' ich, daß er dräue.
Ich hab' dem treusten Freunde
Die Kinder umgebracht,
Drum steht er mir zum Feinde
In dieser finstern Nacht.
Er war mir recht ergeben,
Als wie der treuste Knecht,
Und war im ganzen Leben
Mir niemals ungerecht.
Die Kindlein ließ ich tödten,
Das kann er nie verzeihn,
Ich fürcht', in diesen Nöthen
Treff' ich ihn hier im Hain:
Das sagt mir mein Gewissen
Mein Herze innerlich,
Die Kind hab ich zerrissen,
Dafür zerreißt er mich.
Der Eckart sprach: empfinden
Muß ich so schwere Last,
Weil du nicht rein von Sünden
Und schwer gefrevelt hast,
Daß du den Mann wirst schauen
Ist auch gewißlich wahr,
Doch magst du mir vertrauen
So krümmt er dir kein Haar.

Meter: iambic
Krittler
by Johann Wolfgang Goethe

Ein unverschämter Naseweis,
Der, was er durch Stahlarbeitersfleiß
Auf dem Laden künstlich liegen sah,
Dacht, es wär für ihn alleine da:
So tatscht' er dem geduldigen Mann
Die blanken Waren sämtlich an
Und schätzte sie nach Dünkelsrecht,
Das Schlechte hoch, das Gute schlecht,
Getrost, zufriednen Angesichts;
Dann ging er weg und kaufte nichts.
Den Kramer das zuletzt verdroß,
Und macht ein stählern künstlich Schloß
Zur rechten Stunde glühend heiß.
Da ruft gleich unser Naseweis:
»wer wird so schlechte Ware kaufen!
Der Stahl ist schändlich angelaufen.«
Und tappt auch gleich recht läppisch drein
Und fängt erbärmlich an zu schrein.
Der Kramer fragt: »Was ist dann das?«
Der Quidam schreit: »Ein frostiger Spaß!«

Meter: iambic
135. Kdybych sem měl berlu stokrajinskou
by Jan Kollár

Kdybych sem měl berlu stokrajinskou
V ruce, nebo pluky vítězné,
Záštity bych zdělal pavezné
Pro sousednost tuto nehostinskou;
Od Adrie k Baltu po zem Finskou,
Na Dunaj a Labe bezmezné,
Ne jak Chrobry sloupy železné,
Ale zeď bych vybudoval Chinskou:
Hranicí tou vás bych otábořil,
O vy bratří naši ubozí,
Kterých Teuto takto upotvořil;
A když nemá co vám více bráti,
Vzav už všecko, teď se nezhrozí
Ještě mléko slavských persů sáti.

Meter: trochaic
VE STARÉ PEVNOSTI.
by Adolf Červinka

Pevností starou bloudím dnes,
večer spí v tušení jara,
v ulicích dozněl dětí ples,
nad řekou chvěje se pára...
Prošel jsem každý známý kout,
zamlklé minul jsem domy,
volně tu dýchám, sproštěn pout,
košaté kvetou teď stromy...
Zašel jsem v tiché náměstí.
Socha tam světcova stojí,
spředena v staré pověsti,
proti nimž rozum dnes brojí.
Já bych však věřil všemu dnes,
lásce, jež ve vzduchu taje,
podivnou vůni s nebe snes’
někdo sem v zapadlé kraje.
Vichřice času letí zpět...
Musím zřít drahá mně místa,
kde rozkvet’ první lásky květ,
touha mne zpíjela čistá...
K starému domu došel jsem,
milenku hostíval moji,
navždy je vyryt v srdci mém,
kyne mi ve všedním boji.
Patnáct let dlouhých dělí mne
od oněch bláhových chvílí...
mžikem však duše přehlídne
obrazy, které se smyly...
Na prahu stojí mladý hoch,
s děvčátkem směje se právě,
tak jsem kdys já tu státi moh’ –
trysklo mně s výčitkou v hlavě...
Záclony jsou však spuštěny,
za nimi hluché tmy leží,
ztraceny, navždy ztraceny
v mlhách spí obrysy věží!

Meter: dactylic
Diane.
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Wo hab' ich mich verirrt? wo bin ich eingekehret?
Warum ist dieser Ort so herrlich ausgerüstt?
Es scheinet/ wo ich bin/ daß auch mein Tempel ist/
Weil hier so manches Volck als Göttin mich verehret.

Meter: iambic
1L: Im Morgengrauen schritt ich fort –
by Hermann Conradi

Im Morgengrauen schritt ich fort –
Nebel lag in den Gassen ...
In Qualen war mir das Herz verdorrt –
Die Lippe sprach kein Abschiedswort –
Sie stöhnte nur leise: Verlassen!
Verlassen! Kennst du das Marterwort?
Das frißt wie verruchte Schande!
In Qualen war mir das Herz verdorrt –
Im Morgengrauen ging ich fort –
Hinaus in die dämmernden Lande!
Entgegen dem jungen Maientag:
Das war ein seltsam Passen!
Mählich wurde die Welt nun wach –
Was war mir der prangende Frühlingstag –
Ich stöhnte nur leise: Verlassen! ...

Meter: iambic
As fast as thou shalt wane, so fast thou growest (Sonnet 11)
by William Shakespeare

As fast as thou shalt wane, so fast thou growest
In one of thine, from that which thou departest;
And that fresh blood which youngly thou bestowest
Thou mayst call thine when thou from youth convertest.
Herein lives wisdom, beauty and increase;
Without this, folly, age and cold decay:
If all were minded so, the times should cease
And threescore year would make the world away.
Let those whom Nature hath not made for store,
Harsh, featureless and rude, barrenly perish:
Look, whom she best endow’d she gave the more;
Which bounteous gift thou shouldst in bounty cherish:
    She carved thee for her seal, and meant thereby
    Thou shouldst print more, not let that copy die.

Meter: iambic
113.  Man sol vernünfftig handeln.
by Angelus Silesius

Freund so du trinken wilt/ so setz doch deinen Mund/
Wie ein Vernünfftiger recht an deß Fasses spund:

Meter: iambic
RAMO DE OLIVO
by Fernando María Guerrero

Nadie es menos que nadie. Ambos sois portaliras
para gloria y orgullo del nativo solar.
Sed corrientes diversas, si queréis, mas sin iras;
confundid vuestras ondas en lo inmenso del mar.
Es el dios siempre joven, cuyo arco es de plata
el que os llama al abrazo íntimo y familiar.
Toda lucha entre hermanos para el dios es ingrata.
Los que montan Pegasos deben juntos volar.
Por el velo de Palas, por el tirso de rosas,
por el coro divino de las musas gloriosas,
no lancen más los arcos ningún dardo mortal.
Que mis vale que entrambos, por un mismo sendero,
visitéis el sagrado bosque imperecedero
donde, bajo laureles, dijo versos Rizal.

Meter: anapestic
- LXXXIII -
by Fernando de Herrera

Dejad ya de seguir el paso incierto
del militar honor, y aquel cuidado
de igualar al abuelo celebrado,
y en paz tomad, Señor, seguro puerto.
Ya vuestro sol va al occidente cierto,
de dolencia y afán y años cargado,
¿qué esperáis? Romped ya el embarazado
camino, y escoged el más abierto.
Harta gloria habéis dado a nuestra España
con el valor y la real largueza,
que sin igual en vos conoce el suelo.
Creed que no será mejor hazaña
vivir con vos de hoy más, y dar al cielo
parte de vuestras obras y grandeza.

Meter: iambic
Engels Zungen ohne einen eng-
 lischen Sinn.
by Johann Justus Ebeling

Wenn ich nur mit Engels-Zungen, ohne
einen Engels Sinn,
Als ein Lehrer reich von Gaben ohne
alle Liebe bin;
So bin ich denselben gleich, die wie die bewegten
Glokken
Andre in das Heiligthum zu des Höchsten Dienste
lokken,
Aber selbsten nicht hingehen: O! das hülfe mir ja
nicht
Herr! wenn ich dereinsten komme vor dein helles
Angesicht
Rufst du mich nach Zion hin, ach! so gieb daß ich
nicht stehe,
Als ein Weiser der nur zeigt, sondern auch den Weg
selbst gehe.
Fülle mich mit wahrer Liebe gegen meinen Nächsten
an,
Und wenn ich denn dieses thue, was ich schuldig
bin und kann.
So gieb mir den reinen Sinn, daß ich nimmer mit
dir rechte,
Sondern denk:
nützen Knechte.

Meter: trochaic
- XXXVI - Amor habla callando, mata y eterniza
by Pedro Soto de Rojas

¡Ardo pero mi ardor, qué desventura!
dentro del corazón triste encogido,
(gigante castigado, aun no atrevido)
debajo el nombre de un silencio dura;
de allí en centellas por mi luz oscura
delincuente primer: primer sentido
habla (mudo mi espíritu ofendido)
el colérico fuego que me apura.
Crece la llama, y mi mortal herida
(por aplacar su fuerza) humor le vierte;
crece, y sale en suspiros divertida;
crece mi mal, y con mi mal mi suerte,
que aunque este fuego es muerte de mi vida;
dulce vida le espero de mi muerte.

Meter: polymetric
Von Ida .
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Der Morgen blüht;
Der Osten glüht;
Es lächelt aus dem dünnen Flor
Die Sonne matt und krank hervor.
Denn ach, mein Liebling flieht!
Auf welcher Flur,
Auf wessen Spur,
So fern von Iden wallst du itzt,
O du, der ganz mein Herz besitzt,
Du Liebling der Natur?
Vernimmst du auch
Im Morgenhauch
Das Ach, das Idens Brust entächzt,
Das Sehnen, drin ihr Herz zerlechzt,
Im kühlen Morgenhauch?
Was ahnest du,
Der Idens Ruh
Und Idens Freuden mit sich nahm?
Ach, ahnest du wohl Idens Gram,
Und flehst für Idens Ruh?
O kehre um!
Kehr um, kehr um!
Zu deiner Einsamtraurenden!
Zu deiner Ahnungschaurenden!
Mein Einziger, kehr' um!

Meter: iambic
Soneto
by Francisco de Aranguren

Subió Mariana a la mayor Alteza,
y de subir peligra, o frágil vida,
que en la misma grandeza esté embebida,
la ocasión de arriesgarse la grandeza.
Dichoso el riesgo fue, puesto
                  que empieza
a ser el riesgo gloria más crecida;
porque acredita el verse deslucida,
que subir más no pueda una belleza
En su esfera enfermó la luz ardiente;
pero no fue enfermar, pues atesora
con el peligro luz más excelente
Que si esto empeña el lustre, que la dora,
ya se levanta más resplandeciente,
siendo de un tierno sol brillante Aurora.

Meter: polymetric
- XC - Al Duque de Alba
by Juan de Tassis y Peralta

El más que digno sucesor del claro
primer Fernando y Marte no segundo,
dado todo al dolor, negado al mundo,
Alba queda de un sol de luz avaro.
Extinto no, que, virtual su amparo,
astro ya fijo logra ardor fecundo,
cual, en flamantes plumas ya segundo
clima, viste inmortal volante raro.
Por estos grados, hoy, en la sublime
región empírea es alta moradora,
Fénix que nace, y sol eterno en ella;
rayo, pues, de su luz vital anime,
ya de horizonte interminable aurora,
el alba de quien fue tan digna estrella.

Meter: iambic
Der freye Wille.
by Barthold Heinrich Brockes

Der Lehre von dem freyen Willen, und daß wir die Voll-
kommenheit,
Aufs wenigst in so hohem Grad, nicht hegen,
Scheint eine große Schwierigkeit
Dadurch sich in den Weg zu legen,
Daß wenn wir unser Innerstes ergründen,
Wir uns, uns selber zu vergnügen,
Fast gänzlich ungeschickt, und gar nicht fähig finden,
So doch der kräftigste Beweis der Lehre
Von eines Willens Freyheit wäre.
Zumal wir selbst an Gottes Werken,
Worin er, seine Lieb und Allmacht zu bemerken,
Uns so viel Proben wollen gönnen,
Woran wir uns vergnügen sollen,
Wir doch daran, auch wenn wir wollen,
Uns dennoch nicht vergnügen können.

Meter: iambic
- XIV - ¡O nuevo ardid!
by Francisco de La Torre

¡O nuevo ardid! ¡O misteriosa maña!
del amor grande, ciego, y prevenido,
pues el Cetro del Rey más ofendido,
porque al herir se rompa, le hace caña.
Y tú, ¡o hueca! si el viento te enmaraña,
¿cómo en la tempestad no te has torcido?
Caña, te hizo el arroyo en que has nacido;
coral, el mar de sangre que te baña.
Vana, porque te planta, te ve el cielo,
crecida, porque llegas a su palma,
seca, porque mis lágrimas son hielo.
¡O Amor! es tu red caña, por más calma,
yo pondré, pues mi yerro fue el anzuelo,
la vida por cedal, por pez, el Alma.

Meter: polymetric
Epitafio de una dueña, que idea también puede ser de todas
by Quevedo

Fue más larga que paga de tramposo;
más gorda que mentira de indiano;
más sucia que pastel en el verano;
más necia y presumida que un dichoso;
más amiga de pícaros que el coso;
más engañosa que el primer manzano;
más que un coche alcahueta; por lo anciano,
más pronosticadora que un potroso.
Más charló que una azuda y una aceña,
y tuvo más enredos que una araña;
más humos que seis mil hornos de leña.
De mula de alquiler sirvió en España,
que fue buen noviciado para dueña:
y muerta pide, y enterrada engaña.

Meter: iambic
Na sklonku XIX. věku
by Jaroslav Vrchlický

„Ta evoluce je mi příliš dlouhá!“
dí mudrc v jizby svojí zátiší.
„Ba dlouhá!“ řekne básník, „moje touha
jí v ústret blesku letem pospíší.“
„Zřím v minulosti líchy krví rudé,“
dí historik, „zde vraždilo se jen!“
„A dál se opět klidně vraždit bude!“
dí vojín knír si kroutě spokojen.
„My chceme vládnout!“ stádem lvů řvou davy.
„Já vládnu posud!“ král dí cynicky,
své dukáty co bankéř holohlavý
dál počítá a bude pro vždycky.
Kněz ku oltáři svému denně kráčí
a denně mění v tělo boží chléb,
a žebrák denně zmírá v hladu, v pláči
v svém srdci Kristův každý cítí hřeb.
Sny ducha v plátno kouzlí, v mramor tesá,
vším zhrdaje kol jak vždy umělec,
a skřivan s písní letí nad nebesa
a láskou srdce chví se, silou plec.
Tak lidstva drama stejně dál se spřádá,
oč bližší k cíli nežli před věkem?
Kdo vládnout má? Zla s dobrem zuří váda,
vším každý chce být, nejmíň člověkem.
Na lože hanby dcera hříchu lehá,
na lože lásky šťastný kdo můž’ být,
a z milionů srdcí plamen šlehá,
jenž křičí: Vše jest milovat a žít!
Na kolejích zoufalec v luny svitu
vlak čeká a svou oběť v stínu vrah,
a z milionů srdcí ku blankytu
se nese úzkost, zoufalství a strach.
A nad vším kmitá Vědy bledý kahan,
jenž, Prometheův odkaz, svítí v noc,
démony Zisku, Náhody v tmu tahán,
však nehasne a křičí: Bůh jsem, moc!
Ó hlubiny, ó propasti, ó taje!
Jak závratný to duchů valný vír!
Ó skepse hlubiny, pohádky ráje,
kde všeho cíl, kde úkoj a kde mír?
Či musí vše tak dál se denně snouti?
A bude jednou líp? – Kdo odpoví?
Sta tvarů povstává, jich sta se hroutí,
v sled trofejím jdou nové okovy.
Jak po dešti hub tisíc klíčí hesel,
boj krvavý se dále zapřádá,
tonoucí lodi kyne tisíc vesel
a každé veslo – nová záhada.
A moře Budoucnosti hlučí, hřímá
tříšť snah a práce, vřava bouřlivá,
že myslící duch, jenž vše obejímá,
co v odkaz vnukům dát, se zachvívá.
Však váhati on může chvíli pouze,
nechť směšným dnes, je věčným Ideál,
být lepším zakotveno v lidské touze,
a proto klidně volá vnukům: „Dál!“

Meter: iambic
Psáno na první stránku knihy „O následování Krista“.
by Jaroslav Vrchlický

„Jho moje sladké jest!“ – ta slova slyším
a nevím proč a ducha pozvédají
a jimi již se stávám lepším, tišším.
Co za mnou, zdá se zalehlou být bájí.
Svět útěchy ty malé desky kryjí
a rosu svěžesti mdlé duši tají.
Ty s vírou čteš, já četl s poesií,
leč oběma nám zkvetly jedny růže,
to věčné zbývá – nechť vše druhé míjí.
Jak bláh, kdo psal, a bláh, kdo chápat může!

Meter: iambic
IMPERATOR AUGUSTUS FLAVIUS CLAUDIUS JULIANUS (IX.)
by Josef Svatopluk Machar

Je ticho v ležení... Plá lampa v stanu,
kde ještě bdím. Má ruka mdlá je psaním,
neb zhotovila celou řadu listů,
jež vládce povinost jí napsat dala.
Teď, Oreibasie můj, vzchopila se,
neb ještě lístek napsat touží tobě...
Na Konstantia vzpomínal jsem dneska.
Oh, Konstantius! Zřídka jenom v žití
jsem viděl nehybné ty líce jeho
a oči potměšile šilhající...
A přec se mohu Dia dovolávat
a bohů všech, že choval jsem se k němu,
jak chtěl bych, by můj syn se choval ke mně.
Co jemu nic tak špatným nezdálo se,
ni okolnost, ni člověk, jen když mohlo
mne zničiti – já mlčel jen a čekal.
A je-li zázrakem co – pak je jistě,
že živ jsem zůstal. Nemám tedy pravdu,
když, Oreibasie můj, pevně věřím,
že živ jsem z vůle nesmrtelných bohů,
již pro svou slávu mě zde zachovali
a pro své oslavení vzhůru vedli?

Meter: iambic
- 913 - Jornada III, LISARDO De El mayordomo de la Duquesa de Amalfi
by Lope de Vega

Noche siempre serena, cuyo velo
y silencio tomó el amor por capa,
nema del cielo, de sus ojos tapa,
madre del sueño, el hurto y el recelo;
si alguna vez amaste, pues del suelo
al cielo nadie del amor se escapa,
con esa escuridad los ojos tapa
a las estrellas que lo son del cielo.
Aunque celos te den sus resplandores,
deja, luna, salir mi luz querida;
que bien sabe de amor quien tuvo amores.
La noche se verá del sol vestida,
tendrá la sombra luz, perlas las flores,
mi pena gloria, y mi esperanza vida.

Meter: iambic
Zpěv Prstynkův.
by František Vladislav Hek

Hájem Prstynek jda hulákal veselé písně;
sedlák pod stromem hned v hořký se uvrhl pláč.
Diví se Prstynek; – však jemu sedlák pověděl sprostě:
Osel nebožtík můj zpíval mi tak – jako Vy.

Meter: polymetric
Umí zpívat, umí tančit,
by František Ladislav Menhard

Umí zpívat, umí tančit,
v šermování též se zná;
vyzná se i v tělocviku,
na bruslích i na koníku
mužům všem se vyrovná.
Z frančiny též nanejméně
– pěti slovům rozumí;
ale počítati, psáti
bez chyb, plésti, vyšívati,
vařit, šít – to neumí!

Meter: trochaic
Pouze co urveme v života všednosti,
by Jaroslav Vrchlický

Pouze co urveme v života všednosti,
může nám býti jedinou radostí,
pár chvil pak vyplní žití,
jen co si oba dva vespolek dopřejem,
nad tím své srdce jedině zachvějem,
to věčné jest živoucí kvítí.
Ó, škoda je chvilky, hodiny škoda též,
v srdci kdy radost si domněnkou ubiješ,
když sama vzbouzíš zlé stíny,
které nás rozdvojí a humor zaplaší,
které nás omrazí na led a postraší,
je zaklej v srdci prohlubiny!
A nevstanou nikdy víc; budiž můj polibek
jich kámen hřbitovní, budiž můj pohled lék,
buď pečeť objetí moje!
Zanech ty fantómy, které se rozplynou,
které jsou příšernou snů Tvojích vidinou
a strojí jen zbytečné boje!
Kterak Tě miluju, to přece dobře víš,
kterak jen s Tebou lze unésti žití tíž,
jež jinak by smrtí mi bylo,
jak s Tebou v duchu jsem stále a napořád,
jak bolí nejmenší bytosti Tvojí chlad,
čím jsi mi ve všem, má Sílo!
Ó, musí, ó, musí čas věru přijíti,
kdy se můj život o ten Tvůj zachytí,
že řekneš sama k sobě:
„Bez Tebe nelze žít!“ Pak zmizí beznaděj,
zmizí i domněnek i bludných představ rej!
My spolu jen v žití i hrobě.

Meter: dactylic
Samotu tichou má zas duše má,
by Marie Calma

Samotu tichou má zas duše má,
šum lesa nad hlavou a na lukách
plameny květů, slunce na bukách,
na koře sosen slzy pryskyřic –
a vysokým těm smrkům na hlavách
tkví opojení. Bílý plane den,
a rosa, rozperlená na trávě,
se zachvívá, jak slunce ssaje ji.
I já jsem v kráse té jen krůpějí
a spáčem, jenž byl ránem probuzen,
by krásu zřel. Je ticho v aleji
i ve mně ticha smírného je díl.
A obzor daleký, strom, květ i list
i člověk, který s nimi vítá den,
jediný, společný tu mají cíl:
růst do krásy – a krásu rozdat jen!

Meter: iambic
- XXIII - A Celia hallándole dormido
by Luis de Ulloa y Pereira

Así duermen las almas; no solía
entre sombras de olvido porfiado
estar tan soñoliento tu cuidado,
cuando con mi desvelo competía.
Toda mi fe, Lifardo, desconfía,
que un pecho en el incendio sosegado,
o a la impresión del fuego está negado,
o persuade a que la llama enfría.
Pero mi pensamiento temeroso,
con esta suspensión de tu fineza,
halla en la pena la mayor ventura.
Que cuando está de tu atención quejoso,
si olvido le amenaza tu tibieza,
tu sosiego de celos le asegura.

Meter: polymetric
POSELKYNĚ
by Emanuel Lešehrad

V tajemné komnaty vešla,
v komnaty nejzazší,
v milostném klíně svém nesla
květiny nejdražší.
Lilie s plavými růžemi,
kosatce na útlém stvolu
ze stínu rajského území,
ze zahrad slastí a bolu.
V tajemné komnaty vešla,
v komnaty nejzazší,
v zázračném klíně svém vnesla
kytici nejkrasší.

Meter: dactylic
8.
by Emanuel Geibel

Groß mit den Großen zu sein ist göttliches Los. An Achilleus
Lehnt sich Patroklos im Kampf, wenn er um Ilium braust;
Teukros entsendet den Pfeil umschirmt vom Schilde des Ajax,
Nestor sitzet, der Greis, neben Odysseus im Rat;
Und dann wandelt Homer mit der goldenen Harfe. Begeistert
Mit unsterblichem Preis krönt er der Helden Gelock.
Aber in kleinlicher Zeit, einsam wie ein Adler, das Große
Kühn zu versuchen und, wenn blutend der Fittich versagt,
Noch mit sterbendem Blick nach dem heiligen Ziele zu deuten,
Wahrlich, ähnlichen Ruhms dünkt es mich würdig zu sein.

Meter: polymetric
17. Der entschlossene Liebhaber
by Johann Gottfried Herder

Soll ich schmachtend drum vergehn,
Daß ein Weibsbild ist so schön?
Oder meine Wangen bleichen,
Weil die Ihre Rosen gleichen?
Sey sie schöner als der Tag,
Wie der May nur schön seyn mag;
Ist sie mir nicht schön dabey,
Was frag' ich, wie schön sie sey.
Soll sich nagen drum mein Herz,
Weil das Ihre schwebt in Scherz?
Oder ich mich darum zwicken,
Daß sie jeden kann entzücken?
Sey sie hold, und holder, dann
Turteltaub' und Pelikan:
Ist sie mir nicht hold dabey,
Was frag' ich, wie hold sie sey.
Soll ein Weibsbild Tugend ha'n,
Daß mir keine bleiben kann?
Oder ich so treu ihr sterben,
Daß ich mir muß selbst verderben?
Sey sie gut und guter, dann
Sankt Agathe gut seyn kann,
Ist sie mir nicht gut dabey,
Was frag' ich, wie gut sie sey.
Gut und sanft und hold und schön,
Ich mag drum nicht untergehn!
Liebt sie mich, du kannst mir glauben,
Lieb' ich sie mit Treu der Tauben,
Will sie aber mich nicht sehn,
Gut für mich, ich laß sie gehn!
Ist sie nicht für mich, ei, ei!
Was frag' ich, für wen sie sey.

Meter: trochaic
U hrobu lásky. (3.)
by Jan Václav Tůma

Zapomínej na tu lásku,
nech ji tiše, tvrdě spáti,
čím chceš více zapomenout,
tím víc budeš milovati.
Ba ta láska věčně trvá,
a nedá se pouty spínat,
proto kdo chceš milovati,
už se dříve – zapomínat! –

Meter: trochaic
34.
by Emanuel Geibel

Ja donnert Gott, Ja singt der Dichter,
Stell' etwas hin und laß sie schrein!
Der Teufel nur, der Splitterrichter,
Der selbst nichts schafft, sagt ewig Nein.

Meter: iambic
A Rosa
by José López Báez

Te dieron sabiamente, Rosa mía,
el nombre a que contestas orgullosa,
pues eres, en verdad, como la rosa
toda color, perfume y lozanía.
Tus labios fuente son de mi alegría,
y a la luz de tus ojos no
                  hallo cosa
que no se me aparezca fulgurosa
con un vago esplendor de mediodía
Siempre volando a ti va me suspiro,
y el horizonte a mi anhelar se cierra
donde concluye de tu falda el vuelo,
que en ti cifrado el universo miro;
más allá de tu planta no hallo tierra;
más allá de tus ojos no hallo cielo.

Meter: iambic
- 86 - Acto I, GONZALO
by Lope de Vega

Oscuro laberinto, caos confuso,
adonde tanto la razón se enreda,
que no hay hilo e industria con que pueda
salir a luz, por mucho que en vos puso.
Ningún discreto, y con salud excuso,
si por engaño en vuestra cárcel queda,
esperando subir por una rueda
que sólo enloquecer tiene por uso.
¿Qué cosa dio Naturaleza sabia,
cómo la libertad al hombre importe?
Pues solamente a quien le falta, agravia.
Mejor fuera castañas de Monforte
echaros en licor de Rivadavia,
que ser lacayo de un pelón de corte.

Meter: iambic
7.
by Friedrich Rückert

Der Frühlingshimmel soll in Wolkendünsten brüten,
Bis sich die Frühlingsflur gefüllt mit Laub und Blüten.
Schön ist der blaue Raum, der wolkenlose, nur,
Wenn ihm entgegen blüht die farbenreiche Flur.
Doch bis die Lebensfüll' erwacht im Erdgefild,
Sei ein Ersatz mir ein fantastisch Wolkenbild.

Meter: iambic