PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- 1197 - Acto II, PEDRO De La vida de San Pedro Nolasco
by Lope de Vega

Corren los días, y el que ya los pasa,
si es cuerdo, el fin que ha de llegar previene;
mira las prendas que en su casa tiene;
que es bien, partiendo, concertar la casa.
Rómpese la columna, mas la basa
en pie se queda, y aumentarse viene
el edificio que el honor contiene,
si no es que el tiempo hasta el cimiento abrasa.
Dos hijos tengo, que me dan enojos
hasta que su remedio se concierte,
porque son de mis ojos los despojos.
Esto el partir y la razón no advierte,
porque como los hijos son los ojos,
conviene concertarlos con la muerte.

Meter: iambic
An das Glück.
by Johann Peter Uz

Falsches Glück, das unter finstern Sträu-
chen
Sich verbirgt, wo kühne Tücke schlei-
chen!
Sollt’, o Abgott niedrer Seelen!
Sollt ich mich in deinem Dienste quälen?
Dich wird nie die scheue Tugend finden;
Du wirst stets vor ihrem Blick verschwinden:
Aber auf beblühmten Wegen
Taumelst du den Thoren selbst entgegen.
Kann ich mich doch ohne dich vergnügen!
Und wie schnell muß alles Leid verfliegen,
Wenn ich unter Freunden singe!
Höre selbst, wie meine Cyther klinge!
Wen besing ich, als den Gott der Reben?
Diese Rosen, die mein Haupt umgeben,
Dieser Gläser frohe Menge
Sind ihm heilig, und er liebt Gesänge.
Faunen! tanzt vor mir mit frohen Sprüngen!
Von Lyäens Liebe will ich singen:
Seine Schöne war noch blöde,
War voll Unschuld und aus Unschuld spröde.
Aber Bacchus wurde kaum zur Traube;
O wie lüstern nahm sie ihn vom Laube!
Sie beglückte seine Triebe;
Und noch immer dient sein Wein der Liebe.
Süsser Ton! wem sollt er nicht gefallen?
Nur von Lust soll meine Cyther schallen,
Wenn ich hier am kühlen Bache,
Hingestreckt auf weichen Bluhmen, lache:
Hier im Busch, in sichren Finsternissen,
Wo ich oft, berauscht von Wein und Küssen,
Die ich um kein Glück vertausche,
An der Phyllis vollem Busen lausche.
Fahre hin, du sorgenreiches Glücke!
Wer dich kennt, buhlt nicht durch Bubenstücke
Um das flüchtige Vergnügen,
Dir im Schoos, verliebt in Rauch, zu liegen.

Meter: trochaic
Abentheuer, das sich mit der Aeneis
 Hrn. Joh. Christ. Schwartzen in Conrector
 Erlebachs Schule zugetragen hat.
by Johann Jacob Bodmer

Worauf man bey der Nacht zwar aus einander geht,
Denn es ist Schlaffens Zeit. - - - - -

Meter: iambic
XXIX.  Kdes za vsí housle ještě kvílí...
by Julius Skarlandt

Kdes za vsí housle ještě kvílí...
Růže mé bledé, slyšíte?
V krvavé květy rozvité
bolesti nocí smutnou šílí!
Podzimní nocí! Zasmušilou
jak sebevrahův truchlý sen.
Než smrtí vzplane nový den
v mdlé ruce s liljí míru bílou...
Ta píseň duši rve a zpíjí...!
Tryská a hasne někde v tmách. –
Ubohé srdce v mrákotách
pod ranou poslední se svíjí...!

Meter: iambic
5.
by Paul Heyse

Tragt mir die Schale fort mit Walderdbeeren!
So schmerzlich süße Bilder wecken sie,
Daß ich der Tränen kaum mich kann erwehren.
Saß nicht beim Nachtisch stets auf meinem Knie
Das liebe Kind, mit ungeduld'ger Bitte,
Bis ich der Schmeichlerin den Teller lieh?
Und dann mit spitzen Fingern aus der Mitte
Die schönsten Beeren lesend, immer zwei
Für sich erwählte sie, für mich die dritte.
Oft zweifelt' ich bei mir, was röter sei,
Die Waldfrucht oder meines Kindes Lippen;
Was süßer, wußt' ich wohl. Das ist vorbei.
Nie wirst du mehr aus meinem Glase nippen,
Nie mehr von einem Teller mit mir naschen,
Nie mehr, Bachstelzchen, auf dem Schoß mir wippen.
Von meiner Zunge nicht hinwegzuwaschen
Ist dieser bittre Schmack. Die Süßigkeit
Der Welt wird mir im Mund zu Salz und Aschen.
Denn wenn ein Mahl begann in Fröhlichkeit,
Zum Nachtisch schleicht ein kleiner Gast ins Zimmer
Und stellt sich leise bittend mir zur Seit',
Und Nacht umdunkelt jeden Freudenschimmer.

Meter: iambic
DOBROMYSLNÁ OSOBA Z NAŠÍ VESNICE ZPÍVÁ:
by Viktor Dyk

Nade vše milejší je klid mi,
vše nechám trávou zarůsti.
A kdo je v světě smířen s lidmi,
bůh jemu jistě odpustí.
Já dobře vím, co je mi zdrávo.
Tož kývnu v levo, kývnu v pravo.
Tra, trada, trada, tradadá.
Víc ať však nikdo nežádá.
Po vlasteneckých citech živých
mne posměšně se neptají.
Já sedám často u Šedivých
a reptám, když tam reptají.
Však nevytrvám v křiku planém.
Čist okresním jsem před hejtmanem.
Tra, trada, trada, tradadá.
Víc ať už nikdo nežádá.
Já nedám svést se slepou vášní,
bych pokrok doby zaříkal.
O bohu myšlenky mám zvláštní
a strašidlem mi klerikál.
Než protiví se mému citu
faráře ničit autoritu.
Tra, trada, trada, tradadá.
Ať toho nikdo nežádá.
Jsem evoluce přítel stálý
a v ní je spása veškera.
A Ferrera-li někdo chválí,
s ním budu chválit Ferrera,
Věc svědomí je, moji zlatí,
iluse dobrým lidem bráti.
Tra, trada, trada, tradadá.
Ať toho nikdo nežádá.
Nade vše milejší je klid mi,
spor nechám trávou zarůsti.
A kdo je v světě smířen s lidmi,
bůh jemu také odpustí.
Jen dobré mýma projde rtoma,
jsem v přízni v Altdorfu i doma.
Tra, trada, trada, tradadá.
Víc ať už nikdo nežádá!

Meter: iambic
Poesie.
by Jaroslav Vrchlický

Jsi někdy supem, jenž s hor ledné šíje
se dolů snáší, v mlhu křídly bije,
až celé mračno rozvátého peří
v strž skalnou padá, jež se pod ním šeří,
jenž s hýkáním se na svou kořist řítí,
by jeho mláď krev čerstvou mohla píti
na útesu skal, tam, kde lovce noha
se neodváží v tesů bradla mnohá.
Jsi sovou jindy, která v rozvalině
v své civí díře meditujíc líně,
neb světla štítí se vše její dumy
jen mraků let, stavěkých sosen šumy,
pláč bystřeně, jež zalétá sem z dáli,
v sny její padá chycen mezi skály.
A jindy zase pěnička jsi malá,
jež k potoku se loukou zatoulala,
tu poskočí, tam zpěvný trylek tikne,
kterému ucho samotáře zvykne,
že druhého dne postrádal by vždycky
ten prostý hlásku spád a melodický,
co jeho mistr malý, jenž jej pouští,
se k vodě chýlí skrz blatouchů houští
a pije, perla s zobáčku mu splývá,
co s hledem díků k nebi zrak se dívá...

Meter: iambic
Der Caucasus
by Karoline von Günderode

Mir zu Häupten Wolken wandeln,
Mir zur Seite Luft verwehet,
Wellen mir den Fuß umspielen,
Thürmen sich und brausen, sinken. –
Meine Schläfe, Jahr' umgauklen,
Sommer, Frühling, Winter kamen,
Frühling mich nicht grün bekleidet,
Sommer hat mich nicht entzündet,
Winter nicht mein Haupt gewandelt.
Hoch mein Gipfel über Wolken
Eingetaucht im ew'gen Äther
Freuet sich des steten Lebens.

Meter: trochaic
- CXLVI - A los dos Escipiones, valerosos capitanes romanos
by Joseph de Litala y Castelvi

No fuisteis de la edad Escipiones,
sino de la República Romana,
que crecida en grandeza soberana,
sobre los Astros vio los torreones.
Con el Sol compitieron sus blasones,
por tanta gloria, que gozó Africana,
y hasta el Reino feliz de la mañana,
arbolasteis sus ínclitos pendones.
Lloró su ruina la imperial Cartago,
de vuestro brazo, y vuestro ardor ceñida,
siendo de un Escipión sangriento estrago.
Otro a Numancia la miró rendida,
de cada cual victoria fue el amago,
pero la muerte les quitó la vida.

Meter: polymetric
TRÉBOL – II
by Rubén Darío

Alma de oro, fina voz de oro,
al venir hacia mí, (por qué suspiras?
ya empieza el noble coro de las liras
a preludiar el himno a tu decoro;
ya al misterioso son del noble coro
calma el Centauro sus grotescas iras,
y con nueva pasión que les inspiras,
tornan a amarse Angélica y Medoro.
A Tecrito y Poussin la Fama dote
con la corona del laurel supremo;
que en donde da Cervantes el Quijote
y yo las telas con mis luces gemo,
para Don Luis de Góngora y Argote
traerá una nueva palma Polifemo.

Meter: iambic
“No, I wasn’t meant to love and be loved”
by Mirza Asadullah Khan Ghalib

No, I wasn’t meant to love and be loved.   
If I’d lived longer, I would have waited longer.   

Knowing you are faithless keeps me alive and hungry.   
Knowing you faithful would kill me with joy.   

Delicate are you, and your vows are delicate, too,   
so easily do they break.   

You are a laconic marksman. You leave me   
not dead but perpetually dying.   

I want my friends to heal me, succor me.   
Instead, I get analysis.   

Conflagrations that would make stones drip blood   
are campfires compared to my anguish.   

Two-headed, inescapable anguish!—
Love’s anguish or the anguish of time.   

Another dark, severing, incommunicable night.   
Death would be fine, if I only died once.   

I would have liked a solitary death,   
not this lavish funeral, this grave anyone can visit.   

You are mystical, Ghalib, and, also, you speak beautifully.   
Are you a saint, or just drunk as usual?

Meter: polymetric
- LXXI - De El divino Narciso Cuadro IV - Narciso
by Juana Ines de La Cruz

Mas ya el dolor me vence. Ya, ya llego,
al término fatal por mi querida:
que es poca la materia de una vida
para la forma de tan grande fuego.
Ya licencia a la muerte doy: ya entrego
el alma, a que del cuerpo la divida,
auque en ella y en él quedará asida
mi deidad, que las vuelva a reunir luego.
Sed tengo: que el amor me ha abrasado
aun con todo el dolor que padeciendo
estoy, mi corazón aún no saciado.
¡Padre! ¿Por qué en un trance tan tremendo
me desamparas? Ya está consumado.
¡En tus manos mi espíritu encomiendo!

Meter: polymetric
PARFRÁZE
by Viktor Dyk

Vy máte statky, vy máte domky,
své máte každý světa zlomky,
já nic.
Vy máte hory, vy máte doly,
vy máte kostel, vy máte školy,
já nic.
Vy máte práci, komínů kouře,
vy máte volby, vy máte bouře,
já nic.
Pod víry plášti, pod zájmů plášti
vy máte lásku, vy máte záští,
já nic.
Vy máte ženy, vy máte děcko,
zem’ máte, nebe: vaše je všecko.
Já chci vše mít.

Meter: polymetric
- 1221 - Acto II, LAURA
by Lope de Vega

Cuando mi libertad, contemplo y miro
que me quitaron unos ojos bellos,
y veo el alma con servitud por ellos,
lloran los míos, y de amor suspiro.
No de su luz hermosa me retiro,
ni de que el alma se me abrase en ellos,
que sin la posesión bastara vellos,
tanto su gloria y su grandeza admiro.
Cuando yo considero que soy suya,
y que mis celos y disgustos causa,
adoro y beso la áspera cadena.
Que no puede haber mal que me destruya,
que en consideración del que es la causa,
no vuelva bien el mal, gloria la pena.

Meter: iambic
Die Kuppelbeleuchtung zu Rom
by Friedrich Hebbel

Alter Sanct Peter, was seh' ich? Es ringelt die Schlange des Feuers
Glühend sich um dich herum, züngelt noch über das Haupt
Dir hinaus und verscheucht den Mond, den frommen Versilb'rer
Deiner Kuppel, der wähnt, daß ihn die Hölle vertreibt.
Doch, ich irrte mich wohl! Du stehst nicht erschrocken, die Flamme
Zittert, statt deiner, sie friert, gern auch entschlüpfte sie dir,
Aber, du hältst sie, sie soll den Vorwitz büßen, verwegen
Aufgekrochen zu sein an dem Giganten von Stein.
Oder hat sich der jüngste der Blitze, der Wolke entwischend,
Gar des Angriffs erkühnt, hast du den Nestling gepackt
Und dich in ihn gewickelt, damit er verkünde: Sanct Peter
Hat zwar das Ende der Welt, aber Nichts weiter zu scheu'n?
Wahrlich, ich glaub's, dich knirscht erst dann die Erde hinunter,
Wenn sie dem Chaos erbebt, welches sie selber erschnappt.

Meter: polymetric
O, call not me to justify the wrong (Sonnet 139)
by William Shakespeare

O, call not me to justify the wrong
That thy unkindness lays upon my heart;
Wound me not with thine eye but with thy tongue;
Use power with power and slay me not by art.
Tell me thou lovest elsewhere, but in my sight.
Dear heart, forbear to glance thine eye aside:
What need’st thou wound with cunning when thy might
Is more than my o’er-press’d defense can bride?
Let me excuse thee: ah! my love well knows
Her pretty looks have been mine enemies,
And therefore from my face she turns my foes,
That they elsewhere might dart their injuries:
     Yet do not so: but since I am near slain,
     Kill me outright with looks and rid my pain.

Meter: iambic
PŘÍČINO NAŠÍ RADOSTI.
by Karel Dostál-Lutinov

Jak smutný byl by život lidí
bez Tebe, Panno Maria!
Mé oko zářnou hvězdu vidí,
v ní Tebe, Máti, zdravím já:
Buď zdráva v jasné výsosti,
příčino naší radosti!
My vyhnáni jsme byli z ráje,
plod Evy v slzném údolí.
Kde ale jasná líce Tvá je,
tam zpěvy plesné hlaholí:
Buď zdráva v jasné výsosti,
příčino naší radosti!
Tys Boha Syna porodila,
po němžto věky toužil svět,
nás z moci ďábla vyprostila,
a proto věčně budem pět:
Buď zdrávas v jasné výsosti,
příčino naší radosti!
Ty k Synáčku nás vedeš Svému,
když na scestí jsme zbloudili,
dáš síly srdci zoufalému
a kleslému dáš posily:
Buď zdráva v jasné výsosti,
příčino naší radosti!
Jak zlaté hrozny čilimníku
k nám prší s nebe dary Tvé.
Jak oběť oddání a díků
to kvítko přijmi z ruky mé.
Buď zdráva v jasné výsosti,
příčino naší radosti.

Meter: iambic
Gute Nacht !
by Joseph von Eichendorff

Die Höh'n und Wälder schon steigen
Immer tiefer in's Abendgold,
Ein Vög'lein frägt in den Zweigen:
Ob es Liebchen grüßen sollt'?

Meter: iambic
X.
 Quadrain/
 so sich von Männlichen anfäht.
by Philipp von Zesen

Wer Jungfern gleuben wil/ muß pflügen auff der
See/
und seen in den Sand: wer jhren worten trauet;
helt mit der hand die lust/ auf kemen grund er bauet;
wie glaaß ist Jhre gunst/ drümb pack dich Galatee.

Meter: iambic
2.
by Friedrich von Logau

Duplus ist ein Spiegelmann; was man siht, das hat kein seyn,
Siht zwar wie ein Biedermann, gibet aber so nur Schein.

Meter: amphibrachic
IX. Jsme, bratří, národ rolníků,
by Jiljí Vratislav Jahn

Jsme, bratří, národ rolníků,
toť pýcha naše skvělá,
však rolník půdu dobytou
svým potem, krví vzdělá.
Však rolník pusté úhory
ve květný pás promění,
nechť za den, za rok, za věk dá
plod jeho přičinění.
O chopte chutě rádla se,
prospěchy okamžité
hned v žírnou roli vzdělejte,
byť z ní i netěžíte.
Nezůstavujte za sebou
krajiny spustošené:
z nich překvapí i vítěze
porážky netušené!

Meter: iambic
MARCHE FUNÉBRE. (II. Duše.)
by Karel Dostál-Lutinov

Ó s bohem buď! Ó s bohem buď!
A ještě jedno políbení –
tak vášnivé a horoucí –
a už nám žádné spásy není –
už čísi ruka mohoucí
mě trhá z tvojích žil a cev,
mě táhne v kraj, kde ciza jsem,
už pode mnou se ztrácí zem
a tajných duchů dálný zpěv
se snáší snivým ohlasem.

Meter: iambic
2 Jedna pěkná husa jesti
by Jan Neruda

Jedna pěkná husa jesti
lepší nežli pět set vrabců,
tak jak jedno děvče hochům
milejší než deset chlapců.

Meter: trochaic
Krieg dem Kriege
by Kurt Tucholsky

Sie lagen vier Jahre im Schützengraben.
Zeit, große Zeit!
Sie froren und waren verlaust und haben
daheim eine Frau und zwei kleine Knaben,
weit, weit –!
Und keiner, der ihnen die Wahrheit sagt.
Und keiner, der aufzubegehren wagt.
Monat um Monat, Jahr um Jahr . . .
Und wenn mal einer auf Urlaub war,
sah er zu Haus die dicken Bäuche.
Und es fraßen dort um sich wie eine Seuche
der Tanz, die Gier, das Schiebergeschäft.
Und die Horde alldeutscher Skribenten kläfft:
»krieg! Krieg!
Großer Sieg!
Sieg in Albanien und Sieg in Flandern!«
Und es starben die andern, die andern, die andern . . .
Sie sahen die Kameraden fallen.
Das war das Schicksal bei fast allen:
Verwundung, Qual wie ein Tier, und Tod.
Ein kleiner Fleck, schmutzigrot –
und man trug sie fort und scharrte sie ein.
Wer wird wohl der nächste sein?
Und ein Schrei von Millionen stieg auf zu den Sternen.
Werden die Menschen es niemals lernen?
Gibt es ein Ding, um das es sich lohnt?
Wer ist das, der da oben thront,
von oben bis unten bespickt mit Orden,
und nur immer befiehlt: Morden! Morden! –
Blut und zermalmte Knochen und Dreck . . .
Und dann hieß es plötzlich, das Schiff sei leck.
Der Kapitän hat den Abschied genommen
und ist etwas plötzlich von dannen geschwommen.
Ratlos stehen die Feldgrauen da.
Für wen das alles? Pro patria?
Brüder! Brüder! Schließt die Reihn!
Brüder! das darf nicht wieder sein!
Geben sie uns den Vernichtungsfrieden,
ist das gleiche Los beschieden
unsern Söhnen und euern Enkeln.
Sollen die wieder blutrot besprenkeln
die Ackergräben, das grüne Gras?
Brüder! Pfeift den Burschen was!
Es darf und soll so nicht weitergehn.
Wir haben alle, alle gesehn,
wohin ein solcher Wahnsinn führt –
Das Feuer brannte, das sie geschürt.
Löscht es aus! Die Imperialisten,
die da drüben bei jenen nisten,
schenken uns wieder Nationalisten.
Und nach abermals zwanzig Jahren
kommen neue Kanonen gefahren. –
Das wäre kein Friede.
Das wäre Wahn.
Der alte Tanz auf dem alten Vulkan.
Du sollst nicht töten! hat einer gesagt.
Und die Menschheit hörts, und die Menschheit klagt.
Will das niemals anders werden?
Krieg dem Kriege!
Und Friede auf Erden.

Meter: iambic
24
by Gottfried Keller

Fahret wohl, ihr schönen Gräber,
Klirre zu, du morsches Gitter!
Lachend kehr ich euch den Rücken,
Lilienstolz und Rosenflitter!
Abgetan ist nun die Liebe –
Hei! wie bin ich nun so munter!
Und in dem befreiten Herzen
Geht es lustig drauf und drunter!
Gegen Morgen, gegen Morgen
Schau ich trotzig in die Sonne;
Wie scheint sie so wild und feurig,
Lächelnd in Gewitterwonne!
Sich gewappnet um die Heldin
Kühne Wetterwolken scharen,
Wie auf stolzem Ozeane
Drohende Armaden fahren.
Vor mir liegt das reiche Leben,
Schlägt die Zeit die hohen Wogen,
Kreist die Welt mit ihren Sternen:
Fröhlich bin ich ausgezogen,
Biete Stirn und Herz den Stürmen,
Lasse meine Wimpel wehen,
Und beim wilden Kreuzen denk ich
Kaum noch an ein Wiedersehen!

Meter: trochaic
BALÁDA Z DOBY PROBUZENÍ.
by Antonín Klášterský

Ač znaven už chůzí, šel stále vpřed
a necítil břemene tíži,
vždyť roznesl šťastně knih dvacet pět
do vísek a statků a chýží.
A tmělo se, tmělo, a večer už byl,
a sníh padal hustě a tiše,
on šeptal si: „Každý – co může – dle sil –
ten káže, ten učí, ten píše!
Ta prokletá zima, a kraj je tak tich,
však my jej přec zbudíme ze sna!
Jak dlouho mám domů!... Hle, pár našich knih,
a v kolika chatách dnes vesna!
Už nejde to, trvá ta cesta mi dnes,
už dávno mám okna zřít fary!“
A sníh šlehal kolem, on do něho kles’
a zved’ se zas chorý a starý.
„Ach, jistě čtou všude – je český to hlas,
co hrdin se nových jím vzruší!...“
V tom hluboko v závěje zapadl zas ...
A s úsměvem vypustil duši ...

Meter: amphibrachic
1L: Schlaf ein, du weißt ja nicht, o Herz,
by August von Platen

Schlaf ein, du weißt ja nicht, o Herz,
Warum du weinst;
Schlaf ein, ich will den wahren Schmerz
Dich lehren einst.
Schlaf ein, o Herz, was kümmert dich
Der Feinde Sieg?
Dein Vater fiel für dich und mich
Im Heldenkrieg.
Dich wird erziehn dereinst der Zar
Zur Sklaverei:
Doch als ich dich, o Kind, gebar,
War Polen frei.
O weh des Fluchs, der, teures Land,
Dich jetzt ergreift!
Es wird bereits durch Polenhand
Die Stadt geschleift.
Mit Schaufeln naht dem Wall sich schon
Der Männer Gang;
Sie murmeln sacht, mit halbem Ton
Den Rachgesang.
O großer Gott, mißhöre nicht
Den leisen Chor,
Und rufe laut vor dein Gericht
Den Würger vor!
Es zehre Krieg und Pestilenz
An seinem Reich,
Ihm scheine freudenlos der Lenz,
Die Rose bleich!
Das eigne Weib gewähre nie
Ihm sein Gesuch,
Und aus dem Bett verjage sie
Der Blutgeruch!
Und wenn sich je sein falscher Mund
Verzieht und lacht,
Tu ihm der Geist die Waisen kund,
Die er gemacht!
Und träumt er sich ein leichtes Ziel
Auf Glatter Bahn,
So denk er, wie sein Vater fiel
Und wie sein Ahn!
Und stirbt er auch, empfind er doch
Der Hölle Graus:
Meineidigen wächst der Finger noch
Zum Grab heraus.
Was wir begehrten, war ja nur,
Was uns gehört,
Was jener Mann sogar beschwur,
Der uns zerstört.
Gott gab, so rühmt er, ihm das Reich,
Das kühn er lenkt;
Oh, hätte Gott ihm auch zugleich
Ein Herz geschenkt!
Und du, o Säugling, atme leis
Im Schoß der Schmach,
Ahm aber einst im Männerkreis
Dem Vater nach!
Du werdest noch der Stolz der Fraun,
Des Landes Zier,
Um einst die Tatzen abzuhaun
Dem Tigertier!
Schlaf ein, du weißt ja nicht, o Herz,
Warum du weinst;
Schlaf ein, ich will den wahren Schmerz
Dich lehren einst!

Meter: iambic
XXVII.
by Gustav Pfleger Moravský

A tak slunce duhojasné
V své se klade zlaté lůže:
V hradě rozkoš z radovánek
Sotva zastavit se může!
V moři blaha královna své
Srdce koupá rozechvěné –
Vždyť se na ni starých lesků
Stkvostná duha v slunci klene.
A svých drahých synů náruč
Dary lásky zasypává –
A co tužeb v jejich srdci,
Splněním je vyhejčkává.
Že jí navrátili báji
Dávný život blahem dchnoucí:
S úmyslem se velkým nosí,
Jak jim díky dáti vroucí.
A tak dni a noci noří
V sladké dumy bílé čelo:
Až z nich smělé rozhodnutí
Jak květ bujný vypučelo.

Meter: trochaic
IV. Lípy.
by Jaroslav Vrchlický

Košaté lípy!
Dík nebesům, jest poesie ještě
po tříhodinné cestě lány řípy.

Meter: iambic
1L: Lebend unter Niedern und Rohen
by Ada Christen

Lebend unter Niedern und Rohen
Zieht's mich mächtig empor zum Hohen;
Doch die Flügel beschwert mit Steinen,
Sink' ich auf's neue herab zum Gemeinen.
Müde des Eklen und Kleinen
Eil' ich zu Orgien aus bitterer Noth –
Und so, begeistert vom Reinen,
Erstick' ich noch im Koth!

Meter: polymetric
- XIII - Al maestre de campo Julián Romero
by Diego Ximenez Ayllon

Temido vuestro brazo fue y espada
en estas partes y ánimo extremado
y en tierra y mar habéis siempre cursado
vuestra virtud con gloria sublimada.
De Marte a vos tal gracia fue otorgada
con que venciste campo tan nombrado
y habéis contra el de Orange muestra dado
de veros con sus gentes en jornada.
Digno de la corona preeminente
sois que la excelsa Roma concedía
a aquel que procuraba señalarse.
Con premio muy mayor cosa decente
por vuestro valor grande y valentía
pues pueden con vos pocos igualarse.

Meter: iambic
- LXXVII -
by Lope de Vega

Rompe las conchas Hércules famoso
de la Hidra feroz y el campo esmalta
de veneno y de sangre, el tronco salta
por la violencia del bastón nudoso.
Pero súbitamente el escamoso
cuello brota en lugar de aquella falta
siete cabezas de cerviz más alta,
temblando el eco al silbo temeroso.
Así yo triste, que vencer deseo
esta sierpe cruel de mi fortuna
en tantas diferencias de batallas,
con más desdichas sin cesar peleo;
mas donde quiero remediar alguna,
resultan tantas que es mejor dejallas.

Meter: iambic
RÁJ TKALCŮ.
by Emanuel Čenkov

Mezi lukami a lány žita
v horském úbočí se tají vesnice,
skromně v ořeší a třešních skryta,
s křížem, zvonicí u tiché silnice.
Odtud krajina je vidět celá,
s Marje obrázkem kde lípa u školy:
v dálce slunečné se zámek bělá,
okna lesknou se pod věží s kupolí.
Pána továren tam bílé sídlo
s fresek zdobou, s vížkami a balkony;
vězňům chaloupek toť bájí zřídlo,
ráj, jenž září v robot denní výkony.
Štíhlé na věži se ostře lesknou
zlaté hodiny, jež měří v dálku čas
stavům tkalcovským pro píseň tesknou.
Ze všech domků vsi jich klape lačný hlas,
ze všech okýnek tu zvuk ten cvaká
jako bídy tluk a drkotavý hlad...
Mír vlá krajinou... jen pod oblaka
skřivan jediný se vznáší naříkat.

Meter: trochaic
CASTIDAD
by Manuel Bernabé

Mujer, ¿te acuerdas? Con la sien caída,
en tu palor marmóreo de azucena,
tú desleías, como un alma buena,
todo el rosal de una ilusión perdida.
Aquella tarde fué. No sé si herida
en la raíz de tu virtud serena,
mi audacia fácil añadió otra pena
al calvario de penas de tu vida.
Llorabas y reías. De tu boca,
rojo nidal de sierpes del deseo,
fluían en suspiros mil encantos...
—¡Qué loco eres!—dijiste. Y yo, ¡qué loca!—
Pero en medio de tanto devaneo,
—¿lo recuerdas aún?—fuimos dos santos.

Meter: iambic
De Quien no cae no se levanta
by Tirso de Molina

Rosario soberano: mi esperanza
en vuestras cuentas tiene un firme estribo;
esclava fui del infernal cautivo,
un año ha que tomó de mí venganza.
Mucho os debo, mi Dios; en mucho alcanza
a mis pequeños gastos el recibo;
no saquéis mandamiento ejecutivo,
que yo os daré en Domingo una fianza.
Mas, Señor, si os agradan las migajas
de mi corto caudal, aunque son cosas
de pequeño valor y prendas bajas,
ejecutadlas y serán dichosas,
que si el mal pagador os paga en pajas,
aunque yo os pague mal, pagaré en rosas.

Meter: polymetric
Comes virtutis invidia.
by Georg Neumark

Wenn nur vom Fett' und Blut uns Leib und Adern
schwellen
So hat man unnütz Vieh zu treuen Mitgesellen
Fällt aber nur der Mensch in eine Todensucht/
Dann weichen sie von ihm/ und geben bald die Flucht;
So sieht man eben auch/ wenn Glükk und Wollfahrt blü-
hen/
Daß Freunde hier und dar zu dienen sich bemühen
Wenn aber das Gelükk’ uns seinen Rükken weist/
So höhrt die Freundschafft auff/ die Diener sind ver-
reiß.

Meter: iambic