PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Was stehn vnd weinen wir zu hauff
by Simon Dach

Was stehn vnd weinen wir zu hauff
Bey diesem todten Leichnam? auff!
Gen Himmel schickt die Hertzen,
Der weise Raht
Des Herren hat
Selbs Theil an unsern Schmertzen.
Der Mensch, sein schönes Meisterrecht,
Sein Wunsch, sein Nachbild, sein Geschlecht,
Der nicht ohn Ihn kan werben
Dies Tageliecht,
Solt' er auch nicht
Nach seinem Willen sterben?
Wir sind ia Vögeln vorzuziehn,
Nun fällt kein Sperrlingk hin ohn Ihn,
Wofern die Schrifft nicht fehlet;
Nach der Er gar
Auch selbs das Haar
Auff unsern Häuptern zehlet.
Sol uns so lieb was seyn allhie,
Daß Er ohn Wiederred' und Müh
Nicht solte von uns heben,
Der seinen Sohn
Zum Gnaden-Thron
Vns Sündern hat gegeben?
So ist auch sein die gantze Welt,
Für uns ist eignes nichts bestellt,
Wir selbs sind blohs des Herren,
Greifft Er uns ein,
Er nimt was sein,
Was sollen wir uns sperren?
Vnd ist uns wol dabey zu Muth,
Wenn Er uns so viel guttes thut,
Sind wir so zahrt zu leiden?
Wie können wir
Das Bös' auch hier,
So Er uns zuschickt, meiden?
Gib gern hin, was Gott haben will,
Halt seinem weisen Raht-Schluß still,
Ihm' haben stets gefallen
Die Vnschuld ziert,
Vnd diese führt
Er auch bald heim für allen.
Wer weiß es wol, vor welcher Noht
Er sie zur Rhue bringt durch den Todt,
Wir fürchten manchen Jammer,
Wie wol ist der,
Den kein Beschwehr
Mehr schreckt in seiner Kammer!
GoTT thut wie ein getrewer Hirt,
Der eines Wetters innen wird,
Vnd treibt sein Vieh zusammen
Den Ställen zu
In sichre Rhue,
Für Hagel, Sturm vnd Flammen.
Er wird auch uns zu seiner Zeit
Heimholen aus der Sterblicheit
Zu seinen HimmelsSchaaren,
Er laß uns nur
Die Glaubens-Spur
In ienes Leben fahren.

Meter: iambic
Smíření. (IV.)
by František Alexandr Rokos

Zhůru vystupuje slunce zlaté. –
Krůvoj cválá z hradu na vraníku,
Kam již pudí pozvání ho svaté,
Maje několik jen průvodníků. –
U svatyně staví kůň se jeho,
Tu však dvéře jsou již otevřené,
Od cizího lidu ostřežené:
„Krve prolívání nechte všeho
Aspoň na posvátném tomto místě!“
Takto Krůvoj svým panošům dí,
„Když zde duše na modlitbách bdí,
Má i tělo odpočívat jistě!“
Řekne Krůvoj a do chrámu vkročí,
K zemi skloněna jest jeho hlava,
K oltáři se béře Věnceslava,
Ztrne – co na jeho stupních zočí. –
Maje před sebou meč položený,
Klečí v modlitbě však pohřížený
Beneš, co beránek tichý zde,
Krůvoj příkladem tím povzbuzený
Také stkvostně svůj meč ozdobený
Odepne, a – k stupňům popojde,
Položí meč vedlé sebe,
Prosí o posilu s nebe
Uvrhnuv se na kolena svá:
„Věnceslave! ode zlého
Podlé přislíbení tvého –
Vroucně žádám – chraň mě ruka tvá!“
Oboum vřelé slzy z očí plynou,
Ještě chvílku trvá mlčení, –
Pak se nepřátelé k srdci vinou.
„Mně i od svatého přispění
V sladkém snění bylo slibováno,“
Přívětivým hlasem Beneš řce,
„Jak náš mocný ochranitel chce,
Naše smíření jest dokonáno!“ –
A pak Krůvoj zvolá: „V této době
Věnceslave svatý, slušno tobě
Vzdáti díky; ty si překaziti
Prolívání krve chtěl,
Proto nad námi si bděl,
Dal si – nad sebou nám zvítěziti, –
Tyto meče milostivě hleď
Přijmout od nás na svůj oltář teď;
Sem je tvoji ctitelové dají, –
Na památku zůstati zde mají!“

Meter: trochaic
194. Aller Heiligen Werke sind nur ein
 Werk.
by Angelus Silesius

Was alle Heilgen thun/ daß kan ein Mensch allein:
Ja? schau sie thun

Meter: iambic
En el sepulcro
by Ricardo Rodríguez Cáceres

Las matas de jazmín y de diamela
del jardín de tu patio, aquí transplanto;
porque esas flores que cuidabas tanto,
no verlas junto a ti me desconsuela
Aquí al menos mi pecho no recela
de que marchiten su florido encanto;
siempre en la tierra que humedece el llanto
viven las plantas cuando un alma vela
Solas en el hogar languidecían,
porque eras tú con tu color y riego,
la ninfa de la fuente, el sol
                  de fuego
que en sus tallos y vástagos nutrían,
y tendrán nueva savia en tus despojos
cuando estén mustios de llorar mis ojos.

Meter: iambic
- CXLIV - Al Betis
by Fernando de Herrera

Corre soberbio al mar del llanto mío,
Betis claro, sagrado honor de ríos,
y no acaben mis grandes desvaríos
donde se acaba en él tu grande río;
antes oigan mi afán y desvarío
entre el fuego y rigor de hielos fríos,
y se conduelen de los males míos
Libia ardiente y desnudo Islando frío;
y el Indo, que primero ve la aurora,
y el otro que más tarde alumbra Apolo,
hagan memoria eterna de mis daños;
y tú lamenta esta postrera hora
en que muero, de bien ausente y solo,
rico de pensamientos, pobre de años.

Meter: polymetric
DAS EWIG-WEIBLICHE
by Jiří Karásek ze Lvovic

To příliš horké šťávy tělo zalily!
To příliš rudé ohně maso spálily!
Evoe, okamžiku prožehnutých těl!
Evoe, smyslnosti, jíž chlípný ret se chvěl,
Kdy purpurem, jenž vytrysk’ žhavě v tmu,
Žár pudů oblil těla nahotu.
Dlouho jsme žili, všeho užili...
Dlouho nás ssály bílé Dalily...
Dlouho nám vzpurné kštice střihaly!
Dlouho nás v lůžka smilná vrhaly...
Evoe, žhoucí čela a vlasů záplavy!
Evoe, lesku očí, tak sírně žlutavý!
Evoe, vilné kočky! Evoe, Pohlaví!
Evoe, uspavačky tížících vzpomínek!
Mdlým srdcím míchající, by zmrtvily je, lék!
Já básník, jenž jsem vždycky mimo šel,
Rád ironický chvalozpěv bych pěl:
Evoe, jedy, opia a hašiše!
Evoe, vilné kočky, úskočné a zlé!
To příliš horké šťávy tělo zalily!
To příliš rudé ohně maso spálily!
Evoe, vilné kočky! Evoe, Dalily!

Meter: iambic
Noční duma.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Šumí řeka nočním dolem,
dřímá bor i dřímá sad –
na vrchu s měsícem bílým
vede hovor starý hrad.
Hoj, ty hrade, starče šedý,
pohádko ty pověčná!
zřímli k tobě, z hrobu vstává
doba slávy báječná.
Řinčí zbraň, pochodně planou,
oři půdu tepají,
na železných křídlech letí
hlahol k válce po kraji;
z brány houf se řítí tryskem
národ hájit v údolí – –
Procitnu – a horkým bolem
srdce v těle zabolí.

Meter: trochaic
1L: Wo find' ich den Liebling der Seele,
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Wo find' ich den Liebling der Seele,
Den Gott mir zum Manne erkor?
Ich säng' ihm mit schallender Kehle
Dies Liedlein so gern in das Ohr!
O käm' er, wie wollt' ich ihm singen,
Dem Trauten, so lange umschlingen,
Bis innig er's fühlte, wie ich,
Gott hab' ihn geschaffen für mich.
Jüngst saß ich, vom Monde beschienen,
Am Bettlein so einsam, so leer;
Da sah ich mit freundlichen Mienen
Den Jüngling, wie Hermann war er.
Es flammte der himmlische Zunder
Der Liebe die Augen herunter,
Hoch, schlank, nicht zu weich, nicht zu wild,
War meines Erwählten Gebild.
Auch wallte die bräunliche Locke
Dem Jüngling ins schöne Gesicht.
Er redte, die silberne Glocke
Ertönet so lieblich mir nicht.
Bald fließen, so sprach sie, die Flammen
Der Herzen in einem zusammen;
Mit mächtigem Drange fühl's ich,
Gott hab' ihn geschaffen für mich.
Doch harre, die bräutliche Stunde,
Bald steigt sie von Osten herauf,
Und drückt deinem glühenden Munde
Die Küsse des Bräutigams auf.
Ach ende, du Traute, das Sehnen
Des Herzens, und spare die Thränen;
Denn alles das Deine ist mein,
Und alles das Meine ist dein.
Ich bebte, ich schwamm in Entzücken,
Ich wagt' es mit bebender Hand,
Den Jüngling an Busen zu drücken,
Doch, ach! die Erscheinung verschwand.
Wo bist du nun, heiliger Schatten
Des Trauten, des zärtlichen Gatten?
Dein künftiges Weibchen sitzt hier,
Und schmachtet vergeblich nach dir.

Meter: polymetric
TO ADAMOVO ŽEBRO (1)
by Jan Neruda

Všechno je na ženách hladké a jemné,
jako to hedvábí, jak ta pírka,
všechno tak lákavé, k požitku zvoucí,
inu jak – masíčko od žebírka!

Meter: dactylic
- XLI -
by Hernandode Acunya

Si los suspiros que ha esparcido el viento,
ausente de mi bien, con mil dolores,
y con ellos mis quejas y clamores
en bajo, triste y doloroso acento;
si la flaca esperanza cual la siento,
puesta en el medio de cien mil temores,
vinieren a noticia de pastores
do llegue el amoroso sentimiento,
sujeto les será mi triste llanto
por Galatea, y mi pasión tamaña
y, en ausencia, mi fe tan verdadera
pasar continuo y doloroso canto
por todos estos llanos y campaña
del famoso Danubio y su ribera.

Meter: iambic
Adiós
by Joaquín Lorenzo Luaces

¡Virgen adiós! Si arrebatado un
                     día
juzgué en tu seno reclinar la frente,
al mirar tu pupila refulgente
que el fuego del amor humedecía;
cuerdo a la voz de la conciencia fría
la flecha arranco de mi pecho ardiente,
al verte en el festín, indiferente
al mudo amor y la constancia mía
Jamás mi lengua murmuró turbada
¡piedad de mí que delirando muero!
Mas hoy parto Y escucha, desgraciada:
El beso grave de mi amor postrero
era digno, en tu frente avergonzada,
del casto beso de tu amor primero

Meter: iambic
The other two, slight air and purging fire (Sonnet 45)
by William Shakespeare

The other two, slight air and purging fire,
Are both with thee, wherever I abide;
The first my thought, the other my desire,
These present-absent with swift motion slide.
For when these quicker elements are gone
In tender embassy of love to thee,
My life, being made of four, with two alone
Sinks down to death, oppress’d with melancholy;
Until life’s composition be recurred
By those swift messengers return’d from thee,
Who even but now come back again, assured
Of thy fair health, recounting it to me:
    This told, I joy; but then no longer glad,
    I send them back again and straight grow sad.

Meter: iambic
VII. (FILOSOFIE LÁSKY.)
by Jaroslav Vrchlický

Jen málo chtít a potřebovat málo,
víc dobrých knih a méně špatných lidí,
a brzy vše máš, co si srdce přálo,
když jedny oči v tvoje nitro vidí;
tu vždy máš něco, co by srdce hřálo,
ať bouří ten a onen nenávidí!
Jen srdce mít, kde sladce by se spalo,
žeň polibků si ústa sama sklidí!

Meter: iambic
14.
by Friedrich Rückert

Im Kampf ist Welt und Ich, und nur in Gott ist Frieden,
Weil Welt und Ich in Gott nicht weiter sind geschieden.
Den Acker friedigst du von außen ein vorm Wild,
Doch unbefriedet bleibt im Innern dein Gefild.
Nicht durch Befriedigung befriedigst du die Triebe;
Zufriedenheit gibt nur die Friedlichkeit der Liebe.
Ihr habet oft den Witz misbraucht zu Krieg und Hader;
Doch seht, es hat der Witz auch eine Friedensader.

Meter: iambic
VIII. O čílko plné snění,
by Jaroslav Vrchlický

O čílko plné snění,
ó ústka dětinná!
Kde hasne přemýšlení,
kde úsměv začíná?
Půl žena a půl dítě
si život lehkým snem
ve štěstí chytá sítě
svým sladkým úsměvem.
Ty oči plné něhy,
pár horských, jasných ok,
jichž obletuje břehy
roj labutí – mých slok.
A liliové páže,
jež dává hádat, krás
co tají, cudná stráže,
ten útlý, pružný pas.
I nožka v kroku hbita,
to lístek s růže spad
a jako motýl kmitá
se v dnů mých vodopád.
Však duše perla na dně,
až v bezdnu spočívá
a z hloubky temné vnadně
se chví a usmívá;
a smělce dolů láká
svou snivou perletí,
a zpívá řečí ptáka
a voní v poupěti;
a mluví v přemýšlení,
kde úsměv začíná –
Ó čílko plné snění,
ó ústka dětinná!

Meter: iambic
Frühling
by Joseph von Eichendorff

Und wenn die Lerche hell anstimmt
Und Frühling rings bricht an:
Da schauert tief und Flügel nimmt,
Wer irgend fliegen kann.
Die Erde grüßt er hochbeglückt,
Die, eine junge Braut,
Mit Blumen wild und bunt geschmückt,
Tief in das Herz ihm schaut.
Den Himmel dann, das blaue Meer
Der Sehnsucht, grüßt er treu,
Da stammen Lied und Sänger her
Und spüren's immer neu.
Die dunkeln Gründe säuseln kaum,
Sie schaun so fremd herauf.
Tiefschauernd fühlt er, 's war ein Traum –
Und wacht im Himmel auf.

Meter: iambic
- CLXXV -
by Gutierre de Cetina

De error en error, de daño en daño,
de una desdicha en otra desventura,
de un desvío en otra gran locura,
de un viejo engaño en otro viejo engaño,
de un grave mal en otro mal extraño,
de una necesidad a otra yactura,
me ha traído el Amor y mi ventura
a que huya mi propio desengaño.
Conozco que me ofende el pensamiento,
y sólo de pensar me pasmo y vivo;
en él hallo el descanso y el tormento.
¡Oh nuevo padecer extraño, esquivo,
que nacen de una causa el mal que siento
y el bien que me hace ir soberbio, altivo!

Meter: iambic
- CLXVII - Al doctor Tejada
by Lope de Vega

De hoy más, claro pastor por quien restauro
la fama que sin vos perder pudiera,
os cantarán del tajo en la ribera,
y, si esto es poco, del mar indio al mauro.
Oirase, antes que vuelva el sol al Tauro,
vuestro nombre en su orilla que me espera,
pues mi musa por vos, siendo extranjera,
halló lugar en las del fértil Dauro.
Por vos, como en la antigua, en la edad nuestra
correrá más dorado que Pactolo,
de que su cisne sois indicio y muestra.
Humillarase a vos el laurel solo,
que no serán para la frente vuestra
ni Dafne esquiva ni celoso Apolo.

Meter: polymetric
1L: Den Schöpfer, der die Erde neu gestaltet,
by August Wilhelm Schlegel

Den Schöpfer, der die Erde neu gestaltet,
Gebenedeite! hast du ihr gegeben.
Du darfst dein Aug' als Anvermählte heben
Zum Vater aller, der im Himmel waltet.
Ein guter Greis, des Treue nie veraltet,
Steht euer Pfleger väterlich daneben.
In deinem Sohne glüht ein heilig Leben,
Das spielend sich auf deinem Schooß entfaltet.
Mehr Lieb', als Kinder zu einander tragen,
Spricht des Genoßen feurige Geberde,
Dem Jesus zarte Händ' entgegenbreitet.
Der braungelockte Knabe scheint zu fragen:
Was thu' ich, daß ich deiner würdig werde?
Gern sterb' ich, wenn ich dir den Weg bereitet.

Meter: iambic
Na Golgotě.
by Xaver Dvořák

Jak jiskra v popeli zář slunce v mracích hasla,
kde jaký stín z dna roklin, z propastí hned vstal;
to křídla satana se ve oblacích třásla,
jež nad zemí zas ze sna vzbuzen rozepjal,
že starý hněv a vzdor mu v nitru znovu vzplál,
ryl vrásky – chmury těžké na prokletém čele;
a pod křížem lid sytý pomstou jásal dál,
že ruce jeho Božství stupit dost jsou smělé,
a padnul stín i ve tvář Boha – Spasitele!
Slyš! „dokonáno“ volá Bůh a s kříže vzhlídá,
pak hlavu sklonil, úsměv na rtu zvolna has;
„ó dokonáno“ nebe zemi odpovídá,
je opakuje hora hoře zas a zas;
v tom z těla Spasitele tryskne žhoucí jas,
jímž každá krůpěj krve jako rubín hoří,
plá z každé rány v Božském těle, z mrtvých řas,
jím každý hřeb a každý trn, jenž v skráň se noří,
teď svítí, září, plane jako tisíc zoří.
A satan bleskem jeho tknutý z nenadání
zas v temno klesnul zpět – byl velký jeho pád!
s ním v propasti se bezdno řítí, sklání
i stínů chmurných, těžkých nekonečný řad –
teď na skráně se dumné země s kříže klad’,
jí dotknul se, hned celá tajemně se chvěla;
květ každý, co jich měla, na ňadrech jí svad’
a hory třásly se a chvílí s jejich čela
jak slza kamenná v hloub puklá skála sjela.
Tam zašlých hrobů tknul se jenom zlehka, v taji,
kde v mrtvých hrudích zhasly svaté zápaly;
hle, pod ním s rachotem se mocně otvírají,
kam dlouhých věků rozpoutané přívaly
své runy smutné – prach a popel, vepsaly:
ach, kam se jeho svatá záře jenom snula,
tam bolesť, láska, soucit vroucí vzrůstaly...
a padnul v srdce lidská – jako tvrdá žula,
jež věky v nebe strmí – ta se nepohnula!

Meter: iambic
De Quien calla otorga Acto II, AURORA
by Tirso de Molina

¿Qué mudanzas, decid, envidia mía,
son éstas, que a mi amor hacen Proteo?
¿Cuando os pensáis quietar, loco deseo,
que amáis, no la elección, más la porfía?
Al conde quiero ya que aborrecía;
porque Narcisa pone en él su empleo,
al español me inclino porque veo
que en ella amor, y celos en mí cría.
Sombra soy de mi hermana. A cualquier parte
que va su voluntad, doy en seguilla;
y sin amar, amor me da desvelos.
Mas si su hacienda entre las dos reparte
mi padre aun hasta aquí, ¿qué maravilla
que ella herede el amor y yo los celos?

Meter: iambic
Staročech a Mladočech.
by Emanuel Züngel

Hleďme jen ty mladé pány,
jak nám spílaj' bez oddechu
šosáků a Staročechů,
zovou nás ultramontány!
Tvrdí, že jsme v před i vzadu
pokroku jen na závadu;
lezeme prý jako raci,
kazíme jim marně práci –
i toť aby rarach sám
do hrdla již přímo vám!
V popředí stál v dobách všech
Staročech jen – Staročech!
Hleďme jen ty staré pány,
jak nám spílaj' v něžném tonu
rebelantů, boucharÓnů,
zvou nás Garibaldiany;
tvrdí že jsme atheisté,
petrolési, komunisté,
posýlaj' nás prakratince
rovnou cestou do blázince –
i toť aby rarach sám
do hrdel, vy páni, vám!
Víc, než je ho ve vás všech,
rozumu má Mladočech!
Zasloužili byste věru
za své křiky daremné
litanií bez výběru!
Zticha! sice – držte mne!
Ach kde jsou ty dávné časy,
kde jsme my prvními byli,
jenž jsme národ probudili
ze sna zlého svými hlasy.
Kdež jsme zpívali ve zdraví:
„My jsme vlastencové praví“!
anebo: „Vše jen ku chvále“
a tak dále – a tak dále –
jářku, byl to krásný čas,
kéž se vrátí brzy zas!
V popředí stál v dobách těch
Staročech – jen Staročech!
Moudřejší teď slyšet hlasy,
větší ve všem zříti píli,
rychleji se kráčí k cíli,
lepší čekati lze spásy.
Vše se hýbe teď i činí,
my jsme vůbec kosi jiní,
zdlouha, vážně nezpíváme,
zkrátka „Naprej“ radš voláme,
a co příští zrodí čas,
v slávě zjeví nás jen, nás!
Protož vzor vlastenců všech
Mladočech jen, Mladočech!
Chlubiti se dobře znáte,
to je známo – nic však víc!
V kapse trochu peněz máte,
ale, ale v hlavě nic!
V hlavě trochu tento máte,
ale, ale v kapse nic!
Avšak marny všecky hádky,
vás už nikdo nepřesvědčí!
Škoda vašich dlouhých řečí,
že je v nich tak rozum krátký.
Vzhledem k vašemu jen mládí,
oko zamhuřujem rádi –
Z úcty k vašemu jen stáří
snášíme vše s klidnou tváří –
Protož žijme svorně dál –
By se nám svět nevysmál!
Vlast svou slaví v dobách všech
Staročech i Mladočech!
Nač se dále svářit máme,
vždyť jsme přece jedna krev!
S nadšením radš provoláme:
K slávě vstaň náš český lev!

Meter: trochaic
KRÁSE.
by Jaroslav Vrchlický

Jdeš hromů kroky lidstva epochami
jak zářné slunce, světla veletoky
jež lije edeny i pustinami,
jdeš hromu kroky...
Ať zjevna štětcem, ať se halíš v sloky,
ať idylly tkáš nit v koberce drámy,
ať zpíváš paiany či věnčíš nahé boky:
Ó Kráso, bohyně, buď vždycky s námi,
rozvášni milence a usmiř soky!
Zní flétnou, syringou i varhanami,
jen ať zní srdcí lidských hlubinami
tvých hromů kroky!

Meter: iambic
143.
by Friedrich Rückert

Nicht träge mußt du seyn dich zu vertheidigen,
Wenn dich ein Tölpel will, ein Wicht beleidigen.
Doch mancher Angriff tritt nicht deiner Ehre nah;
Laß ihn nur unbemerkt, so ist er gar nicht da.

Meter: iambic
Ermunterung
by Justinus Kerner

Herz! ging ein Glück dir unter,
Werd' nicht durch Gram zum Spott.
Auf raffe dich nur munter!
Noch lebt der alte Gott.
Hab' dir's schon oft gesungen,
Sang dir's noch nicht genug:
Ist auch das Glas zersprungen,
Blieb nur noch ganz der Krug.

Meter: iambic
Písně v bouři. (VI.)
by Václav Šolc

Jak druhý Kolumb plavím se
přes moře žití divé,
a svět šle na mne zloby své
a bouře urputivé.
A za tu světu vzájemnost
odkrývám rájské světy,
a srdce světu za tu zlost
nebeské pěstí květy.
Snad také mne, až zahrabou
mé tělo v lůno země,
okovy kletby postihne
to vděčné lidské plémě.

Meter: iambic
6.
by Paul Heyse

Seit dies an mir geschah, sind vier Jahrzehnte
Mir über Haupt und Herzen hingezogen;
Das holde Wunder hat mich nicht betrogen
Und gab in Fülle mir, was ich ersehnte.
Mein Leben, das ich schon im Welken wähnte,
Verjüngt noch einmal ging's in hohen Wogen,
Und diese Jugend ist nicht ganz verflogen,
So altersmüd auch jetzt die Beichte tönte.
Noch heute, wenn mir Kraft und Mut entwich
Und meine Klagen strömten ungezügelt –
Ein Lächeln nur von meinem andern Ich
Genügt, daß neu die Seele sich beflügelt,
Ein Blick in dieses Aug, drin tröstend sich
Solch eine Welt von Lieb und Güte spiegelt.

Meter: iambic
O anonymních listech.
by František Ladislav Menhard

Na dopise, jenž utrhačstvím dýše,
se pisatel z pravidla nepodepíše;
toť důkaz, který každý vidí:
že za svůj dopis sám se stydí...

Meter: iambic
- 12 - La rosa
by Lope de Vega

Por labios de coral la blanca Aurora
pronósticos del sol introducía,
cuando la Rosa, que a su luz se abría,
en hojas de rubí perlas colora.
Sentada en esmeraldas granos dora,
coronel de carmín al mediodía,
púrpura enciende, y vana desafía
cuantas lluvioso Abril le debe a Flora.
Volví a la noche, y vi que el nácar puro,
las pirámides verdes mal doblados,
quebró la copa en que el aljófar bebe.
Y que, plegado el pabellón oscuro,
ocultaba los átomos dorados,
¡o belleza mortal, fimera breve!

Meter: iambic
Hadí studánka.
by Jaroslav Vrchlický

„Otevřtež, milá sousedko!“
kdos z venčí v okno klepe.
„Co slyším, vaše nemluvně
že zrodilo se slepé?
Ó znám já dobrý prostředek!
Kde studánka je hadí,
pro bezpečný si dojdem lék
tam do skal, do kapradí!
Jen hadů nesmíte se bát,
těch je tam do sytosti,
a lekat nesmíte se, stát,
když uvidíte kosti;
jen chutě mezi balvany
najděte cestu berlí,
tam, kde jsou v jícnu rozklány,
tam studánka se perlí.
Jak černý křišťál černá je,
však průhledná a čistá,
ni vážka nad ní nehraje,
ať neuvidím Krista!
Však sílu tu má zázračnou,
slepým jí potřít zraky,
zří slunce hned, směs oblačnou,
i matičku svou taky!
Ta voda proto čistá jest,
že v skrytém ve kapradí
se zhlíží pouze záře hvězd
a koupá plémě hadí;
tam čistí sobě zrak i sluch,
by znali, léč kde vstává,
by slyšeli, v půlnoční vzduch
jak roste tiše tráva!“
Nešťastná matka vstala v ráz
a slepé dítě vzala,
a tmavou nocí přes klest, sráz
se s družkou svojí brala.
Kol nebetyčných skalin svor
se jedna k druhé řadí,
u pat jich dřímá hadí sbor,
dál studánka sní hadí.
Jich projít středem! Hadům sen
spjal víčka v této chvíli;
plál měsíc jako plný den,
již v tůň se matka chýlí:
„Ó vodo, dobrou vodou buď,
zrak navrať mému děcku,
dám za to život, Bůh to suď,
i lásku matky všecku!“
Již víčka děcku potírá
vodou studánky hadí,
hle, dítě oči otvírá
a ústka v úsměv ladí.
V tom děsný sykot uslyší
za sebou bědná máti,
zří hadů změť – kéž pospíší –
však darmo! – blíž se hnáti!
Jak drahokamy zaplane
zlá zeleň jejich očí,
zří jazyky jich dvojklanné,
jak za lupem se točí;
v tůň dítě pustí zděšena,
skok! – sama za ním spěje,
a hadí syk... slyš, ozvěna
jak příšerně se směje!

Meter: iambic
74. In der Höll ist keine Ewigkeit.
by Angelus Silesius

Betracht’ es eigentlich: bey Gott ist Ewigkeit/
Beym Teuffel in der Höll da ist ein’ ewge Zeit.

Meter: iambic
Sinn-Bilder und Wahl-Sprüche.
by Hans Assmann von Abschatz

Was stecket ihm der Mensch der Sorgen Ziel so weit/
Die gantze Welt ist ja voll leerer Eitelkeit.

Meter: iambic
XI. BALLADA O VIGNETÁCH.
by Jaroslav Vrchlický

Můj synu, hleď, vše přijde na vignetu,
co v láhvi, dnes kdo po tom by se ptal?
Jen hezky strakatá se líbí světu,
čím hruběj’ natěrač ji namazal,
tím plát a svítit bude dál a dál.
Tvá slova rozletí se vichrem do světa
a divem budeš dne i mody král:
Dnes pravé umění je pravá vigneta.
Chyť perlící se mok, jejž skláníš k retu,
když mučí tebe krutý žízně pal,
vem tyglík s pomádou či cigaretu,
kup housle, zouvák, vývrtku či shawl,
ach, všady nejdřív přijde na obal.
I báseň, hvězdným jež se křídlem rozlétá,
čím v barvě mistr jásal, v tónech lkal:
Dnes pravé umění je pravá vigneta.
Ba skoro nelze ani věřit květu,
jenž na jaře se v sadě rozesmál;
toť jara vigneta jen, myslíš, je tu,
však zatím u kamen bys dále stál,
zřel v plískanici, v sněhu i krup val.
A úsměv na tváři? Ó chyba prokletá!
Na udici tě dobrý přítel bral:
Dnes pravé umění je pravá vigneta.
Hleď v reklamy bys buben notně pral,
víc nechce ani svět, ta stará koketa;
jeť vignetou dnes i sám ideal
a pravé umění je pravá vigneta.

Meter: iambic
- 727 - Acto I, BERNARDO De Belardo el Furioso
by Lope de Vega

¡Oh, noche oscura! Alivio a los mortales
suele llamarte el que cansado viene,
pues descanso al trabajo le previene,
que en tus tinieblas hallan fin sus males.
Obeliscos y alcázares reales,
defensas que la industria humana tiene,
que, en ausencia del sol, su luz mantiene
el fuego, que le sirven de fanales,
ya pisarlos no quiero, ni deseo
tu luz, ¡oh sol! Detente en tu carrera,
que, pues mi honor igual a ti no veo,
y de un rey el enojo persevera
contra mi padre, que es su muerte creo
en noche os cura, es bien que su hijo muera.

Meter: iambic
When thou shalt be disposed to set me light (Sonnet, 88)
by William Shakespeare

When thou shalt be disposed to set me light
And place my merit in they of scorn,
Upon thy side against myself I’ll fight
And prove thee virtuous, though thou art forsworn.
With mine own weakness being best acquainted,
Upon thy part I can set down a story
Of faults conceal’d, wherein I am attainted,
That thou in losing me shalt win much glory:
And I by this will be a gainer too;
For bending all my loving thoughts on thee,
The injuries that to myself I do,
Doing thee vantage, double-vantage me.
    Such is my love, to thee I so belong,
    That for thy right myself will bear all wrong.

Meter: iambic