PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Dezemberlied
by Franz Grillparzer

Harter Winter, streng und rauch,
Winter, sei willkommen!
Nimmst du viel, so gibst du auch,
Das heißt nichts genommen!
Zwar am Äußern übst du Raub,
Zier scheint dir geringe,
Eis dein Schmuck, und fallend Laub
Deine Schmetterlinge,
Rabe deine Nachtigall,
Schnee dein Blütenstäuben,
Deine Blumen, traurig all
Auf gefrornen Scheiben.
Doch der Raub der Formenwelt
Kleidet das Gemüte,
Wenn die äußere zerfällt,
Treibt das Innere Blüte.
Die Gedanken, die der Mai
Locket in die Weite,
Flattern heimwärts kältescheu
Zu der Feuerseite.
Mutter alles Großen,
Steigt herab auf deinen Laut,
Segenübergossen.
Und der Busen fühlt ihr Wehn,
Hebt sich ihr entgegen,
Läßt in Keim und Knospen sehn,
Was sonst wüst gelegen.
Wer denn heißt dich Würger nur?
Du flichst Lebenskränze,
Und die Winter der Natur
Sind der Geister Lenze!

Meter: trochaic
Auß dem Grichischen   Platonis lib. IV. tit.
by Martin Opitz

Ich Lais/ die man hielt die schöneste zu sein/
Nun meine Jugendt weg/ brech hier den Spiegel ein/
Dann wie ich jetzundt bin/ begehr ich nicht zusehen/
Wie ich vor Zeiten war/ kan nun nicht mehr geschehen.

Meter: iambic
1L: O liebe Sonne, sei gegrüßt!
by Johann Martin Miller

O liebe Sonne, sei gegrüßt!
Wir haben lange dich vermißt.
Am Himmel hingen Wolken nur,
Und traurig war die ganze Flur.
Die Vögel trillerten nicht mehr
Ihr Morgenliedchen um mich her;
Und alle Blümchen in dem Thal
Betrübten sich, und wurden fahl;
Und meiner Doris Auge war
Nur halb so freudenreich und klar;
Und wenn sie lachte, lachte sie
Mir nur mit vieler saurer Müh.
Nun aber, Sonne, lachest du,
Und jeder Vogel singt dir zu,
Und jedes Blümchen hebt sich auf,
Und sieht vergnügt zu dir hinauf.
Und ungezwungen süß und frei
Lacht meine Doris mir aufs neu.
O liebe Sonne, lachtest du
Uns immer doch so freundlich zu!

Meter: iambic
Ouzkosť.
by Adolf Heyduk

Viděl jsem, jak Zuzka malá
růžicemi obkvítala;
jak ty vlásky mojí víly
až po paty zlaté byly.
Jak těch vlasů dva pletence
zaplétali Zuzolence,
jak stuhami prokládali
a v končoku mašli dali.
Jak jí partu vyšívanou
posadili k hlavě stranou,
k čelu vínek, čípky v líce –
už je Zuzka svěřenice.
Zuzka – moje zlatovláska,
kdeže je ta naše láska,
koho obvážeš tím vlasem
po sobáši, hvězdky časem?
Nesnesu to – k svojí paše
uteku ti na salaše,
a jak hrivňák, plný trudu,
žalostivo vrkať budu.
Odletím v raz do horečky,
nech se chytnu třeba v léčky;
nic neškodí, mně zde úzko –
pro tebe, má zlatá Zuzko!

Meter: trochaic
247.
by Friedrich Rückert

Noch sorgen andere, mein Kind, für dich und wachen;
Bald es für dich zu thun mußt du dich fertig machen.
Und bist du für dich selbst von Sorgen einst geborgen,
Für andre hast du dann zu wachen und zu sorgen.
Der Mensch wird niemals frei von dieser Sorgenwacht,
Die er bald anderen, und bald sich selber macht.

Meter: iambic
Primavera
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Huye el invierno: a tu sonrisa pura
nacen las mariposas y las flores;
los pájaros, tus dulces trovadores,
celebran en la fronda tu hermosura.
Los campos con su verde vestidura
del labrador compensan los sudores,
y en tus brillantes galas, sus amores,
sus glorias, simboliza la criatura
Desde el átomo al ser tu influjo alcanza,
y a tus dones la tierra, agradecida,
himnos de honor a los espacios lanza.
Nos dejas, por consuelo, en la partida,
y en señal de retorno, la esperanza,
¡supremo bien de la afanosa vida!

Meter: iambic
Desencanto
by Ramón Asensio Mas

¡No puedo más! Cuando mi carne abrasa,
tu carne toco como el mármol fría
y al estrujar tu boca con la mía
experimentas sensación escasa.
En mí, el amor es el turbión que arrasa,
la fiebre intensa, la pasión bravía;
en ti un capricho más, que juraría
que no deja señal por donde pasa
Yo sufro al poseerte, porque veo
que te entregas sin goce ni deseo
como a caricias débiles o extrañas
¡Y mi orgullo de macho siento herido
viendo que, a mi pesar, no he
                     conseguido
despertar el amor en tus entrañas!

Meter: polymetric
1L: Sprößling einer Thrän' Aurorens,
by Heinrich Christian Boie

Sprößling einer Thrän' Aurorens,
Oder ob dich Amor schuf,
O vernimm, geweihte Florens,
Eines Herzens leisen Ruf!
Schleuß, o Rose! – Nein, versag' es
Meiner Sehnsucht Bitten noch!
Blumen, Kinder eines Tages,
Glänzen frisch und welken doch.
Sanft erröthend, wie du glühest,
Wird Filinde bald dich sehn.
Ach! sie blühet, wie du blühest,
Und wie du wird sie vergehen!
Hast du meinen Ruf vernommen?
Oefnest deine Knospe schon?
Süße Rose, sei willkommen!
Deiner harrt ein süßer Lohn.
Die dich pflückte soll dich drücken,
Meine Hand, an ihre Brust.
Wiße nur daß du sie schmücken,
Aber nicht verbergen mußt.
An Filindens Busen prangend
Stirbt dein Reiz zwar früher ab;
Doch den schönen Platz verlangend,
Neidet jeder selbst dein Grab.
Duft' ihr Düfte, zart und linde!
Doch erhalte dir den Dorn,
Und wer dir sich naht, empfinde
Deine Rache, meinen Zorn!
Auch gewähren neues Leben
Dir vielleicht die Götter dann,
Seufzer werden dich erheben,
Wenn Filinde seufzen kann.
Thränen des Gefühls vergießen
Lehre sie bei deinem Tod,
Und der Jugendzeit genießen,
Der ein gleiches Ende droht.

Meter: trochaic
Der arme Schwartenhals .
by Clemens Brentano

Ich kam vor einer Frau Wirthin Haus,
Man fragt mich, wer ich wäre,
Ich bin ein armer Schwartenhals,
Ich eß und trink so gerne.
Man führt mich in die Stuben ein,
Da bot man mir zu trinken,
Die Augen ließ ich umher gehn,
Den Becher ließ ich sinken.
Man setzt mich oben an den Tisch,
Als ich ein Kaufherr wäre,
Und da es an ein Zahlen ging,
Mein Säckel stand mir leere.
Da ich des Nachts wollt schlafen gahn,
Man wieß mich in die Scheuer,
Da ward mir armen Schwartenhals,
Mein Lachen viel zu theuer.
Und da ich in die Scheuer kam,
Da hub ich an zu nisteln,
Da stachen mich die Hagendorn,
Dazu die rauhen Disteln.
Da ich zu Morgens früh aufstand,
Der Reif lag auf dem Dache,
Da mußt ich armer Schwartenhals
Meins Unglücks selber lachen.
Ich nahm mein Schwerd wohl in die Hand,
Und gürt es an die Seiten,
Ich armer mußt zu Fuße gehn,
Weil ich nicht hatt' zu reiten.
Ich hob mich auf und ging davon
Und macht mich auf die Straßen,
Mir kam ein reicher Kaufmanns-Sohn,
Sein Tasch mußt er mir lassen.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco Pacheco

En medio del silencio y sombra oscura,
manto de horribles formas espantosas,
veo la bella imagen de tres diosas,
compuestas de oro, grana y nieve pura.
Su ornato, resplandor y hermosura
son partes para mí tan poderosas,
que aunque enlazado estoy en varias cosas,
me arrebata, entretiene y asegura
¡Oh vos, luces del cielo las mayores!
Digo, con vuestra paz, que sois
                     vencidas
de dos soles que en gloria juzgo iguales,
y que precio sus claros resplandores
tanto, que en estas sombras extendidas
no envidio vuestros rayos celestiales

Meter: polymetric
- CCXLVI - A un hombre loco llamado Carbón, que estando furioso arremetió a besar a una dama
by Gutierre de Cetina

Atrevido Carbón, tan animoso
cuan falto de favor y de contento,
no se alabe Faetón de atrevimiento
pues fue el tuyo más alto y más famoso.
Aquél, guiando al sol, de temeroso
hizo a los temerarios escarmiento,
tú pensaste gozar sin fundamento
de un nuevo sol más claro y más hermoso.
¿Cuál seso hay que iguale a tu locura?
¿Qué esfuerzo llega al bien de aventurarte
si tuvieras más fuerza o más ventura?
Aunque siendo Carbón, ponerte en parte
tan cerca de aquel sol de hermosura,
ya es ventura llegar y no abrasarte.

Meter: polymetric
“Bright star, would I were stedfast as thou art”
by John Keats

Bright star, would I were stedfast as thou art—
         Not in lone splendour hung aloft the night
And watching, with eternal lids apart,
         Like nature's patient, sleepless Eremite,
The moving waters at their priestlike task
         Of pure ablution round earth's human shores,
Or gazing on the new soft-fallen mask
         Of snow upon the mountains and the moors—
No—yet still stedfast, still unchangeable,
         Pillow'd upon my fair love's ripening breast,
To feel for ever its soft fall and swell,
         Awake for ever in a sweet unrest,
Still, still to hear her tender-taken breath,
And so live ever—or else swoon to death.

Meter: iambic
Amorosa
by José Antonio Domínguez

Yo te he visto, en esa hora fugitiva
en que la tarde a desmayar empieza
doblar cual lirio enfermo la cabeza,
la cabeza adorable y pensativa
Y entonces, más que nunca, sugestiva
se ha mostrado a mis ojos tu belleza,
como un claro-oscuro de tristeza
con palidez que encanta y que cautiva
Y es que en tu corazón antes dormido
el ave del amor ha hecho su nido
y entona su dulcísimo cantar.
Y al escucharle, en ondas de ternura,
languidece de ensueños tu hermosura
¡cómo un suave crepúsculo en el mar!

Meter: iambic
1L: Die Sommervögel scheiden wieder
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Die Sommervögel scheiden wieder
Und lassen sich anderswo heimisch nieder.
Sie fliegen so schüchtern jetzt herum
Und sind geworden so still und stumm.
Ach, könnten sie reden, sie klagten gewiß
Ihr Leid und ihre Kümmerniß.

Meter: iambic
Signs of the Times
by Paul Laurence Dunbar

Air a-gittin' cool an' coolah,
   Frost a-comin' in de night,
Hicka' nuts an' wa'nuts fallin',
   Possum keepin' out o' sight.
Tu'key struttin' in de ba'nya'd,
   Nary step so proud ez his;
Keep on struttin', Mistah Tu'key,
   Yo' do' know whut time it is.

Cidah press commence a-squeakin'
   Eatin' apples sto'ed away,
Chillun swa'min' 'roun' lak ho'nets,
   Huntin' aigs ermung de hay.
Mistah Tu'key keep on gobblin'
   At de geese a-flyin' souf,
Oomph! dat bird do' know whut's comin';
   Ef he did he'd shet his mouf.

Pumpkin gittin' good an' yallah
   Mek me open up my eyes;
Seems lak it's a-lookin' at me
   Jes' a-la'in' dah sayin' "Pies."
Tu'key gobbler gwine 'roun' blowin',
   Gwine 'roun' gibbin' sass an' slack;
Keep on talkin', Mistah Tu'key,
   You ain't seed no almanac.

Fa'mer walkin' th'oo de ba'nya'd
   Seein' how things is comin' on,
Sees ef all de fowls is fatt'nin'—
   Good times comin' sho's you bo'n.
Hyeahs dat tu'key gobbler braggin',
   Den his face break in a smile—
Nebbah min', you sassy rascal,
   He's gwine nab you atter while.

Choppin' suet in de kitchen,
   Stonin' raisins in de hall,
Beef a-cookin' fu' de mince meat,
   Spices groun'—I smell 'em all.
Look hyeah, Tu'key, stop dat gobblin',
   You ain' luned de sense ob feah,
You ol' fool, yo' naik's in dangah,
   Do' you know Thanksgibbin's hyeah?

Meter: trochaic
- XXXVII - Efectos contrarios de la voluntad
by Luis de Ulloa y Pereira

Quiero, y no quiero lo que solicito,
y aborrezco lo mismo que deseo,
a la lisonja del deleite creo,
y envuelto en mis agravios le repito.
Todo el acuerdo a la memoria quito,
todo el contento en el pesar empleo,
y a proseguir la ceguedad que veo,
me lleva la costumbre del delito.
Este mal de mi alma es un afecto.
Medio, en el albedrío tan confuso,
que ni su nombre, ni su ser se alcanza.
Pasión, que a hurto del amor perfecto,
la voluntad engendra con el uso
del apetito, y la desconfianza.

Meter: iambic
Vstup.
by Jaroslav Vrchlický

Než vyšel v davy prorok Israele,
by věštím slovem lhostejné kol schvátil,
do pouště hornaté se kamsi ztratil,
kde v postech, dumě noci trávil celé.
Jen provaz na bedrách, cár na svém těle,
živ kobylkami v sebe jen se vrátil,
až věští síly blesk mu čelo zlatil,
že klidně vstal, šel vítat Spasitele.
V poušť netřeba jít dnes – ta kolem zeje
i mezi svými, v drsné resignaci
dlí všickni. – Lze tu růže sbírat z nitra?
Jeť Medusa dnes Musou, v srdci reje
svým drápem bolesti; tak v skřek se zvrací,
co hymnou mělo znít v oslavu jitra.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Tras arder siempre, nunca consumirme;
y tras siempre llorar, nunca acabarme;
tras tanto caminar, nunca cansarme;
y tras siempre vivir, jamás morirme;
después de tanto mal, no arrepentirme;
tras tanto engaño, no desengañarme;
después de tantas penas, no alegrarme;
y tras tanto dolor, nunca reírme;
en tantos laberintos, no perderme,
ni haber, tras tanto olvido, recordado,
¿qué fin alegre puede prometerme?
Antes muerto estaré que escarmentado:
ya no pienso tratar de defenderme,
sino de ser de veras desdichado.

Meter: polymetric
130.
by Friedrich Rückert

Von Zeit zu Zeit ein Schlag dem übermüt'gen Knaben,
Lehrt ihn besonnener gebrauchen seine Gaben.
O danke Gott, daß dir zur rechten Zeit von oben
Ward immer solch ein Wink, wann du dich überhoben.

Meter: iambic
1L: Wir tun so manches Böse nicht,
by Hermann von Lingg

Wir tun so manches Böse nicht,
Das wir doch heimlich bei uns nähren,
Nur weil es uns an Mut gebricht,
Wenngleich dazu wir fähig wären.
Manch schwer Gewitter rückt heran
Und wendet plötzlich ab sein Wüten.
Sein Blitz folgt einer andern Bahn
Und schmettert dort in Staub die Blüten.
Klopf jeder an sein Herz, wer heil
Und schuldlos hinlebt seine Tage
Und du, halt nicht so hoch und steil,
Gerechtigkeit, die strenge Wage!

Meter: iambic
Pojď, měsíci, již vystoupíme výše
by H. Uden

Pojď, měsíci, již vystoupíme výše
a dusných ulic opustíme kouty,
jež nejsou cestou vhodnou pro mrzouty...
Madonna della Costa v plné pýše
hle, jak se vypíná nad spustlé chýše,
jež svíraly nás tísnivými pouty,
ve vzduchu čistém, spitém vůní routy
jak volně a jak lehce se to dýše!
Rád věřím, že se plným jasem nítíš,
že nad mořem i nad horami svítíš,
že lesk tvůj nezná mezí, ani hrází;
jsi jako básník, který písní ryzí
jen tehdy zajásá, když všecko zmizí,
co volný vzlet a plný rozhled kazí.

Meter: iambic
A mi amada ausente
by Fernando Garrido y Tortosa

Gózase encantadora primavera
ostentando sus mágicos colores;
su cáliz perfumado abren las flores
amorosas al aura lisonjera
Embelesan el bosque y la pradera
dulces trinos de amantes ruiseñores,
himnos de melancólicos amores
que ardiente alumbra el sol desde su esfera
Todos gozan amando su ventura,
y amor sonríe a todos placentero,
flores, aves y prados y espesura.
Yo que su dicha envidio, en
                  vano espero
trocar en bien mi horrible desventura,
que de mi hermosa amada ausente muero

Meter: polymetric
Christnacht.
by August von Platen

Schwingt das Goldgefieder
Gott dem Herrn zur Ehre,
Schwebt vom Himmelsthrone
Durch's Gewölk hernieder,
Süße Wiegenlieder
Singt dem Menschensohne!

Meter: trochaic
DŮM MOROVÝ (III)
by Viktor Dyk

Jak smutný je to dům! Jak mlčenlivý dům!
Jak zvláštní je to dům a na vždy znamenaný.
Ať s kterékoli pohlédneš naň strany,
on děsí východ, hrozí západům!
Vše láska přemáhá, ten nápis můžeš číst.
A zavřená víc srdce tíží vrata
ta okna zamčená, ta hrůza vrchovatá
a láska odešlá a přišlá nenávist.
Na římse nedlí pták, neb nesypou už zrní.
A v zpustlé zahradě té v býlí květy krní.
Je v oknech pavučí a dole hloží, trní.
A někdo proklíná a někdo tiše vrní.
Jen nápis ještě zbyl: Omnia vincit amor
v domě, kde zašla kdys dvou srdcí láska na mor.

Meter: iambic
54.
by Friedrich von Logau

Deine Schönheit wohnt zu Felde, so wie offt ein edler Stein,
Wie er solt, an seinem Orte nicht ist recht gefasset ein.

Meter: trochaic
Trinklied.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Das Glas in der Rechten,
Die Flasch' in der Linken,
So wollen wir fechten,
Nicht wanken, nicht sinken!
Krieg dem Durst und Krieg dem Kummer!
Und ein Bündniß mit dem Wein!
Krieg der Nacht und Krieg dem Schlummer!
Schenkt mir Muth und Feuer ein!
Das Glas in der Rechten,
Die Flasch' in der Linken,
So wollen wir fechten,
Nicht wanken, nicht sinken!
Wohlig sitzen wir im Weinhaus,
Unser Krieg ist wie ein Traum;
Selbst die Welt, das alte Beinhaus,
Hat Respect und rührt sich kaum.
Das Glas in der Rechten,
Die Flasch' in der Linken,
So wollen wir fechten,
Nicht wanken, nicht sinken!
Eine Flasche hat geschlagen
Unsre Feinde kreuz und quer;
Und da stehen wir und fragen:
Giebt's denn keine Feinde mehr?
Das Glas in der Rechten,
Die Flasch' in der Linken,
So wollen wir fechten,
Nicht wanken, nicht sinken!
Und das Ende von dem Liede?
Ei, was machen wir uns draus!
Alles Strebens Frucht ist Friede —
Wir, wir gehn im Sturm nach Haus.

Meter: polymetric
El lunar
by Juan Clemente Zenea

Dejó un arcángel las celestes salas
para verte nacer, y enamorado,
te tocó junto al labio sonrosado
con la ligera punta de tus alas.
Para aumentar tus naturales galas
quedó el lugar que te tocó manchado,
y tantas gracias a tu rostro ha dado,
que al mismo autor de ese lunar te igualas.
Yo, que te adoro, y que por
                  dicha mía
amado soy de una mujer tan bella,
contemplándote a solas me embeleso;
y, para nada ambicionar, quería,
donde el arcángel te dejó esa huella,
dejarte el alma entre la miel de un beso.

Meter: iambic
MATCE.
by Adolf Brabec

Ty matko, matičko má drahá
ve vrby stínu tiše spící,
mně ve oči se déře vláha
když vzpomenu si na tě tlící,
pod náhrobním že kamenem
tvé srdce hoří plamenem!
Pod ním tvá bolesť, klam i radosť
tak svorně spřádají tvé snění,
ach, pod ním, matko, tvá je mladosť;
ó pro tebe víc jara není,
pod náhrobním kde kamenem,
tvé srdce hoři plamenem!
Teď vzpomínám si, drahá máti:
na bílé ruce prsten’s měla,
ten nechtěla’s nám nikdy dáti;
ty v rakev jsi jej uzavřela,
pod náhrobním kde kamenem
tvé srdce hoří plamenem.
Ach jenom jednou, jedenkráte
před námi’s prsten otevřela:
v něm byly skryty vlásky zlaté;
a s nimi vzpomínka as vřelá
pod náhrobním spí kamenem,
kde srdce hoří plamenem...

Meter: iambic
37. Toť kněz Páně! Jak mu svatá říza
by František Sušil

Toť kněz Páně! Jak mu svatá říza
Dolů splývá v sličném půvabu!
Božského to socha vydlabu,
Jíž se netkla žírná světa hlíza.
Kam on kročí, vášeň s trůnu slízá,
Kam zří, klesá zloba v ochabu,
Kde dlí, všady dušem v ostrabu
Proudně teče věčné spásy míza.
Duha míru se mu v duši skví,
Ňádro jeho – sluje ozvěnová,
Z nížto sláva Boží věčně zní!
Vnitro lásku jak tůň perlu chová,
Kdež se baví, všady ráje staví,
Boží duch v něm věčné divy slaví.

Meter: trochaic
Ruf an Gott
by Ernst Moritz Arndt

Du, der Licht war vor meinem Tage,
Du, der Klang war vor meiner Klage
In der Gestirne Jubelgesang,
Du, dem Sonnen und Welten entrollten,
Eh' meine Sinne fühlten und wollten,
Hilf, Herr! Mir ist die Seele so bang.
Du, der Licht bist, laß es durchdringen,
Du, der Klang bist, laß es erklingen,
Hauche von oben himmlischen Wind,
Hauche den Odem ewigen Lebens,
Daß entfliehen die Schauder des Bebens –
Hilf, Gott! Höre dein flehendes Kind!
Aus dem Lichtmeer nur einen Funken,
Wie ich einst ihn selig getrunken!
Aus deiner Wonne nur einen Ton! –
Und es wehen die Lüfte des Lebens,
Und es fliehen die Schauder des Bebens –
Du bist Vater, ich wieder dein Sohn.

Meter: polymetric
To slunce mi zapadá do snů.
by Růžena Jesenská

To slunce mi zapadá do snů
a teple se zlatívá v nich,
to slunce mi zapadá do snů,
jež líbalo cestu a sosnu
a stopy všech kročejů tvých.
Těch obzorů linie světlá
v mé duši se otvírá zas,
těch obzorů linie světlá,
jež hořela, nyla a kvetla
a z lesů vždy lákala nás.
A lesy jak kaskády blaha
mi zpívají, šeptají sem,
ty lesy, v nichž celý kůr blaha
ta nejedná hodina drahá
mi stvořila na srdci tvém.
Tu hráz vidím tichou a snivou,
kdes nahlas mi čítával rád,
tu hráz vidím zelenou, snivou,
a potůček slyším tou nivou
jak slzami lidskými lkát.
Ty chvíle jak na mne by sáhly,
a v ruce bych cítila květ,
ty chvíle jak na mne by sáhly
a zlatými okovy táhly
mě do těch vln zázračných zpět!

Meter: amphibrachic
TOAST
by Rubén Darío

Ser feliz campeón de los ilustres juegos
en que son semidioses y poetas hermanos,
ver en sueños temblar la gran lira, en las manos
del viejo rey de musas, príncipe de los ciegos,
prendar su antorcha humana con los divinos fuegos
y mantener, en nuestros bosques americanos
al par que la frescura de los mirtos romanos
el verdor armonioso de los laureles griegos,
y, alma transparente y sonora que admira
por el puro cristal en que su esencia encierra
y en que como el Oriente de una perla se mira,
honrar al continente y enaltecer su tierra,
y todo ante la gracia celeste de la lira:
son los más grandes cargos contra Don Justo Sierra.

Meter: anapestic
- V - Al Santísimo Sacramento
by Gongora

-Rebelde y pertinaz entendimiento,
sed preso. -¿Quién lo manda? -Dios glorioso.
-¿Por qué? -Porque con ánimo dudoso
negaste la obediencia al Sacramento.
-¿Quién ha de ejecutar el prendimiento?
-La voluntad y afecto piadoso.
-¿Quién es el carcelero riguroso?
-La fe que enseña el conocimiento.
Y la cárcel ¿cuál es? -La iglesia santa.
¡Oh cárcel! clara luz de este hemisferio,
dulce prisión, que tal tesoro encierra;
do el fruto de este altísimo misterio
se goza con dulzura y gloria santa,
que excede cuanto bien hay en la tierra.

Meter: iambic
MODLITBA NEZNÁMÉ ŽENY
by Růžena Jesenská

K tobě, ó Bože, svůj se bojím upřít zrak,
jsi příliš volán, nadarmo tvé jméno
a rouhavě je bráno, ztroskotaný vrak
je svět, a všecko lidské znesvěceno.
Přec odvažuji se, ó Bože, k tajům tvým, –
ne slabost vzhůru vede mne, však síla,
dnes není modlitba má ještě zoufalstvím,
chci, by jak srdce v zvon tvých oblak bila.
Vždy na světě jsi zástup v prachu klečet zřel,
sepiatých rukou nesmrtelné stromy,
ve spasmu vytržení vlny lidských těl,
kajících věčný průvod ze Sodomy.
A viděls bílé tváře světců horoucích
a mučedníkův úsměv zkamenělý,
rty mrtvé, na nichž poslední verš písně ztich’,
a modlitby, jež věžmi k tobě čněly.
A vyplakaných očí světla krvavá
k tvým hvězdám o pomoc se obracela...
A věky šly a došly; lásky poprava
ponurým stínem křížů zemi ztměla.
Ó Bože, slyš! Zde stojím, v stínech pouhý stín,
mne nikdo nevidí, jen ty mne vidíš,
jak otvírám ti duši v světě těžkých vin,
ó ty mne slyš, jenž dráhy hvězdné řídíš!
Nad vlastní touhy, bolesti své dál’ a výš’
se modlím a tvou Prozřetelnost vzývám
a věřím vírou lásky, že mne vyslyšíš,
jak křídla sny své skláním k našim nivám.
Jak křídla sny své zvedám k mocným trůnům tvým,
horoucně tebe prosím: po zásluze
ať všem se dostane, stůj bohatstvím
své lásky při nás v neštěstí a hrůze!
Snad budeš krutě trestat, snad i odpouštět,
přijď Království tvé, zahoj strašné rány,
svou nejsvětější vůlí slavně rozsuď svět,
vztyč Spravedlnost, Bože svrchovaný!

Meter: iambic
Der Esel, der Affe und der Maulwurf
by Friedrich von Hagedorn

Ein betrübter Esel heulte,
Weil des Schicksals karge Hand
Ihm nicht Hörner zugewandt,
Die sie doch dem Stier ertheilte;
Und der Affe fiel ihm bei,
Daß der Himmel grausam sei,
Weil er ihm den Schwanz versagte.
Als nun jeder mürrisch klagte,
Sprach der Maulwurf: Ich bin blind;
Daß man sich mit mir vergleiche,
Wenn des Schicksals Zorn und Streiche
Andern unerträglich sind!

Meter: trochaic
ROMANCE HELGOLANDSKÁ
by Jan Neruda

Bouř žene koráb u divokém běhu.
John lampu klamnou k skále přivěsil
a dí: „Bůh žehnej břehu!“
A koráb k světlu žene se a v trysku
se náhle přes úskalí překotil,
a stěžněm vězí v písku.
John zavejsknul si ve syčící pěnu:
„Má dceruška si chystá veselku,
dnes pomohu jí k věnu!“
A člunek jeho jako liška běží
po těžkých vlnách tam, kde zvrhlá loď
jak černá rakev leží.
John nenavykl marně tratit času,
svou sekyru hned v koráb zarazil,
vtom z nitra doslech hlasu.
„„Jen pospěš, pospěš!““ zní to dutě zdůly,
„„a všeho zboží půli dostaneš,
i všeho zlata půli.““
John naslouchá a vytřešťuje zraky –
„Aj pakli jedna půle bude má,
toť bude druhá taky!“
A rychle s člunkem ku břehu uhání.
Po celou noc se k lodi nevrátil,
až teprv po svítání.
Až po svítání, v bílé ranní době
zas sekyru svou v koráb zaráží,
a uvnitř již jak v hrobě.
Již voda otvorem si cestu klestí,
teď vyhoupla si první mrtvolu,
John rychle po ní pěstí.
Tvář mrtvou k sobě obrátil: „Eh kletě!
je po svatbě – já tady za vlasy
mrtvého držím zetě!“

Meter: iambic
II. Ve pralesích Ameriky
by Jaroslav Vrchlický

Ve pralesích Ameriky
nehledal jsem k zpěvu sílu,
neslyšel jsem v Nilu bahnech
hnusné pláče krokodilů.
Neviděl jsem Ukrajiny
volné, šíré, zpěvné pláně;
nebyl tam, kde líný velbloud
v dlouhé táhne karavaně.
Aniž tam, kde ku skalinám
Balt své rmutné pěny valí,
ale co jsem viděl, zkusil,
žádná píseň neodhalí...

Meter: trochaic
¡Salud!
by Julio Flores Roa

Para no darme cuenta de la vida,
hoy vivo en un constante aturdimiento:
así no lloro la ilusión perdida,
así no sufro el mal del pensamiento.
Así las horas de pesar no cuento,
ni me hace sollozar la doble
                     herida
que tú dejaste en mi alma dolorida
y en mi profundo corazón sangriento
Ves, mi copa está llena; alzo mi copa
y bebo a tu salud Huye la pena,
surgen los sueños como alada tropa.
Todo pasa de prisa muy de prisa
y soy feliz: ante la copa llena,
el gesto del dolor se cambia en risa.

Meter: iambic