PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
VALAŠKÁ MUZIKA
by Petr Křička

Z Horní Bečvy, z Kłobúk, zpod Hostýna,
z Kelče, od Frenštata, od Vsetína,
Juro, Ondro, Janku, och,
co tu Vałachoch!
A jen cymbáł břink a vrzła basa,
słávu vołá vesełá ta chasa
jasných čeł a pružných těł.
Słávu s tfrdým ł.
Štemuj husle, Kubo, bubny naduj,
a gde je gdo tagjak my se raduj,
všeci społem dokoła
około stoła!
I já małou pěsničku jsem słožił,
dnes že sedumdesátky se dožił
jeden ogar tady z hor,
náš pan direktor.
Alleluja! Srdce něžné, zlaté,
ohněm łásky svaté k lidem vzňaté,
pěvec dobrý, vzácný muž...
Muzikanti, tuš!

Meter: trochaic
Al retrato de Pedro de Valencia, ceramista de Su Majestad
by Anastasio Pantaleón de Ribera

De este lienzo la voz, o peregrino,
pórfido calla, bien que no la vida,
hoy del primer pincel restituida,
robada ayer del último destino.
El que admiras silencio, ya ladino
habla en la docta imagen, que mentida
en su primera forma, o repetida
finge la humanidad viviendo el lino.
La verdad de esta copia muda yace
aun más que en el pincel que se eterniza
en breve espacio de sepulcro breve.
O no el sepulcro, Pedro, se embarace,
el cielo sí, de tu inmortal ceniza,
que el menos grave pórfido no es leve.

Meter: iambic
1L: In des Maies schönen Tagen,
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

In des Maies schönen Tagen,
Auf, frisch auf! und lasst uns jagen
Durch den Wald und durch's Gefild.
Unsre Jagd gilt nicht den Füchsen,
Nicht den Hasen, Reh'n und Lüchsen,
Frei sei heute jedes Wild.
Auf, frisch auf! und lasst uns jagen
Alles Jammern, alles Klagen,
Alle Noth und Qual und Last;
Jagen lasst uns was uns bücket,
Was uns zwängt und drängt und drücket
In den tiefsten Waldmorast!
Jagt die reichen Hungerleider
Und die Hasser und die Neider
In den dicksten Dornenstrauch!
In die Nesseln werft den Hadrer,
An den Baum hängt jeden Nadrer
Und die Herrn Censoren auch.
Heute muß die Jagd gelingen:
Hört ihr nicht das Vöglein singen
Auf des Maies Blüthenast?
»wer die Freude will gewinnen,
Muß zuvor den Kampf beginnen
Mit des Lebens Leid und Last.«

Meter: trochaic
V TMÁCH
by Arnošt Procházka

Doplály ohně nadšení a vzletu,
zhas’ v chmurách rozkoše žár rozpěněné,
žeh rozvát opojných a bílých květů,
rty bez pocelů hynou opuštěné.
Šeď rozteklá a sychravá vzduch plní,
zem’ zasypává vlhký popel noci,
a mraky vinou se a dmou a vlní
jak draci příšerní a hladní mloci.
Mráz v uštvanou a rozbolněnou duši
svých jehel ledných hroty vbíjí
a rozrývá a drásá rudé vředy,
a z nitra, které vře a hnisá jedy,
a z útrob, jež se v křečích bídně svíjí,
jediný výkřik ve tmy olověné buší:
slunce! slunce!! slunce!!!

Meter: iambic
- 3 - Acto II, ALBANIA De La pérdida honrosa y caballeros de San Juan
by Lope de Vega

Cuando los celos en sospecha andan,
como niños que apenas hablar saben,
llámense celos, pero no se alaben
del nombre, si a las obras se desmandan.
Los celos el más duro pecho ablandan,
hasta que en bien su pensamiento acaben;
que no son celos donde agravios caben,
y hay leyes que otro nombre darles mandan.
Averigüe mis celos y temores,
y hecha la información ya son delitos
en la amistad del alma los mayores.
El mundo os debe altar, celos benditos,
que para desengaños sois mejores
que los remedios vanamente escritos.

Meter: iambic
La tarde
by Vicente Silveira

¿Ves Quelina gentil, como desciende
el Sol a ocaso y con purpúrea tinta,
forma pareja y admirable cinta
sobre esa faja azul, que más se extiende?
¿Ves cuanto pajarillo el aire hiende
en dirección a la arbolada quinta
que miramos allí? ¡Qué humano pinta
tanta beldad que el ánima suspende!
De ese arroyo que, dulce murmurando
por aquel verde bosque se abre senda,
silvestres florecillas refrescando,
sentémonos al margen, cara prenda,
y de nuestros amores conversando,
la ya próxima noche nos sorprenda.

Meter: iambic
192. Der weiseste Mensch
by Angelus Silesius

Kein Mensch kann weiser sein, als der das ewge Gut
Vor allem andern liebt und sucht mit ganzem Mut.

Meter: iambic
V. Zvěstuj dceři na Sioně,
by Jaroslav Martinec

Zvěstuj dceři na Sioně,
že jí pozdrav lidu nesu.
Český pěvec ji vyzývá
k radostnému lidstva plesu.
Ajta, dcero slavných otců!
Nebes volám požehnání,
aby na Tvém tkvělo retu
blahostné vždy usmívání!
Letí bílá holubice,
nese první míru zvěstí:
Bílá letí holubice
se zelenou ratolestí.
Zvěstuj dceři na Sioně,
pozdrav nebes že jí nesu,
Český pěvec ji vyzývá
k radostnému lidstva plesu!
Ajta, dcero slavných otců!
Za tu pevnou čistou víru
nebes posel Tobě nese
ratolesť – co obraz míru!

Meter: trochaic
De La villana de la Sagra
by Tirso de Molina

Adiós, ciudad gallega, noble y sabia,
asombro del alarbe y estorlinga,
estación del flamenco y del mandinga,
del escita y quien vive en el Arabia.
Adiós, fregona, cuyo amor me agravia,
gallega molletuda; adiós, Dominga,
que aunque lo graso de tu amor me pringa,
siento más el dejar a Ribadavia.
Adiós, fondón, transpuesto en tantos cabos,
y conocido de los mismos niños,
que aquí te dejo el alma con mil clavos.
Adiós, catujas, de mi amor briquiños,
adiós, redondos y tajados nabos,
adiós, pescados, berzas, bacoriños.

Meter: iambic
When de Co'n Pone's Hot
by Paul Laurence Dunbar

Dey is times in life when Nature
Seems to slip a cog an' go,
Jes' a-rattlin' down creation,
Lak an ocean's overflow;
When de worl' jes' stahts a-spinnin'
Lak a picaninny's top,
An' yo' cup o' joy is brimmin'
'Twell it seems about to slop,
An' you feel jes' lak a racah,
Dat is trainin' fu' to trot—
When yo' mammy says de blessin'
An' de co'n pone's hot.

When you set down at de table,
Kin' o' weary lak an' sad,
An' you 'se jes' a little tiahed
An' purhaps a little mad;
How yo' gloom tu'ns into gladness,
How yo' joy drives out de doubt
When de oven do' is opened,
An' de smell comes po'in' out;
Why, de 'lectric light o' Heaven
Seems to settle on de spot,
When yo' mammy says de blessin'
An' de co'n pone's hot.

When de cabbage pot is steamin'
An' de bacon good an' fat,
When de chittlins is a-sputter'n'
So's to show you whah dey's at;
Tek away yo' sody biscuit,
Tek away yo' cake an' pie,
Fu' de glory time is comin',
An' it's 'proachin' mighty nigh,
An' you want to jump an' hollah,
Dough you know you'd bettah not,
When yo' mammy says de blessin'
An' de co'n pone's hot.

I have hyeahd a' lots o' sermons,
An' I've hyeahd o' lots o' prayers,
An I've listened to some singin'
Dat has tuck me up de stairs
Of de Glory-Lan' an' set me
Jes' below de Mastah's th'one,
An' have lef' my hea't a-singin'
In a happy aftah tone;
But dem wu'ds so sweetly murmured
Seem to tech de softes' spot,
When my mammy says de blessin',
An' de co'n pone's hot.

Meter: trochaic
Where is the Poet
by Yone Noguchi

The inky-garmented, truth-dead Cloud—woven by dumb ghost alone in the darkness of
         phantasmal mountain-mouth—kidnapped the maiden Moon, silence-faced,
         love-mannered, mirroring her golden breast in silvery rivulets:
The Wind, her lover, grey-haired in one moment, crazes around the Universe, hunting
         her dewy love-letters, strewn secretly upon the oat-carpets of the open field.
O, drama! never performed, never gossiped, never rhymed!
         Behold—to the blind beast, ever tearless, iron-hearted, the Heaven has no mouth to interpret these tidings!
Ah, where is the man who lives out of himself?—the poet inspired often to chronicle these
         things?

Meter: polymetric
In der Krankheit
by Theodor Fontane

Mein ganzes Zimmer riecht nach Wald,
Das machen die kienenen Tische,
Glaub mir, ich muß genesen bald
In dieser Harzesfrische.
Du bist noch kaum bei uns daheim
An unsres Kindes Bettchen,
Und sieh, schon sitzt ein muntrer Reim
Auf meinem Fensterbrettchen.
Er sitzt allda und schaut mich an
Wie auf dem Felde die Lerchen
Und singt: »Du hast ganz wohlgetan,
Dich still hier einzupferchen.
Steh nur früh auf und schweif umher
Und lache wie der Morgen,
So wird dies grüne Waldesmeer
Schon weiter für dich sorgen.
Und schiedst du
So tu es ohne Trauern,
Das Leben, weil so schön es ist,
Kann es nicht ewig dauern.«

Meter: iambic
Větérku ty šumný!
by Irma Geisslová

Větérku ty šumný!
ve tvé snivé chvění
šeptají má ústa
tiché pozdravení.
Nes je dálné vlasti,
nes je tomu kříži,
pod nímž černá země
matičku mou tíží.
Kéž bych na tom hrobě,
nejmilejší máti!
do syta se jednou
mohla vyplakati.
Což ti lidé vůkol
těšit, bavit umí;
ale srdci mému
nikdo nerozumí.
Matičku pak dobrou
vzala boží ruka;
poroučím to nebi –
ale srdce puká.

Meter: trochaic
Transmutación
by Marino López Blanco

Yo quisiera mostrarle por oír
                  sus sollozos
las heridas que llevo dentro del corazón
¡Si supieras ! Evocan oquedales de pozos,
la congoja y la angustia de la Crucifixión
¿Quién dijera que un día su boquita escarlata
-la mendiga ardorosa de mis besos de amor-
transmutara en doliente
                  carcajada que mata
la divina sonrisa de sus labios en flor?
En sus ojos ha muerto la visión de los ángeles;
ya no late el recuerdo de
                  los bellos arcángeles
que en los sueños de rosa nos vieron a los dos
La perfidia del mundo mancilló su conciencia,
y tiñó de negrura su fatal transparencia
¡Hoy ya vive alejada de la mano de Dios!

Meter: anapestic
23. Recensované básně.
by František Ladislav Čelakovský

Nežli Klen své básně světu objevuje,
Doma dříve jeho nejmilejší
Po kuchyňsku mu je recensuje:
„Ach, to sladké, toto solené,
To má všehochuť, a to jest pepřené,
To je květ, ono hřebíčky,
Muškátové to kuličky.“
V samém skutku ale jsou to –
Nechť to třeba jeho kráska slyší –
Bobky zaječí a trousky myší.

Meter: trochaic
Poznání.
by Josef Wenzig

Byla noc a na obloze
Plály věčné lampy hvězdné.
A širými pod nebesy
Jinoch klečel přenešťastný:
Rozcuchané jeho vlasy
Vlály mu okolo skrání,
Jako větve rozdrcené
Okolo pně cedrového,
Jímž vichřice sem tam zmítá;
Z lůžek vpadlých jeho očí
Kanuly horoucí slzy
Řídko, poslední jak kapky
Z vysychající studánky.
A teď zdvihnuv obě ruce,
Takto k nebesům se modlí:
„Slyš mne, Bože, slyš mé lkání!
Zkusil klopoty jsem tolik,
Na zemi zde přebývaje,
Že se zdá mi žalářem být,
Vězením nejstrašlivějším.
Avšak je-li tím, můj Bože,
Tehdy lépe, jí se zhostit,
Trudný žalář prolomiti,
Z vězení se jedním skokem
Vyšinouti na svobodu!
Pročež přej mi, Všemohoucí,
Abych uzřel, abych poznal,
Čím opravdu tato země:
Znamení nějaké dejž mi,
Mám-li umřít čili žít!“
Takto zvolal, a hle! s výše
Snáší mha se k němu dolů,
Snáší se a roztírá se,
Povlovné pak tvoří stupně,
A dvě podoby, dvě krásné,
Před jinochem truchlým stojí,
Berou za ruku jej vlídně.
Vedou po stupních ho vzhůru,
Vzhůru, až on z dálné výše
Pod sebou zem zpozoroval
V nejistém hvězd osvětlení.
„Ha,“ počal tu zlořečiti,
„Znám tě nyní, kruhu bídy!
Ano, taková jsi země,
Jak se teď mi odsud jevíš!
Pouhý mam je nádhera tvá,
Tvoje lesklosť pouhá šalba,
Jsi jen tmavou pustotinou,
A okolo tebe, země,
Vine šeredný se had!“
Takto zvolal. Po druhé teď
Ty dvě podoby jej berou,
Vedou po stupních ho dolů,
An se mile usmívají,
Růžovými svými prsty
Okazují dolů na zem,
Kterouž slunce zlatostkvoucí
Počíná dnem odívati.
A při každém kroku dolů
Světlo roste, vid se jasní,
Hle! a z tmavé pustotiny
Stávají se pestré kraje,
Lesinami okrášlené
A horami zvelebené,
A po krajích po těch pestrých
Modravé se vinou řeky,
Roztomilá sídla lidská
Rozseta jsou všude vůkol,
A had šeredný, kdo had ten?
Stříbrovlné je to – moře.
Překonán tu stojí jinoch,
Poznává, se zpamatovav,
Zoufaje že přenáhlil se,
A při zlaté slunce záři
Čerpá nyní z knihy pravdy,
Jasným dnem mu otevřené,
Čerpá útěchu a víru,
Naději i zmužilosť.

Meter: trochaic
- LVI - Al peligro de la gran felicidad
by Luis de Ulloa y Pereira

Teme Licio el placer, teme, si tienes
en gracia de los Astros celestiales
siempre el deseo, y el suceso iguales,
o te influyen más dichas que previenes.
Teme, si nunca viste los desdenes
de la fortuna, ni en ligeros males,
que se ocultan las trágicas señales
en el pródigo exceso de los bienes.
De doliente mortal, Médico atento,
no limitando al apetito nada,
lisonjea los íntimos enojos.
¡O gran dolor en traje de contento.
Presagio de salud desesperada,
cumplirse al gusto todos los antojos!

Meter: polymetric
Vítej, první máji!
by František Cajthaml-Liberté

Zvlnilo se moře milionů hlav,
z burácení jeho jeden zní pozdrav,
jeden akord zvučí v jeden směr a let:
Vítej, první máji, moste v nový svět!
Kdo pod jařmem klesal v bledém zklamání,
kdo nes‘ rozmar sobců vždy bez reptání –
tomu v prsou bouří vzdor, odvaha, vznět:
Vítej, první máji, moste v nový svět!
Slze nehostí dnes dělníkova tvář,
dnes den svůj má celý otrok proletář;
vzkříšenou přírodou slyším volně pět:
Vítej, první máji, moste v nový svět!
A v úchvatné písni probuzených mass
zdá se, že se blíží rozhodný ten čas,
v němž otrocký okov zlomen bude hned.
Vítej, první máji, moste v nový svět!

Meter: trochaic
Erste Ode .
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Denk ihn hinaus — den schrecklichen Gedanken,
Der mächtig dich ergreift!
Wie schwarz! — Er liegt auf der gebeugten Seele,
Wie ein Gebirge liegt.
Sie liebt dich nicht! Tief im zerrißnen Herzen
Sagts ein geheim Gefühl.
Bald wächst es auf, und mit dem lautsten Donner
Ruft es: Sie liebt dich nicht!
O Mitternacht, die dicken Finsternisse
Sind noch nicht finster gnug;
Verhülle doch in zehnmal schwärzre Schatten
Den thränenvollen Blick!
Sie liebt dich nicht! Ich kan dir nicht entfliehen,
Gedanke, voller Quaal!
Laß ab, laß ab! Schon blutet dir das Opfer
Schon stirbt das kalte Herz.

Meter: iambic
- XXIII -
by Juan de Almeida

Si rota el asta del cruel tirano,
puesto por tierra el descreído pecho
que tuvo tantas veces en estrecho
el duro Capitán del Rey Cristiano,
vuelves con paz la valerosa mano
de aquel gallardo Joven que ha deshecho
el enemigo campo y tiene hecho
tan temeroso el nombre de su hermano,
por esta gran victoria, fiero Marte,
quiero ofrecerte aquel manchado toro
que entre el ganado viene allí el primero,
y prometo en memoria consagrarte
aquesta hacha que en el asta de oro
lleve con sangre escrito: A Dios Guerrero.

Meter: iambic
LETNÍ ODPŮLDNE „NA ŘÍČKÁCH“.
by Antonín Klášterský

Jak voněly lesy,
jak dýchal mech,
jak blýskala záře po stromech!
Teď žluva vykřikla kdesi.
Než jinak byl klid
v té hlubině šeré,
kde k předu krok maně
se po špičkách bere,
by nerušil laně,
jež k říčce jde pít.
Jak lesů a skal
duch ve tmách by stál
a prst ke rtům vztáh,
z nás každý šel plach
v to odpůldne letní „Na říčkách“.
Leč z houštiny setmělé
přišli jsme v mýtiny
jasné a veselé,
kde ssály květiny
slunečné pocely;
zář šlehla v líce,
divizen hořely
vysoké svíce,
jako by měl tu dnes ve dne skon
sejít se s chotí svou Oberon.
Jak oblaka táhla, jak bzučel hmyz,
jak pomněnky svítily nad tyrkyz!
A zase pak šero,
smutek a hloub,
pestrých hub stero;
kam jen krok vstoup,
suchý list vzdych.
Kouzlo však ticha bylo již smeteno,
hovoru živě se točilo vřeteno,
dětský zněl smích.
Oči všem plály,
rty se jen smály
jako těch jahod vonících nach,
kde slunný byl svah,
v to odpůldne letní „Na říčkách“.
Co ve vzduchu hudby,
co na květech včel!
Jak zpíval by v oblaku Ariel
a o lásce, o mládí hud by.
Chmurně se mračily velké jen balvany,
ty celé omšené a ty tak servány,
jak se tu v zakletí
tyčí už věky.
Ale již slyšeti
jásot je řeky.
Mladá a divá,
letí a zpívá,
setmělé lesy s obou stran;
tu vlna se tříští,
tu druhá v mžik příští
se se smíchem vrhá přes balvan.
Ó, cos z toho překotu,
šumu a výskotu
jako by padlo mi v duše chlad.
Jak by se vracela
síla mi k životu,
jako bych znovu měl jej tak rád,
zase byl mlád;
mohl se přes všecky překážky nésti,
setřásl vše, čím duše má trpěla;
věřil jsem v štěstí
a vítězství snah,
a svět mi byl prach
v to odpůldne letní „Na říčkách“.
Jak záhy žár zchladl a zhasl vznět!
Již nevěřím zase, že lehko vpřed,
a v skepsi zřím na vše jako dřív.
Leč chceš-li být, Spánku, milostiv,
mně vrať, co proud splách,
a zanes mne v snách
v to odpůldne letní „Na říčkách“.

Meter: dactylic
Čeho více třeba.
by Ladislav Quis

O to, věru, tolik neběží,
bychom velkost otců svojich znali,
ale nejvíc na tom záleží,
poznati to dobře, kterak my jsme malí.

Meter: trochaic
1L: Ich bin das Ich und Er, bin auch das Du in Dir;
by Friedrich Schlegel

Ich bin das Ich und Er, bin auch das Du in Dir;
Drum geb' ich mir allein, nicht Gott die Ehrgebühr.

Meter: iambic
1L: Wehmuth thaut vom Himmel nieder,
by Ludwig Tieck

Wehmuth thaut vom Himmel nieder,
Aus den Wolken, dunkel schwer,
Sinkt ein düstrer Traum hernieder,
Und von Hoffnung bleibt die Seele leer.
Schmerz, wohin ich denk' und fühle,
Wie der Blick sich rings erhebt,
Nichts, das meine Angst mir kühle,
Nirgend Trost und Freude lebt.
Wie in Nebel sich verhüllet
Fern der Berge spitzes Haupt,
Plötzlich dann aus Dämpfen quillet
Und daher glänzt grün umlaubt.
So kann mir zurück auch geben,
Was mir nahm ein schwer Geschick,
Meine Jugend, Frohsinn, Leben,
Auch das fern entschwundne Glück.

Meter: trochaic
Procura cebar a la codicia en tesoros de Lisi
by Quevedo

Tú, que la paz del mar, ¡oh navegante!,
molestas, codicioso y diligente,
por sangrarle las venas al Oriente
del más rubio metal, rico y flamante,
detente aquí; no pases adelante;
hártate de tesoros, brevemente,
en donde Lisi peina de su frente
hebras sutil en ondas fulminante.
Si buscas perlas, más descubre ufana
su risa que Colón en el mar de ellas;
si grana, a Tiro dan sus labios grana.
Si buscan flores, sus mejillas bellas
vencen la primavera y la mañana;
si cielo y luz, sus ojos son estrellas.

Meter: iambic
Soneto gráfico
by José Santos Chocano

Dime, si has visitado la Real Armería,
¿qué sentiste ante aquellas antiguas armaduras?
Mi verso evocativo perfila las figuras
heroicas que se pierden en esa lejanía
Poeta que a ti llego desde un remoto día,
¿cómo podré halagarte con mis palabras duras,
si estoy enamorado de aquellas aventuras
y sólo siento aquella vetusta poesía?
¿Quieres oír mi canto? Visita el gran museo
de las armas; y, entonces, colmarás tu deseo,
posando en esas viejas panoplias tus miradas
Tal, ya que a tu capricho mi inspiración someto,
como una de esas viejas panoplias, mi soneto
desdobla el abanico de sus catorce espadas.

Meter: anapestic
Puritanerpredigt
by Theodor Fontane

... Landsleute, Volk von London, hört mich an:
Ihr denkt, der König ist's;
Von Frankreich kommt's und nennt sich
Und dazu
Papistisch alle, Gott dem Herrn ein Greul,
Am meisten aber sie, das blut'ge Buhlweib,
Das Frankreichs Thron befleckte:
Landsleute, tretet näher, hört mich an,
Von diesem Buhlweib will ich euch erzählen.
Bluthochzeit feierte die Stadt Paris,
Der Glocke Zeichen war in Nacht verklungen,
Und durch die Straßen, wie gehetztes Wild,
Wehschreiend, betend, floh der Hugenott.
Schon zog ein Blutstreif durch den Seine-Fluß,
Schon lag verstümmelt, siebenfach durchbohrt,
Auf offnem Platz der greise Coligny,
Und immer noch, den Mord zum Morde mahnend,
»laßt Ader!« schrie der tückische Tavannes.
Im Schlosse aber, das sie Louvre nennen,
An jener hohen Bogenfenster einem,
Stand König Karl, der neunte seines Namens,
Und zitterte. Der ungeheure Frevel
Griff ihm ins Herz. Trotz Licht und Fackelglanz
Nacht war's um ihn. Er warf die Büchse fort:
»ich
Da trat sie selber vor, schwarz war ihr Haar,
Schwarz wie der Sammet ihres Schleppenkleides,
Und ihrem Aug' entflammte tiefre Glut
Als dem Rubin, der ihr am Nacken blitzte.
»bist du ein Mann?« so raunte sie ihm zu,
»ein König und so feig? ich mag's nicht glauben.«
Ergriff er neu das Rohr, sie aber rief:
»schau dort das Weib, das Hugenottenweib,
Sie flieht und birgt den Säugling an der Brust,
Zertritt das Raupennest! Der König schoß;
Ein Wehschrei klang herauf; sie aber klatschte
Dem Schützen Beifall ...
Die unsre heißt
Sonst

Meter: iambic
- XCVI -
by Argensola

Ya Mercurio, no es bien que yo te siga
con ansia en la mitad del curso humano,
cuando tan fiel tu premiadora mano
de afán y de ambición me desobliga.
Próvida para sí la breve hormiga,
allá en sus trojes muerde el rubio grano,
porque no arraigue y suba a honrarse ufano
del fértil colmo en la segunda espiga.
No crezca tu favor; basta que dure;
que por ninguno de los trances varios
de ambas fortunas irritarme pienso.
No anhelo minas, ni codicio erarios,
sino una alegre mies y un firme censo,
que estos últimos ocios me asegure.

Meter: iambic
[mir das schönste Paar zu rauben]
by Friedrich Rückert

Mir das schönste Paar zu rauben,
Tod, der alle Bande bricht,
Muß ich dir erlauben,
Wehren kann ich's nicht.
Aus dem Herzen mir's zu reißen,
Wo es seine Wurzeln flicht,
Laß dir das verheißen,
Das vermagst du nicht.
Lieb' in Schmerzen hat's geboren,
Und gebiert's mit Schmerzen fort,
Ewig unverloren
Ist mir's hier und dort.

Meter: trochaic
An Herrn Samuel Niedenthal/
 Kunstmahlern in Dantzig/ mei-
 nen geliebten Freund.
by Georg Neumark

Herr Niedenthal mein Freund/ der bleibt durch meins
Schrifft/
Und ich durch seine Hand die mich so zierlich trifft.

Meter: iambic
SLOVA ANDĚLOVA.
by Jindřich Štemberka

Když šestého dne slunce spělo k západu
a první člověk za ním hleděl nesměle
a tmavá noc se snesla v rajskou zahradu,
tu k němu přistoupli tři boží andělé.
Ten první děl: „Buď orlem smělým! Perutí
se vznášej stále výš v ty zářné končiny
a plesej v nadšení a zbožném pohnutí!
Zem, to je prach! Tvým sídlem však jsou výšiny!“
A druhý pravil: „Obrem v říši ducha buď,
jenž stále kráčí v před a tmáře potírá!
Vždy k boji obrněnu měj svou hruď!
Duch lidský vítězí, když člověk umírá!“
Pak třetí přistoupil, pln lásky, nadšení:
„Ať duch tvůj pluje po všemmíru dalekém,
ať kráčí přímo, neohrožen k spasení
a bludy potírá – vždy budiž člověkem!“

Meter: iambic
Jarní stesk.
by Adolf Heyduk

Ze srdce rozervaných desk
ten jarní vyčetl jsem stesk
a posílám jej Tobě,
má Liduško, má Liduško,
v tom navršeném hrobě!
Ó jaký je to žal a tíž,
Ty necítíš a netušíš,
a dobře je to věru;
však já Tvou ztrátu, Liduško,
si na smrt k srdci beru.
Ač vím, že není platno nic,
přec z hasnoucích už zřítelnic
žal kane v každé době
a neustane, Lidko má,
až spolu budem v hrobě!

Meter: iambic
PÍSEŇ.
by Jaroslav Vrchlický

Půjdem ještě, byť i s chvatem,
krajem tím a pěšinou,
obláčky kde hoří zlatem,
než se v mlze rozplynou,
smutně, přísně kde se v nebe
tyčí štíhlé topoly,
půjdem zakotveni v sebe
v kraj, kde nic již nebolí?
Nevím, jestli měl bych síly
krajem tím, tou cestou jít,
maska zhynu, měsíc bílý
kdy lesk mdlý stře na pažit,
každé trávy na osině
těžká slza leží tam,
věř, šli bychom v samém stíně,
ne víc v sobě, každý sám.
Nechtěj nikdy vraceti se,
kde jsi rozkoš lásky pil,
nebi rvát, co vzalo, mstí se
tam, kdes jednou šťastný byl;
nechtěj nikdy opakovat
blaho dávno zašlých dnů,
nech ten kraj, tu cestu plovat
pouze zrcadlem svých snů!

Meter: trochaic
MLADÉMU NADŠENCI
by Josef Svatopluk Machar

Jsi mi k smíchu, duše dobrá,
studentíku nadšený,
jenž chceš chopit silou obra
prapor slávy zlacený,
jenž chceš mělkým veršem vrýti
v bezedný své jmeno čas,
jenž chceš slabou rukou víti
trnitý laur ve svůj vlas!
V podkrovní své komůrce té
sedáš podle tradice,
v hlavě se ti rojí, plete
různých vidin tisíce:
Verš tvůj budí potlesk slávy,
všecko ctí tě, miluje,
v mlze zříš i pomník tmavý,
jejž ti národ zbuduje.
Zatím rodička tvá šedá
kdesi v dálné vesnici
v soužení a strastech sedá
na dubové lavici,
čítá s touhou, teskným chvěním
roků řad těch každým dnem,
kdy se vrátíš s postavením
a se zvučným titulem...
Hochu, znáš ten obraz hrůzný,
kde se lstivým útěkem
Štěstěny zjev nese luzný
před letícím člověkem?
Zříš, že padne v propast s koněm,
zříš smrt za ním příšernou,
jež se šklebem sahá po něm
holou, žlutou rukou svou?
I ta sláva, hochu milý,
lákavým jest šálením,
ilusí, jež zraky mýlí,
hořkým, marným trápením,
vzdušným zjevem, za nímž hnáti
musíš divým klopotem,
po cestě se mýto platí
slzou, krví, životem...
Obrať, hochu, zanech snění,
nedej zmást se fantomem,
vstoupni v dení lopocení
moudré prosy zákonem;
a byť nadlidská i síla
vřela, plála v hrudi tvé –
nech té honby, toho díla,
potlač touhy neblahé!
Za každý list lauru planý,
který urve tvoje dlaň,
musíš platit na vše strany
hroznou netušenou daň:
hlupci, sobci, zákeřníci
seberou se na ručest,
budou rváti s chladnou lící
myšlenky tvé, jmeno, čest.
Vzpomeň na svou chudou matku,
pohleď na svůj nuzný byt,
hleď si čilým duchem v krátku
školní moudrost osvojit,
vrhej se k ní s zanícením
s první zorou každým dnem –
budeš mužem s postavením
a se zvučným titulem.
Ztloustneš klidně, budeš blažen,
dobrý, řádný bonvivant,
sobci, hlupci budeš vážen,
zákeřníky obáván;
při tvém pohřbu budou líti
slze se a mnohý vzdech,
černý rámec budeš míti
s chvalnou zmínkou v žurnálech...

Meter: trochaic