PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
PORTRÉT BOJOVNÍKŮV
by Viktor Dyk

Step bezmezná a západ krvavý.
Všem krajům sbohem ústa jeho řekla.
Dál jezdec cválá, nikde nestaví.
Poteče krev, tak jako včera tekla.
A neuhasí žízeň nezkrotnou
největší korbel nejlepšího vína.
Neutiší se žínkou ochotnou.
Vždy duch se vzpírá a vždy oř se vzpíná.
Bludičkou váben, sváděn přeludem,
bojovník jede pro vždy nové rány.
Jde za svou hvězdou, za svým osudem,
větru a bouři odevzdaný.

Meter: iambic
Dvě hrušně.
by Josef Navrátil

Dvě hrušně stály před okny
a byly staré, staré,
je štěpil sivý dědoušek,
když v síle sám byl jaré.
A květem byly běloučké,
když přišli z jara ptáci
a šeptali jim v korunách,
že jaro k nim se vrací.
Však svadly květy, vadnul list
a podzim slavil hody;
k nim přišel mladý hospodář,
by hledal na nich plody.
A hněvem planul jeho zrak,
vždyť užitek byl malý:
„Toť poslední byl věru rok,
co před okny jste stály!“
Bol stísnil jejich šedou hruď,
ston s loubí jejich slétá:
„Vždyť dávaly jsme ovoce
tak dlouhá, dlouhá léta!“
Však neslyší jich ukrutník,
když v hruď jim vráží rány,
dvě staré hrušně před okny –
již na zemi jsou sklány...
A vyšel sivý dědoušek,
slz plničké měl zraky:
„Co potkalo vás, nešťastné,
to na mne čeká taky.“

Meter: iambic
HANÁCKÁ KRAJINKA.
by František Serafínský Procházka

Prázdnou cestou prach se plouhá,
kola tvrdě skřípají,
černohřiví koně zdlouha
do kolejí stoupají.
V nekonečno cesty bílé
hledí vozka ospalý,
vzadu míle, vpředu míle,
strom a sloupek zčernalý.
Topol míjí za topolem,
hrušeň, jabloň, pláňata,
parno léta hraje polem,
praská pšenka klasnatá.
Struny slyšet slavné lyry,
vzduch se jimi tetelí,
jakoby v kraj široširý
z jiných světů zazněly.
Naslouchá jim někdo v kraji?
Vozka klímá, mír a klid.
Pláňky v mdlobném žáru zrají.
Lze tu něco probudit?!

Meter: trochaic
- 68 - Acto III, Escena IV, JULIO
by Lope de Vega

No es firmeza de amor entristecerse,
antes deben las penas desearse,
porque quien es discreto en emplearse,
tendrá por gloria el gusto de perderse.
Amor en posesión no ha de entenderse,
que es honra del sujeto recelarse,
y puede en esperanza aventurarse
lo que con el silencio merecerse.
Triste estará de su celoso estado
quien con amor indigno se entretiene,
pues no hay seguridad, donde hay cuidado.
Del mal empleo la tristeza viene,
que cuando es el amor bien empleado,
no puede entristecer al que le tiene.

Meter: iambic
72. GOtt ist allem gleich nahe.
by Angelus Silesius

Gott ist dem Belzebub nah wie dem Seraphin:
Nur daß Beelzebub den Rükken dreht auf jhn.

Meter: polymetric
I.
by Gustav Pfleger Moravský

Nuž tedy dál! Tak na pochybování,
Jež vzbudilo se vzdorem z jistých stran,
Co odpověď zde dáme jen tak maní,
Že nový zpěv juž opět uchystán,
Jejž předvedeme bez okolkování.1)
Kdož pracovať as může v takém spěchu
Vždy bez úlevy, vezdy bez oddechu,
Jak našich žurnálů ty feuilletony,
Jež ve dne, v noci kladou na úkony
Svou neunavnou, povždy svatou píli
A napřed lezou... k zpátečnému cíli!?

Meter: iambic
POLEMIKA.
by Antonín Klášterský

V dnech dubna se Zimou má Vesna polemiku:
má ona déšť a chlad a září vládne tato;
jen básní květných pár vykouzlí Vesna – v mžiku
již s výše kritické mrazivě zafouká to.
Však Vesna paprsky do mračen šlehne šiku,
a Zima nový sníh zas rozsype hned na to,
ten ale taje v mžik, jak cítí záře dýku,
a konec polemik, jak vždy, je kal a bláto.

Meter: polymetric
[in dem weißen Seidenhut]
by Paul Heyse

In dem weißen Seidenhut
Könnt' ich heut noch dich betrachten,
Wie wir damals frischverlobt
Unsre Brautvisiten machten!
Reizend war der Hut und fest
Unterm Kinne zugebunden,
Nicht dem grauen Hütchen gleich,
Jenem übermüt'gen runden.
Und so ehrbar winkten mir
Deine sechzehnjähr'gen Augen,
Ganz wie fragend: Sollten wir
Nicht zur Hausfraunwürde taugen?
Und wie dann dein Kindermund
Ernsthaft mich zur Rede setzte,
Weil ich bei den Tanten oft
Gar zu tolle Sachen schwätzte!
Doch ich überführte dich,
Als nach Hause fuhr der Wagen,
Daß wir beide musterhaft
Angemessen uns betragen.
Während deine Reden, Kind,
Höchst gesetzt und weise waren,
Schien ich selbst ein Sausewind,
Kaum von hochzeitlichen Jahren.
Muß nicht unsern Herzensbund
Auch der ärgste Zweifler segnen,
Wenn wir so der Jahre Kluft
Überbrückend uns begegnen?
Gar zu gerne wollt ich wissen,
Was aus diesen Zügen spricht,
Wie so schnell mich hingerissen
Dieses reizende Gesicht.
Manche sah ich, Blond' und Braune,
Mir in Jugendblüte nahn;
Warum wandelte die Laune,
Sie zu lieben, nie mich an?
Konnt' ich nicht in Fülle schauen
lles, was das Herz begehrt:
Sanfte Lippen, stolze Brauen,
Weißen Hals, umhalsenswert?
Dennoch wie am Zauberfädchen
Lockte mich in raschem Gang
Stets sich nach dies schlanke Mädchen,
Eh' noch ihre Stimme klang;
Eh' ein Hauch aus ihrer Seele
Schüchtern sich zu meiner stahl,
Und ich wußte: Die erwähle!
Ach, dir bleibt ja keine Wahl.
Jetzt, da ich bei Nacht und Tage
Ihr Gesicht studieren mag,
Bleibt die große Rätselfrage
Dunkel wie am ersten Tag.
Doch entsag' ich gern dem Wissen;
Schauen ist die höh're Pflicht.
Fort das Grübeln! Laß dich küssen,
Unerforschlich süß Gesicht!

Meter: trochaic
Lied der Sonne
by Gottfried Keller

Aus den braunen Schollen
Springt die Saat empor,
Grüne Knospen trollen
Tausendfach hervor.
Und es ruft die Sonne:
Fort den blassen Schein!
Wieder will ich Wonne,
Glut und Leben sein!
Wieder selig zittern
Auf dem blauen Meer
Oder zu Gewittern
Führen das Wolkenheer!
Durch Millionen Röhren
Ziehn der Erde Saft,
Daß man leis kann hören
Seine Wanderschaft!
In den Frühlingsregen
Sieben Farben streun
Und auf Weg und Stegen
Meinen goldnen Schein!
Ruhn am Gletscherhange,
Wo der Adler minnt,
Auf der Menschenwange,
Wo die Träne rinnt!
Dringen in der Herzen
Kalte Finsternis,
Blenden alle Schmerzen
Aus dem tiefsten Riß!
Hängt – ich bin die Sonnen! –
Vor das Kerkertor,
Was ihr habt gesponnen
Winterlang, hervor!
O ihr Gramspelunken,
Sendet an den Tag,
Was in euch versunken
Leben, weben mag!
Alle finstern Hütten
Sollen Mann und Maus
Auf die Aue schütten,
An mein Licht heraus!
Auf den grünen Plätzen
Wimmle es herum,
Wende seine Fetzen
Vor mir um und um,
Daß durch jeden Schaden
Leuchten ich und dann
Mit der Liebe goldnem Faden
Ihn verweben kann!

Meter: trochaic
1L: Hundert Jahre sind es bald,
by Detlev von Liliencron

Hundert Jahre sind es bald,
Als Despot Napoleon,
Weggehaun und weggeknallt,
Lief auf Leipzigs Feld davon.
Guten Schluß gemacht
Hat die Völkerschlacht,
Und er hatte seinen Lohn.
Einmal noch, nach manchem Jahr,
Will der Franzmann unsern Rhein;
Der teutonische Barbar
Jagt ihn über Stock und Stein.
Sedan, hoch! Hurra!
Und mit Gloria
Drangen wir in Welschland ein.
Deutschland einig! Nord und Süd!
Hand in Hand und Brust an Brust!
Kaiser Wilhelm, niemals müd,
Bis zum Tode pflichtbewußt.
Und des Kanzlers Kraft
Mit dem Eisenschaft,
Steht breitbeinig wie Granit.
Komm, wer will, nur jetzt heran;
Wenn die Welt uns auch umgraust,
Unser Kaiser obenan
Zeigt dem Teufel seine Faust.
Friede soll es sein!
Bricht der Feind herein,
Wird gepackt er und zerzaust.
Ruh nicht aus, mein Vaterland!
Stark zu Lande, stark zu Meer!
Duck dich nie! Paß auf am Strand!
Laß den Finger am Gewehr!
Deiner Flotte Hut
Schützt die Küste gut,
Schützt den ruhigen Verkehr.
Mächtig muß die Flotte sein,
Rings gesehn im Ozean.
Morgenrot und Mittagsschein
Glühn auf ihrer Flaggenbahn.
Vorwärts! Auf! Es gilt!
Halten wir den Schild
Über Deutschlands flüggen Schwan.

Meter: trochaic
Von rc. beeden
 Fräwlin rc. Agnes vnd
 Anna Hertzoginen zu Wir-
 temberg rc.
by Georg Rodolf Weckherlin

Ewer Göttin-gleiche person/
Segnend die zuseh er mit wohn/
Ewer gang/ stand/ dantz vnd geberden
Machend ein Paradiß auf erden/
Ewrer schönheit höflicher pracht/
Darab sich die Götter ergötzen/
Machen/ Anna/ mit süsser macht
Sich die himel ab Euch entsetzen.

Meter: iambic
BLANIČTÍ RYTÍŘI.
by Adolf Černý

Sen zavedl mne k hoře Blaníku,
v níž báje spáti dala rytířům,
ochráncům země české, nejhorší
až rány, bídy na ni přikvačí.
Jak divné vojsko! Bez helmic
a bez mečů i kopí, bez luků,
i bez praporů, štítů se znaky,
i bez hejtmanů, knížat, bez krále!
Jdou bez bubnů a kotlů víření,
ni pištců nemají a trubačů,
jdou bez pokřiku válečného vpřed
a bojování jich kněz nežehná.
Jdou v bluzách dělnických a v halenách
jdou lidu selského, i městský šat
zříš v řadách mlčelivých, sevřených,
jdou muži, ženy jejich po boku.
Ten motykou, ten lžicí zednickou,
ten kladivem, ten pluhem ozbrojen,
ten knihou, onen pérem jen –
jdou všichni ruku v ruce v jeden boj.
Boj dlouhý jest, by vybojován byl,
věk jeden lidský na to nestačí –
však nová pokolení vstávají,
svou volí zbraň a v řady vstupují.
Kam všichni zraky upírají v dál,
tam budoucnost je šťastných národů,
již starých řádů na zříceninách
nás bojovníky přijmou bratrsky.

Meter: iambic
Hoffnung in Sehnsucht
by Ernst Moritz Arndt

Wann auf des Zweifels Ozeane
Mein Schifflein treibt vor Sturm und Wind,
Wann jedem schönen Lügenwahne
Das bunte Farbenspiel zerrinnt,
Wann Hoffnung selbst nicht ankern kann,
Was ist mein sichrer Anker dann?
Das bist du, Hort und Trost des Lebens,
Das bist du, Heiland Jesus Christ,
Der du der Tröster alles Lebens,
Der Stiller alles Haders bist,
Der Liebe Quell, der Gnade Born,
Der uns erlöst vom Sündenzorn.
Das bist du, blöder Herzen Wonne
Und kranker Seelen Zuversicht,
Du aller Sonnen hellste Sonne,
Du aller Lichter reinstes Licht,
Du aller Scheine schönster Schein,
Du Wort des Vaters klar und rein.
O Liebesabgrund, den ergründen
Auch keines Engels Senkel kann,
Daß wir doch immer recht verstünden,
Wodurch der Hölle Trug zerrann,
Wodurch der Gnade sel'ges Licht
Nun himmlisch durch die Herzen bricht!
Daß wir doch alle immer wüßten,
Wodurch wir Gottes Kinder sind,
Wodurch wir zu des Himmels Küsten
Hinsteuern vor dem rechten Wind,
Wodurch wir selbst in Düsternis
Nicht zagen, unsrer Fahrt gewiß!
Das hilf du uns, daß wir's gewinnen,
Du süßer Heiland, Jesu Christ,
Der du den Herzen und den Sinnen
Allein die rechte Leuchte bist,
Die, wann auch Sonn' und Mond vergeht,
In wandelloser Klarheit steht.

Meter: iambic
- XLVI -
by Diego Hurtado de Mendoza

¿Adónde sufriré mi desventura?
que ya cansó la gente en lo poblado;
ya todos mis amigos me han dejado,
huyendo del temor de mi tristura.
En la agradable selva y espesura
las aguas de las fuentes me han faltado,
y teme el triste cuerpo fatigado
que al fin le ha de faltar la sepultura.
Hasta los animales escondidos
en la áspera montaña y sierra fría,
huyen del triste son de mis gemidos;
mas si volvéis por mí, señora mía,
hallaréis que en los campos extendidos,
ni en lo poblado, cabe mi alegría.

Meter: iambic
473. Nenemohu s tímto okamžením
by Jan Kollár

Nenemohu s tímto okamžením
O věc jednu tebe prositi,
Pospěš našemu to zjeviti
Šafaříku s mojím pozdravením:
Aby nechtěl včasným nad zemřením
Mladých miláčků svých kvíliti,
Nebo tuto lze je spatřiti
Všecky tři s těl jejich oslavením;
V místě tom jsou, o němž praví jemně
Sám pán Slávy věčné k dědičům
Jejím: Nechte dítek jíti ke mně!
Tiše tedy čekají ať na den,
V němž se navrátějí rodičům,
Lidmila, i Milena, i Mladen.

Meter: trochaic
Divná hudba.
by Julius Skarlandt

Divná hudba v srdci zní
– píseň splavu monotonní
v podvečerech kalných dní,
v moře kdy se slunce kloní...
Samotářských píseň jar
opuštěných marné lkání
beznadějné lásky žár,
smutek hrobu v pusté pláni...
Píseň orlů raněných
v radostném oblaky letu,
moře sten – a moře smích –
lítost svadajících květů...
Divná hudba v srdci zní,
klekání jak v dálce zvoní
v smutný večer podzimní
s nebes šedí, monotonní...

Meter: trochaic
Na Apollinaru.
by Josef Košín z Radostova

Sebe větší hrubosť není
nikdy tolik mnoho strašliva
pro tebe jak projevení –
ač je pravé – že jsi oškliva.

Meter: trochaic
Ať to dřímá...
by Růžena Jesenská

Ať to dřímá v srdci mém
jako v květu hlubokém,
jako na dně moře
radosť nebo hoře.
Ty to víš a na tom dost,
že jsi s mojím srdcem srost’,
že jsem ti je dala,
lásku přísahala.
Už to nikdy nepovím,
že jsi hochu mým, žes mým,
před očima tvýma
ať to v srdci dřímá.

Meter: trochaic
IV. Slávy věnce do zpěvného
by František Ladislav Čelakovský

Slávy věnce do zpěvného
Mne nevábí zápasu,
Cit blahý jen srdce mého
Vydává se v ohlasu.
Zdali mily tyto zvuky,
Zda je hana nemine –
Nedbám: z jedné-li jen ruky
Pochvala jim pokyne.
Původe té sladké tísně,
Ty buď předmětem mé písně,
Ty buď, sličná Marie,
Musa má i Gracie!

Meter: trochaic
Hadí sluj.
by Jaroslav Vrchlický

Strž viděl v osmém kruhu pekla
pochmurný Dante, z děr všech skal
se snula hadů smečka vzteklá.
Krok hada vzbudil, jenž tu spal.
Ti v kotouče se hrůzné pletli,
zněl pustou strží jejich syk,
v tmu ztráceli se a v tmu létli
a lačnější vždy v každý mžik.
Kdo života jsi kalen poutí,
čta rozuměj, v své srdce hleď,
co tam se slizkých hadů kroutí,
znáš příšernou těch plazů změť!
Kde vzali se tam, ret se třese,
jen cítíš, hni se tam či sem,
z nás každý svou strž hadí nese
ach, v srdci svém, ach, v srdci svém!

Meter: iambic
- LVII - A una señal cárdena, en el rostro de Fénix
by Pedro Soto de Rojas

Negro Cometa, que mi blanco cielo,
con negra luz amenazáis mi vida;
si tengo en fuego el alma convertida;
como vuestro color promete hielo.
¡Tened! no más escándalo del suelo,
que esta naturaleza divertida,
y en vuestra dulce confusión perdida,
pues falta al orden de su santo celo.
Pero aunque el orden natural se altera
el alma me abrasáis, quemadme el pecho,
nada quede en mi vida de provecho,
pues por consuelo llevaré aunque muera,
que es más por vos quedar cenizas hecho;
que con mi fuego deshacer la Esfera.

Meter: iambic
Vyšli v bláto.
by František Zelenka

Byl vlhkem prosycen vzduch jara,
když déšť se stišil na chvíli,
nad lesem míhala se pára,
pod větví sedli motýli.
Ve trávě chladil vánek rosy,
květ v poli těžkou vůní plál,
pták mokrý tiše pipal cosi
a dole zajíc v křoví spal.
Po lese táhla vůně smolná,
s jehličí na mech pláč se lil...
a oni vyšli v bláto zvolna
a žádný slova nemluvil. –

Meter: iambic
10. Frei
by Gerhard Tersteegen

Du denkst, du lebest für und für
Höchst frei, vergnügt und leicht in dir;
Ich ehr' dein freies Gottesleben.
Dein frei Belieben war's auch nur,
Zu stellen dar die Kreatur
Und deine Freiheit mir zu geben.
Ich fiel in Zwang und Sklaverei;
Dir lebend, leb' ich wieder frei.
Halleluja! Halleluja!

Meter: iambic
1621
by Josef Václav Sládek

NÁMĚSTÍ pusté; pozdní noční stíny
s prvního jitra šerem zápasíce,
se srážejí od domů lomenice
a těžce ulehají do hlubiny.
Tou hluší jde jak poslední zvuk rány;
neb těžkým šerem táhne to jak chvění,
jež hluchnouc, tetelí se od lešení,
kam tupě hledí domy s každé strany.
Nad Týnským chrámem zoře úsvit prvý
od hlubokosti nebes pruhem hoří,
a věží dvé ční v nebes žhoucí zoři,
jako dva prsty volající krví. –
Stíny se kupí u lešení lemu,
a nad ním, světlaje se v ranní šeři,
pochmurné věže od kovových dveří
schod vede k špalku, černě zastřenému.
A u sloupu, těch dveří na zámkoví
zrak upírajíc, – stojí Smrť a čeká:
v dlaň jednu hlava níž se k jílci smeká...
a v druhé chví se věnec vavřínový.

Meter: iambic
- XC - A la historia que don Fernando de Alviar escribió en la ciudad de Logroño
by Luis de Ulloa y Pereira

Esta excepción de las Romanas gloria,
que pudo verlas de su triunfo ajenas,
hasta que Fénix de Cantabria apenas,
tuvo ceniza para las memorias.
Esta que de su Vega las historias
trasladaba con sangre en las almenas,
y contando batallas por arenas,
numeró por batallas las victorias.
Ya de caducas sombras redimida,
por Alvia, o Alva, que su luz la ofrece
docta se ilustra, si te honró valiente.
Y émulo al fundador, que la apellida
feliz, ostenta, que se compadece
vencer osado, y escribir prudente.

Meter: polymetric
Elogio fúnebre al Marqués de Siete Iglesias
by Quevedo

Tu vida fue envidiada de los ruines;
tu muerte de los buenos fue envidiada;
dejaste la desdicha acreditada
y empezaste tu dicha de tus fines.
Del metal ronco fabricó clarines
Fama, entre los pregones disfrazada,
y vida eterna y muerte desdichada
en un filo tuvieron los confines.
Nunca vio tu persona tan gallarda
con tu guarda la plaza como el día
que por tu muerte tu alabanza guarda.
Mejor guarda escogió tu valentía,
pues que hizo tu ángel con su guarda
en la gloria lugar a tu agonía.

Meter: polymetric
F. X. ŠALDOVI
by Stanislav Kostka Neumann

Než koturny své sedřeme až k zemi
a bosky loukou rozběhneme se,
než srdce prodere se iluzemi
a mozek bělmo pověr setřese,
než před skutečností se rdíme němi
za bludů proud, jenž mládí odnese,
než v dobrém projdeme se věky všemi,
před stromy zatoužíme po lese,
než konečně se lásce naučíme
a víme, že se nikdy nesmíříme
s tím, co až za hrob volá nenávist, –
je večer zde, a den se nenavrátí.
Starými bludy mláď si chvíli krátí.
A nade vším se chechtá dějin svist.

Meter: iambic
- 1279 - Jornada I, ELVIRA
by Lope de Vega

Antes verá el bergante el almohaza
encima de las ancas del caballo,
no cantar seguidillas el lacayo,
y andar por las raciones siempre a caza;
maldecir las Gregorias y la traza
y traer corcusida capa y sayo,
y ser en los torneos papagayo,
andar diciendo a todos: «¡Plaza, plaza!»
Llevar frutas las huertas, agua el río,
y lodos en Madrid si acaso llueve,
y traer por el suelo los zapatos,
que ver por el Agosto bravo frío:
y antes verás cavar para hacer cueva,
que deje de acordarme de tus tratos.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Bitris de Gevora

Arda en tu grande sepulcral hoguera
la envidia aromas, bálsamos el celo,
y en alto, heroico, incomparable duelo
la emulación te llore lisonjera
En esta breve racional carrera,
o sol de Europa, rápido tu vuelo
se anocheció en mortal lóbrego velo,
por alumbrarte ya en mejor esfera
Si mortal dos Españas influidas,
si caduca tres orbes ilustrados
dejo tu pluma en obras repetidas.
Hoy de inmortales rayos coronados
tus méritos infundan nuevas vidas,
que dejen nuestros genios enseñados.

Meter: iambic
Modlitba v tísni.
by Matěj Havelka

Bože! Otče náš vznešený!
Všakým tvorem velebený!
Slitovníku uslyš nás!
Pod tvou moc se utíkáme,
K tobě o pomoc voláme
Bože, otče, ochraň nás!
Tmavé mračno svět obstírá,
Užíravý bol nás svírá,
Slitovníku uslyš nás.
Smrtná zhouba prostupuje,
Bratry, sestry pohlcuje,
Bože, otče, ochraň nás!
Jako večera stmívání
Temné jest tvé panování,
Slitovníku, uslyš nás!
Krokům tvým nerozumíme,
V tvou spravednosť však věříme,
Bože, otče, ochraň nás!
Bez vědomí tvého ani
Vrabeček se neodstraní,
Tobě spočtěn hlavy vlas;
Proto, Pane, tě vzýváme,
K tobě o pomoc voláme,
Bože, otče, ochraň nás.

Meter: trochaic
1L: Sei stark, mein Freund! und laß' kein weichlich Zagen
by Betty Paoli

Sei stark, mein Freund! und laß' kein weichlich Zagen
Vor düst'rer Wahrheit dich die Blicke wenden,
Was sie begannen, will ich selbst vollenden:
Die Stimmen lügen nicht, die mich verklagen.
Nach falschen Gütern ging mein wildes Jagen,
Der Schuld erlaubt' ich, mit verruchten Händen
Des Innern stilles Heiligthum zu schänden,
Unwürd'ge Fesseln hat mein Herz getragen.
Und lähmen ließ ich meines Geistes Schwingen,
Ergab der Welt mich, von dem Wahn betrogen,
Durch den Genuß zum Glücke hinzudringen.
Bis ich, da jene Täuschung mir entflogen,
Dastand, umgürtet von den Schlangenringen
Der Ungeheuer, die ich großgezogen.

Meter: iambic
JDI, DRSNÝ POUTNÍKU
by Otakar Theer

V den zimní, sněživý, kdy chladem jak by spěla
již jara příštího sem sladkodechá zvěst,
kdos potkal tě; ne kdos: to byla žena celá,
jež dobré srdce své tvým ústům nabízela.
Tys líbal, šeptaje: toť slední láska jest.
Toť slední láska jest! A lehce, bez přítěže,
ve sladký krve var jsi tělo ponořil.
Ó, lesy, rybníky! Ó, nivy, hory, strže,
jak krásné byly jste, když, ruku její drže
v své dlani, s milenkou jsi tiše hovořil!
Ó, kterak vzpomínáš dnes toho podvečera:
stáls v tmavém údolí, u paty šerých skal,
stín hradu starého do mlžného rost’ šera,
vše zmlklo: v dvorci zpěv i hrdla v stromech sterá,
jen křehký její hlas se tichem rozplakal.
Zda tehdy tušila, svou opírajíc hlavu
o rušnou tvoji hruď, dní příštích sudbu již?
Zda jinou milenku, s koturnem, v zlatohlavu,
s varytem stříbrným a v purpurovém hávu,
již tehdy spatřila jít k tobě blíž a blíž?
Zda v háje vyšedši, noc tichá, mlčelivá,
jí kraje zjevila, kam budeš odvlékán?
Že jasnou studánku, kam sivý zrak se dívá,
za moře zaměníš, za vlnobití divá,
za hrůzu samoty a vichrů hvizd a van?
Zda tuchou chvěla se, že všechna láska její,
sny, něha, úsměvy i písně kouzelné,
tě s cesty nezradí, kde hloubky Věčna zejí,
kde tichem Ideje tě božské provázejí,
a k metě dovedou, kde nesmrtelnost žhne?
Jdi, drsný Poutníku, a masem nechť jsou živá
tvá lidská chodidla, než v cíle dojdeš tiš!
Však dobré srdce to, jež jindy trylkem zpívá,
že smrtí ovanuls, že nota zoufanlivá
teď hořce z něho lká, zda to si zodpovíš?

Meter: polymetric
VIII. Těm starým druhům na věčnosti.
by Jan Vřesnický

Vy také žili jste a vychovali
nás, zápasící tvrdé pokolení.
Kdy pomním vás, krev v těle se mi pění
a minulosť se mrakem na mne valí.
Jak žili jste a jak jste bojovali?
Tu za kus chleba prostí, ponížení,
tam za národ jste láskou zanícení
po chudých vískách tiše horovali.
Co platil tenkrát v světě kantor starý?
A přece rostlo vámi seté zrní
a nepadalo darmo mezi trní.
A vaše jména? Sotva křížek charý
je hlásá lidu na hřbitově kdesi
neb režný inkoust v prachu na partesi.

Meter: iambic
La última vez
by José Santos Chocano

Se yergue la figura del Cid embalsamado,
de espaldas contra el muro del templo silencioso;
no hay nada en el silencio que turbe su reposo,
no hay nada en tal reposo que mengüe al gran soldado.
Dijérase que el tiempo se duerme fatigado
Hasta el mandoble mismo parece ya mohoso;
y sobre la armadura del ínclito coloso
las fúnebres arañas sus telas han colgado
Impávido judío, con planta retadora,
entrando en aquel templo, profana aquella hora:
llega hasta el héroe, y prueba tocar su faz sagrada.
Y, cual si recobrase la vida de repente,
fue entonces cuando el héroe definitivamente
sacó por la vez última un palmo de su espada

Meter: anapestic
MARIA „VÍTĚZNÁ“
by Xaver Dvořák

Slzy už v tváři dořinuly,
úsměvu vzkveť v ní červánek;
neb ten, jenž se jí v náruč tulí,
je sama zář a krásy vděk.
Kde byla rána, nach je skvoucí,
kde trn byl, aureola je,
a bok je jako výheň žhoucí,
co tělo květ je lilie.
Ret opět usmívá se sladce,
řeč jeho jak je líbezná;
ó jak je „Dolorose – matce“,
teď jak se cítí „Vítězná“!
Jak bezpečna je po bolesti
mateřská její naděje,
tak cítit, všecko její štěstí
že navždy nesmrtelné je!
A srdce její, zvyklé vzlykat,
když v Synu ztrácelo už vše,
ach, v jaké asi „Magnifikat“
zplesalo v loktech Ježíše!

Meter: iambic
- LXVIII -
by Gutierre de Cetina

¡Ay, vivo fuego, ay, fiero pensamiento,
ay, rabioso dolor, pasos cansados,
ay, recelos de Amor desesperados,
ay, triste, congojoso sentimiento!
¡Ay, alto desear sin fundamento,
ay, vana empresa llena de cuidados,
ay, ríos, fuentes, selvas, bosques, prados,
ay, esquiva ocasión de mi tormento!
¡Ay, verdes murtas, árboles hermosos,
ay, lugar que ya fue ledo y jocundo,
do gastaba mi tiempo en dulce canto!
Espíritus alegres y amorosos,
si alguno vive acá en el bajo mundo,
muévaos hora a piedad mi triste llanto.

Meter: iambic
- XXXIV - A San Lorenzo glorioso mártir español
by Quevedo

Arde Lorenzo y goza en las parrillas;
el tirano en Lorenzo arde y padece,
viendo que su valor constante crece,
cuanto crecen las llamas amarillas.
Las brasas multiplica en maravillas,
y el sol entre carbones amanece,
y en alimento a su verdugo ofrece
guisadas del martirio, sus costillas.
A Cristo imita en darse en alimento
a su enemigo: esfuerzo soberano
y ardiente imitación del Sacramento.
Mírale el cielo eternizar lo humano,
y viendo victorioso el vencimiento,
menos abrasa que arde vil tirano.

Meter: iambic
- CXXI -
by Fcode Borja

¿Inadvertido humor, en qué pensabas,
pues los piadosos ojos ofendiste,
que a España velan, y cerrar quisiste
el paso a la piedad, que le negabas?
Quien pudiera jamás pensar, que errabas,
si ve de la cabeza que corriste,
de humor ere humor, pues no entendiste
la pena, o la desdicha que intentabas.
Ya muestras tu engañoso atrevimiento,
sin duda quieres parecer valido,
sin ver tu altura, y peligroso asiento.
Detente, que por vano, y presumido
pudieras merecer de corrimiento
el mismo ser, y nombre que has tenido.

Meter: iambic