PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- IX - A Salomón llegando a adorar a Astaren, diosa de los sidonios
by Agustin de Salazar y Torres

Detente, aguarda, Rey: ¡ah! ¿quién te guía
a tan torpe maldad? Suelte la mano
la víctima infeliz; ¿qué ardor villano
te conduce a tan ciega alevosía?
¿Tú adoras a Astaren? Tú aquesa impía
bárbara estatua del sidonio vano?
¿qué es esto, justo rey, digo, tirano?
¿dónde está la fatal sabiduría?
Si es que el amor gobierna tus acciones,
¿cómo los ojos cierras al encanto?
¿cómo el saber no vence al ardimiento?
Mas ¡ay, y cuánto pueden las pasiones!
Pues en tu entendimiento, y siendo tanto,
vence tu voluntad tu entendimiento.

Meter: polymetric
V NOČNÍM TICHU.
by Josef Václav Sládek

NOČNÍ ticho nepohnuté, po únavě, marném boji,
ulehlo si těžkým křídlem v jizbu mou a v duši moji.
Lampa svítí, hledím, v kouty zemdlené jak světlo lije,
hledím v stíny, jak se hatí, slouchám, jak mi srdce bije.
Zvolna, ztěžka a zas náhle, jako zvon když zvoník staví,
krok jak chodce zpozděného rychlý a zas vrávoravý.
Neptám na to se, co bylo, na to, co má ještě býti, –
slouchám jen, jak naslouchají ti, jež unavilo žití.
A přec slyš! – ať zvolna, bouřně, tep co tep jde srdce dále;
a teď tluče: Cože zoufáš, člověče ty víry malé? –
Slyš, jak srdcí miliony v té se chvíli třesou, chvějí
o mžik blaha, klid, kus chleba, včera, dnes – a v beznaději!
V osamělé jizby hluchá noc svou šerou peruť chýlí, –
zavolej tam jako k bratřím: Vzhůru, mějte k žití síly!
Na bojišti světa platí víc než sténot kvílných hlasů
jeden vzkřik, jenž ve sluch mroucích volá vítězství a spásu.
Jedno slovo vítězící neutichne bez ozvěny,
k slabým jako anděl spásy přichází ve prázdné stěny.
K nim se kloní, novou sílu vlévá v tepny zmdlévající,
a kdo zoufal, hle, jak v temno s úsměvnou se dívá lící.
A ty, kdo jsi malé víry, slyš, co hlas ti v prsou říká:
Ani tlukot nejslabšího srdce v prázdno nezaniká.
Každé jeho udeření, ať se třese, ať se chvěje,
jako duše uondaná tluče nebes na veřeje.
Jako duše uondaná, která právě vzlétla k výši. –
Dole země nedosléchá, – ale Bůh ten tlukot slyší!

Meter: trochaic
Památce Pavla Josefa Šafaříka.
by Václav Antonín Crha

Plač dnes, o plač, ty v slzách odchovaný
národe, mučedníku národů,
plač, jak jsi plakal když ti ve hrob kladli
dědičný klenot, matku svobodu,
lkej, jak nad otcem sírý syn naříká,
lkej, ubohý, již nemáš Šafaříka!
Po oudu oud ti z těla často rvali,
s nebe tě slávy vrhli do hrobu,
což divu, že kde’s naděje své pohřbil
zakopat musíš též svou ozdobu;
vždyť Čech, kdy snít chce o svých sílách,
usednout musí chudák na mohylách!
Otec náš zašel k otcům, velikánům,
nuž, bratří, provoďmě jej naposled;
onť také temnem ku světlu nás vodil,
ku hrobům Praslovanstva on nás ved,’
on v zřídlo bájí mocným krokem vstoupil,
on u osudu pravěk náš nám koupil.
Věky prolétl věhlasem svým bystrým,
na bránu jazyků všech zaklepal,
probudil bohy z praslovanských věstí,
rozřadil kmeny a rod s rodem spial,
pověděl co se v srdcích Slávů chvělo:
pověděl světu, proč jsme jedno tělo.
Když pak se vracel z posvátných těch kobek,
veda svůj národ, jakž mu velel Pán
vstříc časům lepším, v zemi zaslíbenou,
tu stanul již: – bylť úkol vykonán;
rozhledl se jak Mojžíš na vlast s výše, – –
volné však vlasti neuživ – snil tiše.
Snil o tom, po čem se mu zatoužilo,
ce pěla muza ústy přítele*)
snil o slovanském nebi, kde svým květem
posvatná lípa včelkám ustele,
včeličkám pilným, duším Slávy synů
vracejicím se k lípě po dnech činů.
Tiše snil, – tiše poutnickou hůl složil
jak Mojžíš spatřiv blízký pouti cíl,
vymkl se hmotě a co proslavenec
k výkvětům lípy, též se přidružil,
k výkvětům lípy, synům Slávy zdárným,
k včeličkám slávy, duchům slávodarným.
Nuž vítej nám tam, otče proslavený,
ukazuj s nebes nám náš velký cíl
a zachovej nám věrné bojovníky,
by národ tvůj v svém boji zvítězil:
ať v patách vůdců našich sláva vzniká,
ať vítězný Čech slaví Šafaříka.

Meter: iambic
Die Gränze des Menschen
by Friedrich Hebbel

Wo die Natur dir Erkenntniß vergönnt und Einsicht in's Wesen?
Wo sie deiner bedarf! Das ist nur selten der Fall.

Meter: polymetric
Gold
by Hermann Löns

Gold hängt an dem Weidenbusch,
Gold den Weg umzieht,
Meine Geliebte gestern da ging,
Auf lächelnden Lippen ein Lied.
Lächelnde Lippen haben mir
Gestern entgegengeblüht,
Goldene Lieder mein Herz ersinnt,
In goldenen Träumen es glüht.

Meter: polymetric
Viď, tajemství své vezmem ve hrob sebou?
by Josef Pachmayer

Viď, tajemství své vezmem ve hrob sebou?
Však sama víš, v těch nocích opojných,
kdy smrtí nám snad bude zaplatit
tu chvilku blaha, vášeň svou a cit –
zda rozkoš větší jest: se milovat či mlčet s Tebou?
Viď, tajemství své vezmem ve hrob sebou?
Svou lásku stajit všem jen v prsou svých,
ať bolest dala, smích, či hřích,
a milovat tak vášnivě, tak dlouze,
a noci krásné posvětit své touze!
Rci, milá má, je bolestí či blahem spíš
se milovat a – mříti s Tebou?
Viď, tajemství své vezmem ve hrob s sebou?

Meter: iambic
JAK RANÍ MNE, CO MILUJU
by Josef Müldner

Já vidím tě, jak ruce tvé se kříží,
když smrti v tvář zřím v ruce se zbraní.
Že druhu druh se nikdy nepřiblíží,
ty hořce proto pláčeš do dlaní.
A tance šum a rhytmy kolébavé
když vykouzlí se mému pohledu,
já slyším v nich jen tóny tvoje lkavé,
že čekáš mne. Že pro tě nepřijdu!
A v lodi když se oddám svému snění,
mně zdá se pak, že pohneš veslem mým.
Tu cítím, na věky že jsme si oddáleni
a že už tvého břehu nikdy neuzřím.

Meter: iambic
2.
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Er betet, da stürzt hoch herab
Ein Gebot vom Thron her, Flammen herab!
Das Opfer versank schnell in der Glut,
Und die Wasser am Altar brannten in die Höh.

Meter: iambic
La duda
by Ramón de Campoamor

Tanto quiero creer, que no te creo,
dicha y tormento de la vida mía;
veo tu amor tan claro como el día
mas lo anubla una cosa que no veo.
¡Cuándo mis dudas en tu frente leo,
a poderte matar, te mataría!
¡Oh, cuán desesperada es mi alegría,
que lo que adoro aborrecer deseo!
¡Santa virtud, consolador olvido,
dadme el candor de ver como hombre honrado,
que soy con honradez correspondido!
¡Quítame, Amor, la duda que me has dado,
pues más que no creer siendo querido,
quisiera tener fe siendo engañado!

Meter: polymetric
Sin esperanza
by Rudolfo Figueroa

¡Vana es la gloria que sin tregua imploras!
de aquesta lucha en el abierto estuario
debe haber un vencido necesario
y tú lo fuiste corazón que lloras.
largas tardes sin luz, lentas auroras
te vieron aterido y solitario
camino de tu áspero calvario
coronado de espinas punzadoras
Fue un reguero de sangre tu existencia,
y ya enfermo, cansado y malherido,
despertaste por fin de la pendencia;
y aun así ¡desgraciado! le han caído
al ataúd que te formó la ausencia
paletadas de tierra del olvido.

Meter: polymetric
60.
by Friedrich von Logau

Wer schläft, der schnarcht wol offt, beist aber dennoch nicht;
Die Redligkeit verlacht, was ihr Verfolger spricht;
Ein Biedermann steht stets, nicht lang ein Bösewicht.

Meter: iambic
Na Atanasii.
by Josef Košín z Radostova

Že tvá duše krásou oplývá,
dokázala’s velmi stkvěle;
slyšet o tobě však nebývá:
„krásná duše v krásném těle.“

Meter: trochaic
XXVI. Hlas přírody.
by Jaroslav Vrchlický

Do myšlenek mých v starém parku tom,
jež v hlubiny se věků zabírají,
na schodech pagod i v březovém háji
se v letních nocích často ozval hrom.
Tu větrem rozechvěn se pohnul strom,
tu třtina šeptla, sosny vzdychly v tají
a bludiště snů, kde se písně tkají,
hlas mocný rozhlaholil snětí dóm.
Hlas přírody to velký, triumfálný:
„Já jsem tu, plachý mžiku červe, ještě,
též se mnou účtuj ve své hlubé dumě!“
A slyším oddech lesů valný, dálný
jak zpívá paian věčný mocně, šumně,
co listím crčí husté kapky deště.

Meter: iambic
Našim pseudovlastencům.
by Jaroslav Martinec

Vy lásku svatou kážete,
tu čistou lásku lidu;
leč lásku sami neznáte,
ni velkou svoji bídu!
A že svou bídu nevidíte,
proto i lásku hanobíte!
Zda pomůžete lidu?
Ne! nikdy! hřích jen plodí hřích
a bída zas jen bídu!

Meter: iambic
Sonnet 129: Th'expense of spirit in a waste of shame
by William Shakespeare

Th' expense of spirit in a waste of shame
Is lust in action; and till action, lust
Is perjured, murd'rous, bloody, full of blame,
Savage, extreme, rude, cruel, not to trust,
Enjoyed no sooner but despisèd straight,
Past reason hunted; and, no sooner had
Past reason hated as a swallowed bait
On purpose laid to make the taker mad;
Mad in pursuit and in possession so,
Had, having, and in quest to have, extreme;
A bliss in proof and proved, a very woe;
Before, a joy proposed; behind, a dream.
    All this the world well knows; yet none knows well
    To shun the heaven that leads men to this hell.

Meter: iambic
75.
by Friedrich Rückert

Der König auf der Pirsch' hat einen Hirsch erjagt;
Mit Zittern steht der Hirsch, der um sein Leben zagt.
Der blickt den König an, und beugt vor ihm die Glieder,
Selbst eine Thräne rann von seinem Auge nieder.
Der König will gerührt dem Thier das Leben schenken,
Und stiftet, wies gebührt, davon ein Angedenken.
Man legt ums Hirschgeweih ein Reiflein Gold, da war
Dem Königsnamen bei geschrieben Tag und Jahr.
Der Hirsch enteilt mit Dank, und heim der König kehrt;
Bald wird der König krank, der Hirsch lebt unversehrt.
Der König stirbt, ihm folgt ein Sohn, und dem ein Sohn;
Der jagt im selben Wald, wo einst der Hirsch entflohn.
Da stellt der Hirsch sich dar, den Nacken altersteif,
Doch um die Stirne war noch hell der goldne Reif.
Verwundert schauet ihn der junge König an,
Bis dort ihm klar erschien der Ruhm von seinem Ahn.
Und als man Jahr und Tag zusammenzählte, war
Von damals der Betrag bis heute hundert Jahr.
Die hundert Jahre froh hat in dem Wald gewohnt
Ein Lebendes, weil so ein König es geschont.
Groß ist des Königs Glück, der, wenn man ihn begräbt,
Ein Denkmal läßt zurück, das hundert Jahre lebt.

Meter: iambic
- III -
by Hipólita de Narváez

Leandro rompe, con gallardo intento,
el mar confuso, que soberbio brama;
y el cielo, entre relámpagos, derrama
espesa lluvia con furor violento
Sopla con fuerza el animoso viento,
triste de aquel que es desdichado y ama,
al fin al agua ríndese la llama,
y a la inclemente furia el sufrimiento.
Mas, ¡oh felice amante! pues al
                     puerto
llegaste deseado de ti tanto,
aunque con cuerpo muerto y gloria incierta
Y desdichada yo, quien mar incierto,
muriendo entre las aguas de mi llanto,
aún no espero tal bien después de muerta.

Meter: iambic
Fortschritt
by Ludwig Thoma

Wenn sich unsres Vaters Vater
Innerlich erquicken wollte,
Las er seinen Friedrich Schiller:
Wie er den Tyrannen grollte.
Wie er recht aus treuem Herzen
Für die Freiheit alles wagte
Und nach guter Schwabensitte
Seine Meinung gründlich sagte.
Und je derber, und je gröber,
Desto mehr erfreut's den Alten.
Damals hat man auf des Tones
Feinheit nicht so viel gehalten.
Für den Thron erglühten damals
Nicht so heilig die Gemüter,
Und des Herrschers Launen galten
Noch nicht als die höchsten Güter.
Fußgetret'ne stille Demut
Scheint den Enkeln erst geboten,
Und die Herren Staatsanwälte
Züchten gute Patrioten.

Meter: trochaic
- 0 - A unos ojos bellos
by Lope de Vega

¡Cuánto debes, amor, a aquellos ojos,
de cuya fuerza siempre te acompañas,
pues usando por flechas de pestañas,
autorizas tu templo con despojos!
Son las cajas sus arcos nunca flojos,
por más victorias o por más hazañas,
verificas con ellas cuanto engañas,
dorando insultos, desmintiendo antojos.
Poco debe a los suyos quien no mira
almas de sol con claridad sin velo,
virtud que al mundo por milagro admira.
Mucho pues por no ver es en el suelo
absoluto señor, y no suspira,
mas por tal gloria desdeñara el cielo.

Meter: polymetric
SPÍ V BRANÁCH MĚSTA STRÁŽ...
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Je temná, drsná noc,
kdy mlhy těžké studí,
spí v branách města stráž,
kdo ji, ach, kdo ji vzbudí.
Za města hradbou ruch,
křik chasy, ržání koní,
slyšeti palaše,
jež jasně o zem zvoní.
Ve městě mrtvý klid,
v ulicích ani hlesu,
jen černých křídel šum
předtuchou zdá se děsu.
Venku již k útoku
polnice hlásná volá,
nepřítel za krátko
ospalé město zdolá.
Je temná, drsná noc,
kdy mlhy těžké studí,
spí v branách města stráž,
kdo ji, ach, kdo ji vzbudí.

Meter: iambic
- LIV -
by Fernando de Herrera

Ojos en quien me espíritu respira
tal vez, ardiendo en lúcidas centellas;
ojos no, mas purísimas estrellas,
rayos que el sol menor celoso mira;
rico puesto, a do sólo amor espira,
dichoso en las eternas luces bellas,
y sus llamas afina, y templa en ellas,
siempre fiero y cruel, la aguda vira;
no alcanza nombre alguno a la belleza
vuestra; y así, no digo cuánto siento,
que tanto bien no acabe en voz humana.
Baste que para osar a vuestra alteza
vos llame ¡oh dulce causa a mi tormento!
ojos de mi sirena soberana.

Meter: iambic
- CXLVIII - A un amigo que no daba en el punto para alcanzar una dama
by Argensola

En la edad de oro, aunque hubo afectos tiernos,
se ve que honestidad guardaron, Niso;
mas la de plata el freno más remiso
vio en frente humana los primeros cuernos.
La de hierro acabó de ensordecernos
a la voz del ejemplo y del aviso;
después ningún metal, de honesto, quiso
intitular la edad de los modernos.
Y por Gala, tu Eurïalo, cautivo,
no sin risa del pueblo anda fogoso,
cohechando siervos y falseando llaves.
Dile tú que lo trate con su esposo,
que, con ciertos capítulos suaves,
su mismo esposo le tendrá el estribo.

Meter: iambic
DVĚ SOCHY.
by Jaroslav Vrchlický

Já ve snu viděl dlouhou chodbu šerou,
na obou koncích její sochy stály:
ta jedna Mlčení, ta druhá Radost;
já od jedné jsem k druhé stále bloudil
a nezřel Mlčení se radovati
a Radost mlčet – tu jsem začal chápat,
že touto dlouhou, šerou chodbou – Život.

Meter: iambic
A la misma
by Gaspar Melchor de Jovellanos

De agudo mal el golpe no esperado
asusta, Clori, tu preciosa vida;
y al mirarte doliente y afligida
mi enfermo corazón tiembla asustado
Dos veces con influjo porfiado
ejerce el mal su saña enfurecida,
una turbando mi alma dolorida,
otra afligiendo tu ánimo angustiado
¿Cuál, Clori, de las dos, pues
                  la inclemencia
del mal sentimos ambos de consuno,
cuál, dime, sufrirá mayor martirio?
¿Tú, en quien se ceba la cruel dolencia,
o yo que todo el mal siento importuno
de tu misma dolencia y mi delirio?

Meter: iambic
- IV - Respuesta
by Hernandode Acunya

De Amor se hace, y por él mismo es hecha
la red de amor que tanta gente prende,
y como la refuerza el que la tiende,
no está ni puede estar rota o deshecha.
Hermosura es el arco que Amor flecha;
del cual ninguna fuerza se defiende,
y el gusto humano es quien le da y le vende
de diversos metales tanta flecha.
Nace niño, y por horas crece y viene
a ser más que gigante y, siendo ciego,
vuélvese en Argos al tomar la mira
y un monstruo tan extraño, que, aunque tiene
en una mano el arco, en otra el fuego,
con mil tiende la red y con mil tira.

Meter: polymetric
I. AUGIÁŠŮV CHLÉV. (II.)
by Antonín Sova

A co tak sedím a přemýšlím,
nad dómem oblak pluje.
A z granátu vína lehoučký dým
noc květnovou prostupuje...
Tak zpívá blahobyt severních měst
a v nejvyšších akkordech jásá...
Tam u nás, dím skromně, víc krásy jest...
Však zanedbanější krása.
Je bídný, je vyloupený lid,
že nechal se ušlapat k smrti,
že nastavil lebky a dal se bít
a věřil v moc, jež ho drtí...
Mne k prokletým šprýmům dráždila
ta města, jich spěch a smích:
že bez poručnictví trávila
ze staletých kultur svých,
že ani to od včíra bohatství
jež neví kam s rukama, není tu,
ni přílišná bída, jež hladoví
a večer se noří z úkrytů...
To nejvíce Frankfurt se honosil,
Ten pelech bursiánů.
Ty starý, já děl mu, též slavným jsi byl.
Kde Rotschild je? – Leží v Pánu?
Tvá vybledla bursa. Zbyl kultus Götha,
I nenávisť k Berlínu...
Co slunce se schýlilo k severu světa,
je západ ve stínu –...
Však zlato teče tu korytem...
Snad z tradice? Z mravenčí píle?
Hřmí třídy poptávkou, odbytem...
Jsou kupčíků ženy tak bílé...

Meter: amphibrachic
Aus dem Frantzösischen: l'adore le merite De la belle Carite
by Simon Dach

So heb' ich hoch Carithen
Verdienst, Sie zu begüten,
Himmlisch gantz
Ist jhr Glantz,
Ihre Brust
Meine Lust,
Ob ich es gleich verheele,
Daß ich umb Sie mich quehle.
O harter Spruch, wenn lieben
Währ' etwas Böses üben!
Trag' ich doch
Länger noch
Nicht ohn Todt
Diese Noht,
Nichts ärgers kan geschehen,
Als, was man liebt, nicht sehen.
Mein weg-seyn, meint' ich, würde
Entladen mich der Bürde,
Keine List,
Wie sie ist,
Noch kein Fall
überall
Kan mich der Lieb' entheben,
So bin ich Ihr ergeben.
Wie denn? zum Vngehewer!
Lescht nichts mir dieses Fewer?
Sie, mein Liecht,
Scheint mir nicht,
Ihre Zier
Fleucht für mir,
Sol dann die Fluth der Augen
Es nicht zu leschen taugen?
Nein. Denn ich trag' im Hertzen
Ihr Bild vnd helle Kertzen,
Amor macht
Tag vnd Nacht,
Daß mein Sinn
Stets sieht hin
Auff das Verdienst Carihten,
Die ich gern wil begüten.

Meter: polymetric
CO JE VÁM?
by Antonín Jaroslav Klose

I snítky bezu líto mi,
když kvetoucí se ulomí.
A soucit můj Vám zlíbal ruku,
že ze života jarních puků
květ trháte svých nadějí.
Váš život jako pustý chrám
bez boha, lásky, spásy zvuků,
v základech svých se hroutí sám.
Či hynout chcete raději
než snésti lidský hřích a klam?
Jste rozkošná tak – co je Vám? –
Pln záhady je, tich a něm,
rtů Vašich, očí vábný lem –
a náručím ač objat vesny,
Váš celý zjev je stopen ve sny,
z nichž prsou dech tak mrtvě zní.
A tajemství-li skryto v něm:
buď života to vzkřik i děsný,
jen žádná píseň pohřební!...

Meter: iambic
SLZE LÁSKY.
by Václav Jaromír Picek

O nehaňte nikdy oko,
Když pro lásku pláče,
Z každé slzy, ač to divno,
Nový plamen skáče.
Oko v lásce, i to mužné,
Pláče velmi lehce,
A ten pláč se tak zalíbí,
Že ni přestat nechce.
Pramen slzí bol odnímá,
Když je lásky chvíle,
Jako deštík prach omývá
Se květinky bílé.
Ku květince porosené
Každý rád se shýbá,
Tak se oko poslzené
Nejkrásněji líbá.
V slzách dále vidět není,
Než milence v oči,
A ty v lásce jsou dvě slunce,
Kol nichž svět se točí!
Tak nehaňte nikdy oko,
Když pro lásku pláče,
Pomněte, že z každé slzy
Větší plamen skáče.

Meter: trochaic
Del triunfo
by Joaquín Dicenta

¡Cuánto sufrí y qué solo! Ni un amigo,
ni una mano leal que se tendiera
para estrechar la mía, ni siquiera
el placer de crearme un enemigo
De mi abandono y mi dolor testigo,
de mi angustiosa vida compañera
fue una pobre mujer, una cualquiera,
que hambre, pena y dolor partió conmigo.
Y hoy que mi triunfo asegurado se haya,
tú, amigo por el éxito ganado,
me dices que la arroje de mi lado,
que una mujer así, denigra ¡Calla!
con ella he padecido y he gozado:
El triunfo no autoriza a ser canalla.

Meter: iambic
Ekloga. IV.
by Jaroslav Vrchlický

Milostnou písní jako jarní jitro
skřivánka zpěvem zvučí moje nitro,
mně cestu, jež se v ranní mlze tratí,
květ střemchy vroubí, slunce paprsk zlatí.
U cesty jabloň květem obsypána
se dívá k horám v zlatou mlhu rána,
co haluz – hnízdo v květů obejmutí,
co hnízdo – píseň v jitra procitnutí.
Jdu kolem, jabloň starou hlavou kývá,
i cítím, jak se mně až v srdce dívá,
snad příliš hnízd se v koruně jí tísní,
a chce mně proto předat něco písní.
Myšlenka země – skřivan výše stoupá
v myšlence nebes – v slunci peruť houpá,
zem zpět jej volá, nebe výš jej láká,
až člověk obě slyší v písni ptáka,
zem s osením, jež zlehounka se čeří,
kde v srdci lásku, člověk v štěstí věří,
a nebe s oblaky, kam ztrativ štěstí
se může v srdci pouze láskou vznésti.
A myšlenkou když v azuru se ztrácím,
hned srdcem vesel ku zemi se vracím,
jak motýl sluncem opojen když klesá
spit vůněmi ve chladnou náruč lesa.
A já se vracím (mojí písně sloka
mi zvoní cestou) k hvězdám tvého oka,
a já se vracím (a juž křídly tlukou
mé myšlenky) na lilie tvých rukou.
Co sebral jsem, ti v pozdrav jitra nesu:
Chlad osení i sladkou vůni lesů,
a bys věřila spíše mému slovu,
květ jabloně a píseň skřivánkovu.
A bys věřila mojim políbením,
já pravdu žití zlatým protkal sněním,
a zdráháš-li se ještě, moje dítě,
tož vyjdi v luh a jaro přesvědčí tě.
Mně cestu, jež se v ranní mlze tratí,
květ střemchy vroubí, slunce paprsk zlatí,
a písní lásky jako jarní jitro
skřivánka zpěvem zvučí moje nitro.

Meter: iambic
EL PILLUELO
by José Santos Chocano

El pilluelo del campo es el pilluelo
más lleno de destreza y de osadía,
que se despierta cuando el nuevo día
le despierta también allá, en el cielo.
Métese en el corral. Arroja al suelo
el árbol más amado en la alquería;
y escala el muro, y rueda por la vía,
y cruza el monte sobre un asno en pelo.
Sacudiendo el mechón en su escondrijo
trépase al pino o se hunde entre las yedras
con su rojo pañuelo al cuello fijo.
Y allá en la calma de sus ocios vagos
busca piedras, y rompe con las piedras
¡todos los vidrios de los tersos lagos!...

Meter: polymetric
Ve zbořené kapli.
by František Holeček

Kol ticho mrtvé dřímá, nemluvné – –
Jen vítr časem tu žalostně kvílí
v půlnoční chvíli,
v tom koutě lesním, stichlém, zapadlém,
v němž čtyři zdi jen rozpukané sklánějí se k zemi,
a na nich suchý netřesk uschlé hlavy týčí,
a ze štěrbin se šedý dere mech,
a ze všech koutů shnilá plíseň čiší,
ta plíseň listí zašlapaného –
Toť vše, co zbylo z lesní kaple.
Kol ticho mrtvé, mrtvé, nemluvné – –
Jen vítr časem tu žalostně kvílí
v půlnoční chvíli...
Kde je ten kněz, jenž sloužil mše tu svaté
za hříchy lidí dávno zesnulých?
Kde lidé jsou, již klekali tu kdysi
a čelem bili o zem v extatických chvílích
a hlasem proráželi klenbu kaple
tu klenbu kaple
i klenbu nebes,
jak lkali tu o Boží smilování?
Ó marná otázka – to bylo dávno, dávno – –
to bylo dávno... však teď?
Kol ticho mrtvé, mrtvé, nemluvné,
jen vítr časem tu žalostně kvílí
v půlnoční chvíli –
Vše divně tak tu smutné, zmrtvující
v tom koutě lesním, ztichlém, zapadlém,
v němž čtyři zdi jen rozpukané sklánějí se k zemi,
a na nich suchý netřesk uschlé hlavy týčí
a ze štěrbin se šedý dere mech,
a ze všech koutů shnilá plíseň čiší,
ta plíseň hříchů lidí dávno zesnulých –
Toť vše, co zbylo z lesní kaple.
Ó rány bolestí, jež srdce lidská zryly,
ó šerý smutku duší vyprahlých,
ó vůně zármutků, jež ze všeho jen zbyly –
ó vůně zármutků, ó rány bolestí, ó smutku duší!
Vás nikdo nezničí než velký Bůh!
Ó kouzlo nadějí, jež srdce lidská křísí,
ó šťastné snění duší nadšených,
ó blaho illusí, jež zlatí proudy žití –
ó blaho illusí, ó kouzlo nadějí, ó šťastné snění!
Vás nikdo nevzkřísí, než velký Bůh!
Kraj široký. – Kam oko dohledne
jen sníh a sníh, jenž bílým žárem hoří,
jak slunce hází přímo v poledne
své bíle paprsky jak proudy stříbra žhavé
na spící pole. – Z dálky hory noří
jak obři mystičtí svých temen kštice tmavé,
svých temen kštice v matnou bělobu,
v niž steklo všechno. – Jenom stromů řada,
jež stuhy šedé vzala podobu,
tak divně kontrastuje s mořem bílým
– jak v saních jedu sněžná přes lada –
s tím mořem sněhu nehnutým a bílým.
Vše klidno, mrtvo... Nikde zvuku... Nikde ruchu...
jen srdce hoří mi v tom ostrém, zimním vzduchu
tím touhy žárem bílým – za tím vším, kam cílím...
Jak plamen vzplálo... a zas klid... zas mrtvo všude...
zas srdce usíná v tom bílém, zimním vzduchu.
Ó kéž už usne na vždy – potom dobře bude!

Meter: iambic
Día de fiesta
by Julián del Casal

Un cielo gris Morados estandartes
con escudos de oro; vibraciones
de altas campanas; báquicas canciones;
palmas verdes ondeando en todas partes;
banderas tremolando en los baluartes;
figuras femeninas en balcones;
estampido cercano de cañones;
gentes que lucran por diversas artes.
Mas ¡ay! mientras la turba se divierte,
y se agita en ruidoso movimiento
como una mar de embravecidas olas,
circula por mi ser frío de muerte,
y en lo interior del alma sólo
                     siento
ansia infinita de llorar a solas

Meter: polymetric
- XI -
by Diego Hurtado de Mendoza

Días cansados, duras horas tristes,
crudos momentos en mi mal gastados,
el tiempo que pensé veros mudados
en años de pensar os me volvistes.
En mí faltó la orden de los hados,
en vos también faltó, pues tales fuistes,
que podréis en el tiempo que vivistes
contar largas edades de cuidados.
Largas son de sufrir cuanto a su dueño,
y cortas cuando hubiese de quejar;
mas en mí este remedio no ha lugar;
que la razón me huye como sueño,
y no hay punto, señora, tan pequeño,
que no se os haga un año al escuchar.

Meter: iambic