PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KOŘIST VÍDEŇSKÁ
by Josef Svatopluk Machar

Triumf Čičikova! – V jeho čele
nadšeného zříti hlasatele,
jenž mu od dvou roků slouží vřele,
mariánskou drahou houfnici!
Potom janičáry, šmoků šiky,
bařtipánské boží bojovníky,
štrébry, dietáře, nádeníky –
Čičikov v jich středu převeliký
na voze má zlatou stolici.
A jak moře v slunce objevení
mladočeský národ v udivení
poslouchá ve svatém roznícení
houfnici tu tohle hlásící:
„Desetkrát Sláva! Hej! A k zemi kloňte hlavy,
do pražské brány vjezd hle Zlatoústý slaví,
buď chvála Mu a čest!
On lev a orel náš! Ověnčen kořistěmi
se z Vídně navrací v svou milovanou zemi,
jíž nehynoucí zdobou jest!
Bum! Sláva! Sláva Mu! A pějte Hej Slované!
Co hrdlo vlastence, ať volat nepřestane,
až zem se otřese a zachví nebesa!
On granát nádherný od chladné od Jizery
jak slunce zaplál nám a zahnal soumrak šerý,
On prapor jest, jenž neklesá!
Od ledna šestého a roku desátého
většího nemáme my nad genia Jeho,
jen lebka proradná tomuhle nevěří –
však my, kdož stojíme v národa těžké službě,
leb takou rozbijem v své neochvějné tužbě,
by dostal fenix náš, co jemu náleží!
On Riegra větší je i Palackého větší,
Sladkovský břídil byl, i Havlíčka On předčí,
kdy svého Homera On najde a Sbor Mus?
Co oni přivezli? Nic jeden, drobty druhý
a třetí ubil se, že boj ved planý tuhý –
však On hle veze celý plný vůz!
A na něm kořist je – všech kořistí to souhrn!
Jsou divy žasné tam, jsou zázraky a jsou hrn-
ce plné egyptské, jichž národ hladový
už věky dlouhanské ždal ve smrtícím hladě,
ty urval heros náš, ty složil na hromadě
a vozem veze dnes do země Karlovy!
Tisíckrát Sláva Mu! Z té nepřátelské Vídně,
jež jedla mozol náš, krev naši pila klidně,
vůz prvý jede dnes a jiné jindy zas!
Neb není pochyby: náš boj má míti zdar-li,
ten Karel největší nad všemi dosud Karly
jej provede, ta Spása spás!
Cavour i Gambetta – jak blednou tato jmena
a tratí na zvuku dle Jeho vyslovena;
i Bismarck přímo prtačí,
když úspěch změříme té dlouhé řady roků
s tím, co náš český Lev vzal v jednom velkém skoku,
co slovo říci nestačí!
Zde měly volat by Šumava, Krkonoše
a všechny hory ty, jež tyčí se v Čech ploše,
tož s Milešovkou Říp a Ještěd s Blaníkem,
a zvony chrámů všech by hlaholiti měly
a vlast by měla pět, že svět by trnul celý:
že není nad Něho v všemmíru velikém!
Bum! Bum! Bum! Střílejte! A hrajte Hej Slované!
Co hrdlo vlastence, ať volat nepřestane!
Hle kořist nádherná! Ó vizte jen vůz ten!
A kdo by zkřivil ret snad k žertu, ku pošklebku,
ve jmenu národa mu rozbijeme lebku,
ve jmenu národa buď proklet, zlořečen!“
Takto hřímá houfnice. A vůz s Čičikovem
projel slavně první pražské brány krovem,
mladočeský národ diví se a sráží:
– Co je v hloubi vozu? – vespolek se táží.
– Co nám Karel vyrval z rmutných Vídně vln?
Úžas, udivení! Čičikov tu vstává,
do vnitřností vozu nahlednouti dává
Vůz ten ministerských slibů pln!

Meter: iambic
Sombra de los siglos
by Pedro Duany Méndez

¡Triste sombra que vagas! ¿De qué Tártaro emerges;
hacia dónde caminas; fuiste el alma de Jove?,
¿padeces la mudeza de la fúlgida Niove,
o en qué piélago inmenso de dolor te sumerges?
¿Dónde está tu palabra, viste
                  tú las remotas
primaveras de Cadmo? ¿Cuántas
                  veces viniste
del abismo insondable donde Sisifo existe,
y dejaste tus carnes inservibles y rotas?
¿Qué imperfecta materia será, acaso, la tuya?
¡Ha de ser la tangible que la Nada construya
con el mísero barro, con la esencia del Todo,
para que recompenses las maldades que olvidas
en el mágico curso de millares de vidas,
y que sepas que el cuerpo torna siempre a ser lodo!

Meter: anapestic
De La duquesa constante
by Francisco Agustín Talega

Contra la feroz hidra el brazo y
                     clava
que hasta en los reinos de Plutón vencían,
Alcides, por mostrar cuánto podían,
con extraño poder ejecutaba;
y cuando más rendida la juzgaba,
y a su rigor las fuerzas suspendían,
siete cabezas nuevas le nacían
por una que de un cuello le cortaba.
Tal es la fiera que en mi pensamiento
pelea con la vida que suspendo
injustamente para tal combate;
que cuando más la venzo y me defiendo,
tantos martirios saco de un tormento
que es mejor que me ofrezca a que me mate

Meter: iambic
ZPĚV IV. BRUNCVÍK A LEV
by Karel Dewetter

V pralesa se houštinu
směle Bruncvík dere,
kde ztajeno ve stínu
nebezpečí steré.
Dravých šelem mnohý rod
ve slujích kde skrytý,
v sítinách kde číhá vod
netvor věkovitý.
Kde jak břečťan po kmeni
plaz se pne a splývá,
ve kvítí i v lupení
zrádný hmyz se skrývá.
Kde kol v trávě, na keři,
kudy noha míjí,
jedovatí ještěři,
háďata se svíjí.
Jako bystřeň hradbou skal
cestu sobě razí,
tak rek v houšť se dere dál
přes zmole a srázy.
Páž jak ocel, orlí hled,
mečem šelmy drtí,
neleká se hrůz ni běd,
neleká se smrti.
Bez bázně a bez děsu,
silen strastí mnohou,
temnotami pralesů
pevnou kráčí nohou.
Slyš, tu náhle v lesních tmách
strašným zní to skřekem,
jako hrom když ve skalách
divým hýká vztekem.
Jak dub, jejž sklá vichru hněv,
zapraští a sténá,
jak když strašný vydá řev
šelma poraněná.
Stane Bruncvík, ztají dech,
ve skráň krev mu buší,
a pak míří, skok a spěch,
nedobré kde tuší.
Hle, tu ve skal zášeří,
v slati kmen kde hnije,
s prapotvorou ještěří
mladý lev se bije.
Nedbá, krev že z mnoha ran
srst mu třísní zlatou,
v lítém boji, zbit a zdrán,
saň rve šupinatou.
Marně však v ni spár i zub
vtíná soupeř smělý,
nezdolána saň, jak dub,
toporu jenž čelí.
V bodlinatém krunýři
netvor trup svůj skrývá,
dráp kam zatne upíří,
rána zeje živá.
A když vymrští svůj chvost,
udeří jak mlatem,
sokem smýká, rány prost,
kamením a blátem.
A tak v ryku strašlivém
divě rvou se, štíří,
že se skála chví i zem,
mocně vzduch se víří.
Náhle, jako polnicí
ještěr pozavřeští,
lva kdy mocnou sanicí
tiskne jak v spár kleští.
V strašném zvíře povyku
bezmocné se zmítá –
běda, zdrtí ve mžiku
saň je obrovitá!
Vté však, jako mrákavou
blesk když pozasvitne,
Bruncvíkovi nad hlavou
mocný meč se kmitne.
Ranou protne jedinou
hrdlo nechráněné,
z netvora že bystřinou
krve proud se žene.
Děsný vydá ještěr sten,
svíjí se a vrtí,
co rek směle, neznaven,
dobíjí ho k smrti.
A když saň už neživa,
rek, hle, u lva klečí,
rány v zdroji vymývá,
ranným listím léčí.
Divem krotne dravá zvěř,
vděčným vzhlíží okem,
za rekem pak v lesní šeř
tichým spěje krokem.
Půlnocí ať kráčí rek,
zlatoleskem raním,
pokorně, jak beránek,
všude lev jde za ním.
Dálná pouť ho neděsí,
strázeň nezaráží,
pod širými nebesy
bdělou vždy je stráží.
Vichřicí je v útoku,
divou bouří v boji,
jak štít reka po boku
v nebezpečích stojí.
Tak jdou spolu v jas i v stín,
v pohodě i v tísni,
a jich mnohý, smělý čin
v mnohé žije písni.

Meter: trochaic
- 1 - Argumento Libro XIII
by Lope de Vega

A Reynaldo en Sufet Sirasudolo
vence traidor, de Ismenia se enamora
engañada del traje Melidora,
con ella Garcerán combate solo.
Engáñale una espía de aquel polo
Sinón al Persa, y como el caso ignora,
desafía la gente vencedora,
más que Faetón soberbio con Apolo.
Préndele, y vuelve con la noche oscura
Ricardo al fuerte, en que su gente mata,
y ver Alfonso a su Leonor procura.
Cautivo Mafadal se la retrata,
abrasa a Ismenia en celos su hermosura,
y a Garcerán su condición ingrata.

Meter: iambic
1L: Sie sprach: O welch geteiltes Glück,
by Friedrich von Bodenstedt

Sie sprach: O welch geteiltes Glück,
Mirza-Schaffy! ward meinem Leben:
Du hast dein Herz nun Stück für Stück
Wie deine Lieder hingegeben –
Was bleibt davon für mich zurück,
Für all mein Lieben, all mein Streben?
Ich Sprach: Stets ungeteilt erglüht
Und zündend seine Strahlen sprüht
Mein Herz, an ewiger Liebe reich, –
Es ist mein Herz der Sonne gleich,
Der hohen Strahlenspenderin,
Die, ob sie gleich Verschwenderin
Mit ihrem Licht und Glanz ist,
Doch immer schön und ganz ist!

Meter: iambic
70.
by Friedrich von Logau

Was hat doch wol für Stärcke
Ein Glauben ohne Wercke?
Wozu sind doch die Titel,
Bey welchen keine Mittel?

Meter: iambic
- L -
by Argensola

Si esperas hoy prosperidad alguna,
solos, en la virtud de tus acciones,
por historia ridícula te expones
al siglo y aun por fábula importuna.
De dos sacros metales la fortuna
en los orbes que abrazan sus regiones,
para influir sus premios y sus dones,
otro sol ha formado y otra luna.
Si a pretender con fraudes y cautelas,
de estos dos astros amparado, acudes,
no habrá accidente que tu gloria impida;
mas si sólo con letras y virtudes,
toma libranzas para la otra vida,
y en esta ni te muelas ni nos muelas.

Meter: polymetric
- CXXX - Respuesta de Argensola
by Argensola

Si lloró Fili, o si juró, pregunto,
¿qué te mueve a inquirir si verdad jura?
que yo en ti, pues contemplas su hermosura,
mas que interior curiosidad barrunto.
Silvio, el más cuerdo, que llegó tan junto
al daño, si evitarle no procura
huyendo, cuando apela a su cordura,
suele quedar en la ocasión difunto;
y así, pues ves que siguen los perdidos
el que a su afecto la licencia alarga,
admite los ejemplos y los ruegos.
Huye de lo que aprecian los sentidos;
que aunque el entendimiento amor lo encarga,
el apremiado gime, y ellos ciegos.

Meter: iambic
CIRCULUS VITIOSUS
by Jaroslav Vrchlický

Být chladnokrevný vůči kritice,
toť umění je všeho největší;
ať jehla je anebo palice,
věř, vždycky něco vyléčí,
a kdyby nic – z ní zírá znova
ta stará hloupost kritikova.

Meter: iambic
XIII. Když jsem vás spatřil, uklonil jsem zrak,
by Adolf Heyduk

Když jsem vás spatřil, uklonil jsem zrak,
když jsem vás spatřil, roztoužen jsem mřel
a pak jsem zpíval jako tažný pták,
když v teplém jihu nové nebe zřel.

Meter: iambic
- CII -
by Argensola

Fabio, las esperanzas no son malas;
mas tú con tanto aplauso las acetas,
que a oráculos forzosos de profetas,
y aun a vivos efetos, las igualas.
Sabe que contra el tiempo se arma Palas,
contra sus inconstancias y sus tretas;
que él es tal, que tropieza en sus muletas
cuando le piden que use de sus alas.
Y así, nunca en el término futuro,
ni en el presente, si eres sabio, digas
que hay tiempo que del tiempo esté seguro;
que cuando a fuerza de sufrirle obligas
a que acuda fiel, te pone un muro
de presto entre la hoz y las espigas.

Meter: iambic
Exceso y seso de la señora Venus
by Quevedo

Alzó Venus las faldas por un lado,
de que el herrero sucio, enternecido
por el botín que descubierto vido,
quiso al momento dárselo cerrado.
Arrojó las tenazas, denodado,
lleno de tizne y del hollín vestido;
tentó la hornaza do salió Cupido,
y echó las bragas y el mandil a un lado.
Sintiose Venus porque tal hacía
y al defenderse tuvo manos mancas
por estallo la puta deseando;
por más que dijo que era porquería,
se estuvo queda y alargó las ancas
al ajo y queso de que fue gustando,
has que, en acabando,
dijo la puta: «Bien está lo hecho;
que no cabe en un saco honra y provecho.»

Meter: iambic
- CVI - La muerte del príncipe don Baltasar de las Españas
by Joseph de Litala y Castelvi

Más duro eres que el mármol sino lloras,
desatado en sollozos pasajero,
pues ya el Planeta del Imperio Ibero,
las sombras mide, si contó las horas.
Malignas discurrieron las auroras,
en lástimas trocado el Hemisferio,
y aquel día que sientes por postrero
culpado su crueldad, ya le mejoras.
El Príncipe murió de las Españas
glorioso Baltasar, lucero ardiente
en quien el Sol su luz sustituía.
Atropos cortó el hilo a sus hazañas,
vio coronada de esplendor su frente,
y le lloran los términos del día.

Meter: iambic
Soneto
by Fernando de Gabriel y Ruiz de Apodaca

¡No mi afán me engañó! Musa que
                     inspira
es de amor de la patria el sacro fuego,
yo a su influjo vivífico me entrego,
y nuncio de verdad vibro mi lira
España aún España: el Orbe mira
de noble sangre el fecundante riego,
cual torna a alzarse fuerte la
                  que ciego
presa juzgaba de funérea pira:
Annan sucumbe, cede el mejicano,
y en la ciudad al marroquí sagrada
al aire flota hispánica bandera,
al par que Europa ensalza entusiasmada
de O'Donell, Prim, Bustillo y Ros de Olano
los nombres caros a la gente ibera

Meter: iambic
JÍZDA SMRTI
by Jiří Karásek ze Lvovic

Zapomeň na chvíli! Ale ty nemůžeš...
Neslyšíš, za tebou že něco volá: Spěš?!
Věčně žít nebudeš. Duše se zachvěje...
Nač doufáš? Těšíš se? To všechno marné je!
Před tebou propast je, kde skončíš pojednou.
Za tebou Lovec je, laň žene nocí, tmou.
Nad tebou ruka je tajemná, děsivá,
Jak pískem hodiny smrtí tě prosívá.
Vichrem se potácíš, pěst v křeči zaťatu.
Hučícím splavem tmy Smrt hraje sonatu.
Udeří o duší teď úzkost v nitru tvém,
Jak v jízdě zběsilé kůň o zem kopytem.
Život je okamžik, za chvíli nebude.
Vteřinu oddechu popřej mi, osude!
Pták ještě pod okny vzkřik' něco Smrti vstříc...
Slyšel's jej – neslyšíš – chtěl jsi cos – nechceš nic...

Meter: polymetric
LXV. Jak díš? duch že hmotu těla
by František Ladislav Čelakovský

Jak díš? duch že hmotu těla
Po své moci uvězil?
Nevěřím ti, mistře, zcela;
Druh jen druha obmezil.
Mním, tvé vidy že z osobna
Nevanou k nerodčatům;
Ještěť lvíčata podobna
V prvních dnech jsou jehňatům.
Ale z váhy větší, menší –
Vyšlé oudy tužší, tenší
Káží duchu širokost,
Krotkost nebo divokost.

Meter: trochaic
Zpěv posledních bardů gallských.
by Jaroslav Vrchlický

Vše posekáno. V jedné změti
tu starci, ženy, muži, děti!
Jak velká vlna na úskalí
zmar jistý juž se na nás valí;
pryč s harfami teď, meče v pěst,
ať slyší nebe naši zvěst,
co vrah juž deptá štěrk i klest:
Syn zpěvu může volný mřít,
však v okovech mu nelze žít!
Jak dub se kácí se skaliska,
když mlatem do něj Taran tříská,
my padnem hrdě v květu síly!
Nás se všech stran juž obklíčili,
nám zapálili srub i svor.
Ó rvete tvrdá žebra hor,
ať v smrti ucítí náš vzdor:
Syn zpěvů může volný mřít,
však v okovech mu nelze žít!
Dnes ráno slunce před východem
jsme byli ještě s celým rodem
na mohylách, kde v pusté noci
spí dědové i naši otci.
Teď večer kol a šer a dým,
ať naše krev teď tryskne k nim,
v hluš jejich zahřmí vítězstvím!
Syn zpěvů může volný mřít,
však v okovech mu nelze žít.
Juž tady jsou a kol se kupí.
Zda jsou to vlci? Jsou to supi?
Co chtějí od nás? Otců víru!
A lijí na nás v ohni síru.
Ten jeden v čele nese kříž,
to znamení, ha, známe již,
mrak v duši padá, v oči tíž.
Syn zpěvů může volný mřít,
však v okovech mu nelze žít!
Teď na ně! Meč v tvé pěsti v tříšti!
Sám nestojíš přec na bojišti,
meč na zemi, však harfy zvednem
jak mlaty výš a nepoblednem,
ať strun jich pukajících zvěst
v hvozd volá, stráně, strž a klest:
zde život – nikdy otců čest!
Syn zpěvu může volný mřít,
však v okovech mu nelze žít!

Meter: iambic
Exclama contra el rico, hinchado y glotón
by Quevedo

¡Cuántas manos se afanan en Oriente
examinando la mayor altura,
porque en tus dedos, breve coyuntura,
con todo patrimonio, esté luciente!
¡Cuánta descaminada ciega gente
tiene en poco del mar la saña dura,
sólo para que adorne tu locura
rubia calamidad, púrpura ardiente!
¡Cuánto pirata de Noruega, atento
ministro de tu gula, remontado,
despuebla de familia alada el viento!
¡Cuánto engaño de cáñamo anudado
tiene el golfo, inquiriendo su elemento
al pasto delicioso del pecado!

Meter: iambic
Píseň plavce
by František Dohnal

Jen pluj a bij se s větry,
jen pluj – jsi plavcem přec!
Když vichor v člun tě srazí,
vstaň, znovu nastav plec.
Máš bolest? Rána pálí?
Och, o tom nehovoř!
Němý a hrdý dále
své veslo do vln noř.
Němý a hrdý, hochu,
pochovej v srdci bol. –
Komu bys chtěl ho svěřit?
Těm dračím živlům kol?
Němý a hrdý dále
přes úskok zrádných míst,
přes živlů běs a zlobu,
přes lidí nenávist.
Co na tom, krvácíš-li
a šat tvůj rozedrán –
Jen štít tvůj když je čistý,
zas uschne krev tvých ran.
Jen štít tvůj když je čistý,
pak život cíle pln –
co na tom, jestli v posled
kořistí budeš vln?
Co na tom... To tak bývá:
ve vlnách plavce smrt...
Jen štít tvůj když je čistý,
pak zemřeš rád a hrd...

Meter: iambic
Ode to Duty
by William Wordsworth

Jam non consilio bonus, sed more eo perductus, ut non tantum recte facere possim, sed nisi recte facere non possim"

"I am no longer good through deliberate intent, but by long habit have reached a point where I am not only able to do right, but am unable to do anything but what is right."
 (Seneca, Letters 120.10)

Stern Daughter of the Voice of God!
O Duty! if that name thou love
Who art a light to guide, a rod
To check the erring, and reprove;
Thou, who art victory and law
When empty terrors overawe;
From vain temptations dost set free;
And calm'st the weary strife of frail humanity!

There are who ask not if thine eye
Be on them; who, in love and truth,
Where no misgiving is, rely
Upon the genial sense of youth:
Glad Hearts! without reproach or blot;
Who do thy work, and know it not:
Oh! if through confidence misplaced
They fail, thy saving arms, dread Power! around them cast.

Serene will be our days and bright,
And happy will our nature be,
When love is an unerring light,
And joy its own security.
And they a blissful course may hold
Even now, who, not unwisely bold,
Live in the spirit of this creed;
Yet seek thy firm support, according to their need.

I, loving freedom, and untried;
No sport of every random gust,
Yet being to myself a guide,
Too blindly have reposed my trust:
And oft, when in my heart was heard
Thy timely mandate, I deferred
The task, in smoother walks to stray;
But thee I now would serve more strictly, if I may.

Through no disturbance of my soul,
Or strong compunction in me wrought,
I supplicate for thy control;
But in the quietness of thought:
Me this unchartered freedom tires;
I feel the weight of chance-desires:
My hopes no more must change their name,
I long for a repose that ever is the same.

Stern Lawgiver! yet thou dost wear
The Godhead's most benignant grace;
Nor know we anything so fair
As is the smile upon thy face:
Flowers laugh before thee on their beds
And fragrance in thy footing treads;
Thou dost preserve the stars from wrong;
And the most ancient heavens, through Thee, are fresh and strong.

To humbler functions, awful Power!
I call thee: I myself commend
Unto thy guidance from this hour;
Oh, let my weakness have an end!
Give unto me, made lowly wise,
The spirit of self-sacrifice;
The confidence of reason give;
And in the light of truth thy Bondman let me live!

Meter: iambic
46.
by Friedrich Rückert

Wenn du mit deinem Schatz willst einen Bretterkasten,
Und mit Geheimnissen ein Frauenherz belasten;
Besorge, daß ein Dieb den Kasten dir erbreche,
Befürchte, daß dein Lieb das Schweigen brech' und spreche.
Drum trage deinen Schatz bei dir in deinem Seckel,
Und deine Heimlichkeit bewahrt vom Busendeckel.
Ein Schatz ist sicher auch im Seckel nicht zu tragen,
Doch immer sicher ein Geheimnis nicht zu sagen.

Meter: iambic
¡Oh, redentor divino!
by J. Goy de Silva

Oh, Redentor Divino, que fulguras
en la noche final del paganismo
Sol fue tu resplandor sobre el
                     abismo
donde el Olimpo, en nubes, quedó a oscuras
Viniste a redimir las criaturas
de la estirpe de Adán, con el bautismo
del agua del Jordán, y el Cristianismo
surgió triunfante de las aguas puras
Cuando del mago Oriente, los tres Reyes
ofrendáronte incienso, mirra y oro,
recibiendo de Ti mayor tesoro,
en luz a su conciencia, por Tus Leyes,
¡plañidos del abismo se elevaron,
que cánticos angélicos ahogaron!

Meter: polymetric
CO CHCEŠ TU, KRISTE, MEZI NÁMI?
by František Odvalil

Co chceš tu, Kriste, mezi námi,
beránku, mezi hyenami?
Na kříži, psanec země němý,
pokoje ještě nedáš zemi?
Ty nedíš nic – jen zrak Tvůj hledí,
vyslanec cizích zásvětí. –
Snad někoho z nás nevyhledí –
přec za Tebou kdos poletí?
Kam přibijem Tě v osamění
a jakým trním opletem,
bys vydal nám již tuto zem,
jež pažit ovcím Tvým již není!
Kam vyštveme Tě ještě příště,
bys nechal nám to mrchoviště,
ať rypák je dle vůle zryje,
vše ochutná, co v něm se kryje,
a poslintá a pohaní!
Nač máme rypák – k líbání?
Jen ještě Ty nám rušíš tady
žádostí našich rochání.
Ne, nám již nikdo nezbrání,
chceš Ty? Ne, nikdo, bez výhrady!
Tys němý, když nás tolik kviká,
řve, chrochtá, vyje – až náš sluch
je k jiné řeči dávno hluch –
Ty mlčíš – ale k Tobě vzlyká
přec ještě cosi ukryté
z té siré země rozryté,
z těch temných děr přec něco sténá. –
Nás ruší hlas ten proklatý!
Nač Tebe volá oblezlá má fena,
vychrtlá fena s mými štěňaty,
vždyť dosud jenom ke lži, ke sprostotě
Tvé jméno nectnou tlamou tahala –
nač kdesi dole, jak topené kotě,
má mladost hloupě se mi ozvala,
nač kosti předků šepotat se jaly,
ty kosti, jež mé spáry vyhrabaly,
nač volá ta a ona vzpomínka má lichá,
ten pohled, výkřik do nočního ticha,
to právo tam toho, ta duše čísi –
ach, Ty Kriste, který mrtvý jsi a siný,
vždyť Tvůj němý zrak zas mluvit učí stíny,
a Ty, sám stín, bys mohl oživnout též kdysi,
a zase mluvit, mluvit, těmi slovy všemi. –
Ne, my nechcem! Nesmíš! My tě strhnem k zemi,
kříž poslední. – Co chtěl bys mezi námi,
beránku, mezi hyenami?

Meter: iambic
Stance. (8.)
by Adolf Heyduk

Už nikdy tebe nezabudu,
ty vždy mne budeš provázet,
buď v radosti to, buď si v trudu,
až k ukončení všech mých let;
tys byla jiskrou svatých pudů,
tebou má píseň našla vzlet,
já tebe rád mám nekonečně,
a bůh ti bude žehnat věčně.

Meter: iambic
A un árbol
by Fernando de Monti

Bajo el verde dosel de tu ramaje,
grato refugio en calurosa siesta,
escuché de su amor firme protesta
cautivándome tierno su lenguaje
En sus brazos rendí dulce homenaje
a mi pura pasión, y manifiesta
su torpe liviandad, ¡hora funesta!
pagarme quiso en vergonzoso ultraje
¡Solo me encuentro ya! De mis amores
y recuerdos ¡oh árbol! fiel custodio,
de hoy más mi pecho que perdió la calma,
sabrá ofrecerte a cambio de dolores,
si pienso en él, del corazón el odio;
si pienso en mí, la bendición del alma!

Meter: polymetric
"I Have a Young Sister"
by Anonymous

I have a yong suster
Fer beyonden the se,
Many be the drowryes
That she sente me.

She sente me the cherye
Withouten ony ston;
And so she dede the dove
Withouten ony bon.

She sente me the brer
Withouten ony rinde;
She bad me love my lemman
Withoute longing.

How shuld ony cherye
Be withoute ston?
And how shuld ony dove
Be withoute bon?

How shuld ony brer
Been withoute rinde?
How shuld I love myn lemman
Withoute longing?

Whan the cherye was a flowr
Than hadde it non ston.
When the dove was an ey
Than hadde it non bon.

When the brer was onbred
Than hadde it non rind.
Whan the maiden hath that she loveth
She is without longing.

Meter: polymetric
1L: Bilder, wie sie im Fluge sich haschen lassen, Gedanken,
by Friedrich Hebbel

Bilder, wie sie im Fluge sich haschen lassen, Gedanken,
Welche sich runden in sich, mancher geschichtliche Strich,
Auch zuweilen ein Hauch, der, leise schwellend, den Busen
Hebt und wieder verläßt, eh' er ein Lied noch beseelt,
Und dazwischen, doch selten, die Köpfe von Schelmen und Wichten,
Wie man, genagelt an's Thor, Eulen und Dohlen erblickt,
Alles aber im Vers, wie Schiller und Goethe ihn bauten,
Schmäh'n ihn auch Platen und Voß, weil er der deutscheste ist!

Meter: polymetric
- CXV -
by Fcode Borja

Tu templo adornan con errado culto
idólatras (o Amor) del apetito,
atribuyendo a ti su infame rito,
ciegos de la ignorancia del insulto.
Pues tu precepto nunca estuvo oculto,
justo es también, que no lo esté el delito;
y por castigo justo, aunque exquisito
suspende ahora tu piadoso indulto.
Yo aquel (o Amor) que estuve un tiempo ufano
de no haber violado el sacro templo,
despojo humilde soy de los sentidos.
Su afrenta sirva de forzoso ejemplo,
si ya el verlos a enmienda reducidos,
no te deforma la violenta mano.

Meter: iambic