PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Gedanken im Mondschein.
by Barthold Heinrich Brockes

Herr! es kann, in tausend Freuden,
Meine Seele durchs Gesicht,
In des Mondes heiterm Licht,
Sich an Deinen Wundern weiden.
Gieb! daß alles, was ich sehe
Auf der Fläche, wo ich stehe,
In des Himmels tiefen Höhe,
Bloß nur Dir zum Ruhm geschehe!
Seh’ ich, wie so hell und rein
Hier der Mond im Wiederschein,
Auf der Spiegel-glatten Fluht,
Scheinet, glänzet, glimmt und ruht,
Wie er sie so hell bestrahlet,
Und sein Bild im Wasser mahlet;
Kann ich, wenn ein Lüftgen wehet,
Und dadurch ein plötzlichs Regen,
Und ein schuppigtes Bewegen,
Auf des Wassers Glätt’, entsteht,
Auf dem glatt- und dunklen Blauen
Noch ein neu Vergnügen schauen,
Da, auf eben dieser Stelle,
Durch des Mondes regen Glanz,
Recht ein grosser Silber-Kranz,
Eine Licht- und Feuer-Quelle,
Schnell sich zu erheben scheint,
Welches cirkelt, wirbelt, glimmt,
So, daß in dem blauen Dunkeln
Man, getäuscht, nicht anders meynt,
Als daß Feur und Gluht hier schwimmt,
Millionen Funken funkeln.
Ich bedachte, wie so schnell
Hier auf dieser Unterwelt
Alles sich so leicht verstellt,
Was erst eben, glatt und hell,
Unbeweglich, rein und klar,
Still, poliert und ruhig war,
Wird im Augenblick verzogen.
Plötzlich zeiget Unruh’ sich,
Plötzlich sieht man rege Wogen,
Wo es erst dem Spiegel glich.
Aber auch da, wo sichs reget,
Und verwirret sich beweget,
In dem Sinken und Erhöh’n,
Siehet man mehr Glanz entsteh’n;
So läßt oft, wenns widrig gehet,
Und ein Unglücks-Sturm oft wehet,
Sich mehr Feur der Andacht seh’n.

Meter: trochaic
- XV - A Fili, que suelto el cabello lloraba ausencias de su pastor
by Quevedo

Ondea el oro en hebras proceloso;
corre el humor en perlas hilo a hilo;
juntó la pena al Tajo con el Nilo,
éste creciente, cuando aquél precioso.
Tal el cabello, tal el rostro hermoso
asiste en Fili al doloroso estilo,
cuando por las ausencias de Batilo,
uno derrama rico, otro lloroso.
Oyó gemir con músico lamento
y mustia y ronca voz tórtola amante,
amancillando querellosa el viento.
Dijo: «Si imitas mi dolor constante,
eres lisonja dulce de mi acento;
si le compites, no es tu mal bastante».

Meter: iambic
Primavera
by Emilio Bobadilla

Nieves, lluvias, heladas, ventoleras
y hoy reverdece el campo hasta ayer seco;
las ramas son ruidosas pasajeras
y nidos hay del árbol en el hueco.
Luz que es cristal de miel delicuescente,
abrillanta el contorno de las cosas;
canta el gallo y escuchan de la
                     fuente
el rumor, entreabriéndose, las rosas
Turquesa es hoy el cielo ayer plomizo,
y en brisa y en rocío se revuelve
lo que ayer era ráfaga y granizo
-¡Aleluya, aleluya!- todo grita;
pero al tumulto del vivir que vuelve
sólo mi juventud no resucita

Meter: polymetric
Česká politika.
by Josef V. Kalaš

Vše na světě konec má,
jitrnice také dva,
ale české politice
vězí v břiše tasemnice.
Bez konce a bez zastávky,
bez uzdy a bez ohlávky:
ani čert jí nepomůže,
vjede zase do kaluže.

Meter: trochaic
1. Modlitba večerní
by Petr Křička

Díky Tobě, velký Bože, díky,
že jsem lepší než ti ostatní,
že jsou rozdílové podstatní
mezi mnou a lehkomyslníky,
kteří vínem svlažují své rtíky,
mrzkým choutkám těla poplatní,
a když zdravíčko si pošpatní,
ani nemají, zač koupit líky.
Já však nejdu ani do kavárny,
s hrůzou vídám chodit kumštýře
nejdřív do kavárny, do vinárny
a pak zastavárny... Jiný oukol
plním zdatně, peven u víře,
veselí že nutno hubit koukol...

Meter: trochaic
Z violek. (6.)
by Irma Geisslová

Běží časy, běží,
i ty těžké i ty svěží,
a jen ctnosť a vina
v duši leží.
Pálí vina, pálí,
jako sluncem žhoucí skály,
že voláme k smrti
v tajné dáli.
Jásá ctnostný, jásá,
všechnu tíž a stíny střásá,
víť, že trvá věčně
dobro, – krása.

Meter: trochaic
Smrť Panny Marie.
by Xaver Dvořák

Jak den, kdež večer v zlato moře klesá,
plá nachem zem a hory vlny lesa,
jak slunce zářící se v hrob svůj sklání,
hle, Matka Boží v tichem umírání.
To ráje předzvěsť, čím jí srdce plesá,
duch její orel vzlétá nad nebesa,
co plane tvář jí v božském usmívání,
hled její nemá slz a ústa lkání.
A vzduchem jak by tóny zašuměly
tak tajuplné, snivé – a tlum skvělý
hle z brány nebes k ní se nese, k loži;
to andělů dav, prostřed Syn je Boží
a v náruč jímá Matku – k srdci vine...
oj v loktech těch se sladce odpočine.

Meter: iambic
Aj, laskavou-li tys, jak praví jiní,
by Adolf Heyduk

Aj, laskavou-li tys, jak praví jiní,
proč v lůně matky hříčkou robíš chorce,
proč místo spasitelů světoborce,
již v lidstva živé kmeny meče klíní?
Proč spor, v němž strany v právu být se míní,
hned vzdorně s meči stavíš pod praporce,
by vůle vzdorných jako děsný norce
z dvou krve proudů vzešla rozhodkyní?
Což spočívá mír v jedněch vyhlazení?
Což musí život býti pouze bojem?
A má-li být, proč stejná zbraň tu není?
Tak útrapy se ženou černým rojem
na zmírající lidstva pokolení,
a ty – ty žiješ jen tím nepokojem! –

Meter: iambic
9.
by Otto Julius Bierbaum

Hier ist das edelste Werk getan
Allerlebendigster Kunst: hier ist
Kunst und Natur ganz eins.
Nichts verlor die Natur an die Kunst auf diesen Terrassen,
Die sich ihr fügten, indem sie sie edel
Faßten: Steine aus deinem Kern,
Fels von Fiesole.
Feld und Garten ist eins: es schlingt,
Wachsend aus gleicher Furche mit ihm
Zwischen den üppigsten Halmen des Korns,
Wolluststark sich die Rebe empor,
Keine Räuberin: Geliebte,
Hoch in den Ölbaum.
Alles umarmt sich hier: Rose den Lorbeerbaum,
Efeu die Eiche, die
Nie ihr Blatt verliert.
Engelwurz flicht sich sanft,
Liebevoll, Schmuck, ins Grün
Steiler, schwarzer Zypressen. Es hängt,
Gleich einem riesigen Bacchusgelock,
Blau der Glyzine Blütentraube
Schwer vom Säulengebälk der Villa.
Iris und Tulpen säumen das Garten-Feld;
Überall Sterne und Glocken im Gras,
Seltsame, feurige: namenlos
Nordischer Zunge.
Nichts scheint wild hier; alles ist Zucht;
Aber es ist die edelste Freiheit.
Dienerin wurde Natur dem Geiste,
Der aus ihrem Geist regiert.
Hier erkannt ich die Kraft
Und die herrliche Ewigkeit,
Hellas und Rom, des Sinns
Bindet und hebt und verklärt und den Menschen
Wirklich zum Herren der Erde macht.

Meter: polymetric
Song (Wintah, summah, snow er shine)
by Paul Laurence Dunbar

Wintah, summah, snow er shine,
 Hit's all de same to me,
Ef only I kin call you mine,
 An' keep you by my knee.

Ha'dship, frolic, grief er caih,
 Content by night an' day,
Ef only I kin see you whaih
 You wait beside de way.

Livin', dyin', smiles er teahs,
 My soul will still be free,
Ef only thoo de comin' yeahs
 You walk de worl' wid me.

Bird-song, breeze-wail, chune er moan,
 What puny t'ings dey'll be,
Ef w'en I's seemin' all erlone,
 I knows yo' hea't's wid me.

Meter: polymetric
10. Bist du auch dieses Menschen?
by Paul Fleming

Du sagsts gleich oder nicht, so must du halten an.
Sprich, wenn du leben wilst: ich kenne diesen Man!

Meter: iambic
1L: Zu deinen Füßen will ich ruhn,
by Otto Roquette

Zu deinen Füßen will ich ruhn,
Und dir in's Auge schau'n,
Die blaue Nacht mag leise nun
Auf uns herniederthau'n.
Schon tauchet aus dem stillen See
Des Mondes Bild empor,
Und kühner streift das scheue Reh
Durch Wald und Wiesenmoor.
Mein Haupt laß ruhn auf deinem Schooß,
Da ruht es sanft und weich.
Wie ist der Himmel weit und groß,
Wie ist die Erde reich!
Der schönste Stern in blauer Nacht,
Der schönste Stern bist du,
In deines Lichtes sanfter Pracht
O gönne mir die Ruh!
An deinem Herzen laß mich ruhn
Nur kurze, sel'ge Zeit!
Kein Lauscher kündet unser Thun,
Die Welt ist traumgefeit.
Ach, laß mich ruhn an deinem Mund,
Eh noch die Nacht verglimmt,
Bis Himmel uns und Erdenrund
In Seligkeit verschwimmt!

Meter: iambic
Die
 Abwechselung der Zeit.
by Johann Justus Ebeling

Die Erde die zur Winters Zeit,
Mit Eis bedekt mit Schnee bestreut
Von rauher Kälte gantz erfroren,
Scheint gleichsam wieder neu gebohren;
So bald der Strahl vom Sonnenlicht,
Den Schnee zerlekt, das Eis durchbricht:
Und den erfrornen Schoos der Erden,
Läst wieder fruchtbahr, trächtig werden.
Mein GOtt! wie herrlig ist die Welt,
Da sich der Frühling eingestellt.
Der Landman fuhr vorher mit Schlitten,
Das Holtz in sein und andre Hütten
Zum Unterhalt des Element
Des Feurs, das wärmet kocht und brent:
Er briet damit auf seinen Heerte,
Was ihn der vorge Herbst bescherte.
Dies hat er meist als Winterkost,
Mit warmer Lust bey rauhen Frost
Verzehrt; von Wurtzeln, Kohl und Rüben,
Ist nunmehr wenig übrig blieben.
Gott! der dem Menschen Futter schafft,
Giebt wiederum den Lande Krafft
Damit der Saame den man streuet,
Jm Gärten Paradies gedeiet.
Ja! seiner Vorsicht Wundermacht,
Hat Blumen schon hervorgebracht
Ich sahe jüngst die Maienblume,
Und forschte zu des Höchsten Ruhme,
Warum so früh dies Blümelein,
Sich in dem Garten stellte ein?
Mir deucht es zeiget diese Blüte,
Wie zu uns spricht des Höchsten Güte:
Jhr Kinder! grabet, pflantzet, streut,
Die Erde ist zum Wuchs bereit,
Zur Probe sind der Blumen Früchte,
Schon da, vor euren Angesichte.

Meter: iambic
Krvavý květ.
by Adolf Heyduk

Nic netěší, co těšívalo,
teď těšíš jenom ty;
je skutkem, co se dřív mi zdálo,
že štěstí by se ukrývalo
v tak malé rty?
A přece! Vše, co srdce hněte,
tvůj, Lilo, plaší ret;
tvůj pohled tak milostně svítá,
že z úhoru mých ňader zkvítá
krvavý květ!

Meter: iambic
La quena
by José Santos Chocano

No la flauta del dios, alegre avena
del bosque griego, en que trinar solía;
es flauta cual paloma en agonía
la que en las noches de los Andes suena
¡Cuán profundo lamento el de la quena!
La quena en medio de la puna fría
desenvuelve su larga melodía
más penetrante cuanto más serena
Desgranando las perlas de su lloro,
a veces hunde el musical lamento
en el hueco de un cántaro sonoro;
y entonces finge, en la nocturna calma,
soplo del alma convertido en viento,
soplo del viento convertido en alma.

Meter: polymetric
- XVIII -
by Argensola

Bien sé yo, Cintia, el culto que se debe
al que de dos sustancias desiguales
tan superiores forma los mortales,
que es cada cual un dios de un mundo breve;
y que este honor le obliga a que se eleve
sobre el ser de las obras naturales,
y asaltando esas máquinas fatales,
viva unido a la causa que las mueve;
y soy con esto a quien tu amor desvía
del uso de este gran conocimiento
por la divinidad de tu hermosura;
y a venerarte vive tan atento,
que gime si tal vez se le figura
que puede tener fin su idolatría.

Meter: iambic
Afrika 1943.
by Jaroslav Kvapil

Přišli jsme už, u všech čertů,
o Tunis a o Bisertu?
Naděje když všechna zchromla,
ztratili jsme pana Romla,
a když odpor stal se marným,
ztratil se nám i pan Arnim,
hnalť je oba na ten vandr
vítězný pan Alexandr.
Od rána teď do večera
nadáváme na fýrera
čekajíce na lodičku –
převez, převez, převozníčku!

Meter: trochaic
SMÍCH (I.)
by Viktor Dyk

Ten smích byl lehký jako pěna,
a přece těžký jako skála.
Neznámá stála na ulici žena.
Jak se smála!
Chodili mimo lidé,
slyšeli smích
těžký jak skála,
lehký jak hřích.
Vzdálený, cizí
myšlenkou a snem
formuloval jsem
smích, který mizí.

Meter: iambic
Šedivý vlas.
by Berta Mühlsteinová

Ó pověz, bledý muži,
proč šedivý tvůj vlas
nad důmyslnou skrání
tak záhy v barvě zhas’?
Hnal zlomysl tě světem,
klíčila nemoc tě,
či byl jsi vyhnán z ráje
své lásky bouřlivé?
Rci: byla kadeř temná
jak černý, těžký sen,
či vlnila se světle
co jemný, měkký len?
Či stkvívala se zlatem,
jak slunce jasná zář?
Rci, proč tak svadly záhy –
tvá kadeř a tvá tvář? –
Ty nemluvíš, i zastřen
je utrpení den:
do srdce sněhy padly,
na hlavu mlha jen.

Meter: iambic
Pod kmenem buku.
by Jan Červenka

Ptáci již ulétli, co budem nyní
poslouchat z večera pod šerým bukem?
Kmen jeho za krátko pokryje jíní,
spadne mu listí, jež v létě nás stíní,
přijde snad bouře a s divokým hlukem,
zláme mu snítky, jak vždycky to činí...
Budeme zpomínat, s úsměvem jara
jak jsme se dívali do nebe spolu
a kterak zvolna, když stoupala pára
v altán jsme skryli se, pod jeho stará
křídla a čekali, spadne-li dolů
hvězda, jak planoucí, stříbrná čára?
Či jak jsme házeli v hladinu vodní
kytice květů, je chytali zase,
kývali olší a stojíce pod ní,
hledali v dáli, kde vlá plachta lodní,
i jak jsme mlčky pak pohlédli na se,
usedli k vodě... a dál šli zas od ní?
Ó teď ni datel se nedotkne suku,
pavouk jen síť věsí na suché stonky.
Pohleď, list za listem v stajeném zvuku
padá již k zemi! Nuž dej mi svou ruku
a já chci snít zas, jak modravé zvonky
v hebký tvůj vlas pletu pod kmenem buku.

Meter: dactylic
II. Než co pravím? – Někdy mezi námi
by Václav Pok Poděbradský

Než co pravím? – Někdy mezi námi
zříti lze tvé stopu bytosti;
a tuť chtěl bych jíti v blahosti
všemi, jimiž kráčíš, krajinami.
Všemi šel bych vrchy, dolinami,
přítomnost tvou dada k známosti
lidstvu, aby v klidné skromnosti
zdobilo tvou dráhu květinami.
Že však nevím, kudy se ubíráš,
an zde lékem hojíš chorého
a tam zase bolu slzy stíráš:
v šíř a v dál naměřím křídla k letu
a chci z přesvědčení vřelého
tvoji spásu hlásat všemu světu.

Meter: trochaic
Vlídnost.
by Vojtěch Nejedlý

Kyžbych jako slavík zpíval,
By lid k zpěváku se hrnul,
S radostí se na mne díval,
Tuťbych hlásal, ažby ztrnul:
Zanechejte sužování,
Přidržte se milování!
Pročbyste krev vylívali
Jako rozdráždění lvové,
Pro stín na smrt bojovali
Oslavení hrdinové?
Zanechejte sužování,
Přidržte se milování!
Což vám platno, že se mstíte
Očma smrtíc nepřítele?
Pomstou sobě zakalíte
Rozvětřency štěstí celé;
Zanechejte sužování,
Přidržte se milování!
Což to platí, že hned ráno
Srdce závistí vám hoří?
Přejte, bude vám y přáno,
Syc se spokojenost zboří;
Zanechejte sužování,
Přidržte se milování!
Jako bratří s bratry svými
V lásce chodíc nakládejte,
Blaženosti s rozmilými
Nezkalené požívejte;
Zanechejte sužování,
Přidržte se milování.
Zarmouceným slzy s tváře
Střete rukou lichotivou,
Aby jasná štěstí záře
Zapudila bolest živou,
Aby mřelo sužování,
Zvítězylo milování!
Tak vám místo bídy ráje
Vlídná láska vyčaruje,
Že se duše v kráse máje
Růžového zaraduje
Řkoucý: Prchni sužování,
Přidržím se milování!

Meter: trochaic
Whoso list to hunt, I know where is an hind
by Thomas Wyatt

Whoso list to hunt, I know where is an hind,
But as for me, hélas, I may no more.
The vain travail hath wearied me so sore,
I am of them that farthest cometh behind.
Yet may I by no means my wearied mind
Draw from the deer, but as she fleeth afore
Fainting I follow. I leave off therefore,
Sithens in a net I seek to hold the wind.
Who list her hunt, I put him out of doubt,
As well as I may spend his time in vain.
And graven with diamonds in letters plain
There is written, her fair neck round about:
Noli me tangere, for Caesar’s I am,
And wild for to hold, though I seem tame.

Meter: iambic
Protokoll
by Hermann Löns

Ich heiße Friedrich Wilhelm Schläger,
Nicht vorbestraft, bin vierzig alt,
Verehelicht, ich stand als Jäger
In Bückeburg und bin bestallt
Seit sieben Jahren über Echter,
Aubruch, Kirchlohe, Hellenstein
Als Jagdaufseher von dem Pächter,
Dem adeligen Jagdverein.
Ich merkte es seit ein'gen Wochen,
Es war nicht sauber im Revier,
Hier war ein Rehbock aufgebrochen,
Dort fehlte eine Ricke mir;
Pfingstsonntag wurden zwei Gescheide
Auf einmal mir ins Haus gebracht,
Von alten Ricken, alle beide
Enthielten eine reife Tracht.
Am dritten Juli bei halb viere
Stand ich am Kösterbruche an,
Dem besten Wechsel im Reviere,
Da kam von Meyers Busch ein Mann;
Die Mütze trug er im Gesichte
Und unterm Arme das Gewehr,
Er pirschte von der Zwillingsfichte
Sich langsam vor der Wiese her.
Dort äste bei der Vorflutbrücke
Vertraut seit einer Stunde sich
Mit ihrem Kitze eine Ricke,
Auf diese zu der Wilddieb schlich;
Ich sah, wie er sich fertig machte
Und langsam vortrat aus dem Wald,
Und ehe daß es drüben krachte,
Ging ich in Anschlag und schrie: »Halt!«
So wie ich rief, da riß er Funken,
Der Hagel schlug um mich herum,
Da nahm aufs Korn ich den Halunken
Und machte auch den Finger krumm;
Ich sah im Feuer ihn roullieren,
Den Knall er nicht vernommen hat,
Er tat nicht Hand noch Fuß mehr rühren,
Es saß die Kugel Mitte Blatt.

Meter: iambic
Holubi.
by František Kyselý

Anselm hojným zobem krmil
četné hejno holubů;
den co den jich něžně hlídal,
rád je houfně sedat vídal
na římsách i na srubu.
Jednou doslech’ tvrdou výtku
pro svůj k ptákům útlý cit;
dělají prý škodu všudy,
zobou zrní, z něhož chudý
moh by skývu chleba mít.
Zarmoutil se zbožný Anselm,
jenž i tváři němé přál,
a tu výtku v mysli choval,
až si záměr vyosnoval
a jej vbrzku vykonal.
Holuby své k zobu svolal,
nasypav jim denní díl;
když pak byli nazobáni,
v neochvějném odhodlání
důrazně k nim promluvil:
„Chce-li vás Bůh tady nechat,
mně to věru bude vděk;
nechce-li, pak beze všeho
po nejvyšší vůli jeho
opusťte můj příbytek!“
S hurtem vzlétli na to slovo
ptáci domu přivyklí;
ještě jako v pozdrav milý
nade dvorcem zakroužili
a pak v dáli zanikli.
Podivil a pokořil se
Anselm nebes pokynu;
holubů svých dlouho želel,
ale že sám Bůh tak velel,
krmil zase chudinu.

Meter: trochaic
NE, NEVĚŘÍM...!
by Josef Müldner

Já slibuju vám: na váš pohled žhavý
že nezapomenu, oh věřte mi!
Ni na ten den, tak teple usínavý,
ni na jolu, plovoucí větvemi...
Víc uhodla jste, než jsem mohl říci,
víc dokončila, než je zvykem mým.
Za vše, co chtěl jsem, viděl jsem vás mstící...
Snad jste to vy... Já ale nevěřím.
Já čekal dlouho... Mladá léta celá.
Tak těžko loučit je se, viďte, s mládím svým.
Snad jste to vy, jež dříve přijít měla...
Snad jste to vy... Já ale nevěřím.
Jak byste v zápas chtěla jíti nový...
Měl bych být vděčný za to všechno, vím.
Říc těžkou bolest několika slovy...
Snad jste to vy... Já ale nevěřím.
Snad zbylo ve mně ještě něco z včera,
co přežít chce to vše, co přijde snad.
Pláč ranní rosy do úsměvů šera...
Snad jste to vy... Oh, jak bych věřil rád!
A nad tím vším jste zachmuřila čelo,
co vidět moh’ jsem a co neuzřím.
Co bolet mohlo, ve mně dobolelo.
To bylo mládí... Já však nevěřím...!

Meter: iambic
- CXV -
by Fernando de Herrera

El bello nombre quiere Amor que cante
de mi Luz, por do en propia o tierra ajena
nunca otro español pie imprimió la arena,
siguiendo Cintia y Delia a vuestro amante.
Seré el primero osado que levante
la humilde voz do el Betis grande suena,
y que las flores coja a mano llena
del rico huerto nuestro y abundante.
Vos, a quien de Cefiso, Eurota, Ismeno
las dulces ondas bañan, y del Tebro,
oíd mi canto y dad a Amor la gloria;
porque admirando el esplendor sereno
de mi Luz, ni al Erídano ni al Ebro
pensaréis honorar con la victoria.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco de Avellaneda

Vino Benito en cierne de marido
a vistas de la bella Teresona,
él le parece a ella ruin persona
y por ahora poco para erguido
Trajo de paje todo lo buido,
con algunas mudanzas de chacona,
y para su hermosura quintañona
menos lindo le quiere, y más fornido
Vuélvase a envanecer, dijo la Junta,
que hasta ahora no es mozo de esperanza,
y en este ministerio aún no despunta.
Aprenda por lo bajo alguna danza,
que según de la estirpe se barrunta,
aún no será con ello buena lanza.

Meter: iambic
ILLUSE.
by Zdeněk Knittl

Obláčky malé, beránci vy bílí,
jež denně nebem vítr honívá,
ó, řekněte mi, proč v tak mnohé chvíli
za vámi do dálek se zadívá
náš zamyšlený, uslzený hled? –
Snad proto, že se nevracíte zpět!
Ó, illuse, jichž tisíc každodenně
nám chladný vítr žití rozvívá,
ó, rcete, proč tak často roztouženě
za vámi v dálku zpět se zadívá
náš zamyšlený, uslzený hled? –
To proto, že se nevracíte zpět!

Meter: iambic
Soneto
by Juan Lorenzo Romeo

Baga sin sujeción, con desvarío,
la fantasía en todos imagina,
sólo a la de Javier virtud divina
dio elección discurso, y albedrío.
Lasciva especie con tirano brío
en sueños le acomete, y para ruina,
del Templo de Javier, falsa maquina
ídolo torpe en el letargo frío
Mas como sobre el cuerpo el alma
                     vela
en éxtasis divino, a Dios unida,
fuerte le opone al fácil movimiento
Borra la imagen, y a su sangre apela,
que por ser de su espíritu movida,
purifica en su ardor, el pensamiento.

Meter: polymetric
28.
by Ernst Moritz Arndt

Das muß als deutsche Losung klingen.
Wer da nicht wanket ab und an,
Kann alle Höllenteufel zwingen.

Meter: iambic
Mým dobrodincům.
by František Chládek

Srdce mé jest velemoře dmoucí,
oteckou jež obejímá zem,
nebesa se obrážejí v něm,
na jichž vrchu sedí Všemohoucí.
Perly nesčíslné, stříbroskvoucí
leží na dně jeho hlubokém
a ty často loví v oku mém
rusalky – ty city moje vroucí.
To můj poklad, z něhož oběť skládám
na oltáři nebes, lidstvu, vlasti,
láskou k tomu puzen nekonečnou.
Dobrodinci! i vás, kleče, žádám:
přijmětež ode mne ze propasti
srdce vyváženou: „slzu vděčnou“.

Meter: trochaic
4.
by Heinrich Heine

Hast du wirklich dich erhoben
Aus dem müßig kalten Dunstkreis,
Womit einst der kluge Kunstgreis
Dich von Weimar aus umwoben?
G'nügt dir nicht mehr die Bekanntschaft
Seiner Klärchen, seiner Gretchen?
Fliehst du Serlos keusche Mädchen
Und Ottiliens Wahlverwandtschaft?
Nur Germanien willst du dienen,
Und mit Mignon ist's vorbei heut,
Und du strebst nach größrer Freiheit,
Als du fandest bei Philinen?
Für des Volkes Oberhoheit
Lünebürgertümlich kämpfst du,
Und mit kühnen Worten dämpfst du
Der Despoten Bundesroheit!
In der Fern' hör ich mit Freude,
Wie man voll von deinem Lob ist,
Und wie du der Mirabeau bist
Von der Lüneburger Heide!

Meter: trochaic
Das Genesungsmittel
by Johann Gottfried Herder

Um von der Achtung zu genesen,
Die ich unwürdig oft Autoren zugewandt,
Befahl der Arzt es mir, ein Tagebuch zu lesen:
»es ist gelehrt gedruckt und heißt:
Da tummeln sich die Herrn für das gemeine Wesen
Oft ritterlich, doch eben nicht galant.
Was Akritik für Sold im Buche falsch gelesen,
Wird antikritisch dann für Zahlung aberkannt.
Es drängen sich die Herrn; zu aber- abermalen
Wird Akritik bezahlt, Antikritik muß zahlen.«
Ich folgte meinem Arzt. Mit lustigem Erstaunen
Sah ich den Waffenplatz im deutschen Publicum,
Die Ritter und ihr Glück und Beider tolle Launen;
Das Krumme ward mir recht, und das Gerade krumm,
Und jeder Buchstab schien mir in das Ohr zu raunen:
»hinweg von hier! hier ist ein böses Säculum.«
Das literarische gemeine deutsche Wesen,
Nach Pfennigen verkauft, sah ich und war genesen.

Meter: iambic
CUADRO VIVO
by José Santos Chocano

Encima de una tumba, con exceso,
en el mismo panteón, pareja amante,
recorre, entre aturdida y delirante,
toda la gloria musical del beso.
¡El humilde panteón en donde el yeso
quizás nunca hecho estatua se levante,
hoy ve el cuadro que vivo y palpitante
forma la carne sobre tanto hueso!
Los amantes se ocultan temerosos;
por eso astutos el cuidado toman
de guarecerse en las mortuorias fauces.
Ahí, murmuradores y curiosos,
desde la vecindad, sólo se asoman
sobre las tapias los arqueados sauces...

Meter: iambic
2.
by Emanuel Geibel

»es brach der Erzverwüster,
Der Heide brach ins Land,
Von seinen Pfaden düster
Zum Himmel raucht der Brand.
Durch Hüttenschutt und Saaten
Stürmt heulend seine Wut,
Und seine Rosse waten
Bis an den Zaum im Blut.
Dem Greuel wie ein Rabe
Fliegt das Gerücht voraus,
Da greift entsetzt zum Stabe
Das Volk und wandert aus.
Sie schweifen ohne Stätte
Dem scheuen Wilde gleich.
O Kaiser, hilf und rette
Vom Untergang das Reich!«

Meter: iambic
Noviembre
by Faustina Sáez de Melgar

Triste es la historia de Noviembre helado;
no tiene aromas, pájaros, ni flores,
ni disfruta un instante los favores
del firmamento puro y despejado
En tanto dura su infeliz reinado,
el éter no le muestra sus colores,
y sigue su carrera en los horrores
de un cielo siempre gris y encapotado
Yerto doquier el campo, blanquecinas
las altas crespas de los pardos montes,
de nieve coronadas las colinas,
sombríos los extensos horizontes,
y las corrientes aguas plateadas,
se miran en los ríos congeladas.

Meter: iambic
* * * (I.)
by Jaroslav Kolman Cassius

Za jitřní rosy a v šedivé mlze my po prvé v žití se zřeli.
Po prvé zkřížil mé cesty – mladý a silný a smělý...
Byl to můj nepřítel. Osud nám kázal se bíti.
Jeden z nás musel jít s cesty. Osud chtěl – on musil jíti...
Byl to můj nepřítel. Srdce přec bolestí šílí,
zrazeno silnou a velikou dobou, svedeno malou a slabou svou chvílí...

Meter: dactylic