PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Fahr wohl
by Emanuel Geibel

Den letzten Becher bring' ich dir,
Du schöner, fremder Strand!
Ach, bitter wird das Scheiden mir,
Als wär's mein Heimatland.
Fahr wohl, fahr wohl! Im Segel ruht
Der Wind und treibt sein Spiel,
Und rauschend furcht die grüne Flut
Der Barke scharfer Kiel.
Die Sonne sinkt ins Inselmeer,
Die Luft glüht rosenrot -
Dort schimmert noch das Fenster her,
Wo sie mir Abschied bot.
Wie gern, wie gern, du holdes Kind,
Hätt' ich bei dir gesäumt!
Umsonst, auch dieser Traum zerrinnt
Und war so schön geträumt.
Das ist das Leben: Kommen, Gehn,
Treiben in Wind und Flut;
Fortziehn auf Nimmerwiedersehn,
Wenn kaum wir sanft geruht;
Geliebt sein und vergessen sein,
Selbst lieben - still! - Mir deucht,
Es blendet mich der Abendschein,
Mir wird die Wimper feucht.
Vorbei! vorbei! Die Träne fällt;
Vorbei so Lust als Schmerz!
Und wieder einsam in der Welt
Schlägt nun dies wilde Herz!
Sei's drum! - Des Mondes erster Strahl
Beglänzt das Meer in Pracht;
Die Küste flieht - zum letztenmal,
Mein Mädchen, gute Nacht!

Meter: iambic
***
by Viktor Dyk

Tak jdeme líně a choře
v svou moudrost upjatí.
Duch, který po Bílé Hoře
znal jen se poddati,
pod sesutými krovy
vítězův čekat vztek
a s křesťanskými slovy
dát hlavu na špalek.
Jdem’ zbaběle a měkce
zmoudřelých plni slov.
Tušíme sudby lehce
dunění katastrof.
A každý systém chová,
jejž žákům rozvíjí
bez vzdoru Samsonova,
jenž v smrti zabijí.
A ruka chabě padá.
Příval nás zatopí.
Co činit? Těžká rada.
Snad pomoc Evropy?
Passivně vyčkáváme,
co přinese nám věk,
a křesťansky pak dáme
své hlavy na špalek.
Noc. I v tmách nutno zříti.
Smrt tedy, chcete-li.
Než, souzeno-li mříti,
jen ne tak zbabělí!
Cos číhá. K čemu strachu?
Smrt? To je možné dost.
Jen v bělohorském prachu
nečekat na milost!
Smrt. Ne však beze stopy.
Je moře bez meze.
A ten, kdo v něm se topí,
nechť strhne vítěze.

Meter: iambic
27.
by Friedrich Rückert

Wo es drei Heller thun, da wende vier nicht an,
Und nicht zwei Worte, wo's mit einem ist gethan.

Meter: iambic
Haidefürst
by Ludwig Eichrodt

Es saß im Gothenlager
An einen Fels geschweißt,
Ein Held, ein Goldhaarfager,
Der nimmer Ketten reißt.
Sie hatten ihn gefangen
Nach heißem Schlachtentag,
Als mit erblaßten Wangen
Er wund zu Boden lag.
Am kahlen Felsenblocke
Ihn angeschmiedet dann;
Nun saust im Wind die Locke
Dem freundverlassnen Mann.
Im wilden Gottesfreien
Weilt er bei Tag und Nacht,
Der Tod muß ihn befreien –
Der Mitleid hat und Macht.
Da brechen auf die Sieger
Und lassen ihn zurück;
Lebwohl, du stolzer Krieger!
Sie lachen ihm: gut Glück!
Der Stolze blickt Verachtung,
Kein Fluch entweiht den Mund,
Und seines Geists Umnachtung
Wird keinem Spötter kund.
Am kahlen Felsenblocke
Einsam trauert der Held,
Im Sturmwind bleicht die Locke,
Die Hünenkraft zerfällt.
Der Sonnenschein und Regen
Geht seiner Qual vorbei,
Nur unter Donnerschlägen
Träumt er sich heil und frei.
Er träumt von Sieg und Rossen.
Pfeilschnell der Sturmgott ritt,
Kam ihm vorbeigeschossen,
Nahm seine Seele mit.
Wenn um das Morgengrauen
Die Winde sind befreit,
Könnt ihr den Fürsten schauen –
Um ihn die stille Haid.

Meter: iambic
84.
by Friedrich von Logau

Ein grüner Mann, ein rothes Weib, die farben wol zusammen;
Sie sind geschickt, im Wasserbau zu ziehen wol die Rammen.

Meter: iambic
El puertorriqueño
by Manuel A. Alonso

Color moreno, frente despejada,
mirar lánguido, altivo y penetrante,
la barba negra, pálido el semblante,
rostro enjuto, nariz proporcionada.
Mediana talla, marcha acompasada;
el alma de ilusiones anhelante,
agudo ingenio, libre y arrogante,
piensa inquieto, mente acalorada.
Humano, afable, justo, dadivoso,
en empresa de amor siempre variable,
tras la gloria y placer siempre afanoso.
Y en amor a su patria insuperable
Este es, a no dudarlo, fiel diseño
para copiar un buen puertorriqueño

Meter: polymetric
Eine Bilderfabel für Goethe
by Johann Gottfried Herder

Hinangeflogen da kam ein Specht
Von Frankfurt wol am Main;
Der klatschte mit den Flügeln recht
Und lachte froh darein.
Es war ein bunter lieber Specht;
Singt Alle, singt darein:

Meter: iambic
ALKIBIADES.
by Josef Šimánek

Plá purpur západu nad Akropolí
a mroucí růže k mojim nohám hází.
V chladnoucí mramory noc pyšná vchází,
a srdce slavně plápolá a bolí.
Teď strhnu masku. Efébové nazí,
jak zlatých amaranthů štíhlé stvoly,
a hetairy, již obklopte mé stoly
a zapalte své vášně beze hrází!
Až na agoru vcházet budu z rána,
a mrtví budete jak tento bídný den,
co úsměv můj, jenž nad hetairy zlatem
stesk stejný ukrývá jak nad Sokratem,
přes vaše popely dál půjde nezměněn.

Meter: iambic
48.
by Emanuel Geibel

Dem Aste gleich, darauf der Vogel schlummert, ist
Erlernte Weisheit dir ein Halt bei stiller Frist;
Doch in der Zeit des Sturms zerbricht gar leicht der Ast;
Weh dir, wenn du alsdann nicht selber Flügel hast!

Meter: iambic
XiII.
by Heinrich Heine

O schwöre, Liebchen, immerfort,
Ich glaube dir auf's bloße Wort!
An deinen Busen sink' ich hin,
Und glaube, daß ich selig bin;
Ich glaube, Liebchen, ewiglich,
Und noch viel länger, liebst du mich.

Meter: iambic
SOUCITNÝ SONET
by Antonín Sova

Tu skříňku se šperky v své samolibé kráse
růžovým prstíkem jsi otevřela z rána,
snad touhou, zraky všech být všude stopována,
jsi vzala šedý šat, jenž mlze podobá se.
Ó jak si překrásná, blesk tmavý v oka řase,
tvá průsvitavá pleť je z bílých růží stkána;
já nevím, nevím sám, proč jsi tak milována
pro frási lacinou, jež pravdou býti zdá se.
Hrbáček v sousedství, ta dívka bídná zcela,
ta dobrá opička by umřít musila
svou velkou závistí, kdyby to uviděla.
Neb s hlubším srdcem svým, nervosně rozechvěná,
jak odkopnutá zvěř se často vzrušila
a těžce plakala, že je tak opuštěná.

Meter: polymetric
- 1167 - Acto I, LEONARDA
by Lope de Vega

Oscura y siempre triste y enlutada,
la gran viuda del Sol, noche estupenda,
cuya lustrosa toca reverenda
de holanda de la Luna fue cortada.
Secretaria de Amor, noche callada,
haz que mis pasos ningún hombre entienda,
y darete una pieza por ofrenda
de la bayeta en mi color frisada.
Noche, aquí vengo en busca de un ingrato,
ponme con él, haladle te prometo,
porque veas su injusto y mi buen trato.
Descanse mi cuidado en tu secreto,
que es hijo de los días el recato,
y de la noche el amoroso efecto.

Meter: iambic
Lenka.
by Vojtěch Nejedlý

Opůl nocy Lenka vstala,
Dřív než kohout zazpíval,
Ztmavého se hrobu brala
Tam, kde Milín přebýval.
Jako rubáš měla tváře,
Tělo jak led studené;
Oči jasné prv co záře,
Nyní jak sklo zkalené.
Jindy jako růže kvetla,
Jako jasná dennice;
Krásná byla tvář a světlá
Roztomilé holčice.
Dobrá jako holubinka,
Milovala nevinně
Zesta hochů ctná divčinka,
Zesta svého jedině.
Zrádného že milovala
Láskou právě srdečnou,
Život krásný dokonala
Skrze zradu nevděčnou.
„Spíš, můj milý! vspokojnosti?“
Smutně kněmu mluvila:
„Milujíc tě supřímností
Lenka se ti zjevila.
Proč se lekáš? proč, můj milý?
Cožbys milé měl se bát?
Zlásky ktobě vnoční chvíli
Musyla sem zhrobu vstát.
Zlásky, bych ti odpustila,
Žes mne vinný nevinnou,
Když sem sliby vyplnila,
Zavrhl zrádně projinou.
Cos mé chválil oči černé,
Jako oheň jiskřícý?
Srdce upřímné a věrné,
Srdce protě hořícý?
Nepřisahals, že mé tváře
Nadrůže jsou krásnější?
Tílko jasné jako záře,
Nadlabutě bělejší?
Krása má jak řasa zvadla,
Tváře nejsou červené;
Sýla, mladost již jest schřadla,
Černé oči zkalené.
Červové jsou moji hosti,
Rubáš roucho svadebné;
Rakev místo veselosti,
Vytí sov – hry hudebné.
Vzhůru, Milíne, vstaň vzhůru!
Proč teď trváš vespaní?
Vzhůru milý! zlůžka vzhůru!
Kohout, slyš! mne zahání.
Již již větřík ranní věje,
Již mne volá khrobu hlas;
Měj se dobře, má naděje,
Odtebe již musým zas.
Tam, kde zvadlá roste tráva,
Vtmavém hrobě zprahlý květ,
Tam tvých slzý očekává,
Abys oněj péči ved.“
Milín rychle zesna skočil,
Jakoby byl omámen;
Vlasy trhal, očma točil,
Hlavou tloukl sy okámen.
Plakal, kvílil, khrobu běžel,
Jako stěna všecken zbledl;
Nahrobě jak mrtvý ležel,
Ruce lomě nářek vedl.
Jako voda bouříc hučí
Přespísek a kamení;
Jako vicher strašně fučí
Skrze strom a stavení.
Tak vněm láska, zoufanlivost,
Strach a zrada bouřila;
Hroby, kříže a strašlivost
Mysl jest bludná tvořila.
„Lenko milá! Lenko zlatá!
Jak sem mohl jít odtebe?
Odpusť duše, odpusť svatá,“
Řekl – a vtom byl bezsebe. –

Meter: trochaic
El madrigal de las rosas
by José Santos Chocano

Vi yo que sobre el pecho tenías una rosa;
e imaginé que tú eras un ramo que surgía
de un cáliz de alabastro, y en él se convertía
cada uno de tus ojos en una mariposa
Rayos de sol tejieron tus cabellos undosa,
y, así, bajo tu cutis se transparenta el día;
por eso es que la rosa ceñirte parecía
en torno de una estatua de nieve ruborosa.
Estatua que apareces nimbada por un astro,
con cara hecha de rosas y cuerpo de alabastro,
en un jardín de plata, bajo un temblor de Luna:
al ver la rosa encima del busto de carrara,
pensé yo que del ramo de rosas de tu cara
se había desprendido sobre tu pecho una

Meter: anapestic
Mirando arriba
by Francisco Javier Ugarte y Pages

Siento que el peso del dolor me oprime:
mi cuerpo, cual mi espíritu, vacila,
y mi vida, antes plácida y tranquila,
inquieta lucha y fatigada gime.
Aun la muerte, Señor, no me redime
del hondo malestar que me aniquila;
mas bruñe y templa y sin piedad
                     afila
el corvo acero que implacable esgrime
Ella vendrá, callada y a deshora,
como ladrón que de improviso hiere
al torpe, descuidado caminante
¡Feliz quien, al lucir la eterna aurora,
cuando la carne corrompida muere,
eleva el alma en ascensión triunfante!

Meter: iambic
DeR SPAZIERGANG
by Georg Trakl

Musik summt im Gehölz am Nachmittag.
Im Korn sich ernste Vogelscheuchen drehn.
Hollunderbüsche sacht am Weg verwehn;
Ein Haus zerflimmert wunderlich und vag.
In Goldnem schwebt ein Duft von Thymian,
Auf einem Stein steht eine heitere Zahl.
Auf einer Wiese spielen Kinder Ball,
Dann hebt ein Baum vor dir zu kreisen an.
Du träumst: die Schwester kämmt ihr blondes Haar,
Auch schreibt ein ferner Freund dir einen Brief.
Ein Schober flieht durchs Grau vergilbt und schief
Und manchmal schwebst du leicht und wunderbar.
Die Zeit verrinnt. O süßer Helios!
O Bild im Krötentümpel süß und klar;
Im Sand versinkt ein Eden wunderbar.
Goldammern wiegt ein Busch in seinem Schoß.
Ein Bruder stirbt dir in verwunschnem Land
Und stählern schaun dich deine Augen an.
In Goldnem dort ein Duft von Thymian.
Ein Knabe legt am Weiler einen Brand.
Die Liebenden in Faltern neu erglühn
Und schaukeln heiter hin um Stein und Zahl.
Aufflattern Krähen um ein ekles Mahl
Und deine Stirne tost durchs sanfte Grün.
Im Dornenstrauch verendet weich ein Wild.
Nachgleitet dir ein heller Kindertag,
Der graue Wind, der flatterhaft und vag
Verfallne Düfte durch die Dämmerung spült.
Ein altes Wiegenlied macht dich sehr bang.
Am Wegrand fromm ein Weib ihr Kindlein stillt.
Traumwandelnd hörst du wie ihr Bronnen quillt.
Aus Apfelzweigen fällt ein Weiheklang.
Und Brot und Wein sind süß von harten Mühn.
Nach Früchten tastet silbern deine Hand.
Die tote Rahel geht durchs Ackerland.
Mit friedlicher Geberde winkt das Grün.
Gesegnet auch blüht armer Mägde Schoß,
Die träumend dort am alten Brunnen stehn.
Einsame froh auf stillen Pfaden gehn
Mit Gottes Kreaturen sündelos.

Meter: iambic
XXVI. Hrášek.
by František Serafínský Procházka

Sil jsem hrášek, zlatý hrášek na souvrati,
a už se nám počne hrášek zelenati –
však on hrášek, zlatý hrášek dobře platí.
Ale než se zlatý hrášek vykulatí,
slzami ho budeš v poli zalívati –
však on hrášek, zlatý hrášek, mnoho platí.
Mnoho platí zlatý hrášek na souvrati.
Až se on nám, má panenko, vykulatí,
budeš na něm za svou lásku klekávati.

Meter: trochaic
Poets! Towers of God!
by Rubén Darío

translated from the Spanish by Thomas Walsh and Salomón de la Selva.

Poets! Towers of God
Made to resist the fury of the storms
Like cliffs beside the ocean
Or clouded, savage peaks!
Masters of lightning!
Breakwaters of eternity!

Hope, magic-voiced, foretells the day
When on the rock of harmony
The Siren traitorous shall die and pass away,
And there shall only be
The full, frank-billowed music of the sea.

Be hopeful still,
Though bestial elements yet turn
From Song with rancorous ill-will
And blinded races one another spurn!
Perversity debased
Among the high her rebel cry has raised.
The cannibal still lusts after the raw,
Knife-toothed and gory-faced.

Towers, your laughing banners now unfold.
Against all hatreds and all envious lies
Upraise the protest of the breeze, half-told,
And the proud quietness of sea and skies …

----

Torres de Dios! Poetas!
Pararrayos celestes,
que resistís las duras tempestades,
como crestas escuetas,
como picos agrestes,
rompeolas de las eternidades!

   La mágica Esperanza anuncia el día
en que sobre la roca de armonía
expirará la pérfida sirena.
Esperad, esperemos todavía!

   Esperad todavía.
El bestial elemento se solaza
en el odio a la sacra poesía,
y se arroja baldón de raza a raza.
La insurrección de abajo
tiende a los Excelentes.
En caníbal codicia su tasajo
con roja encía y afilados dientes.

   Torres, poned al pabellón sonrisa.
Poned ante ese mal y ese recelo,
una soberbia insinuación de brisa
y una tranquilidad de mar y cielo …

Meter: polymetric
Soneto
by Pedro Mayor y Descals

Grande Francisco, siempre soberano,
en quien nunca logró naturaleza,
ni el amago más leve de flaqueza,
ni la seña menor de ser humano.
Grande Francisco, cuyo imperio ufano,
aun cuando más dormía la entereza
fabricó altos ejemplos de pureza,
noble envidia del Indio, y del Romano.
Aunque torpe el valor en lo dormido,
logró el tuyo sagrado vencimiento,
cuanto más del sosiego suspendido.
O alto poder de un inculpable aliento,
pues tan constante huye sin sentido,
lo que huye la razón con sentimiento.

Meter: polymetric
POSLEDNÍ S BOHEM.
by Irma Geisslová

Ty smutná krajino
s tou řekou bílou,
jíž budu zpomínat
snad ještě pod mohylou,
buď s bohem, s bohem buď!
Sny mé čas rozmetá,
jež zde mi světem byly;
však jedy hluboko
až do krve se vpily,
co padly u mou hruď.
Vy dumná místečka,
už neuzřím vás v letě;
mé milé topoly,
dál smutně šelestěte,
když táhne noční šeř;
já ráda odcházím
z míst svého utrpení, –
však divý v duši pal:
že domova mi není,
a já jak štvaná zvěř.

Meter: iambic
15. Ku potůčku.
by Jan Slavomír Tomíček

Šepotavý potůčku, co pruhem
Květným scházíš mnohé krajinky,
Buď mi poslem, toku malinký,
Srdce mého vyvoleným druhem.
V dolině až poplyneš ty luhem,
Vejdi v sad a celuj květinky,
Violky a vonné růžinky,
A ty keře ve spojení tuhém.
Těchto květin také je tam druže
Vonná, čistá, všechněch krásnější,
V jedné kráse lilie a růže.
Spí-li, kde se větev sklání hustá,
Proměň vody v medy slastnější,
Vystup – a jí lehko slíbej ústa.

Meter: trochaic
RUS (V.)
by Josef Svatopluk Machar

Rusi, Rusi,
co nyní? Kam teď? Co má přijít potom?
Dva sny jsme znali, který vyplní se?
Rus, Dostojevského sen, byla hrdá
a mocná panovnice. Její jmeno
svět vyslovoval uctivě a s bázní.
Kříž její pravoslavný lesk se pyšně
na báni svaté Sofie, jak tužbou
už dávno práchnivících srdcí bylo,
Rus svatá, jež dá světu mír a pokoj
a lidství lidem, svobodu všem duším.
A jak ji Tolstoj vysnil – je tak možna?
Že není vlasti, není vlády, státu
a cara není, není činovníků,
kanonů není, neboť není vojska,
a není soudců, neboť není soudů,
bůh z rukou popských vrácen na nebesa
a v lidské duše. Duše ty jsou volny,
neb setřeny s map barvy, které chtěly
hranice tvořit dětem pánaboha – – –
A oba sny se sváří, bijí, škrtí
a oba ženou sebe v spáry Smrti,
boj úžasný a strašné zápolení!
Slovanská sfinga ve strnulé křeči
zří v neznámo – sta Oidipů ji léčí –
a nezná sama svého rozluštění.
A nám se v dáli hrdlo hořem svírá,
zrak zapálený k tobě, Rusi, zírá,
a srdce bolí – jediná ty v světě,
my srdcem viděli a vidíme tě.

Meter: iambic
SMUTEK.
by Tereza Dubrovská

Šel smutek v dumách krajinou,
a vála jeho říza
nad hřbitovem, pod výšinou,
kde smutná stála bříza...
Šel smutek, u hřbitovních vrat
se zamyslil a pravil:
„Je nutno myslit na návrat,
bych tíže své se zbavil...“
I svléknul dlouhý, šedý šat
a na hřbitov jej hodil –
kde u hřbitovních temných vrat
kdos v zadumání chodil...
Kdos smutný, tváře bledé měl
a zoufalé tak zraky...
„Je nutno, brachu,“ smutek děl,
„bys domů šel už taky!“
A potom v dumách pohroužen
zas ubíral se zpátky...
Smrt bude míti dobrou žeň
za hřbitovními vrátky...

Meter: iambic
Skolion
by August Wilhelm Schlegel

Nicht einheimischen Wein bietet mir an, welcher die Lippen nur
Herb' anziehet; bei'm Mahl rühm' ich mich nicht
Brutus sagte: Wo frei leben ich kann, acht' ich, daß Roma sei;
Ich, wo süßerer Saft Reben entquillt, find' ich ein Vaterland.

Meter: trochaic
80. Dej Vám Pánbůh dobré jitro!
by Eduard Just

Dej Vám Pánbůh dobré jitro!
Přináším Vám pozdravení
celé naší rodiny,
zároveň pak k oslavení
této ranní hodiny,
kterouž nová doba vzchází nám,
malou gratulaci pro Vás mám.
Dej Vám Pánbůh štěstí, zdraví!
Nechať ještě mnohá léta
těšíte se životu,
z něhož dobrý Tvůrce světa
vypuď každou trampotu!
Na zemi Vám vzkvítej stálý máj,
po smrti buď v úděl věčný ráj!

Meter: trochaic
SMÍCH.
by Antonín Klášterský

Ni skřivánek tak jasně neplesá,
když probudiv se v poli na úsvitě,
si na modravá vzletí nebesa,
jak umíš plesat ty, mé zlaté dítě?
Ni hrdlička kdes v lesích kvetoucích,
než večer padne hvězdnatý a vlahý,
tak bezstarostný, lehký nemá smích,
jak umíš smát se ty, můj hochu drahý!
Ó, sladký smích! Co všecko slyším v něm!
Zpěv pěnice na květné ratolesti,
šum potoků, zvěst, ráj že není snem,
že na světě zde dosud chodí štěstí.
A přec – mne pochyb svírá již jen noc,
a všecky barvy šednou mi a šednou:
ó, jako ty se zasmát ještě moc’,
tak lehce, šťastně zasmát se jen jednou!

Meter: iambic
Bez odpovědi.
by Bohdan Kaminský

Já poslouchám – noc hluboká
jen mlčky kolem pílí,
ni list se nehne, ani květ
níž hlavy nenachýlí –
jen v srdci mém to naříká
a burácí a kvílí.
Jen tam ty staré otázky
bez odpovědi lkaly,
proč v pustém prázdnu světů všech
jen člověk je tak malý,
jen veliký v své bolesti
a bídou neskonalý.
Proč jakés touhy šílené
a vášně rozechvělé
po čemsi věčně neznámém
vždy planou v lidském čele,
a čím jsou sny ty bez cíle
a žití bez účele.
Proč lidé, sami hádanky,
se pochybnostmi chvějí,
proč vždy údělem genia
jsou muka s beznadějí,
proč pátrá člověk po pravdě
a potom leká se jí.
Proč boha svého zapře dnes
a zítra jiné hledá,
tam Ježíše, dnes Jehovu
a zítra Mohameda –
a proč v tu krutou hádanku
mu nikdo světla nedá.
Kde jeden, jeden paprslek
v té hrůzné noci dříme,
kde nad propastí opilí
se těžce potácíme
tou sráznou cestou ke hrobu
a darmo, darmo, víme.
Proč každou volnou myšlénku
smích zneuznání bodne
a proč jen každý hostem je
a cizím v zemi rodné
a proč má „vůli svobodnou“
a ruce nesvobodné.
A čím v tu věčnost ohromnou,
v propastí vírném jeku,
v tom přerodu a hynutí
všech století a věků,
v ty světy moří, sluncí, hvězd
je báje o člověku...
Čím v tuto věčnost nesmírnou
v té mravenčí své práci
je člověk – čím v té věčnosti
se jeden výkřik ztrácí,
když jedno srdce v bolestech
a tiše dokrvácí!
A poslouchám – noc hluboká
jen mlčky kolem pílí,
ni list se nehne, ani květ
níž hlavu nenachýlí –
jen v srdci dál to naříká
a burácí a kvílí...

Meter: iambic
Soneto
by Tomás de Iriarte

¡Ay de ti, si proféticos amores
manteniendo de verdes esperanzas,
ausencias sufres, y desconfianzas,
hecho el ánimo a prueba de rigores!
¡Ay de ti, si después de los favores
de tu hermosura idolatrada alcanzas,
empiezas a inferir de sus mudanzas
que se ha cansado ya de que la adores!
El que de amor la tiranía siente,
ya al principio, ya al fin, es desgraciado;
sólo es feliz quien goza el bien presente,
sin que a su idea sirvan de cuidado
los males que pasó de Pretendiente,
ni los que pasará de Jubilado

Meter: iambic
PÁNBÍČCI.
by František Serafínský Procházka

Kdo vyčítá tuze české pánbíčky,
jak ty literární, tak ty politické
a svých vtipů do nich vtlouká hřebíčky,
řekl bych,
že chtěl být jedním z nich.

Meter: trochaic
A Cristo
by Manuel Paso y Cano

Te llaman la miseria y los pesares,
hambre que gime, cólera que estalla,
y en el fiero trajín de la batalla
tus hijos que se matan a millares.
Oficia la mentira en tus altares
y gobierna a tu pueblo la canalla;
rugiendo por las tierras y los mares,
oye, si no, la voz de la metralla.
La dinamita a gritos te ha llamado
¡Nada hiciste al morir! grita iracundo,
este mundo irredente y desquiciado,
quiere tu sangre, manantial fecundo,
baja otra vez a ser crucificado,
¡vuelve, Señor, a redimir el mundo.

Meter: polymetric
5
by Adelbert von Chamisso

Thrym saß auf dem Hügel,
Der Herrscher der Riesen,
Fert'gend den Hunden
Fesseln von Gold,
Glättend den Rossen
Die Mähnen zurecht.

Meter: polymetric
245. GOtt hat keinen eignern Nahmen
 als Liebe.
by Angelus Silesius

Kein Nahm ist welcher GOtt recht eigen wär’/ allein
Die Liebe heist man Jhn: so werth ist sie und fein.

Meter: iambic
- -
by Lope de Vega

Rosa gentil, que al alba de la humana
belleza eres imagen, ¿qué pretendes,
que sobre verdes esmeraldas tiendes
tu mano de coral teñida en grana?
Si cetro, si laurel, si ser tirana
de tantos ojos, que en tu cárcel prendes,
¡cuán en vano solícita defiendes
reino que ha de durar una mañana!
Rinde la vanidad que al sol se atreve,
¡oh cometa de abril!, tan presto oscura,
que, puesto que tu vivo ardor te mueve,
el ejemplo de tantas te asegura
que quien ha de tener vida tan breve
no ha de tener en tanto su hermosura.

Meter: iambic
-870- Jornada II, ENRICO
by Lope de Vega

Anillos tiene amor de blanca nieve
con que enero oprimió los montes canos,
y a los ojos de Porcia, soberanos,
como a región de fuego no se atreve.
Osado intento fue, que en tiempo breve
se ardieran arco y flechas de sus manos,
y es tanto, que el horror de los humanos
a estar en su presencia no se atreve.
Abrasado quedó, y templar no pudo
en su frígida zona el fuego esquivo,
que el hielo de las almas ha deshecho.
Mal puedes, dijo, en fuego fugitivo,
¡oh Porcia!, dar alivio a amor desnudo
si Etna tus ojos son y Citia el pecho.

Meter: iambic
Na konci filosofického systemu.
by Inocenc Arnošt Bláha

Hrad vzdorný dobyt. – Prapor hrdý zavlál,
s bašt černých v dálky zadíval se rek,
jak města vojskům otvírala brány, –
však mír se před ním přec dal na útěk!
„Ne, vrátím se zas – nekonečné pouště!“
tak tisíckrát si v samotách svých řek',
však dál ho hnala proklínaná touha,
a mír se před ním přec dal na útěk!
„Což nespatříme zaslíbenou zemi?“
tak často bledých stráží svých se ptal,
jež s touhou míru dívaly se v dálky –
řad hradů rostl – rozum stonal dál!
Dnes v novém hradě čítal zlatou kořist,
v kraj plavých žní se chorý zadíval, –
zem nová přišla přísahat mu věrnost,
inventář vzrostl – rozum stonal dál!

Meter: iambic
26.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Iß'st du? Der Artzt der nimmt die besten Austern dir,
Hält sie vor Ungesund, ob sie Ihm gleich nichts schaden.
Trinckst du? alsbald du wilt die Zung im Golde baden
Fast er den Kelch und setzt vor sich den Malvasier.
Kranckst du? er kocht dir Tränck, ob er nicht gleich davon
Den minsten Tropffen schmeckt, und macht dir viel Beschwerden.
Stirbst du? Weil er dir hilfft fein nach der Kunst zur Erden,
Heischt als ein Hencker er noch vor den Tod sein Lohn.
Ja wol, man kan ihm kaum gerecht im Zahlen seyn,
Verdrüßlich, weil man lebt, beschwerlich, wann wir sterben,
Und unrecht nach dem Tod ist dieser Leute Werben:
Es steht da selten wol, wo sie gehn aus und ein.

Meter: iambic
- XLVI -
by Bernardino de Rebolledo

En las Sirtes del Albis encallada
yace la frágil barca que procuro
por dilatados Golfos al seguro
reducir puerto de la Patria amada.
De los remos y velas despojada,
en proceloso Mar, con Cielo oscuro,
no diera su experiencia a Palinuro
fortuna más feliz que la pasada.
Si de la arena redimirla puedo,
a las ondas y viento abandonarla
sin consejo del arte determino.
No es de los riegos prevención el miedo,
y que habré yo de hacer para salvarla
contrastando la fuerza del destino.

Meter: polymetric
MELODIE
by Otokar Fischer

Své staré verše čet jsem zas
a zvonil zvon a večer has,
a teď, kdy zvolna den se dní,
mně v nitru zní jen klekání,
i naslouchám a v sluchu mám
ten táhlý zvuk, bim bam, bim bam,
a vím, až vůkol stín se stmí,
bdít bude dál zlé svědomí.

Meter: iambic