PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by José de Poo

La gota de rocío cristalina
como una perla sobre blanca rosa
pierde su brillo pura y temblorosa
ante el rayo de sol que la fascina.
El astro rey que todo lo ilumina,
la consume con lumbre prodigiosa,
y ella triste, vencida y temerosa
su vida cede lánguida y divina
¡Objeto de mi amor! Así mi mente
pierde su brillo, y fuerza y poderío
ante la viva llama refulgente,
del amoroso sentimiento mío,
porque es mi corazón el astro ardiente,
y el pensamiento gota de rocío.

Meter: iambic
Ó BLAHOSLAVENÍ...
by Vojtěch Martínek

Ó, blahoslavení, kdož máte lásku,
však třikrát blahoslavení, kdož máte nenávist...
Jest láska smírná, hříchy promíjí
a do bodláčí vplétá liliji
a tlumí bouřné duše záchvěvy
a učí vítat ránu s úsměvy,
má záři v snivých zracích modravých,
má v kadeře vtkán čistý květů sníh,
jde důvěrně a s jasem na líci
a skromně tak jak dítě bloudící,
jež zapomenuto a samo jest
kdes v města ruchu, v labyrintu cest.
Jest láska jako dívka unylá,
jež za milencem pozdrav posílá,
jíž v samotách se touhy rozvlní
a teskným chvěním nitro naplní,
jež věří, pták že štěstí prchavý
též sladce zašumí jí u hlavy,
jež nežaluje, ale z ticha sní,
jak dálné obzory se vyjasní...
Však nenávist je přízrak krvavý,
jenž všecky cévy v těle rozžhaví,
jenž rudým květem city oplítá
a dávnou krev a rány počítá,
ty rány tvrdé, které padaly
kdys ze zlých dlaní na trup zoufalý,
kdy ruka byla slaba k odvetě,
jež jitřily se léto po létě...
Ten soudce přísný čítá rány ty,
jichž jizvy dosud v těle vyryty,
jež nezcelené již se nezcelí,
v nichž výsměch tlí jak jiskry v popeli,
že duše chvěje se, když vzpomene
si na rány ty těžké, nemstěné...
A nemilosrdný ten soudce, nenávist,
zná dobře, dobře v starých účtech číst
a ví, co ještě nesplaceno všech
je položek těch dávných na účtech,
a ví, že k pomstě ruce rozchvělé
nic nezmohou, jen svaly z ocele,
a ví, že musí v súčtování den
dluh každý z minula být zaplacen,
že nesmí padnout jedna miska vah
a zmizet v zapomnění hlubinách...
Óh, účtování...
Vy dávné přízraky a minulosti stíny,
jak hledíte, ó, rcete, v dnešek nehostinný?
Vy stíny s krví otrávenou, tělem zmučeným,
vy stíny, jejichž touha ubita,
jichž duše prošla pekla žárem plamenným
a jejichž tkanovím žluč rozlita,
vy stíny křižované, s probodaným jazykem
a srdcem vyprahlým a vyssátým,
vy stíny hovořící o bezpráví velikém,
a žalující nad osudem zlým,
ó, řekněte, vy stíny dávné, z vašich bolestí
co volá k nám, v ten prázdný dneška vír,
co z korun vašich trnových nám může vykvésti,
zda kletba, výčitka či tichý mír?
Ó, blahoslavení, kdož máte lásku,
však třikrát blahoslavení, kdož máte nenávist...

Meter: iambic
Květ jabloně se rdí a růže plane,
by Jaroslav Vrchlický

Květ jabloně se rdí a růže plane,
mák vlčí hoří... Lásky celé plání
zde v stupnici viz luzných květů vtkané.

Meter: iambic
- 1 -
by Lope de Vega

Luz de mis ojos, yo juré que había
de celebrar una mortal belleza,
que de mi verde edad la fortaleza
como enlazaba hiedra consumía.
Si me ha pesado y si llorar querría
lo que canté con inmortal tristeza,
y si la que tenéis en la cabeza
corona ahora de laurel la mía.
vos lo sabéis, a quien está presente
el más oculto pensamiento humano,
y que desde hoy con nuevo celo ardiente
cantaré vuestro nombre soberano:
que a la hermosura vuestra eternamente
consagro pluma y voz, ingenio y mano.

Meter: iambic
To The Indifferent Women
by Charlotte Anna Perkins Gilman

A Sestina

You who are happy in a thousand homes,
Or overworked therein, to a dumb peace;
Whose souls are wholly centered in the life
Of that small group you personally love;
Who told you that you need not know or care
About the sin and sorrow of the world?

Do you believe the sorrow of the world
Does not concern you in your little homes? —
That you are licensed to avoid the care
And toil for human progress, human peace,
And the enlargement of our power of love
Until it covers every field of life?

The one first duty of all human life
Is to promote the progress of the world
In righteousness, in wisdom, truth and love;
And you ignore it, hidden in your homes,
Content to keep them in uncertain peace,
Content to leave all else without your care.

Yet you are mothers! And a mother's care
Is the first step toward friendly human life.
Life where all nations in untroubled peace
Unite to raise the standard of the world
And make the happiness we seek in homes
Spread everywhere in strong and fruitful love.

You are content to keep that mighty love
In its first steps forever; the crude care
Of animals for mate and young and homes,
Instead of pouring it abroad in life,
Its mighty current feeding all the world
Till every human child can grow in peace.

You cannot keep your small domestic peace
Your little pool of undeveloped love,
While the neglected, starved, unmothered world
Struggles and fights for lack of mother's care,
And its tempestuous, bitter, broken life
Beats in upon you in your selfish homes.

We all may have our homes in joy and peace
When woman's life, in its rich power of love
Is joined with man's to care for all the world.

Meter: iambic
Tvé oči v náruč tvou mne zvou,
by Tereza Dubrovská

Tvé oči v náruč tvou mne zvou,
už hvězdy svitly dálavou,
a obláčky se nebem honí –
Já vím, že dneska budu tvou,
než hvězdy v mračnech uhasnou,
tak sladce květy voní!
Já budu tvou, už stíny jdou,
a mlhy táhnou krajinou,
a hvězdy slzy roní.
Ó, zkolébej mne písní svou,
klekáním zvony z dálky zvou –
jak umíráčkem zvoní!

Meter: iambic
ODKVĚT.
by Emanuel Lešehrad

Je podzim všude kol a teskno po kraji
a mlha bílá stromy obetkává.
Na cestě rudé listí voní hořce mdle.
Má duše snivá, tesknivá a plavá...
Svou cestou kráčím, smutný poutník, do dáli.
A v duši zpěv mi léta dosud tiše zpívá.
Tak je mi divně, teskně nevýslovně,
jak tomu, smrt kdo svojí tuší, bývá.

Meter: iambic
405. Předce tento zbor stín jeden špatil
by Jan Kollár

Předce tento zbor stín jeden špatil
S tulichem tu ještě krevavým,
Miloš Obilič, co nepravým
Vlastenectvím Amurata zkatil;
Nevím, jak se šálenec ten sbratil
S vítězů těch spolkem leskavým,
Já zřím okem na něj meravým,
I hned coufnul a kamsi se ztratil:
Sláva nechce míti zabijáků
Lestných, jako Corday Charlota,
Ani Scaevol, Sandů, Ravaillaků;
Národ náš ač na cnosti jen stojí,
Lépe nebýti, než života
A cti hledat s nešlechetnou zbrojí.

Meter: trochaic
I. Zle vítr krajem pískal,
by Adolf Heyduk

Zle vítr krajem pískal,
a smutno bylo venku,
já přišel o půlnoci
a klepal na okénku;
a když jsem v síňku stoupil,
Ty znal’s mne okamžitě
a volal na mne z lůžka:
„Pozdrav tě Pán Bůh, dítě!“
„Jak, tatíčku, se máte? –“
Tu děl jsi, v tvář mi hledě:
„Po vůli Boží, synu,
teď nevalně, ba bledě;
viz, líce samá vráska
a vlasy valem sšedly...
ten strach a péče o vás
zle na bedra mi sedly.“
„Je dobře, že jsi přišel;
však v síňce naší malé
mé oko hledalo tě
i srdce neustále;
je dobře, že jsi přišel,
bys potěšil mne v trudu,
Ty scházel’s nám – a brzo
já scházeti vám budu.“

Meter: iambic
Von der Härte und von der
 Flüßigkeit.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie daß, da jegliches für sich
Sich rühret und bewegt, sie durch einander eilen,
Und fast im Augenblick an allen Seiten
Sehr fertig sind, sich auszubreiten.

Meter: iambic
O Josífku egyptském.
by Emanuel Züngel

O Josífku egyptském
v rouše báje pokrytském,
vypravuje stará zášť,
že prý, nechtě lásky darů
u baronky z Putifarů,
na útěku nechal plášť.
Teď pak po bádání mnohém
o Josífku přeubohém
obrací se pověsť v ruby;
nevím, zda to horší huby
nebo vtipnější dí hlavy:
že prý v kapse ani gránu,
svoji novou paladránu
musil nechati tam – do zástavy!

Meter: trochaic
Troje dělení Polsky.
by August Bedřich Kokoška

Vyletěla jednou z rána –
vyletěla bílá vrána
bílých křídel, šedé hlavy,
přiletěla od Varšavy.
Cože vráno hlavy šedé,
jak se bílé Polsce vede?
„Na orlici – sokolové –
chystají se tři orlové.“
Po široké dálné pláni
poletují dva havrani.
Létnou zvolna v mraku stíně
ode Polsky – od Volíně.
Cože bratři hlavy černé –
jak se vede Polsce věrné?
„Když jsme Polsku oblétali,
orlové z ní bělosť rvali.“
Za večera v děsném hluku
tři krkavci v jednom pluku.
Táhli v řadě vedle sebe,
obkroužili modré nebe.
Jak to s Polskou? slova přejte,
o té bitvě povídejte.
„Rozervána svatá země –
v prach složila bílé témě.
Polsku vrazi zahubili,
my jsme její krev tam pili.“

Meter: trochaic
1L: Mein armes Herz, mein guter Muth,
by Ludwig Eichrodt

Mein armes Herz, mein guter Muth,
So frisch wie der junge Morgen,
Verrathen sind sie und verkauft
An die Welt der kleinen Sorgen.
Der kleinen Sorgen, die so zäh
Sich mit der Seele zanken,
Gleich einem großen Heuschreckenheer
Abweiden alle Gedanken.
Mir ist, als ob der Sonnenschein
In hohlen Schädel mir schiene,
Wie, droben auf dem Berge dort,
In die ausgebrannte Ruine.
Dann aber kommt es mir wieder vor,
Als ob ich Schauer litte,
Als regnet es mir in die Seel hinein,
Wie dort in die alte Hütte.
Meine Freud ist hin, mein Muth dahin,
Und alle Lust verdorben,
Denn ach, mein freier, leichter Sinn
Er ist verdorben, gestorben.

Meter: iambic
173.
by Friedrich Rückert

In allen Zonen hat geblüht und blüht noch jetzt
Ein Allgemeines, nur mit Oertlichem versetzt.
Die Menschen sind getheilt in Volks- und Glaubenszunft,
Doch ihr Gemeinsames ist menschliche Vernunft.
Je mehr vom Zwang der Zunft sich die Vernunft befreit,
Je weitres Feld gewinnt die reine Menschlichkeit.
Zwei Wege aber sind zur Freiheit, gut und böse,
Hier daß man Formen brech', und dort daß man sie löse.
Nicht die Verschiedenheit soll ausgestrichen seyn,
Doch des Verschiednen Streit soll ausgeglichen seyn.

Meter: iambic
Xv .
by Georg Herwegh

Wie blinkend sie von eurem Ruder triefe,
Die Perle stammt doch oft aus dunkler Quelle,
Klar scheint in flacher Hand so manche Welle,
Die doch geschöpft aus grauenvoller Tiefe.
Schließt, wie's auch einer Welt zuwiderliefe,
Auf's Heiligthum nie von der blanken Schwelle,
Das Einzelwort mag faßlich sein und helle,
Der ganze Geist bleibt eine Hieroglife.
O denket immer bei des Dichters Pracht,
Bei allen seinen funkelnden Gesteinen,
Daß ihre Mutter ist die heil'ge Nacht!
Sein Rauschen mögt ihr zu verstehen meinen;
Er selbst birgt sich ein See im Felsenschacht,
Der ewig sieht des Himmels Sterne scheinen.

Meter: iambic
Mit dem Weininger
by Kurt Tucholsky

Ja . . . da sitzt du nun auf deines Bettes Rand,
und die ganze Welt scheint dir nicht recht . . .
Lies du nur in diesem Lederband,
und erkenne dein Geschlecht!
Wisse, Mädchen, du bist null und nichtig!
bist ein subsidiäres Komplement!
Tier und Fraue! Nimmst nur eines wichtig:
Wenn der Phallus dich erkennt.
Mit den sieben heimelichen Lüsten
beugst du klaren, starken Mannessinn –:
Wenn wir nur nicht mit euch schlafen müßten!

Meter: trochaic
Der Väter werth.
by N. N.

Vom Himmel rauscht gewaltig
Ein wundersames Lied,
Ein Ahnen vielgestaltig
Durch meine Seele zieht.
Wie Adlerschwingen klingt es,
Wie sturmdurchbrauster Wald,
Wie Jubelhymnen singt es:
Was Du ersehnt, kommt bald!
Fest steht der Bau gegründet,
Das heil’ge deutsche Reich,
Die Zinnen gluthentzündet
Erstrahlen sonnengleich.
Die stolzen Banner wogen
In alle Lande weit,
Und droben glänzt der Bogen
Erhab’ner Einigkeit!
Nun schwillt die Seele bebend
Im Drang nach deutscher Art,
Nun jubelt auf, was strebend
Sich treu zusammen schaart:
Im Reden und im Handeln
Zum Hohn dem Lügendunst
Deutsch allezeit zu wandeln
In Leben und in Kunst!
Hell schmettern die Fanfaren
Durch Thal und Bergrevier:
Wer will die Treue wahren
Dem deutschen Reichspanier?
Wir heben hoch die Hände
Und kreuzen Schwert mit Schwert:
Nun hat die Schmach ein Ende,
Wir sind der Väter werth!

Meter: iambic
Vodníkova pomsta.
by Adolf Heyduk

Když sváželo se dříví s hory,
ta podvečer se stala věc:
stál na jezu a čekal vory
kýs chlapec: no, byl topělec!
Ten s jezu volal na voraře:
„Zůstaňte tam, zůstaňte tam,
dnes pod jezem vrat u polštáře
hod velký: svoji svatbu mám!
Té nerušte mi, hola, hola,
juž k břehu přistaňte, nač dál!...“
„Což, stanem?“ starý vorař volá,
však mladý u vesla se smál.
„Eh, klučík jakýs žert-li tropí,
stát jemu k vůli máme-liž?
tím ze mzdy ztratíme půl kopy;
jen dále k cíli, chutě již!“
„Slyš přece; znám to z dávných zvěstí –
a v těch je mnohý poklad skryt –
vždyť zítra s odpočatou pěstí
lze promeškané nahradit!“
„To tak! Jen dále, smlouva káže!
Jak zlekat můž tě taký klam?..“
„Klam? slyš! Zas křiče zvedá paže:
Zůstaňte tam, zůstaňte tam!
Dost, zaraz, neveslujme dále!“ –
„Jdi, starý,“ vece mladý zas,
„snad do opravdy? Ale, ale,
dnes sjedem přece mnohem snáz!
Jeť voda právě pohodlna,
vor jako hračka splyne z vrat!...“
„Mníš, do rána že spadne vlna? –“
„Líp pomýšleti na převrat!
Jen dál!“ – „Nedáš-li na má slova,
tak jeďme, dřív však seřiď prám –
a... slyšíš? mužík volá znova:
Zůstaňte tam, zůstaňte tam!
Tak jak?“–„Dál, dál!“–„Nuž s bohem dolů“–
a starý vorař dělá kříž!
„Hej, vesluj!“– „Na jezním jsme kolu!“
„Víc opři se!“– „Vždy jde to tíž!“
A mladý o veslo se vzpírá:
„Eh, taký spropadený kůl,
zpět nelze také, kýho výra,
mně praská veslo... zle, je v půl!“
„Nuž vezmi týč, dej pozor přece!“ –
„Kůl naráží mi na houžev,
už dlaně nestačí, ni plece...
tak!... stržena jsou pásma dřev!“
„To scházelo!“ – Vždy hůř a hůře,
leč první vor, jenž starce nes’,
i navzdor osudné té zdůře,
přec ze vrat konečně se svez’.
Hůř veslaři: vztáh’ ruce obě,
chyt’ špalku se – leč proudu tok
strh’ stranou jej a v divé zlobě
jím mrštil o vrat zděný bok.
Kol voda zbarvila se širá,
leč v proudu šumění znik’ ston.
druh starý po mladém zpět zírá;
„Hej! rány Krista! kde že on?“
Hoho! kde jsi? slyš! je ti snáze?...“
tu vodník vynořil se z vod:
„Tam plove mrtev vedle hráze;
toť trest, že přerušil nám hod!“ –
Dál nejel starý: „Kam to svezu,
co topělcův zde rozbil hněv?“ –
lkál na voru, a v šumu jezu
zvuk houslí slyšel, smích a zpěv!

Meter: iambic
XX. Je víno oheň tekutý. Kdo číši chopí žízní jat,
by Josef Kubelka

Je víno oheň tekutý. Kdo číši chopí žízní jat,
líp nežli žonglér dovede mystický oheň polykat,
ten oheň v hrdle nepálí a u srdce – tam zahřeje. –
Ba, kdo je číše přítelem, ten zmoudří, než se naděje.
Že na dno číše milené jsem podíval se tolikrát,
chci drahocenou zkušenost svým vnukům v odkaz zanechat:
když víno srdce zúrodní, tu símě lásky klíčí v něm –
pak v lásky zlatém kahanci je víno živým olejem.

Meter: iambic
Vánoční proslov.
by Josef Flekáček

V Betlémě kdys v noci čarokrásné
andělů zpěv libý slyšet byl,
znělo s nebes výše modrojasné:
„Světa král se lidstvu narodil.“
Kouzlem náhle země růží kvetla,
jásot panoval a veselí,
rozžal Bůh na nebi jasná světla,
na zem poslal všechny anděly.
Všechny anděly, co má jich nebe,
tak že bylo nebe na zemi,
ve svém synu Bůh dal lidem sebe,
děckem vrátil ráj a jeslemi.
Andělové všichni od té noci
nikdy neslétli již dolů sem,
některé jen Pán Bůh ku pomoci
lidem posýlá na tuto zem.
Aby chránil dítky od úrazu,
posýlá anděla Strážníčka,
na svých cestách by nevzaly zkázu,
jak nám říká drahá matička.
V srdcích lidských aby láska vroucí
k bližním v libý květ se rozvila,
lásky andělíčka Všemohoucí
s nebe na svět k lidem posýlá.
Nad námi se tiše tady vznáší,
v srdcích Vašich vane perutí,
vidíme tu lásku, přízeň Vaši,
slzíme ve tichém pohnutí.
Pán Bůh sám sem v chvíli této shlíží,
jak jsme láskou Vaší bohatí –
ulehčili jste chudoby tíži –
dobrý Bůh Vám jistě odplatí.

Meter: trochaic
Valdštýn v Jičíně. (Výjev II.)
by Irma Geisslová

Pán z Illova, s nímž hodlal pracovat!
Ó co se stane, skoro chvěju se. –
– Jen chvilku sečkej, pane z Illova,
než dosní Valdštýn dumu o slávě.
Hoj, to by ještě dlouho trvalo!
Snad v Rudolfově vojsku císařském,
když obléhali hrdý Ostřihom
se právě zaskvěl prvním rekovstvím!
Neb Ferdinanda sklonil k obdivu,
když s Benátčany rval se vítězně,
že dvůr i všecka Vídeň slaví jej,
a Isabella vášní plápolá!
Snad u Záblati potřel Mansfelda,
či v Kroměříži Betlen-Gábora,
až donutil jej k míru s císařem,
neb udatenství anděl vavřín svůj
mu v dánských válkách klade na hlavu!
Oj, kdo by sčetl řadu triumfů,
jichž vědoma si hrdinná ta skráň,
jež sokyní je všechněm césarům
svým vůdcovským i státním důmyslem.
Oj, kdo by sčetl činů velikých,
a jmenoval, v čem klíčit může sen!
Jeť Valdštýn skvoucí hvězdou století,
a sám jak sen, jak duma nádherná.

Meter: iambic
- 1430 - Libro IV
by Lope de Vega

África adusta, que del negro Egipto
a las columnas de Hércules tendida
te vive el Mauro, el Líbico, el Numida,
desierta por tu bárbaro distrito.
Centro del mundo en tu Salén descrito,
de Tanais y del Nilo guarnecida,
en grandeza a las otras preferida,
Asia, testigo del primer delito.
Rendid a Europa bella vasallaje,
Europa, donde está la policía,
sin que reciba la razón ultraje.
Europa al mundo, como el sol al día,
que en armas victoriosa, culta en traje,
los artes guarda, y los ingenios cría.

Meter: iambic
86.
by Friedrich Rückert

Das Bethaus ist in Schutt gefallen, aber hoch
Steht noch der Hochaltar, und betet für uns noch.

Meter: polymetric
- 809 - Acto II, ELVIRA
by Lope de Vega

Celos hacen a veces buen efecto,
siendo la sal de amor que tiene hastío,
y a veces es su efecto desvarío;
que está a mudanzas el honor sujeto.
Leonardo, muy privado de discreto;
sabiendo que el peligro es suyo y mío,
a mi fuego responde helado y frío
señales claras de su amor sujeto.
No hay darnos ocasión, o mucha o poca;
porque, en llegando a haber desconfianza,
ha de salir el fuego por la boca;
que si a picar a un a mujer alcanza
la víbora de celos, dará, loca,
libras de honor por onzas de venganza.

Meter: iambic
TĚLO SATANOVO.
by Sigismund Bouška

Když krvácejíc za nás Věčné Slovo
z ran mnohých, pnělo na potupném kříži,
sta andělů tam na zad dřeva víží
a přibíjejí tělo Satanovo.
Vin našich kámen, těžší nad olovo,
vzal Kristus na se, puká pod tou tíží
zem Golgathy, Smrt bledá již se blíží
a plačíc líbá čelo Ježíšovo.
Již protknuta je dvojí ruka, noha,
Pán mrtev již, než brzy ožil zase
a v slávě stoupá v nebe nekonečné.
Však Satan věčně živ dle sudby Boha,
ač spása k nám se v svatém snesla čase,
pní dosud přikován a pní na doby věčné.

Meter: iambic
- CLXXXV - Al universal Juicio
by Juan de Tassis y Peralta

Enfrenó el curso, y sin ocaso el día
los campos de Anfitrite no rodea
el gran pastor de Admeto, ni Febea
menguada o llena forma descubría.
Sobre cándidas rosas se reía
la primer causa en soberana idea,
y con ángeles mil la bella Astrea
himnos en su alabanza repetía.
Cuando a la horrible voz, las esparcidas
reliquias de las almas fueron velo
destinadas al bien o mal eterno.
Y en un punto las causas definidas,
fueron los justos como a centro al cielo
y de precintos se ocupó el infierno.

Meter: iambic
- 8 -
by Lope de Vega

Canta cisne Andaluz, que el verde coro
del Tajo escucha tu divino acento,
si ingrato el Betis no responde atento
al aplauso que debe a tu decoro.
Más de tu soledad el eco adoro,
que el alma y voz del lírico portento,
pues tú sólo pusiste el instrumento
sobre trastes de plata cuerdas de oro.
Huya con pies de nieve Galatea,
gigante del Parnaso, que en tu llama
sacra Ninfa inmortal arder desea.
Que como, si la envidia te desama,
en ondas de cristal la lira Orfea,
en círculos de sol irá tu fama.

Meter: polymetric
XCIII. Bujný oř jest mluva naše
by František Ladislav Čelakovský

Bujný oř jest mluva naše
Ušlechtilé úrody,
Bezmezím se toulá plaše,
Jak syn drahé svobody.
Hlavu pyšně na vzduch sází,
Z očí šlehá blesk a blesk,
Z nozder dým a jiskry hází,
Pleť po něm – hedbávný lesk.
A kdy letí, jeho hříva
S proudem větrů hravě splývá;
Kdy však zvolna harcuje,
Řeckým taktem tancuje.

Meter: trochaic
89.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Du wilt ie oder nicht: Das wesentliche Bild
Entwirfft sich in dem Bild, alsbald der Geist gestillt.

Meter: iambic
En la brecha
by José de Diego y Benítez

Oh desgraciado, si el dolor te abate,
si el cansancio tus miembros entumece;
haz como el árbol seco: Reverdece;
y como el germen enterrado: Late.
Resurge, alienta, grita, anda, combate,
vibra, ondula, retruena, resplandece
Haz como el río con la lluvia: ¡Crece!
y como el mar contra la roca: ¡Bate!
De la tormenta al iracundo empuje,
no has de balar, como el cordero triste,
sino rugir, como la fiera ruge.
¡Levántate! ¡Revuélvete! ¡Resiste!
Haz como el toro acorralado: ¡Muge!
o como el toro que no muge: ¡Embiste!

Meter: polymetric
52.
by Friedrich Rückert

Wie nicht die Bäume nur, zur Dauer auferzogen,
Die Blumen auch mich freun, auf kurze Zeit gepflogen;
So nicht nur Kinder, die, wills Gott, mich überleben,
Mich freuen jene auch, die ich dem Grab gegeben.

Meter: iambic
Sonnet 146: Poor soul, the centre of my sinful earth,
by William Shakespeare

Poor soul, the centre of my sinful earth,
[......] these rebel powers that thee array,
Why dost thou pine within and suffer dearth,
Painting thy outward walls so costly gay?
Why so large cost, having so short a lease,
Dost thou upon thy fading mansion spend?
Shall worms, inheritors of this excess,
Eat up thy charge? Is this thy body's end?
Then soul, live thou upon thy servant's loss
And let that pine to aggravate thy store;
Buy terms divine in selling hours of dross;
Within be fed, without be rich no more.
So shalt thou feed on Death, that feeds on men,
And, Death once dead, there's no more dying then.

Meter: iambic
Receta para hacer sonetos
by José Campo Moreno

Tómese una palabra, ejemplo, vasco,
otra distinta luego, sea chusco,
y búsquese lo mismo que yo busco,
un consonante al primer verso, chasco.
Siguiendo de igual modo y sin atasco,
escríbase después un verso en usco,
que rime, verbigracia, con pedrusco
y de lugar al consonante en asco.
Por fin, aunque el sistema sea tosco
y alguien por él me quiera armar un cisco
diciendo que no me sé lo que me pesco,
yo puedo contestar con ceño fosco,
sin temer de la crítica el mordisco:
«Hice el soneto ¡y me quedé tan fresco!»

Meter: iambic
51. Glück der Unverschämten
by Christian Wernicke

In einem Wirtshaus die Geehrtste,
Und in der Schule die Gelehrtste;
Die Klügste nach misslungnem Raht,
Und tapferste nach einer That.
Die grösste Helden im Erdulden,
Und beste Schläffer mit viel Schulden;
Die weitste Wandrer in der Welt,
Als schärffste Spieler, ohne Geld,
Die Günstling' unversuchter Weiber,
Und der Lucretzen Zeitvertreiber;
Am frembden Tisch die Ersten satt,
Und reich, wo niemand sonst was hatt,
Die beste Heuchler, Lügner, Wäscher,
Wahrsager, Aertzt' und Zungendrescher;
Die Erst' im Welt- und Kirchenstand:

Meter: iambic
- 1304 - Acto III, PEDRO De Los Porceles de Murcia
by Lope de Vega

Víboras trae y áspides consigo
la Libia peregrina desde España;
el pecho fía en báculo de caña
y fía su mujer de falso amigo.
Al que es villano enseña sin castigo,
soberbio quiere ser en tierra extraña,
señor ingrato sirve y acompaña
y encomienda su honor a su enemigo.
Los bajíos del mar prueba sin sondas
amor y ausencia pone en dos balanzas
y fía de un traidor castillo y rondas
el que pone en mujer sus esperanzas,
porque no tiene el mar tan varias ondas
como ellas pareceres y mudanzas.

Meter: iambic