PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
775
by Josef Vlastimil Kamarýt

Vlož ruku na srdce, a projdi cizí kraje,
a přejdi světa všeho končiny;
i všude zůstaneš sám, sirý, jediný,
a třeba rozkoší všech světů požívaje;
a řekneš u prostřed vší cizokrajné slasti:
jsi jenom jedna, jedna, milá vlasti!

Meter: iambic
Das verlorne Paradies.
by Annette von Droste-Hülshoff

Die Ros’ auch lächelt selig, doch wie lange?
Hüte dich vor der Schlange! —
Am grauen Horizonte murrend stand
Der ersten Donnerwolke düstrer Rand,
Am Rosenstrauche fiel die erste Thräne,
Und drüben weint der Nachtigall Gestöhne.
Wär’ dies das Bild von gestern, dieser Leib
Verhüllt in Blätterschutz? ein arges Weib!
Das Auge, kündend ein verbotnes Wissen,
Wie scheint so heiß und hart des Mooses Kissen,
Wie dunsterfüllt des Paradieses Prangen,
Und wie so seltsam brennen ihre Wangen.
Fest hielt den vollen Rosenzweig sie, fest
Wie der Versinkende die Binse preßt,
Oder sein Lieb ein glüh Verlangen.
Ob sie entschlief? — Wohl endlich hat die Nacht
Ihr Ruhe, bleiernschweren Schlaf gebracht;
Der Regenguß, er hat sie nicht erweckt,
Des Donners Rollen sie nicht aufgeschreckt,
Ihr Haar nur flatterte im Windestosen,
Und ihr am Busen zitterten die Rosen;
Wie eine Leiche lag sie schmerzlich mild,
Zum erstenmal im Schlaf des Todes Bild;
Und als am Morgen sie die Wimper hob,
Und zuckend von der Brust die Zweige schob,
Da war all ihrer Wangen lichter Schein
Gezogen in der Blumen Rund hinein,
In glüher Sehnsucht alle aufgegangen,
Zum Kusse öffnend all’ den üpp’gen Mund;
Und Heva kniete weinend, ihre Wangen
Entfärbt, und ihre Brust von Dornen wund.

Meter: iambic
72.  Die Fanlheit überkomt nicht den
 Himmel.
by Angelus Silesius

Ach Fauler reg dich doch! wie bleibstu immer liegen?
Fürwahr der Him̄el wird dir nicht ins Maul einfliegen.

Meter: iambic
Cuadro
by Manuel Bertolín Peña

Lienzo español Ambiente de Sevilla
-Entre luz y misterio te contemplo-
Una mujer tocada de mantilla
y allá en el fondo la piedad de un templo.
Perfume de plegarias y oraciones,
y una onda de cielo y de incensario
Junto a un rojo fulgor de corazones
la emoción silenciosa del Calvario
Milagrosa mujer fuerte y morena,
de ojos negros de amor, de odio y de pena,
que evocan con su luz la raza inquieta.
Yo te he visto piadosa y penitente
con la humildad de tu mirar doliente,
encarnar el dolor de una saeta.

Meter: polymetric
A San Isidro
by Doctor Campezo

Los campos de Madrid, Isidro santo,
son heredad de Dios, su tierra cielo,
pues cuando contempláis, eran el suelo
espíritus divinos entretanto.
El labrador del cielo con su manto
os hace sombra por mayor consuelo,
no os cause la labor algún desvelo,
pues gloria cogeréis sembrando llanto
Surcad de Dios con la oración el pecho,
y los bellos cristales de los ojos
rindan aprisa por Madrid tributo.
Contentaréis a Dios, y satisfecho
triunfaréis de la gloria por despojos,
sembrando aquí sus lágrimas, el fruto

Meter: iambic
100. Dalnou všehomíru prostorou se
by Eduard Just

Dalnou všehomíru prostorou se
anděl vznáší – posel světlých krajů,
věštec doby nové, plné nadějí.
Kam zavítá, trud a boly mizí,
vzkvétá ráj, kam jeho noha vkročí;
štědrou rukou sype milodary
na zásvitu roku nového.
Anděl lásky to, jenž vyslán z nebe,
na perutích vánku blíž a blíže
snáší se, kam jemu láska věčná
vyměřila cestu: k zeměsynům,
by je objal páskou růžovou.
Láskou poutána i naše srdce!
Pouta lahodná to, kterýchž přervat
nedovede bohdá zloba světa:
buď jich strážcem dobrý anděl lásky!

Meter: trochaic
Soneto
by José Cadalso

Ya veis cual viene, amantes, mi
                     pastora
de bulliciosos céfiros cercada,
la rubia trenza suelta, y adornada
por manos sacras de la misma Flora
Ya veis su blanco rostro que enamora;
su vista alegre y sonreír que agrada,
su hermoso pecho, celestial morada
del corazón a quien el mío adora
Oís su voz y el halagüeño acento
y al ver y oír que sólo a mí me quiere,
con envidia miráis la suerte mía
Mas si vierais el mísero tormento
con que mil veces su rigor me hiere
la envidia en compasión se trocaría

Meter: iambic
No pises, no; detén el pie de nieve...
by Pedro Castro y Anaya

No pises, no; detén el pie de nieve;
no pises esta desmayada rosa,
que a los claveles de tu boca hermosa
la ya marchita púrpura les debe
Esta, que poseyó cetro tan breve
del prado en la república olorosa,
hállete, oh Nise, alguna vez piadosa
si tu retrato a lástima te mueve
Pero si acaso enternecida lloras
la muerte de una flor, oh dueño ingrato,
por ser copia gentil de tus auroras,
Nise, Temed; en que, en tan breve rato,
sin la prolija guerra de las horas,
falte el original como el retrato.

Meter: iambic
88.
by Friedrich von Logau

Wer so wohnt in der Welt, das Welt in ihm nicht wohnt,
Der, weil er ihr nicht dient, fragt nicht, wie sie ihm lohnt.

Meter: polymetric
- 1446 - Argumento Libro VIII
by Lope de Vega

Ricardo toma puerto, aunque lo impide
Chipre, y Alfonso por traición es preso;
murmuran los Ingleses del suceso,
más Garcerán airado los divide.
Ismenia transformada en hombre pide
la roja Cruz al Español impreso
dentro del alma, y va perdiendo el seso,
donde el sagrado ejército reside.
Llegan los niños a Valencia, donde
su rey Aliberbey los martiriza,
y allí sus cuerpos, no su fama, esconde
Que de su pura y cándida ceniza
fenices vuela, donde amor responde,
que el cielo de su fe los eterniza.

Meter: iambic
October, 1803
by William Wordsworth

These times strike monied worldlings with dismay:
Even rich men, brave by nature, taint the air
With words of apprehension and despair:
While tens of thousands, thinking on the affray,
Men unto whom sufficient for the day
And minds not stinted or untilled are given,
Sound, healthy, children of the God of heaven,
Are cheerful as the rising sun in May.
What do we gather hence but firmer faith
That every gift of noble origin
Is breathed upon by Hope's perpetual breath;
That virtue and the faculties within
Are vital,—and that riches are akin
To fear, to change, to cowardice, and death?

Meter: iambic
Kladiny.
by Růžena Jesenská

Ty Kladinský rybníku,
proč tvá voda tmavá
každou hráz jak panská zpupnost
ihned protrhává?
Dneska skončí robotník
u tebe svou práci,
pozítří zas k stavbě hráze
dráb jej vyburácí.
Vlastní hroudu obdělat
ani chvíle není
pro to věčno, nekonečné
pánům lopocení.
Cop vrchního z Rychnova
na hrázi se míhá,
klesá někdo? padá zemdlen?
dráb nás důtky zdvihá.
Slaví, staví poddaní,
pot kamení smáčí,
vrchní jako černé peklo
nad nimi se mračí.
Zle mu někdo poradil,
co se musí státi,
má-li ta hráz dostavená
věky přetrvati.
„Dej prvního člověka,
který vstoupí na ni,
za živa tam zakopati,
neměj slitování.“
Tiše trávy zpívají,
hasnou hvězdy bledé,
chudý kramář po té hrázi
s majetkem svým jede.
Žena dřímá, děti spí,
a muž se psem táhne,
Bože věčný – znenadání
na všecky smrt sáhne.
Šedým jitrem výkřiky
proletěly temně,
zlomila je, zdusila
černá náruč země.
Celé malé spřežení
pod hrází se tratí:
vrchní káže bez milosti
živé zakopati.
Ještě chrapot pod zemí,
ještě ston – a zticha,
zticha jenom vrby šumí,
v rákosí to vzdychá.
Vrchní jako přimrazen
zrakem v zem se vpíjí – –
„Ech, ať pod mým karabáčem
celý kraj se svíjí!“
Neprotrhla se již hráz
od onoho rána,
sotva rok a den však minul
vrchnímu zní hrana.
Ty Kladinský rybníku,
co tvé vody chtějí?
Čí to stony od tvých břehů
o půlnoci znějí?
Vítr kvílí v rákosí,
ptáci hrůzou křičí,
a po hrázi praskot biče
jak sto hadů syčí.
A kdo se to jako červ
pod tím bičem svíjí?
Mrtvý vrchní – čert s ním orá,
nic mu nepromíjí.
Za ty rány rozdané,
za ty lidi štvané,
za ty slzy v celém kraji
v zemi zašlapané.
Orá, orá každou noc,
léta zapadají,
ale hříšné duše vinu
dosud nesmývají.
Měsíc svítí s vysoka,
tichne hudba stromů,
širou nocí starý šumař
ubírá se domů.
S houslemi jde pod paží,
div si neposkočí,
celý kraj v tom bílém světle
divně se s ním točí.
Od kříže tam v širý svět
čtyři cesty běží.
A hle! Před ním známý rybník
jak zrcadlo leží.
Kladiny. A po hrázi
lunou zaplavené
člověk k pluhu zapražený –
čert se za ním žene.
„Aj, pan vrchní z Rychnova,
hezky se to táhne?
Lehtá to, když milostpán
čert ti na hřbet, sáhne?
Rohatý! Jen popožeň!“
šumař volá v smíchu.
„Od biče jsem šňůrku ztratil,“
rozlehlo se v tichu.
A hned všecko zmizelo,
jen svit luny kane
na ty stopy slz a potu,
krve zaorané.
Ticho, ticho na břehu,
ani list se nehne –
jenom větřík vodu zčeří,
květ rákosí sehne.
Jitro první červánky
po rybníce hází,
vesničané vážně stojí
na Kladinské hrázi.
„Sem ta šňůrka čertovi
s biče uletěla.“
„Klanečník jak ruka – Bože –
ten rval kusy těla.“
„Na vrchního z Rychnova
jako ukovaný.“
„Takovým on v našem kraji
zastupoval pány.“
„Naše báby, dědkové
unesli ho stěží,
a my zříme řetěz němý
na zemi jak leží.“
„Leží – leží na chvíli,
než však rány zblednou,
naleznou se ruce jiné,
jež ho na nás zvednou!“

Meter: trochaic
A María Santísima
by José Sanchís Sivera

¡Oh Virgen pura! el alma se enajena,
del suelo sus bellezas y armonía,
mas al llegar tu alegre y feliz
                     día
de entusiasmo mi corazón se llena
¡Extasiado contemplo tu azucena!
Tu rostro santo henchido de alegría,
y de amor hacia vos la lira mía
por el ambiente cánticos resuena
¿Qué he de ofrecer en día tan dichoso
digno de vos excelsa soberana?
¿Un clavel rosa, o jazmín amoroso,
pétalos de azahar, la flor temprana ?
No es poco ofrecimiento, luz querida,
ofreceros mas bien el corazón y vida.

Meter: polymetric
PEVNOST
by Antonín Sova

Je pevnost stará. Bastionů zeď
podzimní slunce slézá zimomřivé.
Zdí zubatých to pouze mrtvá šeď,
kam ticho hází vlny zádumčivé.
Jen bodák hlídky blýskne. Lenivě
řeřáby u zdí šumí v chladném vzduchu,
a zvuky kolovrátku pištivě
sem z městské vřavy dolétají k uchu.
Spí celé město v barvách podzimu,
klikatá řeka, obrovský had blýskne
a zhasíná. Ty dojmu vnitřnímu
se poddáváš a cos ti srdce stiskne.
Střílnami možno celý obzor zřít,
a noc jak vlhká po špičkách sem stoupá.
A tráva voní. Je tu samot klid;
na hrotech bodláčí se motýl houpá.
A dávno již tu nikde nelpí krev,
kams prchlo dávno válečnictví slepé,
ty vůdcův dny a pušek děsný řev,
– do plání rovných, kde se vraždí lépe! –

Meter: iambic
Platen.
by Georg Herwegh

Kalt und stolz, ein Gletscher, erhebst du dich
über die Fläche,
Die das gemüthliche Vieh unsrer Poeten
begrast:
Selten gewahrt ein Wandrer den Kranz hoch-
glühender Rosen,
Den du vor frevelnder Hand unter dem
Schneee verbirgst.

Meter: iambic
XV. Když tak se na Tě dívám –
by Vítězslav Hálek

Když tak se na Tě dívám –
Ty’s holubička krotká,
ta jemná, hravá, líbezná,
když s holoubkem se potká.
Mně nelze dost se nahledět
na to Tvé krásné oko –
to modrojasné brány jsou
do ňader přehluboko.
Mně nelze dost se nahledět
na tu Tvou tvář tak jemnou –
z ní celá duše bez klamu
i srdce mluví se mnou.
A když se na Tě dívám –
ó sladká s nebe mano!
zdaž to ta ústa nejsou též,
která mi řekla: ano!

Meter: iambic
XXVI. „Jsem u vás, Romney, dneska naposledy,“
by Antonín Klášterský

„Jsem u vás, Romney, dneska naposledy,“
mně náhle řekla. Vytřeštil jsem zrak,
mé srdce bilo, uděšený pták.
„Kam půjdeš, Emmo?“ vyjektal jsem bledý.
– „Mám dost již světa pohrdy a bědy,
již zmítati se nechci, puklý vrak,
výš toužím, musím přes vše... tak neb tak...
Lord Hamilton chce mít mě... budu lady...“
Mou ruku stiskla a ven vyšla chvatně...
Šat, jenž tu visel, s jejího pad' těla,
zjev její smál se na mém novém plátně.
Já ztrnul a pak vrh' se ven, vzkřik: Emmo!
Ni krok již nezní. Prázdná chodba celá.
Jak v dílně mé je pusto, temno, němo...!

Meter: iambic
Prolog.
by Julius Brabec

Pohádku prostou jako poupě Vesny,
duše ušlechtilá, chci Ti vyprávět,
pohádku modrou, konejšící ve sny,
jak vypráví ji v horské chatce děd.
S tím žárem sluncí geniálních duší,
v nichž hoří věčný oheň tradice,
v nichž svatý oheň vroucích srdcí buší,
a v nichž snad kouzla, žáru nejvíce.
Pohádku mlžnou, kterou paprsk slunný
ozářil celou silou svojich sil,
vše co psal věčný v tajné nebes rumy,
co snivý básník, v nich čta, pochopil.
To prosté poupě, píseň luzné Vesny,
dnes Tobě podám, jak jsem mohl ji...
má píseň motýl, kukly byt mu těsný,
povzlétá k růži, jež se rozvijí.
Pohádku prostou, píseň svojí Vesny,
duše ušlechtilá, chci Ti vyprávět,
pohádku modrou, konejšící ve sny,
jak život dal ji v květu mladých let.

Meter: iambic
El crepúsculo del martirio
by Julio Herrera y Reissig

Con sigilo de felpa la lejana
piedad de tu sollozo en lo infinito
desesperó, como un clamor maldito
que no tuviera eco La cristiana
viudez de aquella hora en la campana,
llegó a mi corazón y en el contrito
recogimiento de la tarde, el grito
de un vapor fue a morir a tu ventana
Los sauces padecían con los vagos
insomnios del molino La profunda
superficialidad de tus halagos
se arrepintió en el mar Y en las riberas
echóse a descansar, meditabunda,
la caravana azul de tus ojeras !

Meter: iambic
- 97 - Al arroyo en que se mojó una dama el pie
by Lope de Vega

Orgulloso arroyuelo, a quien ha dado
para tocar a Fili atrevimiento
tener cerca del cielo nacimiento,
o envidia que su pie florece el prado.
Si ya no fue del pie por ti adorado
un honesto desdén al loco intento,
bien que dudarse puede en un contento,
que fuiste no sin voluntad tocado.
Dime lo que sentiste sin sentido,
que atenerle, bien sé que le perdieras,
y siendo así, cobrarle no es incierto.
Ya te oigo responder agradecido,
por ver en Julio a Mayo en tus riberas;
¡feliz quien pasa por desdenes muerto!

Meter: iambic
Vše zvadlo.
by Adolf Heyduk

Zvadly, spadly všecky květy,
zvadlo, spadlo všecko listí,
na rubáš už zemi choré
Jeseň nit se jala přísti
jemnou a hebkou.
Od severu dujný vítr
zmítá její vlákna sterá,
utkává je v závoj šedý,
prostírá jej za večera
jemně a hebce.
Zahaluje hory, lesy,
vše, co v cestě stihne právě,
jak ta jeseň živobytí
zdroj myšlenek v lidské hlavě –
jemných a hebkých.

Meter: trochaic
2.
by Nikolaus Lenau

Trübe wird's, die Wolken jagen,
Und der Regen niederbricht,
Und die lauten Winde klagen:
„teich, wo ist dein Sternenlicht?“
Suchen den erloschnen Schimmer
Tief im aufgewühlten See.
Deine Liebe lächelt nimmer
Nieder in mein tiefes Weh!

Meter: trochaic
Soneto
by Juan de Valdés y Menéndez

Si estas columnas te parecen sueño,
y te espantan los triunfos y banderas,
¿qué hicieras, huésped, si las
                  glorias vieras
que en pocos años alcanzó su dueño?
Probóse el mundo, y vínole pequeño,
aun en las fuerzas de su edad primeras;
que esta la causa fue, si causa esperas,
de la fiera venganza que te enseño.
La parca oyó su agravio, y codiciosa
tomó atrevida la venganza a pechos;
matóle, y yace en esta losa fría.
¡Oh piedra más que el mundo venturosa!
Pues encierran tus límites estrechos
lo que en tan ancho globo no cabía.

Meter: iambic
Qué importa, amigo...
by Manuel Justo de Rubalcava

¿Qué importa, amigo, que el natal y oriente,
la luz primera y la primera aurora
tuvieses en la Reyna y la Señora
Emperatriz antigua de la gente?
¿Qué importa que la patria reverente
que Rómulo engrandece, Curcio honora,
Catón ilustra y Cicerón decora,
fuese tu cuna y tu primer ambiente?
Nada incluye la patria en los varones,
que es error vanamente encarecido:
Romanos fueros Silas y Escipiones,
Quincio glorioso y Apio fementido:
al hombre le hacen grande sus acciones,
no la patria y el tiempo en que ha nacido.

Meter: iambic
Nocturno
by Lino Gutiérrez Alea

Ahora que tengo casa y me codeo
con la gente burguesa y millonaria,
¿por qué temblar como si fuera un reo,
al cruzar por la calle solitaria?.
¿Por qué sentirme solo, si allá
                     veo
pasar una mujer y un pobre paria;
y aquí, sobre los bancos del paseo,
dormitar a la plebe estrafalaria?
¡Es que ya no es mi reino el que antes era,
y soy como un extraño en este ambiente
que amé, de poesía y de quimera!
Y algo como un susurro maldiciente,
escuchar me parece dondequiera
que resuena mi paso irreverente

Meter: polymetric
Z cyklu „Vánoce“.
by Jan Ježek

Krajinu halí
koberce sněžné,
v okna mráz kreslí
květiny něžné.
V květinách psaná
čísti lze slova,
k nám že přilétly
vánoce znova.
Chaloupka září
v slavnostním šatě,
jako by stála
celičká v zlatě.
Z ciziny dítky
domů se vrací,
stařičká máti
má to zas práci.
Tu líbá dceru,
zde vítá syna,
vnoučátka vřele
tulí do klína.
A to je hluku,
a to je řečí,
jako když vojsko
pospíchá k seči.
Babička všecky
po líčku hladí,
každý jí šepce:
„Máme tě rádi!“
Jesličky malé
ve světel moři,
v prostinkém chlévě
pastýř se koří.
Za ním jdou jiní
z blízka i z dáli,
nesouce dary
novému králi.
V pravo i v levo
ovečky, stromky,
pozadí tvoří
betlémské domky.
Nad chlévem hvězda
ohonem třpýtí
a třem mudrcům
na cestu svítí.
Z oblaků letem
andělé spějí,
„Sláva buď Bohu!“
radostně pějí.
Babička dětem
rozkládá hbitě,
jak přišel Kristus
na svět co dítě.
Jak se na chudém
narodil loži
Spasitel lidstva,
pravý syn Boží.
Jak velkou lásku
k dítěti mívá,
které se rádo
k němu modlívá.
Do chrámu spěchá
s tatíčkem chutě,
třeba i zima
řádila krutě.
Takovým dítkám
dárečky skytá,
po smrti k sobě
do nebe vítá.
Naslouchá slovům
stáří i mládí,
na konec zavzní:
„Máme ,Ho’ rádi!“
Jen nakroj si již, babičko,
ať věštbu svoji uvidíš,
zde panenské máš jablíčko,
zda bude hvězda čili kříž.
Nám všem, jak jsme zde u stolu,
jen dobré věští sudička,
snad tobě s námi pospolu,
se také zjeví hvězdička.
A stařenka všem po vůli
hned žádosť dítek ukojí,
své jablíčko si ve půli
u kamen zvolna nakrojí.
„Tak ukaž nám, co čeká tě?“
zas voláno na babičku.
„Kříž!“ – Děsné ticho v komnatě
a oko roní slzičku.
Leč babička si popílí:
„Kdo pověrám by věřil dnes!“
Mrak z čela dítek rozptýlí
a v chýžce znova radosť, ples.

Meter: iambic
Entwurff einiger Betrachtungen,
 über den
  Zustand der Seeligen.
 Beym Anfang des 1727sten Jahres.
by Barthold Heinrich Brockes

Beym Unglück wird es gleichfalls nützen.
Ein besserer Begriff von künfft’ger Seeligkeit
Wird hier die Unvollkommenheit,
Ja alles Unglücks Sturm und Krachen,
Uns leichter und erträglich machen,
Und sonderlich uns für Verzweifflung schützen.

Meter: iambic
A un hombre casado y pobre
by Quevedo

Esta es la información, éste el proceso
del hombre que ha de ser canonizado,
en quien, si advierte al mundo algún pecado,
admiró penitencia con exceso.
Diez años en su suegra estuvo preso,
a doncella, y sin sueldo, condenado;
padeció so el poder de su cuñado;
tuvo un hijo no más, tonto y travieso.
Nunca rico se vio con oro o cobre;
siempre vivió contento, aunque desnudo;
no hay descomodidad que no le sobre.
Vivió entre un herrador y un tartamudo;
fue mártir, porque fue casado y pobre;
hizo un milagro, y fue no ser cornudo.

Meter: iambic
Umělost a umění.
by Ladislav Quis

Umělost a umění,
je v tom rozdíl jaký?
Krejčí sukno v kabát promění,
tvůrce ve svět mraky.

Meter: trochaic
ISIDRO MARFORI
by Manuel Bernabé

Este poeta original, viril,
que tañe el plectro en una edad cruel,
y busca paz sobre la torre Eiffel
de una ilusión, un ritmo y un abril;
que da a la humanidad la onda gentil
de un verso con la sangre de un clavel;
este poeta de único cartel
que es un jinete del power of will,
tiene en la lengua miel del Helicón,
sangre de Cristos en su corazón,
y un diáfano pensar cual leve tul.
Pule una ágil estrofa sideral
y va a morir hacia un remoto azul
mordiendo lo imposible en lo ideal.

Meter: iambic
Kunstgeheimnis
by Franz Grillparzer

Ob der Schritt der richtge sei,
Wenns nur paßt und packt.
Auf dem Tanzsaal, im Geschäft,
Lob ich mir den Takt.

Meter: trochaic
Nach dem Ball
by Alfred Lichtenstein

Die Nacht kriecht in die Keller, muffig matt.
Glanzkleider torkeln durch der Straßen Schutt.
Gesichter sind verschimmelt und kaputt.
Kühl brennt der blaue Morgen auf der Stadt.
Wie bald Musik und Tanz und Gier zerrann ...
Es riecht nach Sonne. Und der Tag beginnt
Mit Schienenwagen, Pferden, Schrei und Wind.
Ein Mann streicht einen Herrenrumpf grau an.
Alltag und Arbeit staubt die Menschen ein.
Familien fressen stumm ihr Mittagsmahl.
Durch einen Schädel schwingt noch oft ein Saal,
Viel dumpfe Sehnsucht und ein Seidenbein.

Meter: iambic
Hölzerne Noth
by Ludwig Achim von Arnim

's hätt sich mol ener zu mer welle küpple,
Häts Lädel n'in welle krüpple,
Un als er maint er stoht,
Heb ich de Hönd blümbe loth,
Dazu uf et Mist,
Dü Hönd der de bist,
Jetz westa was Gosategeh ist,
Er hätt mi au mol zum Tanz welle führe,
Hätt welle mit mer agire,
Er tanzt wie e Bär so toll,
Mer mänt er hätt sich g'soffe voll,
Der wüst Sapperlot,
Er tanzt wie er goht,
's is glatt e hölzerne Noth.
Was wäre min Kamerade sahe
Wenn i so e Stumpe nehm?
Gieng i mit am über d'Gaß,
D' Lit hätte de größte Gespaß,
Mit er solche Crot,
's wär e Schand un e Gespott.

Meter: iambic
Na sonet Alfieriho, psaný před sto lety.
by Jaroslav Vrchlický

Co řek’ bys tomu zářný, mužný duchu,
že co jsi lkal a ždál juž před sto lety
těm, kteří lačné uklánějí rety
ku zdroji Askerskému v svatém ruchu,
je snem a přeludy, jak tvá že v hluchu
zní píseň jejich, po svobodě vzněty
že hasnou na skálu jen srdcí vsety,
neb rolničkou zní profannímu sluchu?
Tu hrdý jak byl’s, vstal bys v svatém hněvu,
a rozbil lyru plnou zvučných zpěvů,
jež v dusno doby nadarmo jen lkají;
jen zašeptal bys uloživ se k spánku:
„Já zasloužil jsem hledět do červánků,
však noc a pouta patří této láji!“

Meter: iambic
- XXI -
by Hernandode Acunya

Vivir, señora, quien os vio, sin veros,
no es por virtud ni fuerza de la vida,
que, en partiendo de vos, fuera perdida,
si el dejaros de ver fuese perderos;
mas de tantos valor es el quereros,
que, en teniédoos el alma en sí esculpida,
de su vista y memoria, que no olvida,
ninguna novedad basta a moveros.
Así, aunque lejos de vuestra presencia,
vos sola me estaréis siempre presente
y no me faltaréis hora ninguna,
sin que pueda tenerme un punto ausente
el áspero desdén, la cruda ausencia,
nueva llaga de amor, tiempo o fortuna.

Meter: polymetric
The Higher Pantheism in a Nutshell
by Algernon Charles Swinburne

One, who is not, we see: but one, whom we see not, is:
Surely this is not that: but that is assuredly this.

What, and wherefore, and whence? for under is over and under:
If thunder could be without lightning, lightning could be without thunder.

Doubt is faith in the main: but faith, on the whole, is doubt:
We cannot believe by proof: but could we believe without?

Why, and whither, and how? for barley and rye are not clover:
Neither are straight lines curves: yet over is under and over.

Two and two may be four: but four and four are not eight:
Fate and God may be twain: but God is the same thing as fate.

Ask a man what he thinks, and get from a man what he feels:
God, once caught in the fact, shows you a fair pair of heels.

Body and spirit are twins: God only knows which is which:
The soul squats down in the flesh, like a tinker drunk in a ditch.

More is the whole than a part: but half is more than the whole:
Clearly, the soul is the body: but is not the body the soul?

One and two are not one: but one and nothing is two:
Truth can hardly be false, if falsehood cannot be true.

Once the mastodon was: pterodactyls were common as cocks:
Then the mammoth was God: now is He a prize ox.

Parallels all things are: yet many of these are askew:
You are certainly I: but certainly I am not you.

Springs the rock from the plain, shoots the stream from the rock:
Cocks exist for the hen: but hens exist for the cock.

God, whom we see not, is: and God, who is not, we see:
Fiddle, we know, is diddle: and diddle, we take it, is dee.

Meter: polymetric
Ausgepfiffen!
by Arno Holz

Und geht oft über den Spaß
Und gleicht dann jener Tragödie,
In der Einer den Andern fraß.
Und wenn wir's auch nicht wollen,
Wir kommen doch alle drin vor
Und spielen die nöthigen Rollen
Vom Jean bis zum Heldentenor.
Und wer mit seiner Visage
Am besten zu gaunern gelernt,
Erhält die nobelste Gage
Und wird auch mitunter besternt.
Ich studirte mir manche Falte
Und trat vor das volle Haus,
Doch blieb ich immer der Alte —
Drum pfiff mich das Publikum aus!

Meter: iambic
566
by Josef Vlastimil Kamarýt

Blaze nám, když zásluh máme,
neb až jednou zemřeme,
ty jen s sebou vezmeme,
ostatní zde zanecháme.

Meter: trochaic
Lob in Schwachheit.
by Barthold Heinrich Brockes

Herr! wunderbar sind deine Werke;
Ich selbst, indem ich sie bemerke,
Da ich dein Werk; bin wunderbar.
Ob ich nun gleich fast nichts ergründe;
Gnug, daß ich einer Gottheit Kraft,
Die alles im Erhalten schafft,
Und, im Geschöpf, den Schöpfer finde.
Der Fund geschicht in Schwachheit zwar,
Ich kann ihn hier nicht anders sehen;
Doch ist auch dieß nicht minder wahr:
Es kann auch Schwachheit Gott erhöhen.

Meter: iambic