PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
MODLITBIČKY.
by Maryša Šárecká

Mé modlitbičky, nalézám vás hladké, bílé,
jak k svátku svému jsem vás kdysi obdržela,
snad lpějí na vás dosud drahé dětské chvíle,
a proto ráda bych z vás modlit se zas chtěla.
Z vás modlit se – toť klečet ve chrámovém stínu
a šeptat tiše prostičká ta vaše slova,
a vzlétat nad klenbu až k ráji cherubínů,
kde vítá Panny tvář a láska Ježíšova.
A slyšet sladké zpěvy andělských těch chÓrů,
zřít palmy míru vlát a tančit andělíčky,
a dlíti v kruhu nesmrtelných oněch tvorů,
Ó, hle, co četla jsem z vás, moje modlitbičky!
Když ve prachu jsem zase nalezla vás bílé nyní,
chci znovu vzlétnout ve vysněné ony kraje,
chci, aby zpívali mi zase serafíni,
chci otevřít si modlitbou svou brány ráje!
Však proč má duše pomalu tak k výši vzlétá,
proč nevítá ji milý, sladký pohled Panny?
Proč nezří svět, jejž vysnila kdys osmiletá?
Jsou zavřeny snad před ní navždy rajské brány?
Již nemá křídel, která dříve ji tam nesla
před božský trůn a v hravé tlupy andělíčků,
čím výše chtěla vzlétnouti, tím hloubej' klesla,
a marně šeptají rty svoji modlitbičku.
A chladně v rukou spočíváte, modlitbičky,
ač ráda tak bych z vás se modlit chtěla,
však dětské sny mé ulétly jak vlaštovičky
a modlitbu svou jsem již dávno zapomněla.

Meter: iambic
El deseo y la desconfianza
by Juan Meléndez Valdés

¡Oh, si el dolor que siento se acabara,
y el bien que tanto anhelo se cumpliese!
¡Cómo, por desdichado que ahora fuese
la más alta ventura no envidiara!
Con la esperanza sola me aliviara;
y por mucho que en tanto padeciese,
el gozo de que el mal su fin tuviese,
lo amargo de la pena al fin templara.
Por un instante de placer que hubiera,
con júbilo mis ansias sufriría,
ni en su eterno durar desfalleciera.
Pero si es tal la desventura mía,
que huyendo el bien, el daño persevera,
¡qué aguardo puedo en mi letal porfía!

Meter: iambic
1L: Was nützt es, wenn das brache Feld
by Sándor Petöfi

Was nützt es, wenn das brache Feld
Die Furche nur vom Pflug erhält?
Streust du nicht Samen auch hinein,
Wird Unkraut nur die Ernte sein!
Mein Schatz, mit deinem Blick, so mild,
Hast du das Herz mir aufgewühlt,
Ja scharf, wie eines Pfluges Erz,
Fuhr mir's da mitten durch das Herz.
Doch ward mein Herz umsonst gepflügt,
Da doch nur Gram darinnen liegt –
O pflanze deine Liebe drein,
Dann wird es voll von Rosen sein!

Meter: iambic
DOPIS.
by Zdeněk Knittl

Tvých vlasů vůni stále cítím,
jak složila jsi ve snění
svou hlavu na mém rameni.
A, znaven všedním živobytím,
když, hořkost v duši, v před se řítím,
tou vůní vždy se zase vznítím
a svět se v ráj mi promění.
Však hned zas duše má, se děsíc,
se o tě zachví v myšlenkách,
a ňadro divný sevře strach,
tak, jakbych nezřel Tě již měsíc...
Leč uklidním se z citů směsic:
vždyť vím, že stále, hlavu věsíc,
dlíš u mne v blahých vzpomínkách.
Ó, dítě, kéž bych mohl kvítím
a nejkrásnějším, jež má svět,
Ti do daleka povědět,
že s Tebou jen je život žitím!
Leč – v chabý verš já nezachytím
ni stín té touhy, kterou cítím,
zas ke rtu Tvému schýlit ret...

Meter: iambic
- C - A la muerte de don Rodrigo de Silva y Mendoza, duque de Pastrana
by Lope de Vega

¿Quién llora aquí? -Tres somos, quita el manto.
-La Muerte soy.- ¿La Muerte? ¿Pues tú lloras?
-Sí, qué corté sus fatales horas
a un César español término tanto.
-¿Y tú robusto? -Marte soy. -¿Con llanto
el resplandor del claro arnés desdoras?
-Perdí por otras manos vencedoras
yo luz, España sol, Flandes espanto.
-¿Y tú, niño, quién eres? -Antes era
Amor, pero murió mi nombre y llama,
muerto el más bello que la Fama escribe.
-Muerte, Amor, Marte, no lloréis que muera
don Rodrigo de Silva, que la fama
de su valor eternamente vive.

Meter: iambic
Dreh dich hin, dreh dich her –
by Kurt Tucholsky

Der Zeitungsverleger Mülvoß, als welcher ein krummer Jid,
sprach: »Wissen Se – ich bin nämlich Antisemit!
Sie haben eben keinen Sinn für Wehrhaftigkeit!
Ich und mein Blatt, wir gehen mit unsrer Zeit!
Mit der Zeit muß man mitgehn!«
Und es erhob sich ein Wispern im Blätterwalde.
Und jeder Mitarbeiter fühlte: Warte nur, balde . . .!
Und die Redakteure bildeten sich im Kunstfliegen aus,
und je jüdischer einer hieß, desto raußerer flog er raus.
Mit der Zeit muß man mitgehn.
Und siehe, es entdeckten manche Spitzen der Verlegerei,
daß es mit dem Militarismus gar nicht so böse sei.
Denn wer nicht reiten kann, der ist entweder Pazifist,
oder er bewundert alles, was ein Kommißknopp ist.
Mit der Zeit muß man stramm stehn.
Aber denkt denn der Druckereibesitzer von solchem Blatt,
daß der Adolf Hitler so ein kurzes Gedächtnis hat?
Und nimmt nichts mehr krumm?
Dumm ist er ja. Aber so dumm . . .!
Und das ist das Beschämende an diesem Gesindel, das den Faschismus stützt:
daß ihm der Umfall auch nicht das geringste nützt.
Mit der Zeit werden sie eingehn.

Meter: iambic
KISMET
by Josef Svatopluk Machar

Když El Mamun, věřících všech chalif,
procházel se obloukovou chodbou,
Zubeidu zřel, ženu otce svého,
máť El Aminovu, svého bratra,
jemuž odňal říš i světlo slunce.
Staruška se na něj podívala,
rtoma hýbala, však nemluvila.
– Klneš mi snad, matko – pravil chalif,
– že jsem zaškrtit dal syna tvého? –
– Allah ví, ó věřících všech vládče,
že jsem tobě nijak neklnula. –
– Ale mluvila jsi s duší svojí –
– Odpusť, pane, netaž se mne dále –
– Poroučím ti, neboť chci to vědět. –
– Řekla jsem si: Nechť zatratí Allah
lidskou svéhlavost a umíněnost.
Víc se neptej! –
– A já umínil si
příběh zvědět, kořen pravdy této! –
– Rozkázals mi. Dávno tomu. Hrála
jsem kdys večer v šachy s El Rašidem,
otcem tvojím. Sázka byla zvláštní.
Ten, kdo prohraje, že musí splnit,
cokoli se druhým nakáže mu.
Prohrála jsem. Smál se chalif tuze
a můj ostych znaje, jenž mé tělo
ani hvězdám nechtěl ukázati,
nařídil mi, abych nahá prošla
celým palácem a širým sadem.
Prošla jsem, však umínila sobě
odplatit mu tohle pokoření.
Zas jsme hráli. Prohrál. Já se smála,
nakázala mu jít do kuchyně,
vybrat z otrokyň tu, nad niž není
nečistější, ošklivější v domě,
noc spát u ní a ji pomilovat.
– Ale já chtěl dneska spáti s tebou –
namítal mi. Kroutila jsem hlavou:
– Prohráls. Budeš spáti s otrokyní,
nad niž nemá dům tvůj šerednější. –
Člověku je dovoleno zdvihnout
kámen z prachu cesty a jím mrštit
přímo nad hlavu až k modru nebes,
ale tam jej čísi ruka chytí,
zpět jím mrští, dopadnout mu káže
na temeno neblahé té hlavy...
V noci té tě zplodil chalif Rašid,
tvá to matka byla, El Mamune.
Vyrostl jsi, syna jsi mi zabil,
a tak ztrestal svéhlavost mou Allah
a mou umíněnost, mocný vládče. –
Sklonil hlavu na prsa El Mamun,
řek si tiše: – Znám teď matku svoji.
Proč jsem ptal se... Nechť zatratí Allah
lidskou svéhlavost a umíněnost. –

Meter: trochaic
- CC -
by Gutierre de Cetina

Solía cantar de amor dulces clamores,
ahora lloro triste, y de año en año
se seca la esperanza y crece el daño,
falta seguridad, sobran temores.
Vosotros, que al frescor de los favores
vivís alegres, sin temor de engaño,
sabed que nuevo mal, tormento extraño,
se os apareja al fin de los amores.
¡Dichoso aquél a quien concede el cielo
medir con su fortuna sus cuidados
y vive en un estado satisfecho!
Las altas esperanzas vanse a vuelo
con el humo del mundo y los estados,
y pierde más quien más aquesto ha hecho.

Meter: iambic
A las estrellas
by Gertrudis Gómez de Avellaneda

Reina el silencio: fulgidas en tanto
luces de paz, purísimas estrellas,
de la noche feliz lámparas bellas
bordáis con oro su luctuoso manto
Duerme el placer, mas vela mi quebranto
y rompen el silencio mis querellas,
volviendo el eco unísono con ellas
de aves nocturnas el siniestro canto
¡Estrellas cuya luz modesta y pura
del mar duplica el azuloso espejo!
Si a compasión os mueve la amargura,
el intento penar porque me quejo
¿cómo para aclarar mi noche oscura
no tenéis, ¡ay! ni un pálido reflejo?

Meter: polymetric
60.
by Friedrich von Logau

Man recket sonst den Dieb, der andren wolte stehlen.
Der Dieb reckt ietzund den, der was für ihm wil höhlen.

Meter: iambic
An Theodor Fontane
by Paul Heyse

O du, der Übersetzergilde Meister,
Der schon so jung Don Juan nachgesungen,
Gereift mit Shakespeares hoher Kraft gerungen
Und kühn besiegt Ariostos wilde Geister;
Zuletzt, durch dein Gelingen dreist und dreister,
In Dantes Höllenschlund hinabgedrungen
Und dann geläutert dich emporgeschwungen
Zum Paradies – Gruß dir, Freund Gildemeister!
Zu selbstlos bargst du stets den eignen Wert,
Da doch an goldner Weisheit, Witz und Wissen
So reiche Lebensfrucht dir ward beschert.
Nun, da der Herbst erschien, laß uns nicht missen
Den Segen deines Werks, und hundertfarben
Zum Erntefeste sammle deine Garben!

Meter: iambic
I .
by Joseph von Eichendorff

Da fahr' ich still im Wagen,
Du bist so weit von mir,
Wohin er mich mag tragen,
Ich bleibe doch bei dir.
Da fliegen Wälder, Klüfte
Und schöne Thäler tief,
Und Lerchen hoch in Lüften,
Als ob dein' Stimme rief'.
Die Sonne lustig scheinet
Weit über das Revier,
Ich bin so froh verweinet
Und singe still in mir.
Vom Berge geht's hinunter,
Das Posthorn schallt im Grund,
Mein' Seel' wird mir so munter,
Grüß' dich aus Herzensgrund!

Meter: iambic
1L: Auf! es dunkelt;
by Johann Gaudenz von Salis-Seewis

Auf! es dunkelt;
Silbern funkelt
Dort der Mond ob Tannenhöhn.
Auf! und tanzt in froher Runde;
Diese Stunde
Dämmert unbewölkt und schön!
Im Gewässer
Strahlen blässer
Felsen, deren Rot verblich;
Und mit dunkelm Violette
Malt die Kette
Schroffer Schneegebirge sich.
Hüpft geschwinde
Um die Linde,
Die uns gelbe Blüten streut.
Laßt uns frohe Lieder singen,
Ketten schlingen,
Wo man traut die Hand sich beut.
Also schweben
Wir durchs Leben,
Leicht wie Rosenblätter, hin.
An den Jüngling, dunkelt's bänger,
Schließt sich enger
Seine traute Nachbarin.

Meter: trochaic
“Still to be neat, still to be dressed”
by Ben Jonson

Still to be neat, still to be dressed,
As you were going to a feast;
Still to be powdered, still perfumed; 
Lady, it is to be presumed,
Though art's hid causes are not found,
All is not sweet, all is not sound.

Give me a look, give me a face,
That makes simplicity a grace;
Robes loosely flowing, hair as free;
Such sweet neglect more taketh me
                       Than all th'adulteries of art. 
They strike mine eyes, but not my heart.

Meter: iambic
VEČERNÍ TOUHY.
by Adolf Červinka

Vždy večer, když už ztichnou lada,
a vlak se žene po hrázi,
z mých rukou kniha, péro padá,
má duše v dál jej provází.
To k Praze vždycky letí zlaté,
ba letí – není míchaný –
kam sny mé plakat chodíváte,
kam zrak můj bloudí ztrhaný.
A dumám, jak hřmí noční plání,
jak dýmá kolem lesů, měst,
a nad ním tichou nebes bání
zář klidná plane zlatých hvězd.
Pak v tunel kterak zmizí černý
a v hlučné vjede nádraží,
kde expresů dav čeká věrný,
jenž kufry v Prahu rozváží.
Ó kdybych mohl v onu chvíli,
jež pobouří vždy nervy mé,
na vlak ten skočit, pryč jenž pílí,
zde člověk žití prodříme!
V to sladké město, plné jasu,
kde lehce bol se setřese,
kde gigrlat lze poznat krásu,
a dívky ryzí secesse!
Tam láska večer zkvetá svěží,
a mnohá dívčí kyne líc,
co tady venku každý leží
a pes jen vyje na měsíc!

Meter: iambic
- XXIX -
by Bernardino de Rebolledo

Por camino Real más desusado
sino con alas con los pies de cera
llegue del Sol en la divina Esfera,
a su Trono de Estrellas coronado.
En cuyos esplendores anegado
del atrevido osar me arrepintiera,
si del Júpiter Dánico no fuera
el Soberano Olimpo mi sagrado.
Donde se dan pacíficas batallas
libres de procelosas inquietudes
en diversos metales esculpidas.
De los Monarcas todas las Medallas,
y de su comprensión todas las Vidas,
en el Animo todas las Virtudes.

Meter: polymetric
A los Estados Unidos
by Cándido Ruiz Martínez

¡Oh coloso del Nuevo Continente
que, desdeñando la guerrera gloria
y teniendo el trabajo por victoria,
te hiciste grande, rico, independiente!
¡Oh ilustre pueblo, asombro de la mente,
que en un siglo no más de propia historia,
has logrado tan noble ejecutoria
que del progreso humano vas al frente!
Borra ya de tu escudo las estrellas,
pues son hijas del Cielo, e iracundo,
ahora con sangre tu camino sellas;
olvida tu pasado tan fecundo;
¡ya luchas, y conquistas, y atropellas!
¡ya eres digna nación del Viejo Mundo!

Meter: polymetric
Hymne an die Schönheit
by Friedrich Hölderlin

Hab ich vor der Götter Ohren,
Zauberische Muse, dir
Lieb und Treue nicht geschworen?
Sankst du nicht in Lust verloren
Glühend in die Arme mir? –
Ha! so wall ich ohne Zagen,
Durch die Liebe froh und kühn,
Lächelnd zu den Höhen hin,
Wo die letzten Nächte tagen,
Wo der Sonnen letzte schien.
Waltend über Orionen,
Wo der Sterne Klang verhallt,
Lächelt, opfernden Dämonen
Mit der Liebe Blick zu lohnen,
Dort dem hohen Götterglanze
Der Gebieterin zu nahn,
Flammet Lieb und Stolz mich an,
Denn mit hellem Siegeskranze
Lohnet sie die kühne Bahn.
Reinere Begeisterungen
Trinkt die freie Seele schon,
Meines Lebens Peinigungen
Hat die neue Lust verschlungen,
Nacht und Wolke sind entflohn;
Wann im schreckenden Gerichte
Schnell der Welten Achse bricht,
Hier erbebt die Liebe nicht,
Wo von
Lieb und Göttergröße spricht.
Stiegst du so zur Erde nieder,
Hohe süße Zauberin!
Ha! der Staub erwachte wieder
Und des Kummers morsche Glieder
Hüpften üppig vor dir hin;
Von der Liebe Blick betroffen
Bebt' und küßte brüderlich
Groll und wilder Hader sich,
Wie der Himmel, hell und offen
Grüßten Wahn und Irre dich.
Schon im grünen Erdenrunde
Schmeckt ich hohen Vorgenuß,
Bebend dir am Göttermunde
Trank ich früh der Weihestunde
Süßen mütterlichen Kuß;
Fremde meinem Kindersinne
Folgte mir zu Wies und Wald
Die arkadische Gestalt.
Ha! und staunend ward ich inne
Ihres Zaubers Allgewalt.
In den Tiefen und den Höhen
Der erfreuenden Natur
Fand ich, Wonne zu erspähen
Von der Holdin ausersehen,
Liebetrunken ihre Spur;
Wo das Tal der Blumenhügel
Freundlich in die Arme schloß,
Wo die Quelle niederfloß
In den klaren Wasserspiegel,
Fand ich Spuren, hold und groß!
Glühend an der Purpurwange
Sanft berührt vom Lockenhaar,
Von der Lippe, süß und bange
Bebend in dem Liebesdrange,
Vom geschloßnen Augenpaar, –
In der hohen Meisterzüge
Wonniglicher Harmonie,
In der Stimme Melodie
Fand, verraten ihrem Siege,
Fand die trunkne Seele Sie.

Meter: trochaic
[es pfeift der Nord, die Büsche sind]
by Paul-Marie Verlaine

Es pfeift der Nord, die Büsche sind
Tiefschwarz und grün im scharfen Wind
Eis wird der Schnee, dess weisse Flecken
Die sonnenhellen Lande decken.
Vom Wald her weht ein herber Duft,
Am Horizonte singt die Luft.
Des Dorfes Kirchturmhähne blenden
Das Aug' vor dunklen Wolkenwänden.
Wie herrlich ist es, so zu gehn
In Nebelschleiern, die verwehn,
Wann Winde keck die Flur durchstreichen.
O pfui, mein Husten will nicht weichen!
Ameisenähnlich prickelt's mich
Im Fuss – mein Herz erhebe dich!
Rauh sind des jungen Frühlings Grüsse,
Doch regt sich schon in linder Süsse
Ein warmer Hauch, dass besser man
Vergang'ne Kälte fühlen kann. –
Der Sinn steht Gottes Gnade offen,
Auf, Herz, zu grenzenlosem Hoffen!

Meter: iambic
64.  An   S. Augustin.
by Angelus Silesius

Die weil dein Hertz nach GOtt so lodert
Nennt man dich billicher hinführo

Meter: polymetric
Básníka loučení-se s básněním.
by Karel Maria Drahotín Villani

Jak se divně v tomto světě všecko mění,
Bože můj! – Hle! jednou jsem chtěl zplyna v cit
Všecko jenom básní pěkně povědit;
Ale ach! tak nyní více tomu není!
O má harfo! básník hněvem roznícený
O zem tebou v zoufalství chce udeřit,
Antě více na pokažený zde lid
Nepůsobí tvé nejtruchlivější znění!
Prask... ha! jižjiž milé harfy zříceniny
Pod nohama mýma leží, a strun lkání
Poslední umírá v smutném drkotání...
S Bohem, harfo má, dej na vždy vlastencům!
V nadhrobní své písni uč mé vlasti syny,
By vždy v lásce měli dary krásných um!

Meter: trochaic
TOUHA.
by Jaroslav Vrchlický

Lidská touho! Kde tvé věčné zdroje jsou?
Jak jsi škrcena a sklána ve jhu tmou!
Jakými se mračny probíjíš?
Na křídlech jen vlastních vzdechů spíš!
Vládly kdysi víra, láska s nadějí...
Mrtvy všecky v egoismu závěji,
tys jen zbyla – věčný světa ruch –
vzrosteš na vůli – a pak jsi bůh!

Meter: trochaic
A Noiseless Patient Spider
by Walt Whitman

A noiseless patient spider,
I mark’d where on a little promontory it stood isolated,
Mark’d how to explore the vacant vast surrounding,
It launch’d forth filament, filament, filament, out of itself,
Ever unreeling them, ever tirelessly speeding them.

And you O my soul where you stand,
Surrounded, detached, in measureless oceans of space,
Ceaselessly musing, venturing, throwing, seeking the spheres to connect them,
Till the bridge you will need be form’d, till the ductile anchor hold,
Till the gossamer thread you fling catch somewhere, O my soul.

Meter: trochaic
Die Zauberin im Walde.
by Joseph von Eichendorff

Und das Waldhorn war verklungen
Und die Zauberin verschwunden,
Wollte keinen andern haben
Nach dem süßen Florimunde. —

Meter: trochaic
1L: Hoch im Tempel glüht der Gral,
by Karl Henckell

Hoch im Tempel glüht der Gral,
Edle Ritter suchen,
Jeder sucht sein Ideal,
Sancho Pansas fluchen.
Herrisch horcht Sardanapal
Schmeichlern und Eunuchen,
Plebs erlustigt sich im Kral
An Skandal und Kuchen.

Meter: trochaic
1L: Vor Eglens ofnem Fenster saß,
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Vor Eglens ofnem Fenster saß,
In düstern Gram gehüllt,
Ein grüner Frosch in einem Glas
Mit Wasser angefüllt.
In einem Bauer nah dabey
Hieng ein beredter Staar,
Der wegen seiner Plauderey
Der Schönen Liebling war.
He Freund, im nassen Element!
Lachst du dein Tage nicht?
Kein junger Kammerpräsident
Macht solch ein Amtsgesicht.
So fragte Matz. Der Eremit
Im Glas rief unmuthsvoll:
Ha, daß man mich mit Füßen tritt,
Und ich noch lachen soll!
Ich zeige treu das Wetter an;
Allein was ist mein Lohn?
Kaum trüb ich meinen Ocean,
So schilt mich Egle schon.
Verwünschung erndtet der Prophet
Und Küsse der Hanswurst.
Hoho! sprach Matz, nur nicht geschmäht;
Hast Unrecht, daß du murrst.
Du kannst nur Regen prophezeihn
Und das ist ärgerlich;
Verkünd uns auch den Sonnenschein,
Was gilts? man liebet dich.

Meter: iambic
A REVOLUČNÍ, SILNÉ VĚTRY DULY...
by Antonín Sova

S vrcholy sosen silný vítr hrál,
když na cestu jsme vyšli připraveni.
Zděšený racek bouři předvídal
za jitra v revoluční kuropění.
Zem spala ještě. Magnetická tíž
na spánky lidské dosud uléhala.
Pro těchu bídných nad ní vztyčen kříž,
vylhaným blahobytem lhala.
Svět malých cílů dřímal na březích
dalekých moří, v otrávených městech.
Žen prodajných nás dojal smutný smích
a skrytý význam v oplzlých jich gestech.
Do nízkých idyl chodci tápavě
ze dne v den druhý mosty přecházeli.
Jich vnuci učili se chápavě
dny ubíjet se svými učiteli.
Jak zděsili se, když jsme vznítili
v svých duších na dně ohně revoluce.
Jich nozdry požár z dálky cítily
a k obraně se tyčily jich ruce,
kol jejich doupat bouřný vítr vál,
hle, jiskry z ohňů duší jich se tknuly.
Svět probouzel se, který dosud spal...
A revoluční, silné větry duly.

Meter: iambic
- 78 - Jornada III, GARBÍN De La escolástica celosa
by Lope de Vega

No ¡por Dios!, dijo la celosa dama,
que el sí y el no, los gustos y las quejas,
como caballos son, corren parejas;
de azufre es fuego amor y azul su llama.
Como es al huracán la seca rama,
y suele ser la tierra con las rejas
y el femenino llanto a las orejas,
tales son juramentos en quien ama.
En vano mis palabras solicitan
el desengaño, y en su amor apuro,
pues al engaño no se facilitan.
¡Oh, bien haya mi amor firme y seguro,
pues que do tengo celos me los quitan,
dos dedos de pernil y seis de puro!

Meter: iambic
Meine meinung über Martials Vitam quae faciunt beatiorem
by Georg Rodolf Weckherlin

Des Martials sinnreicher wohn,
glückselig in der welt zu leben,
mag villeicht dir, mein lieber sohn,
kan doch nicht mir ein gnügen geben.
Dan ob schon wenig, weil gering
der mensch selbs, niemand solt verdrießen:
so schätz ich doch, daß dise ding
des lebens wermut vil versüßen:
Fruchtreiche arbeit, müh und fleiß,
ein wol verdienend frommer wandel,
nicht köstlich, doch gut drank und speis,
errungner reichtum ohn rechtshandel.
Gesund und freier geist und leib
behaus- und kleidung rein und düchtig,
ein freindlich, keusch und kluges weib,
ein ehbet frölich und doch züchtig.
Trostreicher schlaf, sorglose nacht,
lieb allen, niemand leid zufügen,
ein herz und mund ohn klag und pracht,
mit seinem stand sich wol vernügen.
Gedanken, freind und bücher, gut,
was recht stets lernen oder lehren,
der stirn und zungen gleicher mut,
den tod nicht förchten, noch begehren.

Meter: iambic
Stille Frage
by Luise Büchner

Es quillt des Abendsterns
Geheimnißvoller Schein,
So nah' und auch so fern,
Mir in das Herz hinein.
Drin glüht ein and'res Licht,
So nah' und auch so fern,
Das Herz umschließt es dicht –
Doch weit ist's wie der Stern.
Du gold'ner Liebesstrahl,
Geh', frage deinen Stern,
Bleibt er zu deiner Qual,
Dir ewig, ewig fern?

Meter: iambic
El anhelo de una rosa
by Julián del Casal

Yo era la rosa que, en el prado ameno,
abrí mi cáliz de encendida grana,
donde vertió sus perlas la mañana,
como en un cofre de perfumes lleno.
Del lago azul en el cristal sereno
vi mi corola retratarse ufana,
como ante fina luna veneciana
ve una hermosura su marmóreo seno.
Teniendo que morir, porque el destino
hizo que breve mi existencia fuera,
arrojándome al polvo del camino;
anhelo estar, en mi hora postrimera,
prendida en algún seno alabastrino
o en los rizos de oscura cabellera.

Meter: iambic
Báča Dunaj.
by Adolf Heyduk

Co ten starý báča Dunaj
hútá as a šepce,
když z Prešpurka k Budapešti
dolů spěchá křepce?
Zlobí ho, že rodnou mamku
opouští tak ranně,
že nemůže celý život
jíť po její straně.
Jaj, kdož může krásu Nitry
někdy zapomněti?
Ani Dunaj! – nechalť u ní
milé svoje děti.
Nechal jinošíka Váha,
oba synky Hronce,
a při Váhu malou Nitru
s krásou po mamonce.
Nechal u ní k potěšení
v žalobě i chmurce
tu Kysúcu i Revúcu,
Oravu i Turce.
A z těch jeden na druhého
k tatíčkovi spěje,
aby všecko vypravoval,
jak se doma děje.
Jak se děje? Zle se děje;
hůře každou chvíli;
ti, co mamka pohostila,
domčok podpálili.
Ti, jimž dala číších medu,
pohár jedu dali,
a jaj! běda! bělovlasou
mamonku nám rvali!
Zamračil se báča Dunaj:
„Cože? uhlídáme!
Však my jednou od Černého
moře přijecháme!
A pak věru nebudeme
v domovině bědiť!
Slovák slávu a vrah černý
hanbu musí dědiť!“

Meter: trochaic
Ó DESET PROŠLO...
by Augustin Eugen Mužík

Ó deset prošlo divých let,
co já poutnickou hůl jsem zved’
a spěchal v cizí, příkrý svět
a pošlapal tak mnohý květ
tam na těch Orlice pláních.
Pláč neslyšel ni bolný kvil,
jímž matky hlas se unavil,
byl boj můj let a ruch můj cíl,
a na ty, ach, jsem nepomnil
tam na těch Orlice pláních.
Ti zatím hroby hlídali
a pověsť rodu skrývali,
však záhy na ně přihnaly
se bídy divé přívaly
tam na těch Orlice pláních.
A hřbitov tichý, rodná zem
se stala teď jich údělem,
tam touží v dlouhém snění svém
jen slůvko znát o losu mém,
tam na těch Orlice pláních.
Kdy svět je nočním tichem spit,
a pouze hvězdný, bledý svit
jak pohled mrtvých zříš se chvít,
můj duch vždy vstává a chce žít
tam na těch Orlice pláních.
A obchází těch hrobů řad,
zda z těch, kdo měl mne z duše rád,
tam bije ještě srdce snad,
však všady ticho, smrti chlad
tam na těch Orlice pláních.
Ó těžký je těch mrtvých sen.
Jej neprobudí živých sten –
ó spěte sladce, dále jen.
já musím zpět, než vstane den
tam na těch Orlice pláních.
Jeť mezi námi hrobů val.
Mne z živých mnohý nepoznal –
ó deset let! Mou stopu svál
již čas, ji navždy vymazal
tam na těch Orlice pláních.

Meter: iambic