PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ÚČTY.
by Jaroslav Vrchlický

V mou jizbu vešel Duch a za mou židlí stanul,
tvar jeho splýval v tmě, však jeho dech jsem cítil,
jak horké olovo na šíji moji kanul
a jako ostrý mráz přes záda má se řítil.
Co skloněn nad práci, dnes marnou, marnou zítra,
jsem klamal sebe jen teď zvukem slov a rytmy,
on tiše za mnou stál jak zlé svědomí nitra,
jež jako černá věž se noří v letní přítmí.
A čekal poklidný... Já uzavíral sloku,
pak zavřel knihu snů a výčitek a trudů,
a neměl odvahy se obrátit a v oku
mu celý seznam číst svých zápasů a bludů.
Tu hlasem sípavým jak vichr v suchém listí
on pravil: „Dosti již těch rozmarných je hříček!“ –
A při tom byl jak sup, jenž slídí po kořisti,
a v slunce dívá se bez přivření svých víček.
„...Čas nastal účtovat. Co z radostí a bolů
ti v duši vykvetlo, co z přátelství a lásky,
hoď misky do jedné a súčtujem to spolu.
Své hoď tam úsměvy, já hodím tam tvé vrásky.
Ty vrhneš radost tam, vím, každé tvůrčí chvíle,
i rozkoš prchavou z žen krásných objímání,
já vrhnu marný vzdor, jenž drak ti sedí v týle,
a hořkost požitku a srdce krev, pot skrání.
Ty vrhneš slávu tam jak pampelišky pýří,
já hodím hlupců smích v ty nenasytné váhy,
ty orlí křídlo dáš, já přidám netopýří, –
a v posled budeš stát bez obrany a nahý...“
A já se zamlčel. Nic nemohl jsem říci,
nic na svou omluvu, nic na své vykoupení,
já viděl váhu svou tak bídně klesající,
a slyšel v duchu již trub soudu hlaholení.
Neb každá radost má, ta nejčistší, ta ryzí,
a každý úspěch můj, nechť krví znamenaný,
a každý k dobru vzlet jak vloček sněhu mizí;
já neviděl svůj květ, já viděl jen své rány.
On smál se vítězně, on šlapal mé sny krásy,
byl jako Anubis, jak Démon zlý a šakal,
škleb jeho vítězný zněl přes prostor a v časy,
neb on se smáti moh, kde já jsem hořce plakal.
Tu v boji posledním jsem dechl jedno jméno
(Bůh jistě při mně stál v té despotické chvíli!),
Tvé jméno, lásko má! – Hle, sotva vysloveno,
již váha mojich běd se zvolna dolů chýlí.
A hvězdy veliké v mou tmavou jizbu zřely,
a já se obrátil a strhal mátoh sítě,
za drahé jméno to, jež má můj život celý,
já vstal jsem vykoupen. Duch zmizel okamžitě.

Meter: polymetric
- 8 - Acto III, BELARDO
by Lope de Vega

Halló la flauta Pan, Palas la oliva,
Tritolemo el arado y Aristeo
la miel, y la trompeta halló Piseo,
Ceres cómo la tierra se cultiva.
Zoroastes el arte encantativa,
el conservar el fuego Prometeo,
el eclipse de sol el sabio Atreo
y Endimión el de la luna altiva.
Venus halló el amor, Dafne el desprecio,
Trejilo el carro en Grecia y otras partes
y a Dédalo la sierra le dio precio.
La escultura de piedra halló Anaxartes;
pero trata de hacer discreto a un necio,
ni el tiempo, ni los hombres, ni las artes.

Meter: polymetric
Rückblick
by Wilhelm Müller

Es brennt mir unter beiden Sohlen,
Tret' ich auch schon auf Eis und Schnee.
Ich möcht' nicht wieder Athem holen,
Bis ich nicht mehr die Thürme seh'.
Hab' mich an jedem Stein gestoßen,
So eilt' ich zu der Stadt hinaus;
Die Krähen warfen Bäll' und Schloßen
Auf meinen Hut von jedem Haus.
Wie anders hast du mich empfangen,
Du Stadt der Unbeständigkeit!
An deinen blanken Fenstern sangen
Die Lerch' und Nachtigall im Streit.
Die runden Lindenbäume blühten,
Die klaren Rinnen rauschten hell,
Und ach, zwei Mädchenaugen glühten! –
Da war's geschehn um dich, Gesell!
Kömmt mir der Tag in die Gedanken,
Möcht' ich noch einmal rückwärts sehn,
Möcht' ich zurücke wieder wanken,
Vor

Meter: iambic
Tré hlasů. (I.)
by Vilém Ambrož

Ruče v boj, vy bojovníci Krista,
déle v svět ať blud se nemetá;
z boje sláva věčná vykvetá,
nestateč – svůj vlastní hrob si chystá.
Statných církev Boží želá branců,
aby zmlkl soků víry jek,
zpupný aby utlumil se vztek
nedozralých svaté víry hanců.
Víry světlo ku výšinám spásy
vede z choré světa temnoty,
vírou jenom světa zámoty
v nedostihlé rozvinou se krásy.
Svornou buďme tedy vezdy družbou,
ať nás soků nepřehluší jas,
spása lidstva naší budiž tužbou,
naším heslem budiž: víry hlas!

Meter: trochaic
DŮVĚRA V HOSPODINA.
by Václav Jaromír Picek

S námi Bůh, kdo proti nám?
Štítem nás zakrývá sám,
Ať si bouří světa tísně,
Skáče závisť jízlivá,
Trhat jmena poctivá;
Za tím štítem znějí písně:
„S námi Bůh, kdo proti nám?“
S námi Bůh, kdo proti nám?
Když k neštěstí svalinám
Do propasti již padáme,
Zázračný se rychle štít
V most změní, kde volno jít,
A tam znějí písně známé:
„S námi Bůh, kdo proti nám?“
S námi Bůh, kdo proti nám?
V moři bolu hlubinám
Obětí když stát se máme;
V loď mění se štít boží
Prápor víry běh množí,
A v té lodi zazpíváme:
„S námi Bůh, kdo proti nám?“
S námi Bůh, kdo proti nám?
Duch, co káže hladinám
A se nad vodami vznáší,
Bez něhož nesejde vlas,
Slyší zbožné duše hlas;
Proto v svět se zpěv roznáší:
„S námi Bůh, kdo proti nám?“

Meter: trochaic
60.
by Friedrich Rückert

In dieser tiefen Furt will durchzuwaten hoffen
Der Esel, wo vor ihm ist das Kamel ersoffen.

Meter: iambic
1.
by Betty Paoli

Allmächtig lebt und webt der Geist,
Deß Hauch, ein göttlich Offenbaren,
Durch Schmerzen, Kämpfe und Gefahren
Die Menschheit vorwärts schreiten heißt,
Gleichviel, auf welchem Schreckenspfad
Sie ihrem lichten Ziele naht!
Daß ihr mit ihm im Widerstreit,
Der immer triumphieren muß,
Das war der ernste Schicksalsschluß,
Der euch dem Untergang geweiht.
Doch, wenn auch so verfehltem Streben
Der unheilvolle Sieg nicht blieb,
Wert im Gesange fortzuleben
Ist die Begeist'rung, die euch trieb!
Erliegend truget euer Teil
Ihr bei zum allgemeinen Heil!
Denn: will ein ewiges Gebot,
Daß rastlos sich die Welt erneue,
Das Beispiel heldenmüt'ger Treue
Thut ihr, fürwahr! nicht minder not!

Meter: iambic
42.
by Friedrich Rückert

Ich glaubte mich gelobt, dir danken wollt' ich schon;
Nun lobst du jeden Wicht, beschämt schleich' ich davon.

Meter: iambic
94.
by Friedrich von Logau

Krieg, Hunger, Pest sind Straffen deß Leibes biß zum Tode;
Der Seele zum Verterben ist Straff ietzund die Mode.

Meter: iambic
- XXXIV - En el alumbramiento de la Reina Nuestra Señora de un infante
by Lope de Zarate

Belisa, duplicándose, previno,
ser del fruto esperado precursora,
la nueva flor; como del sol la aurora,
de la aurora el lucero matutino.
Y al modo del pintor, que un peregrino
ejemplar, de él valiéndose, atesora;
no suspende el retrato, del que adora,
mas presto amor responderá al destino.
Que ya ofrece los frutos en la flores,
como el incienso universal procura,
con fervorosas hondas elevado;
apréstensele en víctimas honores,
pues con seguras prendas asegura,
que ha de dar a Fileno duplicado.

Meter: polymetric
An die Wähler von St. Ulrich
by Franz Grillparzer

Gleiche Schafe, gleiche Hirten,
Wählt darnach euern Deputierten,
Und ist er ein Lump und ein Tor,
Stellt er euch um so natürlicher vor.

Meter: iambic
- XXVIII - Al capitán don Feliz de Guzmán
by Diego Ximenez Ayllon

Quien de tan alta estirpe es descendiente
y de virtudes tales adornado
es justo que entre heroicos sea notado
y allí lugar le den muy preeminente.
Vuestro valor no es nada diferente
a aquel de vuestro grande antepasado
que permitió la muerte del amado
hijo y ganó renombre permanente.
De tiernos años dado al ejercicio
del furibundo Marte en mar y entierra
mostráis para lo que es vuestra persona.
Y en Frisa y en Brabante en esta guerra
por vuestro singular y alto servicio
vais conquistando la sin par corona.

Meter: iambic
64.
by Friedrich von Logau

Ob Weiber Menschen sind? Sie haben ja Vernunfft,
Sie lieben fort und fort; dann wilder Thiere Zunfft
Hegt nur zu mancher Zeit der süssen Liebe Brunfft.

Meter: iambic
Reiterlied auf des Vaters Knie
by Ludwig Achim von Arnim

Troß troß trill,
Der Bauer hat ein Füll,
Das Füllen will nicht laufen,
Der Bauer wills verkaufen,
Verkaufen wills der Bauer,
Das Leben wird ihm sauer,
Sauer wird ihm das Leben,
Der Weinstock, der trägt Reben,
Reben trägt der Weinstock,
Hörner hat der Ziegenbock,
Der Ziegenbock hat Hörner,
Im Wald, da wachsen Dörner,
Dörner wachsen im Wald,
Der Winter, der ist kalt,
Kalt ist der Winter,
Vor der Stadt wohnt der Schinder,
Wenn der Schinder gessen hat,
So ist er satt.

Meter: iambic
„Cudná noci, pojď, má paní vážná,“
by Josef Holý

„Cudná noci, pojď, má paní vážná,“
uč, jak Julii, mne milovat,
tkni se čela ruka tvoje vlažná!
Svět jde šťasten v klín tvůj šerý spat,
hold ti vzdává. Proč mě plášť tvůj leká,
proč tvůj Cerber jenom na mne štěká,
zdlouha bodá zrakem krvavým?
Ohon jeho pln je zmijí, saní,
prchán pryč a zas ty oči zřím!
Skryj mne, skryj mne také, mocná paní!

Meter: trochaic
A MADAME OSVALDO BAZIL
by Rubén Darío

No seas caprichosa ni confusa
sé dulce, sé tranquila, sé sincera,
pues tienes un poeta, sé musa,
y del hombre sé tú la compañera!
Sabe hacer lo que importas y que inspiras
y sabe perpetuar dulces mañanas.
¡Dios te de el son rosado de las liras
y la alegría azul de las campanas!
Y Dios te de tranquilidad tan pura
como el agua clara purifique
el minuro feliz de la hora obscura!
Y que la mano del Señor te indique
senda florida en esta vida dura!

Meter: iambic
La belleza y la ternura
by José Cornelio Díaz

Quien ve el hechizo de tu rostro bello,
tu apacible reír, y el sonrosado,
que da a tu faz el seductor agrado
de angélica beldad puro destello;
quien en rizos moverse ve el cabello
por la natura y arte hermoseado,
a tus ojos el cielo trasladado,
los labios de coral, de nieve el cuello;
¡qué ha de hacer quien te ve sino adorarte?
¿y quién te adora te hallará piadosa?
No pudo el cielo sin piedad formarte:
Cuando le plugo hacerte tan hermosa,
en belleza y amor has de igualarte,
para tener el título de Diosa.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Eugenio Hartzenbusch

Canta, blanco palomo, y de la aurora
el róseo carro con tu acento llama;
que atenta escucha en la mullida
                     cama
la esposa a quien tu cántico enamora
Canta y anuncia la estación de Flora
y el delicioso incendio que te inflama,
mientras sentado en la frontera
                     rama
otro palomo solitario llora
¡Felice tú que puedes con tu canto
al alma penetrar por el oído
del ave amante en que tu bien se funda!
Y ¡mísero de mí, que el triste
                     llanto
en que a solas me miras consumido,
sin fruto el rostro y sin cesar me inunda!

Meter: iambic
2.
by Georg Weerth

Ich sang und sang ein kleines Lied
Und bracht's doch nie zu Ende;
Da wurd ich traurig, still und müd,
Und faltete die Hände.
Ich weiß nicht, was ich weiter tat,
Bin lange wach geblieben,
Doch weiß ich, daß ich sorglich bat
Für alle, die sich lieben.

Meter: iambic
95.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Alles weiß ich ohne farb/ ohne pinsel/ vorzustellen/
Von der schön und heßligkeit urtheil/ das gerecht/ zu fällen.
Die natur hat nichts gemachet/ menschen list hat nichts erdacht/
Was aus mir nicht wird lebendig und sehr künstlich vorge-
bracht.

Meter: polymetric
394. Kreuz, je teurer, desto lieber
by Gerhard Tersteegen

Kreuz, ob mich deine Last gleich drückt,
So wollst du doch nicht von mir gehen!
Ich fühl' dich und werd' doch erquickt;
Du bist mir lieb, kommt mir's gleich teu'r zu stehen.

Meter: iambic
Juan de Castellanos
by Cristóbal de León

Si pudiera llegar mi flaco vuelo
adonde con el tuyo te abalanzas,
tuvieras, Castellanos, alabanzas
tan altas que subieran hasta el cielo.
Supla la falta de ellas este
                     celo
que tuvo levantadas esperanzas
cuando pensé con tales confianzas
volar sobre los términos del suelo
Mas ya que más no puedo, me contento
con hacer de mi parte lo posible,
que es admirarme tu cabal historia,
de fábricas eterno monumento
en verso terso, dulce y apacible,
digno por cierto de inmortal historia.

Meter: iambic
2.
by Friedrich Rückert

Jahrpflanze, die du lebst und stirbst im Jahreskreise,
Sei dir ein mildes Jahr beschert zu Trank und Speise,
Ein langer lauer Lenz, ein linder langer Herbst,
Daß früherblüht du dich auslebend spät entfärbst.

Meter: iambic
Idea de Dios
by Clemente Althaus

Cual del náufrago el ánimo desmaya,
que en vano mueve la mirada y mano
en medio del vastísimo océano,
lejos del puerto y de la dulce playa.
Como el que imprime el pie del Himalaya
en la más alta cima, o Ande cano,
que sólo mira en torno el aire vano,
por más que lejos con la vista vaya;
o como aquel que el cielo remontado
navega el aire en volador navío,
que mira por doquier espacio inmenso;
así todo me abismo y anonado,
sin que te alcance a comprender, Dios mío,
cuando en tu altas perfecciones pienso.

Meter: iambic
Škatule, hýbejte se!
by Viktor Dyk

Formulky žvatlavé, formulky slepé,
jež česká slepice každý den snese.
S jedinou formulí bude nám lépe:
Škatule, škatule, hýbejte se!
Slovíčko, které zas slovíčka tepe.
Bloudíme v slovíčkách jak v širém lese.
S jedinou větou by bylo nám lépe:
Škatule, škatule, hýbejte se!
Ticho je v kraji, mrtvo je v kraji.
Škatule, ty se nehýbají,
slovíčkům poskytují byt.
Škatule bezduché, bezradné, hloupé,
pod vámi, pod námi všecko se houpe.
Škatule, nutno vás roztočit!

Meter: dactylic
585. Gottgeheiligtes Harfenspiel
by Gerhard Tersteegen

Dir, Gott, ich Herz und Lieder bringe;
Damit ich nie vergeblich singe:
Der Andacht Weihrauch brenn' durch dein süß' Nahesein,
Mach selbst dich mir recht groß und mich von Herzen klein,
Mein Wille stimme sanft mit deinem Willen ein,
Mein Innerstes nur dich einfältig such' und mein'!

Meter: iambic
MELODRAM
by Stanislav Kostka Neumann

Z hrubého lože do dvora civím, –
z planoucí svíčky na smutek stěn
pad žlutý reflex,... výkřikem tklivým
jako by venku zaúpěl den...
Duší to táhne průvodem sivým...
v papír jsem vrhl veršů svých sten –;
iluzím mrtvým, iluzím živým
vrhá se srdce k hříčce a v plen – – –
Nad oknem venku révoví psího
povadlé listí haraší, –
druzi juž chrápou, v chodbě zní kroky,
vanutí větru sténajícího
dozvuk sem z ulic zanáší...
a já k té hudbě čtu teď své sloky...

Meter: polymetric
XXII.
by Jaroslav Vrchlický

Ó kvítku plané růže!
Tak celou noc mám na kolébce nohu
a slyším „máma!“, a přec nemám muže.

Meter: iambic
81.
by Friedrich von Logau

Wer sich überall siht gerne, wer sich nirgend nimmer schämt,
Kan dem Glücke sich bequämen, wann Glück ihm sich nicht bequämt.

Meter: trochaic
38. Dat is'e!
by Fritz Reuter

Dat giwwt so'n Lüd, de hewwen Strid mit jeden,
De mit ehr in Gesellschaft sitt,
Un ihre sünd sei nich taufreden,
Bet ein sei köpplings rute smitt.
Korl Stänker was so'n slimmen Gast,
Un einen rechten Ekel was't,
Un wo wat los was, dor was hei,
Un ümmer gawwt 'ne Demolei.
Na, mal was denn tau Stargard Ball,
Un wat dat heit, dat weit wi all:
Tau Stargard Ball in ollen Tiden,
Dat wull wat Richtiges bedüden,
Dor danzten s' bet an hellig Sünn,
Un wer denn nich mihr stahen künn,
De danzte up den Kopp herüm.
Na, as dat kamm so gegen Morgen,
Lett Korl den Kutscher ran besorgen.
De Kutscher höllt twei lang, twei breid,
De Kutscher höllt, hei weit Bescheid.
Nu kümmt ein stramm de Trepp hendal,
De Husknecht seggt: »Dat is din Herr.«
»ne«, seggt Jehann, »dat's anners wer,
Min Herr, de sitt un drinkt noch mal.«
En anner kümmt in lichten Draww,
So recht behen'n de Trepp heraf,
De Husknecht seggt: »Paß up, Jehann,
Dit is din Herr!« – »Nee«, seggt de Kutscher,
»dat is hei nich, dat is so'n Flutscher;
Min Herr, de kümmt ganz anners 'ran.«
Mit einmal ward dat dor en Larm
Un en Spektakel – Gott erbarm!
Ein ward de Trepp herunner smeten.
Dunn seggt de Kutscher: »Holl en beten!«
Un horkt un fött sin Mähren wisser,
»nu smit em mi man rin, dat is'e.«

Meter: iambic
I. Ty starý dome krásný mého mládí,
by Jiří Karásek ze Lvovic

Ty starý dome krásný mého mládí,
V snách zjevuješ se ještě paměti:
Zahradou vidím hocha kráčeti,
Jej modrý šeřík teplou vůní svádí.
Dům v hloubi zahrady je vzdálen lidí,
Je němý věčně, pohřížený v snách.
Jde bázlivě hoch k němu, okna vidí
Vždy uzavřená, opuštěný práh.
Tajemství kryješ, dome... Neví dítě,
Proč jenom pavouk rozstřel tady sítě,
Nechápe, že bol srdce rozdrtí...
Nechápe věcí konec žalostivý.
Neb věří ještě v pohádky a divy
A v jaro věří, neví o smrti.

Meter: iambic
Soneto
by Lorenzo Laso de la Vega y Cerdá

Dorada isla de Cuba o Fernandina,
de cuyas altas cumbres eminentes
bajan a los arroyos, ríos y fuentes
el acendrado oro y plata fina
Si el dulce canto y música divina
de aquél que vio las infernales gentes,
las penas suspendió tan diferentes
y movió a compasión a Proserpina
Con cuánta más razón isla dichosa,
estáis vos dando al Orbe admiración
con este nuevo Homero y fértil yedra
Pues su dulzura os hace más famosa
que aquélla a quien la lira de
                     Anfión
hizo los muros de ladrillo y piedra

Meter: iambic
Das andere Gespräch.
by Christian Weise

Marindgen/ was soll diß bedeuten/
Was nimmt dich vor ein irrthum ein/
Daß du von lauter schönen leuten
Wilst nach der kunst bedienet seyn/
Und deine wangen sehen aus
Wie ein verdorrter nelcken-strauß.
2. Du richtest gar zu frey von allen/
Da ist kein kerle gut genung/
Dem sind die backen eingefallen/
Der ist zu alt und der zu jung.
Hingegen schaustu diß nicht an
Was man von dir gedencken kan.
3. Es hat sich wol/ die feinen dinger
Die warten gar gewiß auff dich:
Ach nein/ du nimmst es wol geringer/
Wo nicht/ so bistu wunderlich.
Denn weistu nicht daß in der welt
Sich allzeit gleich und gleich gesellt.
4. Derhalben dencke nach du stoltze/
Du hast unmüglich ding begehrt:
Das weiß ich wol ein bock von holtze/
Ist einer güldnen ziege wehrt/
Ein degen ohne glantz und schein
Kan in der schönsten scheide seyn.
5. Hingegen gibt es schlechte gnüge
Und wird ein blosses narrenspiel/
Wann etwa eine dürre ziege
Den besten bock erwischen will/
Und wenn ein unvergleichlich schwerdt
In eine kahle scheide fährt.
6. Ich nehme stets vor lieb/ und richte
Das schlimmste mädgen nicht zu scharff/
Indem ich doch mein angesichte
Von keiner schönheit rühmen darff/
Drum schrieb ich dir/ du närrgen du/
Auch eine solche demuth zu.
7. Wenn alle so gedencken solten/
Und wenn die schlechten büfgen hier
Nur auff die schönste warten wolten/
Wer käme dann hernach zu dir?
Denn niemand als ein blinder mann
Siht dich der schönheit halben an.
8. Marindgen nun du hast die flügel
Ein bißgen hoch hinauff gethan/
Ein ander mahl trit vor den spiegel/
Und schaue mich darneben an.
Alsdann so frage deinen sinn/
Ob ich dir zu geringe bin.

Meter: iambic
Jak se ty hvězdičky
by Marie Čacká

Jak se ty hvězdičky
Na tom nebi lesknou,
Jakby těšit chtěly
Tu mou duši tesknou.
Ale vy, hvězdičky
Darmo se kmitáte,
Po čem ona touží,
Toho vy nemáte.
Ach, toho nemáte,
Nemůžete dáti:
Má-li světlo blažit,
Musí také hřáti.

Meter: trochaic
ADDIO
by Vladimír Frída

Již zítra zmizí Ti kouř mého vlaku nad lesem
a velký rudý měsíc vyjde smutným nad vřesem.
Co zůstane pak na dně duše Tvojí?
Zda zachvěje se potom aspoň trochu, tiše, v skrytě,
zda smutek na Tvé bílé čelo lehce políbí Tě –
to vyslovit se rty mé skoro bojí.
Zda zvíš, že také krátké štěstí může býti všecko,
a jeho modlitbu že duše šeptá jako děcko,
jež nezná ještě trud ni stíny žití?
Zda pochopíš, že duše moje odumřelá světu
vždy bude přece rovna věčně živému zas květu,
když jednu krůpěj rosy v sebe chytí?
Co zbude Ti? Vzpomínka na den naší lásky prvý
a několik těch zašlých veršů, kdysi psaných krví,
věř, více, nežli srdce Tvoje tuší.
Mně zbude stálý boj i trud a smutek, věčná trýzeň
a věčný žár a věčná, nikdy nezkojená žízeň
po rtech Tvých, jimiž spálilas mou duši.
Už nebudu Ti moci říci veršem ani retem,
že jsi mou písní, myšlenkou a celým širým světem,
jenž každou ránu na konec přec zhojí.
Až vlaku mého kouř Ti zítra zmizí nad lesem,
pak teprv vycítíš, jak ubohý a bědný jsem.
V Tvých dlaních zůstane krev duše mojí.

Meter: iambic
Die Ekstase.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Verlohren!
Verlohren!
O Lustgeschrey in meinen Ohren!
Es singt um mich wie Brautgesang;
Es klingt der Hochzeitharfen Klang;
Es lodern schon die Kerzen.
Die muntern Jungfraun scherzen.
Ihr Jungfraun, habt ihr Oels genug?
Ach füllt die Lampen, füllt den Krug.
Die Nacht ist süss und schaurig,
Die Braut so froh und traurig!
Welch Flüstern,
So lüstern
Raunt mir ins Ohr im Düstern!
„komm, holde Taube, süsse Braut.
„der Priester harrt. Der Priester traut.
„der Teppich ist gebreitet.
„das Bette ist bereitet.
„uns winkt des Lagers weicher Flaum
„zu süssem Schlaf und süsserm Traum.
„kommst, kömmst du bald, du Fromme?“ —
Ja, Bräutgam, ja, ich komme!

Meter: iambic
NAD KNIHOU ZEMŘELÉHO.
by František Taufer

A ten, kdo píseň úchvatnou tak pěl,
z poháru ženiných rtů musel píti
rozkoše závrať a nezmarný žel,
než struny kythary své mohl naladiti
v toninu nezvyklou, však v souzvuk jediný,
pro prstů úhozy, jež vášeň znala rozechvíti.
Je krása písně té jak krása květiny:
hořící touha, živoucí barev harmonie,
rtů šepot mezi plameny, stesk pozdní hodiny,
kdy srdce zmateně a urychleně bije.
Jí něhou jitro trylkuje a večer zakvílí,
z ní nepřemožitelná noc se šílenstvím snů lije.
V ní úpal polední se s vůní zrajícího obilí
i s hlaholením zvonů v jednu vlnu pojí,
v ní vzdechnou větve, které tíhou ovoce se zlomily.
Ta píseň rozteskní, rve, utěšuje, hojí.
Vždy vášeň vítězící zpívá v ní a lká:
vzdor touhy před bojem a vzdor i po všem boji,
lačnost rtův po kouzle, jež tajemství nám tká,
ať v hloubi propastné, ať v hloubi něčích zraků.
Je vzkazem bytostí, jichž krok náš nepotká.
Chvěje se píseň jako přelud mraku,
když s větrem laškuje a letí přes hory.
Pěvec té písně podobal se raněnému ptáku.
Jeho hlas, bolem zvýšený, tlumočil věcí hovory.
Smrtelně raněný, jen jedno přání měl:
By ve svém umírání nejkrásněji pěl!

Meter: iambic
2.
by Rainer Maria Rilke

Als läge er in einem Krater-Kreise
auf einem Mond: ist jeder Hof umdämmt,
und drin die Gärten sind auf gleiche Weise
gekleidet und wie Waisen gleich gekämmt
von jenem Sturm, der sie so rauh erzieht
und tagelang sie bange macht mit Toden.
Dann sitzt man in den Häusern drin und sieht
in schiefen Spiegeln was auf den Kommoden
Seltsames steht. Und einer von den Söhnen
tritt abends vor die Tür und zieht ein Tönen
aus der Harmonika wie Weinen weich;
so hörte ers in einem fremden Hafen –.
Und draußen formt sich eines von den Schafen
ganz groß, fast drohend, auf dem Außendeich.

Meter: iambic
- XV - Un amante en la muerte de su dama
by Trillo y Figueroa

Temprana flor, crecía en confianza,
mi amor, de un tiempo blando y lisonjero,
cuando del hado el siempre duro acero
el vínculo cortó de mi esperanza.
¡Oh ciego hado, lince en la mudanza
solamente del bien! y ¡cuán ligero
vuelas al daño, perdonando fiero
al infeliz para mayor venganza!
¿Qué gloria adquieres cuando el leño roto
las ondas vence, naufragando en ellas
de la soberbia entena la osadía?
Mas ¡ay cruel! ¡No fueras tú el piloto!
que mi amor ablandara las estrellas,
y Filida viviera. ¡Ay, Filis mía!

Meter: iambic
Von GOTT.
by Barthold Heinrich Brockes

Man hat euch ja gezeigt: er könne sich nicht regen.
Ein Wesen, so kein Leib, müss’ ihn allein bewegen:
Daß alle Ding’ aus einem Geist entstehn,
Der einzig, und allein
Nohtwendig müsse seyn,
Der alle Cörper lenckt; der alle Geister klug
Und weise macht. Man weiß: Er sey. Das ist genug.
Will jemand, daß wir ihm, wie GOTT würckt, sagen sollen?
Des
Durch wessen Willen denckt ein Mensch doch, daß die Welt
Zuerst entstanden sey, was setzt man ihr
Doch sonst für einen Schöpffer für,
Als einen GOTT, der alles in sich hält,
Vor welchem nichts je war, den nichts umschräncken kan.
Sieht man solch einen GOTT für einen GOTT nicht an;
So hat ein Nichts aus Nichts hervor gebracht
Der Elementen Stoff, draus alles ist gemacht.
Nur was unendlich ist, allein,
Kan in sich selber alles finden.
Gedenckt man ausser Jhm zu fassen, zu ergründen
Woher der Stoff doch kan gekommen seyn?
Er will; gleich sieht Er Seinen Willen
Den Augenblick erfüllen.
Man kan von allen, was wir schauen,
Nichts als auf diesem Grunde bauen.

Meter: iambic
JÁ ŽIVOT NEZNALA JSEM –
by Tereza Dubrovská

Já život neznala jsem, když jsem psala
svou knihu lásky. Láska má to byla,
jež pero dala mi, a dobrá víla,
co psát mám, srdci mému poručila.
V mé duši svatý oheň zahřívala
a v srdci luzné jaro vykouzlila,
z mých písní věnec jako z květů svila
a na mém stromě plodům uzrát dala.
A byla luznou pohádkou má říše,
jak šťastna byla jsem, jak v snu jsem žila,
to ruka má Ti nikdy nevypíše.
Jak na jevišti, jež je skryto clonou –
že nahou pravdu skrývá za oponou,
jsem v poznání tak hořkém zakusila!

Meter: iambic