PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Bez Boha.
by Vilém Ambrož

Ty bez víry se vrháš do věd moře,
a kýženého hledáš přístavu,
ty bez Boha chceš dlíti v nebes dvoře,
bys umu skýtal živnou potravu –
ó věz, že věčnou Boha říši boře
své duši zhoubnou vléváš otravu.
Ty skoumáš bystře přírody vše taje,
chtě velké luštiť její záhady,
ty v neznámé se pouštíš směle kraje,
a žádné nelekáš se závady –
však víry cesty sobě nevšímaje
řád božský měníš v matné nelady.
Co platna tobě pouť tvá v temné šachty,
kdy lampy žár ti jasný nehoří?
Kde přístav klidný najdou tvoje jachty,
kdy vesel nemaje dlíš burném na moři?
Aj divou bouří rozdrásané plachty
i s tebou v hlubinu se ponoří! –

Meter: iambic
VERŠ Z DENNÍKU.
by Xaver Dvořák

Mdloba pak stará schvacuje všecko
a bolest skutečnosti jest neskonalá:
pod ní má duše, zoufale smutná,
jak chorý v křeči smrtelně sesinala.

Meter: polymetric
94.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Schau in die Seel, in der siehst du sie einig seyn,
Sonst ist in dir kein Glied den andern nicht gemein.

Meter: iambic
Našemu lidu.
by Emanuel Züngel

Ty lide náš, ty zpěvný lide náš,
jenž jarou písní vlast svou opěváš,
jenž s mužnou pílí chutě máš se k dílu,
a ve všem jevíš svěží um a sílu –
ty zhoubcům našim ruky nepodej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!
Ty lide náš, ty chrabrý lide náš,
jenž cepem klas i vraha mlátit znáš,
jenž od oře a pluhovládné kleče
se mužně řítíš v kruté za vlast seče –
ty v cizí jařmo šíji nepoddej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!
Ty lide náš, ty skromný lide náš,
jenž hluboce se pánům koříváš,
a v úctě líbaje jim vetchou ruku,
jen pýše jejich pomáháš tím k tuku –
ty panstva pýše víc se nepoddej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!
Ty lide náš, ty zbožný lide náš,
jenž s čistým srdcem v chrámy chodíváš,
jenž v každé kapličce se požehnáváš,
a poutníkům všem zbožný pozdrav dáváš –
ty klamu se a zrádě neoddej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!
Ty lide náš, ty dobrý lide náš,
jenž chudině rád dvéře otvíráš,
jenž neptaje se po víře ni rodu
poutníka zveš ku veselému hodu –
ty cizím zrádcům vody nepodej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!
Ty lide náš, ty český lide náš,
jenž s pýchou praotců svých zpomínáš,
a v písních, kronikách od otce k synu
snažíš se zvěčnit slávu Libušinu –
ty za zlato tu pýchu neprodej,
ty vlasti jen se věrně zachovej!

Meter: iambic
Zufriedenheit mit seinem Zustande
by Christian Fürchtegott Gellert

Du klagst, und fühlest die Beschwerden
Des Stands, in dem du dürftig lebst;
Du strebest, glücklicher zu werden,
Und siehst, daß du vergebens strebst.
Ja, klage! Gott erlaubt die Zähren;
Doch denk im Klagen auch zurück.
Ist denn das Glück, das wir begehren,
Für uns auch stets ein wahres Glück?
Nie schenkt der Stand, nie schenken Güter
Dem Menschen die Zufriedenheit.
Die wahre Ruhe der Gemüter
Ist Tugend und Genügsamkeit.
Genieße, was dir Gott beschieden,
Entbehre gern, was du nicht hast.
Ein jeder Stand hat seinen Frieden,
Ein jeder Stand auch seine Last.
Gott ist der Herr, und seinen Segen
Verteilt er stets mit weiser Hand;
Nicht so, wie wir's zu wünschen pflegen,
Doch so, wie er's uns heilsam fand.
Willst du zu denken dich erkühnen,
Daß seine Liebe dich vergißt?
Er gibt uns mehr, als wir verdienen,
Und niemals, was uns schädlich ist.
Verzehre nicht des Lebens Kräfte
In träger Unzufriedenheit;
Besorge deines Stands Geschäfte,
Und nütze deine Lebenszeit.
Bei Pflicht und Fleiß sich Gott ergeben,
Ein ewig Glück in Hoffnung sehn,
Dies ist der Weg zu Ruh und Leben.
Herr, lehre diesen Weg mich gehn!

Meter: iambic
La musa fuerte
by José Santos Chocano

Pláceme el mismo tiempo los frutos y las flores,
el concentrado jugo, la perfumada esencia;
y en mi canción, por eso, de múltiple cadencia,
están todas las gracias y todos los vigores.
Me han dado los virreyes sus líricos primores
y los conquistadores su augusta refulgencia;
y así hay de verso a verso la heroica diferencia
que hubo de los virreyes a los conquistadores
Confieso que, aunque yo amo las pompas coloniales,
a las más finas cuerdas prefiero los metales:
tal doy con mis clarines imperativas dianas;
y, entonces, sacrifico mis bellas baratijas,
como los viejos nobles que echaban sus sortijas
al bronce destinado para fundir campanas.

Meter: anapestic
PO OSMIDENNÍ BITVĚ.
by Jan Evangelista Nečas

Po osmi dnech bitvy půlnoc
rubášem svým černým kryje
dvacet tisíc nových mrtvol
na bojištích Mandžurie!
Dvacet tisíc silných mužů
skoseno tam ve svém jaře! –
Kdo měl ještě údy celé,
posloužil jim za hrobaře. –
Osm dní se bez ustání
matka země třásla, chvěla,
než svá ňadra v dlouhých jamách
usmrceným otevřela.
Půl sta tisíc poraněných
neschopno je další chůze!
Kdo jim podá aspoň vody
v palčivé a hrozné hrůze!?
Skončilo se osmidenní
s hor a do hor houfné hnání.
Drtily se kolosy dva
do všech sil svých vyčerpání. –
A nic není rozhodnuto!
Stejně silná vojska stojí,
stejně chrabrá, zanícená,
neústupná. Dál se strojí
gigantické hody smrti.
Do konce a do sytosti
obětí těch ještě není,
ještě jich tam není dosti!
Přes hory a přes doliny,
přes rokle a strže, srázy,
řádit bude novou hrůzou
zloduch zničení a zkázy –
nenasytně zhlcující
lid a statky do své tlamy.
A co činí vzdělaný svět? –
Hltá z novin telegrammy! –
Cizí státník mne si ruce:
„Pro nás dobrý boj to byl:
Mocnosti dvě silné sobě
vypouštějí krev svou z žil!“

Meter: trochaic
CXIII LODIVOD
by František Zavřel

Jen běsni, bouře, vichře, duj
s mým žalem o závod!
Jste nejvlastnější živel můj,
který mi býval vhod.
Vás, blesky, vlny, míval rád
můj pohled, teď vás nevidí.
Je příliš, příliš zaujat
tou bílou rakví na přídi.

Meter: iambic
1L: Riesin Austria, wie herrlich glänzest du vor meinen Blicken!
by Anastasius Grün

Riesin Austria, wie herrlich glänzest du vor meinen Blicken!
Eine blanke Mauerkrone seh' ich stolz das Haupt dir schmücken,
Weicher Locken üpp'ge Fülle reich auf deine Schultern fallen
Blonden Golds, wie deine Saaten, die im Winde fröhlich wallen.
Festlich prangt dein Leib, der wonn'ge, in dem grünen Sammtgewande,
Dran als Silbergurt die Donau, und die Rebe als Guirlande;
Leuchtend flammt dein Schild, der blanke, welchem Lerch' und Aar entsteigen,
Aller Welt von deinem Bündniß mit dem Tag und Licht zu zeigen!
Farbig ist ein Blumenestrich dir zu Füßen aufgegangen,
Eine Garde stolzer Eichen seh' ich im Gefolg dir prangen,
Kön'gen gleich in Purpurmänteln deine hohen Berge ragen,
Die als Kronen schmucke Burgen hell im Morgenrothe tragen.
Hier bist du die Braut, die heitre, unter Blüthen an der Quelle,
Kränzend sich mit Perl' und Rose, spiegelnd sich in klarer Welle!
Dort gleich muth'ger Amazone nach ersiegter Schlacht zu schauen,
Erzumpanzert und gewaltig, doch voll Schönheit selbst das Grauen!
Wie im hohen Göttertempel glorreich einst Pallas-Athene,
Stehst du da in stiller Weisheit, heil'ger Kraft und milder Schöne!
Aus den lieben süßen Augen muß ein hoher Geist auch sprühen,
Unterm üpp'gen schönen Busen dir ein edles Herz auch glühen.
In der Hand des Wissens Bücher hältst du siegreich aufgeschlagen,
Wissend, daß, wie deine Saaten, sie manch goldnes Körnlein tragen,
Daß, wer hat gesunde Augen, Tageslicht vertragen lerne,
Und noch keine Hütt' in Flammen ward gesteckt durchs Licht der Sterne.
Erz berührt und Stein und Leinwand deine Zauberhand nur sachte,
Sieh, da als ein Gott lebendig springt der Marmor aus dem Schachte,
Sieh, da lebt und spricht die Leinwand, fröhlich klingen die Metalle,
Und der Kunst geweihte Dome ragen hoch zur Sternenhalle!
Freiheit prangt als heil'ge Losung über deinen Friedenshütten,
Freiheit glänzt auf allen Bannern, drunter je dein Volk gestritten;
Besser als die Händ' in Fesseln taugen dir die fessellosen,
Sei's das Schwert der Schlacht zu schwingen, sei's zu pflücken Friedensrosen.
Doch: Vertrauen! heißt die Fessel, die dir gilt, dein Volk zu binden,
Und um Brüder sie und Brüder und um Fürst und Volk zu winden;
Wenn der heil'ge Regenbogen stolz sich wölbt durch Wettergrauen,
Strahlt aus ihm herab das große, schöne, ew'ge Wort: Vertrauen!
Drum wohl darfst du stolz und freudig, Austria, dein Haupt erheben,
Durch der fernsten Zeiten Nebel wird dein Schild noch glänzend schweben!
Viel hat dich der Herr gesegnet, doch du darfst auch rühmend sagen,
Daß bei dir die edlen Keime reich und herrlich Frucht getragen! –
Also klang jüngst meine Hymne. Sonst, wenn Dichter Hymnen singen,
Glänzt ihr Aug' wie Sonnenjubel, jauchzt ihr Herz wie Harfenklingen;
Doch wie mocht' es denn geschehen, daß ich mußte bei der meinen
So aus tiefstem, vollstem Herzen viel der bittren Thränen weinen?

Meter: trochaic
ČESKÝ HUMOR.
by Karel Leger

Málo nasel humoru
Pánbůh v naši líchu,
nutíme se ze vzdoru
do hořkého smíchu.
Jako vinný hrozen kdes
v nehostinném kraji,
kde mhy visí z pod nebes,
slunko zakrývají,
nesládne, však trpkne jen
hořce na jazyku,
tak náš humor neslazen,
vždy v něm trochu vzlyku.
Až snad slunko jasněji
Čechům svítit bude,
jarým smíchem okřejí
naše líchy chudé!

Meter: trochaic
La ascensión
by Antonio F. Grilo

¿Por qué la aurora de fulgores
                     llena
vierte de perlas virginal tesoro,
y en las ondas del céfiro sonoro
música dulce y lánguida resuena?
¿Por qué la tarde al espirar serena
hoy engalana su dosel de oro,
y en el jardín con mágico decoro
pálida se estremece la azucena?
Es que desciende vagorosa nube,
que con sus perlas dibujó el rocío
y donde canta virginal querube.
Es que Dios rompe su sepulcro frío;
es que su imagen al Empíreo sube
bañando en luz los golfos del vacío

Meter: polymetric
ESPADA DE MIS AMORES
by Jesús Balmori

Es inútil que luche por quitarme del pecho
Esta espada de amor que el corazón me hiere;
Tengo ya el corazón tan dolido y deshecho
Que si arranco la espada de tu amor, se me muere.
¿Ni por qué el arrancármela, si es tan dulce la muerte
Qué me da lentamente a mi vida adherido ?
Si esta ha sido mi suerte, yo bendigo mi suerte,
Y me entrego a la muerte que he buscado y querido.
Margarita divina de mi amor, cuando muera,
Cubrirás mis despojos con la patria bandera
Para que en ella quede mi último aliento preso . . .
Yo no quiero la ofrenda de cirios ni dolores;
Yo no quiero que reces, yo no quiero que llores;
¡Solo ansío que cierres mi ataúd con un beso!

Meter: polymetric
- XXXII -
by Argensola

A muerte inevitable amor me lleva,
por más que justifico mi deseo
y hace la empresa fácil; que bien veo
que es sólo por hacerle que se atreva.
Porque, ¿quién me asegura que no mueva
(si este fácil y justo bien poseo)
otro injusto difícil devaneo
y, al fin, de su poder la última prueba?
¿Sólo en mí torcerá de su costumbre?
O no pudiendo agora defenderme,
¿podré cuando de mí triunfe el tirano?
Ya temo su terrible servidumbre,
si algún desdén no viene a socorrerme;
fácil remedio si se da temprano.

Meter: iambic
El celaje
by Amado Nervo

¿Adónde fuiste, Amor; adónde fuiste?
Se extinguió del poniente el manso fuego
y tú, que me decías «hasta luego,
volveré por la noche» , ¡no volviste!
¿En qué zarzas tu pie divino heriste?
¿Qué muro cruel te ensordeció a mi ruego?
¿Qué nieve supo congelar tu apego
y a tu memoria hurtar mi imagen triste?
Amor, ¡ya no vendrás! En vano, ansioso,
de mi balcón atalayando vivo
el campo verde y el confín umbroso;
y me finge un celaje fugitivo
nave de luz en que, al final reposo,
va tu dulce fantasma pensativo.

Meter: iambic
VIGILIE. (III.)
by Jan Vrba

Žal, jdoucí mimo mne, dých’ těžce v moje snění,
myšlenky proměnil mi v noční motýly,
dal do tmy vzlétnout jim, aby se unavení
vrátili za chvíli.
Tesklivě bloudili motýli moji sšedlí,
do výše vylétli – hvězdy je vábily –
a tiší přišli zpět a na čelo mi sedli
a křídla sklopili.
Tak asi bylo mi, jak letní mlhy oddech
když v noci stříbrné do ticha zaduje
a tlumí barev čar na všech dozrálých plodech
a zemské vzdaluje.
Vše prchlo... Hrál jsem si, sám s myšlenkami svými,
a toužil daleko, za hory, za lesy –
jak děcku bylo mi, když střípky barevnými
radostně hraje si.
A šel jsem končinami pod oblouky duhy,
kde květy zpívaly, a teple hřála zem,
kol pasu objat svými nejdražšími druhy,
zářícím večerem.
Na nebi hvězdy jako velké ohně plály,
noc bez proměny světla přecházela v den,
a ptáci přilétali k nám a na rty usedali,
jak políbení žen.
Vzkaz lásky zemřelých v šumění stromů hynul,
proud slz jich radostných k nám volal vzlykem vod –
kolébán loutnami den každý tiše plynul
jak slavný Boží Hod...
A pak... Vše prchlo zas... Pláň šedá rozprostřela
se v dál i šíř i výš – v ní zakvílel můj sen –
a země byla nebem uzavřená cela
a já v ní vězněm jen.

Meter: polymetric
- CCXVI - Al duque de Sessa
by Gutierre de Cetina

Como al salir del sol se muestra el cielo
más claro y más alegre y más gozoso,
y como en el venir de abril hermoso
de flores se matiza y lustra el suelo,
tal, movido por vos de honesto celo,
se muestra ufano el mundo, deseoso
de veros ya llegar al glorioso
término (a) que llegó el único abuelo.
Sólo en veros salir, sólo del nombre
de Gonzalo Hernández tiene espanto
cuanto ciñe Apenín, Adria y Tirreno.
¿Cuál será, pues, señor, que no se asombre
viéndoos volver con el honrado manto
de palmas, de trofeos, de glorias lleno?

Meter: polymetric
The Trumpet
by Edward Thomas

Rise up, rise up,
And, as the trumpet blowing
Chases the dreams of men,
As the dawn glowing
The stars that left unlit
The land and water,
Rise up and scatter
The dew that covers
The print of last night’s lovers—
Scatter it, scatter it!
While you are listening
To the clear horn,
Forget, men, everything
On this earth newborn,
Except that it is lovelier
Than any mysteries.
Open your eyes to the air
That has washed the eyes of the stars
Through all the dewy night:
Up with the light,
To the old wars;
Arise, arise!

Meter: polymetric
A San Isidro
by Juan de Piña

Los campos de Madrid, Isidro santo,
logran cristales, Ángeles y cielo,
fruto de los que siembran en el
                     suelo
contento y gusto entre oración y llanto
Aran por vos los Ángeles en cuanto
lloráis y aráis con vuestro amor y celo,
que quien cultiva en lágrimas desvelo,
corre al empíreo a Dios el velo, en tanto.
Surca Isidro la tierra, siembra y llora,
el fruto de sus lágrimas tributo,
es gloria donde anima, donde adora.
Que el alma en Dios y el rostro
                  nunca enjuto
le dieron como perlas de la Aurora,
sembrando aquí sus lágrimas el fruto

Meter: iambic
- XII - A Micaela de Luján, su amante
by Lope de Vega

Así en las olas de la mar feroces,
Betis, mil siglos tu cristal escondas,
y otra tanta ciudad sobre tus ondas
de mil navales edificio goces.
Así tus cuevas no interrumpan voces,
ni quillas toquen, ni permitan sondas;
y en tus campos tan fértil correspondas,
que rompa el trigo las agudas hoces.
Así en tu arena el indio margen rinda,
y al avariento corazón descubras
más barras que en ti mira el cielo estrellas.
Que si pusiere en ti sus pies Lucinda,
no por besarlos sus estampas cubras,
que estoy celoso, y voy leyendo en ellas.

Meter: iambic
ŽÍZEŇ.
by Josef Lukavský

Tak nějak divně žízním
a nejasné mám přání:
vymknout se, vyrvat všemu,
co brání vyrůstání.
Udeřit ve tvář život
a odkopnout, co bylo,
vyhnout se prudce všemu,
co mne kdy uchvátilo
a zcela osamotnit
se, jako na galeji
být vězněm vlastní duše
a vyžít sílu její.
Tak nějak divně žízním
a nejasné mám přání
obrodit sama sebe
ke všemu v pohrdání.

Meter: iambic
V ZMĚNÁCH ŽIVOTA.
by Josef Václav Sládek

JAK noc a den a mrak a jas
a krutá zima, jaro zas
se vystřídají spolu,
tak v lidském přijdou životě
den radostný, den v trampotě,
pak mír po každém bolu.
Dnes všeho máme dostatek
a zítra vchází do vrátek
nám hlad a nouze krutá;
dnes jsme jak růže červená
a zítra větrem zlomená,
neb mrazem ožehnutá.
Teď s rodiči jsme milými
a sestrami a bratřími
a po letech tak sami!
Po listu list, po květu květ
nás osud roznes’ v širý svět
a Bůh jen zůstal s námi.
Však nezoufej a bázně nech,
On v utrpeních bude všech
tě sílit dobrotivě.
On stokrát vrátí, co vzal dnes; –
jen pracuj, doufej, věř, – a nes,
co určil, trpělivě!

Meter: iambic
Schiller und Napoleon
by Friedrich Hebbel

Schiller ist ein Verdienst des großen französischen Kaisers,
Welches der Donnerer sich um die Germanen erwarb;
Hätte Napoleon nicht die Erde erschüttert, so wären
Carlos, Fiesco und Tell in der Geburt schon erstickt.

Meter: polymetric
Der Götter Irrfahrt.
by Joseph von Eichendorff

Unten endlos nichts als Wasser,
Droben Himmel still und weit,
Nur das Götterland, das blasse,
Lag in Meereseinsamkeit,
Wo auf farbenlosen Matten
Gipfel wie in Träumen steh'n,
Und Gestalten ohne Schatten
Ewig lautlos sich ergeh'n.

Meter: trochaic
PLAYERA
by José Santos Chocano

Filósofo es el mar: se alza y se llena;
y después de estallar en broncos ruidos,
corta su voz, apaga sus latidos,
y se dilata en la extensión serena.
Sabe que hay una ley que lo refrena;
y, sus sueños al ver desvanecidos,
se queja con furiosos alaridos
y como un gladiador rueda en la arena.
Almas que el ansia de luchar obstina:
venid conmigo a la arenosa raya,
y veréis cómo el mar también se inclina;
que el rendirse ¡ay! cuando el vigor se abruma
es solamente respetar la playa,
¡y dejar de ser ola, y ser espuma!...

Meter: iambic
LOURDSKÁ KRÁLOVNA.
by František Kyselý

Ó Královno má spanilá,
kde’s koruny své pozbyla?
„Ach, světské pýchy bujná zlost
s mé hlavy strhla její skvost!“
A dvé Tvých nohou zářících
proč netkví v zlatých střevících?
„By z půdy jejich bělostné
kvést mohly růže přeskvostné.“
A nač ty růže rajských vnad?
„Ty duším sypu do zahrad.“
A proč je duším sypeš v dar?
„By zachvátil je rajský žár.“
A když ten žár je zachvátí? –
„Svět korunu mi navrátí.“

Meter: iambic
1L: Doctor Sebastianus Brant
by Hans Sachs

Doctor Sebastianus Brant
ein fabel schreibet mit verstant,
wie das auf einem dorfe sas
ein baur, der faul und gfreßig was,
welchem sein vatter war gestorben,
von dem het er sein hof erworben,
darin von treit ein vorrat het,
das er balt gen mark füren tet
und verkaufet das kurzer tag.
mit dem gelt in der stat drin lag,
in dem wirteshaus bei dem wein,
het gar kein achtung auf das sein
und saget oft: was sol ich sorgen,
ich hab gnug, sterb heut oder morgen,
wan ich weiß gewis und fürwar,
wenn ich noch lebet hundert jar,
so hab ich hundert jar zu eßen.
solcher wort trib er vil vermeßen,
ie feuler und heilloser wur.
forthin nicht mer gen acker fur
den ganzen herbst, auch seet nit.
als es hinaus kam an den schnit,
das sein nachbaurn in dorfgemein
schnitten und fürten koren ein
und samleten ir kesten vol,
zu zeren mit ornlich und wol;
aber der faule bauersman
der het im sommer nichtsen tan,
den sein vetterlich erb an worn,
het gebaut weder weiz noch korn;
als der winter kam nach den sachen,
het er kein treit, im brot zu bachen.
als nun der hunger in anfacht,
er im ein losen fürschlag macht,
stach darnider das weidvich sein,
schaf, rinder, böck, geiß und die schwein,
eins nach dem andern solcher maß,
sie sut und briet, darnach sie fraß.
nach dem er auch darnider schlug
die ochsen, so vor in dem pflug
zugen, und die einsalzen was
und einen nach dem andern fraß.
als solichs sahen seine hunt,
da hettens ein gesprech gar runt,
sprachen: schaut, der faul bauersman,
so er sein erbteil hat vertan,
hat er sein weidvich abgestochen,
leßt das sieden, braten und kochen,
hat das gefreßen aus dem salz,
von den er het kes, milch und schmalz,
die im vil nutz haben getragen,
das hat er als in wint geschlagen.
nach dem sein ochsen nider schlug,
welche im zugen in dem pflug,
darmit mocht bauen weiz und korn,
haben all ir treu dienst verlorn,
die frißt er auch in seinen hals.
wenn ers hat aufgfreßen nachmals,
so hat er ie nichts mer im haus
zu freßen, so wirt er voraus
auch freßen uns zwen arme hunt,
wo wir im nicht entlaufen tunt,
uns suchen einen andern hern;
drumb wöll wir laufen in die fern,
das wir vom faulen baurn vermeßen
nicht werden gmetzget und gefreßen.
darmit loffen beid hunt darvon,
verließn den faulen bauersmon.

Meter: iambic
Dvojí květ.
by Adolf Heyduk

Stál jsem za červánků při májové vnadě
na dědově dávno odcizeném sadě,
všecko vůkol zvolna utichlo a spalo,
rudým zlatem nebe údol oblévalo.
Stál jsem v zamyšlení dlouhou dobu, dlouhou,
srdce chvělo se mi lítostí a touhou,
tu v korunách stromů let zašuměl vánku,
zavzdychaly větve jako z polospánku.
Z dálky zvonek teskně na klekání zvonil,
mimo mne i ve mně vonný květ se ronil,
květ vzpomínek zlatý v duši a touž chvíli
na skloněnou hlavu květ jabloně bílý. –

Meter: trochaic
1L: Still löste sie, die Göttin meiner Lieder,
by Ernst Schulze

Still löste sie, die Göttin meiner Lieder,
Die Fessel, die das weiche Haar umschlang,
Und sieh, der Locken seid'ne Fülle sank
In leichtem Tanz auf Hals und Busen nieder.
Und lodernd hob die Sehnsucht ihr Gefieder
Und regte sich im Innern heiß und bang;
Schon folgt' ich kühn des Herzens süßem Drang:
Da faßte schnell mich leises Zagen wieder.
Ein Heiligthum ward Mund und Busen mir,
Und um sie her schien den geweihten Schleier
Geheimnißvoll der Locken Fluth zu weben,
Und zagend schwieg im Herzen die Begier;
Mein Geist versank in stiller Andacht Feier
Und sah Madonna lächelnd vor sich schweben.

Meter: iambic
91.  Man sol für alles danken.
by Angelus Silesius

Mensch so du GOtt noch pflegst und diß und das zu-
danken/
Bistu noch nicht versetzt auß deiner schwachheit schrankē.

Meter: iambic
- CXL -
by Fcode Borja

La llave, señor Conde, restituyo,
con tierna soledad de mi Alcaldía;
aunque en Diciembre, y su estación sombría,
del seco prado, y sus jardines huyo.
Con frailes no porfío ya, ni arguyo,
sobre pedir boleta cada día,
juzgando en mi paciencia, y su porfía;
que es mío el prado, y que el jardín es suyo.
Y si por dicha, lo que Dios no quiera,
cuando el Sol por Abril corre su toro
volvéis de Cataluña a la frontera.
Volvedme a mi regencia, y mi decoro.
Y gozaré en la verde primavera
las dulces fresas, cuya ausencia lloro.

Meter: iambic
DOSTAVENÍČKO.
by Rudolf Illový

JSOU okamžiky v lidském žití,
jež nikdy se již nevrátí.
Jen jednou lze se v pravdě zpíti
šílenou vášně závratí
a chce-li kdo se zpíti znova,
jed nalezne pak v kalichu,
nejsladší víno hořkost chová,
je ve všem dávka utrýchu.
Jak obraz mistra Fragonarda
pro krásnou paní Dubarry
být zdá se to. – Též v písni barda
vám děkoval jsem za dary.
Je nyní trochu jiná doba
a jinak zní teď lásky svod.
Již zaměněna garderoba,
dřív gentilhomme, teď sansculotte.
– – Byl právě s vojskem kdesi v jihu
váš nejnovější, colonel,
a již jste u mne byla v mihu,
bych na večer v sad s vámi šel.
Co událo se, zapomněl jsem
a záhadou je dosud mně,
že takovým já stal se smělcem,
vás v skrytu zlíbav horoucně.
Je pravdou, chce-li zpít se znova
kdo rozkoše zas kalichem,
ten pozná, víno jed že chová
a otráví se utrýchem. –
...Chtěl pít jsem z číše ještě jednou
– já po vás šílel bezmála –
však pohrdla již pouze jste mnou
a mně jste se jen vysmála.
Že komedie byla to snad,
neb Pařížanky raffinement,
přec nevěřím, ač musím doznat,
že v sítě vpad jsem, krásko má!
Vy kamenem jste po mně vrhla,
však jen má pouta rozbila,
vy poslední jste pásku strhla,
již nelze nazpět, rozmilá!

Meter: iambic
Sonnet 19: Devouring Time, blunt thou the lion's paws
by William Shakespeare

Devouring Time, blunt thou the lion's paws,
And make the earth devour her own sweet brood;
Pluck the keen teeth from the fierce tiger's jaws,
And burn the long-liv'd Phoenix in her blood;
Make glad and sorry seasons as thou fleets,
And do whate'er thou wilt, swift-footed Time,
To the wide world and all her fading sweets;
But I forbid thee one more heinous crime:
O, carve not with thy hours my love's fair brow,
Nor draw no lines there with thine antique pen!
Him in thy course untainted do allow
For beauty's pattern to succeeding men.
Yet do thy worst, old Time! Despite thy wrong
My love shall in my verse ever live young.

Meter: iambic
- LVIII -
by Francisco de La Torre

«Cuándo Filis podrá sin su querido
Damón vivir ausente y apartada,
la corriente del Tajo acelerada
buscará su principio conocido».
Leyendo aquesto escrito en un florido
tronco de un haya de una vid cercada,
Tirsis, perdida su color rosada,
cayó llorando en tierra sin sentido.
Después, lleno de rabia el desdichado,
quebrando su zampoña, y en aquella
y en esta rama dando, su mal mira.
Y hablando con el árbol deshojado,
dijo llorando: Filis, dura y bella…
Mas no pudo acabar, vencido de ira.

Meter: iambic