PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Soneto
by Abilio Guerra Junqueiro

No eres la flor olímpica y serena,
que en sueños ruge la amplitud distante;
no hay el arranque escultural de Helena
en tu equilibrio de beldad triunfante;
no eres, mujer, la mística azucena,
la blanca y pura Beatriz del Dante;
eres la artista rara, flor morena,
llena de aroma casto y penetrante.
Y yo no sé que gracia, que aleteo
siento, dentro del alma, cuando
                     veo
tu cuerpo áureo, magro, cristalino
Recuerda ninfas núbiles, serenas,
y me rodea un cerco de sirenas
talladas en su bronce florentino

Meter: polymetric
Zpěv dvanáctý. DOMANI.
by Jaroslav Kolman Cassius

„Domani“ značí v italštině „zítra“.
Ó, zaklínadlo věčné naděje!
Před tebou skládá zbraně Itálie chytrá,
neapolského vyjma zloděje.
Rci: domani. – Stín vozky vytrvalý
se obelstěn odlepí od tvých pat.
Un soldo. – Domani. – Je v prachu ladro malý.
Rci „domani“: nemusíš soldo dát.
„Domani“ ukolébá zištnost veturina
a v luzný sen v hotelu portýra.
„Domani“ k vlasti umění a vína
chladnému severu své brány otvírá.
S „domani“ projdeš jako Barbarossa
zem k Palermu od modré Bologne.
To kámen mudrců, na který vlašská kosa
v letošní padla živé saisoně.
„Domani“ zavře na tři zámky kapsu.
– „Mosaik schöne?“ – „Danke. Domani“.
S „domani“ ocitl se římský obchod na psu.
Ó, kruté „domani!“ Vae victis, Romani!
Domani cartoline. – Návštěva Kvirinálu?
Domani. – Pst! snad něco pro pány?
Domani tutto. Zrak temný vlhne v žalu.
Kennst du das Land, ó, signor Domani?
Zda znáš ten kraj, kde zlatý oranž zraje
a vavřín zelený kde loubím stoupá výš?
Ne domani, ó hosti z laciného kraje,
dneska se pije božské krásy číš!

Meter: iambic
XXV  Touha má brázdí Tichý oceán
by Stanislav Kostka Neumann

Touha má brázdí Tichý oceán
a zlézá Kordillery;
chtěl bych své štěstí prováděti
po moři, vzduchu, pevninách pěti
jak světa pán.
Touha má širá jest jako svět,
střed její silný jak smrt;
kdybych jen věděl, že v tom středu
nenajdu nakonec srdce z ledu
a z vosku květ!
Touha má širá jest jako svět
a kolem osy krouží též:
kolkolem osy z pravdy i ze snu,
po které vzletím nebo klesnu
a naposled.

Meter: dactylic
29.
by Friedrich Rückert

Die Mutter gibt zum Fest den lieben Kindern Gaben,
Und alle danken ihr, was sie empfangen haben.
Sie drängen sich mit Dank um sie, und sagen nichts
Dem Vater, der dabei steht ernsten Angesichts.
Den Vater wird es wol verdrießen, daß die Kinder
Nur auf die Mutter schaun, und nicht auf ihn? Nichts minder.
Ihn freut die kindische, die glückliche Beschränkung,
Und was die Mutter ehrt, gereicht ihm nicht zur Kränkung.
Ihn freut die glückliche, die kindische Beschränkung,
Die nach dem ersten Grund nicht fragt der Festbeschenkung,
Nicht nachdenkt, daß dazu, was unter ihrem Titel
Die Mutter gibt, ihr selbst der Vater gab die Mittel.
Wer sind die Kinder? wer die Mutter? und wer ist
Der Vater? rathe das, wenn du ein Rather bist.

Meter: iambic
PÍSEŇ UŠTVANÝCH
by Arnošt Ráž

Noc únorová. Vítr mrazný je
a z dálek hučí šťastných orgie.
Výkřiky, smích a praskot plných stolů,
zvrhnutá číš – a my jdem’ dolů, dolů. –
Do pustých chrámů o chléb prosit jdem,
by nebe dalo, co nám vzala zem. –
Nehoří svíce, tápáme jen tmami
a jsme tak, bože, opuštěni, sami.
A ruce naše k prosbám rozpjaté
se proměnily v pěsti zaťaté,
modlitby ztvrdly dlouho tužbou retů
a zraky vzplály barvou žhavých květů. –
Je shasnuto a všechno v mdlobách dříme,
my klneme a již se nemodlíme,
nás vyštvali a jsme tak sami, sami,
zvěř rozdrážděná, lačná pod hvězdami!

Meter: iambic
- CXLVII - A la muerte de don Juan de Ulloa, conde de Villalonso
by Lope de Vega

Don Juan, el hilo de oro de tu intento
que por el laberinto de esta vida
llevaba el alma a la esperanza asida,
cortole el tiempo y esparciole el viento.
Al alto vuelo estaba el mundo atento
cuando la general fiera homicida,
de envidia armada, de traición vestida,
precipitó del sol tu pensamiento.
Ahora ¿quién habrá que el llanto enfrene
al Duero y a mis ojos, que a su vega
y a mí de dueño eternamente priva?
Conde, quien va subiendo, como tiene
un pie en vacío, si la muerte llega,
¡ay Dios! qué fácilmente le derriba.

Meter: iambic
Z ČESKĚHO RÁJE
by Marie Baarová

Hluboko v lesní tišině,
kde duby mlčky stojí,
kde mocná svoje ramena
v klen kaple tiché pojí,
kde slunka pablesk prokmitá,
mech zdobí zde, tam kvítí,
kde na trávníku hedvábném
se čistá rosa třpytí
a ptáčků znějí nevinných
kde bezstarostné hlásky,
tam jednou dávno skanula
v mech slza boží lásky.
I nevyhasla slza ta
v tom tichém, svatém loubí,
až podnes kvítků věnec tam
prý studni jasnou vroubí.
Zde z celé země nejpěkněj
prý znějí ptačí hlásky,
to že prý hasí žízeň svou
v té studni boží lásky.

Meter: iambic
F. X. ŠALDA.
by Bohuslav Květ

Mou láskou velkou od raného mládí
vždy byla, Mistře, Vaše slova.
Řeč Vaše jak zpěv Siren mysl svádí
se známých stezek v kouzla nová...
Duch starých proroků se ve Vás skrývá,
duch ctný a přísný, nesmluvený...
Tak jenom genius se na svět dívá,
milostí boží obrozený.
Ve hluši světa hynou Vaše slova,
rybaří ještě učenníci...
Však mnozí jsou, jež vábí krása nová,
jsou zbožně Vám naslouchající...

Meter: iambic
- XXVII - A la poca seguridad de la privanza
by Antonio Enriquez Gomez

Peregrino, no soy del tiempo vano
si no ejemplo, terror de su trofeo;
me dio luces el sol, ya no le veo,
subí, enfermé, bajé, recordé sano.
Si del sueño volviera más temprano,
no fuera, no de la fortuna reo,
pues pagara de humano lo que veo
y no lo que no vi de soberano.
El vuelo fue cruel no la caída,
violento el uno, el otro sin violencia,
la entrada alegre y triste la salida.
Los que estáis en la altura de esta ciencia,
buscad el norte para hallar la vida,
que no la habéis de hallar sin la experiencia.

Meter: iambic
1L: Willst du dich über die Menge erheben,
by Gustav Falke

Willst du dich über die Menge erheben,
Halte die Ehre blank und eben,
Den kleinsten Flecken, den kleinsten Belauf,
Die Leute zeigen mit Fingern darauf,
Froh eine Stelle gefunden zu haben,
Worein sie ihre Haken graben,
Die dich aus deiner Höhe wieder
Zerren zu ihren Sümpfen nieder.
Viel eher dulden sie schlecht dich, gemein,
Als dass sie dein Besserseinwollen verzeihn.

Meter: iambic
5. S novým rokem nové štěstí
by Jan Květoslav Klumpar

S novým rokem nové štěstí
Nechť Vás také ovane,
V srdci Vašem radosť pěstí,
S oka slza nekane,
Abyste u hrobu jeho
Dobrodince plakal svého.

Meter: trochaic
- 1244 - Jornada III, MENDO
by Lope de Vega

Cual hombre, o Clara, no sintió tu afrenta
si un perro ladra a quien herirle quiere,
la honra hace al León que visto espere,
cantando el ruiseñor su agravio cuenta.
Y mata a quien su honor quitarle intenta
el blanco cisne, que cantando muere,
da un silbo el toro, mas a quien le hiere
brama y empina la cerviz exenta.
La persona más bárbara, y desnuda,
siente el afrenta, y de esto viven llenas,
graves historias que el honor amparan.
Y Dios humano tengo por fin duda
que sintió por extremo entre sus penas
ver ofendida su divina cara.

Meter: iambic
Dichter .
by Johann Wolfgang von Goethe

Welch ein Zustand! Herr, so späte
Schleichst du heut aus deiner Kammer;
Perser nennen’s Bidamag buden,
Deutsche sagen Katzenjammer.
Lass mich jetzt, geliebter Knabe,
Mir will nicht die Welt gefallen,
Nicht der Schein, der Duft der Rose,
Nicht der Sang der Nachtigallen.
Eben das will ich behandeln,
Und ich denk’, es soll mir klecken,
Hier! geniess die frischen Mandeln
Und der Wein wird wieder schmecken.
Dann will ich auf der Terrasse
Dich mit frischen Lüften tränken,
Wie ich dich in’s Auge fasse
Giebst du einen Kuss dem Schenken.
Schau! die Welt ist keine Höhle,
Immer reich an Brut und Nestern,
Rosenduft und Rosenöle!
Bulbul auch, sie singt wie gestern.

Meter: trochaic
Ani ústo žádné
by Emanuel Züngel

Ani ústo žádné
nedovede říci,
co ti všecko přeje
syn Tě milující.

Meter: trochaic
- V -
by Franciscode Aldana

De sus hermosos ojos dulcemente
un tierno llanto Filis despedía,
que por el rostro amado parecía
claro y precioso aljófar transparente.
En brazos de Damón, con baja frente,
triste, rendida, muerta, helada y fría,
estas palabras breves le decía,
creciendo a su llorar nueva corriente:
«¡Oh, pecho duro!, ¡oh, alma dura y llena
de mil durezas!, ¿dónde vas huyendo?,
¿do vas con ala tan ligera y presta».
Y él, soltando de llanto amarga vena,
de ella las dulces lágrimas bebiendo,
la besó... y sólo un ay fue su respuesta.

Meter: iambic
56.
by Friedrich Rückert

Wo nicht als Ackersmann, als Fischer oder Jäger
Der Mensch sich nähren kann, wird er der Künste Pfleger.
Er drechselt, boßelt, schnitzt, macht Flöt' und Flötenuhr,
Und reiche Kunst entspringt aus dürftiger Natur.

Meter: iambic
CO DOVEDEME
by Marie Calma

My dovedeme víc, než vyřknout dobrá slova,
my umíme se zlobou zajikat,
a knutou vládne naše převýchova,
jež učí citu odvykat.
Jsme bystří, vtip náš – nabroušené šlehy –
jak hada uštknutí;
na rány chirurgické máme stehy
a nože bodnutí.
Umíme stokrát víc, než staří znali,
ve vynálezů tonem záplavě;
na vlastních nohách oni chodívali,
my dovedeme chodit po hlavě.
Umíme víc, než dokázali staří,
snujeme zázrak z žití přediva;
nám nejen mrtvé pochovat se daří,
my pochováváme i za živa.

Meter: iambic
309.  Das erfreulichste der Seelen.
by Angelus Silesius

Diß ist’s erfreulichste/ wie meiner Seel fällt ein/
Daß sie wird jmmer Braut mit ewger Hochzeit seyn.

Meter: iambic
Na Aristarcha.
by Josef Košín z Radostova

Pokud štěstí byl jsi účasten,
každý známý měl tě za přítele;
od té doby, co jsi nešťasten,
trávíš ale život osaměle.

Meter: trochaic
A Lame Begger
by John Donne

I am unable, yonder beggar cries,
To stand, or move; if he say true, he lies.

Meter: iambic
Soneto
by Francisco Mingot

Ya la antorcha del día se apagaba,
y la negra Latona se escondía,
una, míseros ayes ofrecía,
otra gloriosos triunfos anunciaba.
El Cristiano valor ya flaqueaba,
y el orgullo enemigo se engreía,
unas tropas Plutón, cruel regía,
otras, Javier, piadoso acaudillaba.
Mira Francisco, que la luz fallece,
manda parar al Sol cuando se ausenta,
triunfa el Cristiano, y el infiel padece.
A todos paró el Sol, y en lo que intenta,
al que en la sombra está, la noche crece,
y a quien logra la luz, el día aumenta.

Meter: polymetric
291. Na hrdopyšku.
by Matěj Josef Sychra

Domníváš se býti
Nabuchodonosor;
Neb má na tě míti
Každý člověk pozor.
Máme ti se klaněti
Tak jak Židé teleti?
Toho nám se nechce,
Vytopit dej pece! –

Meter: trochaic
A una maga
by Federico Balart

Tú, que en las horas de congoja y duelo,
volando alegre por la oscura esfera,
cuando la suerte me persigue artera,
de visiones de paz pueblas el cielo;
tú, que, aplacando mi perpetuo anhelo,
siempre de mis desdichas compañera,
las turbias heces de mi vida entera
tornas en dulce filtro de consuelo,
fresca Imaginación, cuyo celaje,
de luz, de amor, de dicha y de bonanza
baña en alegres tintas mi follaje,
¡dame, pues tu poder a tanto alcanza,
un jirón de tu espléndido ropaje
para echar un remiendo a mi esperanza!

Meter: polymetric
X.
by Bohdan Kaminský

Za členy Klubu hlásili
se všichni z těch, kdož měli
nos mezi očima, – těch je
řad imposantně skvělý.
Hned fůry plátna skoupili
a došli odhodlaně
si ke truhlářům, aby jim
zrobili rámce na ně.
Krom očividných výhod i
své nevýhody má ten
moderní směr: hned závratně
stoupaly ceny pláten.
Myšlenka vznikla v pondělí,
ve středu nato z rána
veškerá plátna zásoba
již byla vyprodána.
Vzácného toho zboží již
nebylo vůbec v říši –:
žel, nemůže být puristou,
kdo sobě nepřispíší.
Kdo ještě přišel v pravý čas,
o překot, ruče pílí
obeslat novou výstavu
samými arcidíly.
Tak dodáno jich do pátku
šest tisíc pět set dvacet, –
obrazy další musila
pak jury s díky vracet.
Však za to sály skvěly se
jen vybranými skvosty;
v sobotu byla vernissáž
pro P. T. zvané hosty.
(Katalog jen jen hemží se
výpočtem cen a jmény,
jichž nositelé hodlají
se státi fenomény...)
A P. T. zvaní hosté, jimž
nezcela jasno, proč tu
jsou vlastně, shromáždili se
v nejúplnějším počtu.
Na důkaz, jak si v umění
vždy nových směrů váží,
krém společnosti všechen se
k té sešel vernissáži.
Již rozneslo se, že sám dvůr
sem dostaví se... krému
bušilo srdce... výbor sám
pocítil malou trému...
Novosti nové výstavy
se P. T. hosté diví,
krém, ku podivu, toho dne
byl jaksi zdrženlivý.
Jen paní X., vždy moderní
a pokroková žena,
div že se nerozplynula,
extází unešena.
„Báječné! Velkolepé!“ Jak
to měla v obyčeji,
hlasitě zněly výstavou
superlativy její.
Král, Jeho Milost, vskutku se
(ač toho dne měl rýmu)
též dostavil, by vzdal Svůj hold
Umění modernímu.
U schodiště byl uvítán
výborem, jenž pln ochot
se rozplynouti blahem, Jej
provázel v další pochod.
(Jak obyčejně, kolena
Nejjasnějšího Pána
vrzala tak, jak nebyla
by dávno namazána.)
Přítomní podivili se
svěžesti Jeho chůze.
Zřel prázdné plochy v rámcích a
děl: „Krásné, krásné tuze!“
Nejblahosklonněji Si dal
představit mnohé mistry,
a každý Jeho posudek,
jak vždy, byl velmi bystrý.
A ráčil nad tím vyslovit
Otcovskou radost Svoji,
že tolik zdatných talentů
se v Jeho zemi rojí –
A že za Jeho vlády se
ze svaté vůle boží
řad pěstitelů umění
tak potěšivě množí...
I poznámku o větrání
v Nejvyšší řeč Svou vetkal,
pochválil vzornou čistotu,
s níž všude se tu setkal.
S Nejvyšším uspokojením
vzal na vědomí péči
všech pánův, zdravé vzezření
těch, kdo se tady léčí –
Až náhle, zdejší polévku
i chutnou stravu chvále,
Si vzpomněl, to že říci má
až pozděj, ve špitále...

Meter: iambic
Soneto
by Tomás de Iriarte

¡Fresca arboleda del jardín sombrío,
clara fuente, sonrosas avecillas,
verde prado, que esmaltas las orillas
del celebrado y anchuroso río!
¡Grata aurora que viertes el rocío
por entre nubes rojas y amarillas,
bello horizonte de lejanas villas,
aura blanca, que templas el estío!
¡Oh soledad!, quien puede te posea;
que yo gozara en tu apacible seno
el placer que otros ánimos recrea,
si tu silencio y tu retiro ameno
más viva no ofrecieran a mi idea
la imagen de la ingrata por quien peno

Meter: polymetric
Schriftsteller
by Kurt Tucholsky

Schriftstellern ist kein Beruf – das ist eine Beschäftigung.

Meter: iambic
7.
by Johann Gottfried Herder

Die Sonne weicht, und alle Farben
Erlöschen unterm Schwamm der Nacht;
Was war den Lieben, daß sie starben,
Erblichen unter Todesmacht?
Ach, Kinder, die der Lichtstrahl macht –
Der Lichtstrahl wich, und sie verdarben;
Und, Sonne, hab' ich nicht im Dunkeln doch
Zwei Augen noch?
So wenn mir Gottes Licht, die Wahrheit, wich,
Wo bin ich? was seh' ich?
Vernunft ist da; nur Welt und Farben
Erstarben.

Meter: iambic
- LXX -
by Fernando de Herrera

Cuando el dolor desmaya al sufrimiento,
estoy de todo bien desamparado,
y sacudir del cuello quebrantado
pruebo el yugo inmortal de mi tormento;
mas, viendo el oro terso suelto al viento,
o entre sortijas bellas enlazado,
vuelvo alegre de nuevo a mi cuidado;
¡tal dulce me es por él el mal que siento!
Al ardiente crispar de dulces ojos
del tierno y puro amor hermosa llama,
descubro sin temor el pecho abierto.
Mal puedo yo negarle mis despojos
si blanda enciende y áspera me inflama,
y con el mal y el bien me tiene incierto.

Meter: iambic
V STARÉ ALEJI.
by Adolf Brabec

Ve bílých květech alej stará
vždy v dumách tone snivá,
a vzbouzí něhu, lásku jara
tu vánku hudba tklivá.
Jak harfy, jež se odmlčely,
to směsí listí vane,
a květy, jež tu vybujely,
zem jako stříbrem plane.
Jen uschlá hrušeň v stesku mřela
a vzdychla v žalném chvění:
Vždyť jaro své jsem už tu měla,
pro mne ho více není!...

Meter: iambic
Recuerdos
by Ceferino Suárez Bravo

¡Te vuelvo a ver, rincón nunca olvidado,
dulce teatro de mi edad primera,
valle, río, colina, placentera,
verde bosque de helechos tapizado!
¡Paisaje delicioso, no has cambiado!
Mas ¿dónde está la lente lisonjera
con que te vi, en la hermosa primavera
de la existencia, de oro y luz bañado?
En la lata torre el Ángelus recita
el bronce sacro; piérdese el sonido
del tibio ocaso entre los pliegues rojos
Y al mundo de recuerdos que suscita,
de súbita emoción sobrecogido,
llanto de amor agólpase a mis ojos.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Si dios eres, Amor, ¿cuál es tu cielo?
Si señor, ¿de qué renta y de qué estados?
¿Adónde están tus siervos y criados?
¿Dónde tienes tu asiento en este suelo?
Si te disfraza nuestro mortal velo,
¿cuáles son tus desiertos y apartados?
Si rico, ¿do tus bienes vinculados?
¿Cómo te veo desnudo al sol y al yelo?
¿Sabes que me parece, Amor, de aquesto?
Que el pintarte con alas y vendado,
es que de ti el pintor y el mundo juega.
Y yo también, pues sólo el rostro honesto
de mi Lisis así te ha acobardado,
que pareces, Amor, gallina ciega.

Meter: polymetric
[du hast das schöne Paradies verlassen]
by Wilhelm Busch

Du hast das schöne Paradies verlassen,
Tratst ein in dieses Labyrinthes Gassen,
Verlockt von lieblich winkenden Gestalten,
Die Schale dir und Kranz entgegenhalten;
Und unaufhaltsam zieht's dich weit und weiter.
Wohl ist ein leises Ahnen dein Begleiter,
Ein heimlich Graun, daß diese süßen Freuden
Dich Schritt um Schritt von deiner Heimat scheiden,
Daß Irren Sünde, Heimweh dein Gewissen;
Doch ach umsonst! Der Faden ist zerrissen.
Hohläugig faßt der Schmerz dich an und warnt,
Du willst zurück, die Seele ist umgarnt.
Vergebens steht ob deinem Haupt der Stern.
Einsam, gefangen, von der Heimat fern,
Ein Sklave, starrst du in des Stromes Lauf
Und hängst an Weiden deine Harfe auf.
Nun fährst du wohl empor, wenn so zuzeiten
Im stillen Mondeslichte durch die Saiten
Ein leises, wehmutsvolles Klagen geht
Von einem Hauch, der aus der Heimat weht.

Meter: iambic
- I -
by Mira de Amescua

Ponerse el rubio sol en el oriente,
y prestando su luz la casta diosa,
nacer la blanca y encarnada rosa
del fuego activo en la región caliente;
surcar del mar la espalda transparente
de elefantes la escuadra numerosa,
y ballenas en tropa y voz gozosa
la seca arena de la Libia ardiente;
dar la perdiz al elefante guerra,
las libres al león hacer agravio,
huir el lobo hambriento del cordero;
pararse el sol y dar vuelta la tierra,
hasta aquí no lo has visto , pueblo sabio,
ni yo tampoco, a fe de caballero.

Meter: iambic
127. Es gilt GOtt alles gleich.
by Angelus Silesius

Gott hat nicht Unterscheid/ es ist Jhm alles ein:
Er machet sich so vil der Flieg’ als dir gemein.

Meter: iambic
Each and All
by Ralph Waldo Emerson

Little thinks, in the field, yon red-cloaked clown,
Of thee from the hill-top looking down;
The heifer that lows in the upland farm,
Far-heard, lows not thine ear to charm;
The sexton, tolling his bell at noon,
Deems not that great Napoleon
Stops his horse, and lists with delight,
Whilst his files sweep round yon Alpine height;
Nor knowest thou what argument
Thy life to thy neighbor's creed has lent.
All are needed by each one;
Nothing is fair or good alone.
I thought the sparrow's note from heaven,
Singing at dawn on the alder bough;
I brought him home, in his nest, at even;
He sings the song, but it pleases not now,
For I did not bring home the river and sky; —
He sang to my ear, — they sang to my eye.
The delicate shells lay on the shore;
The bubbles of the latest wave
Fresh pearls to their enamel gave;
And the bellowing of the savage sea
Greeted their safe escape to me.
I wiped away the weeds and foam,
I fetched my sea-born treasures home;
But the poor, unsightly, noisome things
Had left their beauty on the shore,
With the sun, and the sand, and the wild uproar.
The lover watched his graceful maid,
As 'mid the virgin train she stayed,
Nor knew her beauty's best attire
Was woven still by the snow-white choir.
At last she came to his hermitage,
Like the bird from the woodlands to the cage; —
The gay enchantment was undone,
A gentle wife, but fairy none.
Then I said, "I covet truth;
Beauty is unripe childhood's cheat;
I leave it behind with the games of youth:" —
As I spoke, beneath my feet
The ground-pine curled its pretty wreath,
Running over the club-moss burrs;
I inhaled the violet's breath;
Around me stood the oaks and firs;
Pine-cones and acorns lay on the ground;
Over me soared the eternal sky,
Full of light and of deity;
Again I saw, again I heard,
The rolling river, the morning bird; —
Beauty through my senses stole;
I yielded myself to the perfect whole.

Meter: polymetric
The New Year
by Carrie Williams Clifford

The New Year comes—fling wide, fling wide the door
Of Opportunity! the spirit free
To scale the utmost heights of hopes to be,
To rest on peaks ne’er reached by man before!
The boundless infinite let us explore,
To search out undiscovered mystery,
Undreamed of in our poor philosophy!
The bounty of the gods upon us pour!
Nay, in the New Year we shall be as gods:
No longer apish puppets or dull clods
Of clay; but poised, empowered to command,
Upon the Etna of New Worlds we’ll stand—
This scant earth-raiment to the winds will cast—
Full richly robed as supermen at last!

Meter: iambic
S inn- G edichte.
 Uber ihr Himmel-Bette.
 C. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Hjer hat die Delie den himmel auf der erden,
Hier ruhet die, die mir viel unruh macht:
Hier schläfet die/ um die mein geist stets wacht,
Und träumet, unbesorgt, daß ich zum schatten werde;
Hier lieget die, vor der mein hertze liegt,
Und athmet, daß in sie ein hauffen seuffzer fliegt;
Ach athmete sie doch davon die meinen ein!
So könt’ ich sehr beglückt durch diesen himmel seyn
Ach wer doch nur, du leichtes decke-bette!
Ein eintzigmal dein amt hier zu verwalten hätte!
Es möchte zwar in diesem himmel ein finsternis davon entstehn/
Wenn ich, als mond, o Sonne! dir das
Hingegen würd’ es mir weit besser als tausend andern buhlern
gehn,
Weil ich alsdenn im himmel-bette, und auch zugleich im himmel
steckte.

Meter: iambic