PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Einst und jetzt
by Friedrich Hölderlin

Einst, tränend Auge! sahst du so hell empor!
Einst schlugst du mir so ruhig, empörtes Herz!
So, wie die Wallungen des Bächleins,
Wo die Forell am Gestade hinschlüpft.
Einst in des Vaters Schoße – des liebenden,
Geliebten Vaters – aber der Würger kam,
Wir weinten, flehten, doch der Würger
Schnellte den Pfeil; und es sank die Stütze!
Ha! du gerechte Vorsicht! so bald begann
Der Sturm, so bald? – Doch – straft mich des Undanks nicht,
Ihr Stunden meiner Knabenfreude,
Stunden des Spiels und des Ruhelächelns!
Ich seh euch wieder – herrlicher Augenblick!
Da füttert ich mein Hühnchen, da pflanzt ich Kohl
Und Nelken – freute so des Frühlings
Mich und der Ernt, und des Herbstgewimmels.
Da sucht ich Maienblümchen im Walde mir,
Da wälzt ich mich im duftenden Heu umher,
Da brockt ich Milch mit Schnittern ein, da
Schleudert ich Schwärmer am Rebenberge.
Und o! wie warm, wie hing ich so warm an euch
Gespielen meiner Einfalt, wie stürmten wir
In offner Feldschlacht, lehrten uns den
Strudel durchschwimmen, die Eich ersteigen!
Jetzt wandl ich einsam an dem Gestade hin,
Ach keine Seele, keine für dieses Herz?
Ihr frohen Reigen? Aber weh dir,
Sehnender Jüngling! sie gehn vorüber!
Zurück denn in die Zelle, Verachteter!
Zurück zur Kummerstätte, wo schlaflos du
So manche Mitternächte weintest,
Weintest im Durste nach Lieb und Lorbeer.
Lebt wohl, ihr güldnen Stunden vergangner Zeit,
Ihr lieben Kinderträume von Größ und Ruhm,
Lebt wohl, lebt wohl, ihr Spielgenossen,
Weint um den Jüngling, er ist verachtet!

Meter: iambic
11.
by Paul Heyse

In dieser Welt voll banger Widersprüche,
Wie fühlst du Zweifel deine Brust beklemmen,
Die eklen Dünste dieser Hexenküche
Den Sinn verwirren und den Atem hemmen!
Ich trug einmal ein Blümchen in der Hand,
Vor dessen Hauch ein jeder Mißduft schwand.
Es schien mit seines Kelches zartem Neigen
Mich zu ermuntern, mir den Weg zu zeigen.
Seit mir das Blümchen in den Staub gefallen,
Kann ich den Weg nur tastend weiterwallen.

Meter: iambic
An das Vaterland .
by Ludwig Uhland

Dir möcht’ ich diese Lieder weihen,
Geliebtes deutsches Vaterland!
Denn dir, dem neuerstandnen, freien,
Ist all mein Sinnen zugewandt.
Doch Heldenblut ist dir geflossen,
Dir sank der Jugend schönste Zier:
Nach solchen Opfern, heilig großen,
Was gälten diese Lieder dir?

Meter: iambic
El botijo
by Miguel Ramos Carrión

Desprecio del Japón o de la China
granadino tibor de porcelana,
el vaso etrusco, el ánfora romana
y la tinaja griega o damasquina.
Te canto a ti, que el agua cristalina
sabes frigorizar sin pompa vana,
expuesto en el balcón, en la ventana,
a los besos de un aura vespertina
Cuando mi boca en ti bello cacharro,
busca ardorosa el abundante chorro
y con manos cálidas te agarro,
siempre encuentro propicio a mi
                     socorro
el caudal que refrescas en tu barro
y que brota sutil por tu pitorro

Meter: polymetric
Již nechte Řeky klidně spát
by Jiljí Vratislav Jahn

Již nechte Řeky klidně spát
a mocné Říměniny,
nás mohou jenom poděsit
mohútné jejich stíny.
Mudrcův jejich výroky,
ty skvělé theorémy,
jim ovšem vřely životem,
však nám jsou téměř němy.
Nám posud trvá teskný boj
o půdu blízkou, vlastní,
a když jen zcela neklesnem,
již díme, že jsme štastni.
Nám posud hrá se o život –
o nechte raděj Řeky,
neb místo jejich krásných slov
nám dejte jejich reky!

Meter: iambic
Cestou k přívozu.
by Jaroslav Vrchlický

Sen noci padl na nivy
a kouřilo se z lesů,
srp luny svit svůj truchlivý
táh’ po uvadlém vřesu;
i rákos, jenž se stále chvěl
u rybníka, teď oněměl,
jak ustrnul by v děsu.
Teď čas, kdy zdá se v soumraku,
že každý strom se hrbí,
že padá hvězda s oblaků
do strouchnivělé vrby;
teď ona smutná hodina,
kdy ten, kdo zbloudil, vzpomíná
na tiché, teplé krby.
Za mnou juž padla v náruč tmám
mdlá silhouetta vísky,
jdu sám a sám a klopýtám,
zda kořen? či had slizký?
mně zdá se v luny záblesku,
že natáh’ se mi na stezku
vaz shrbený a nízký.
Teď ve tmách jdu, mně nad hlavou
se těžká větev hnula,
teď zdá se mi, že doubravou
kdes kola zaskřípnula,
i biče praskot šleh’ mi v sluch,
psů štěkání a bzukot much –
Jak tma mne zahrnula!
Hle přívoz tam, kde ku vodě
se vrby staré chýlí;
juž řetěz vržen do lodě,
proud zahučel, vor kvílí;
zřím obrovského vesla vzmach,
a za ním v dálku, na vlnách
jak světla pruh jde bílý.
A dlouho stál jsem na hrázi
do stínu oko noře,
já zřel, jak měsíc zachází,
jak roste noc jak moře.
Mnou zachvěl děs, tak sám, tak sám! –
Však v duši mé juž vzdor všem tmám
tvůj záblesk vzplál, ó zoře!

Meter: iambic
- LXXXVII -
by Lope de Vega

Desde esta playa inútil y desierto
a donde me han traído mis antojos,
mirando estoy el mar de mis enojos,
la cierta muerte y el camino incierto.
La tierra opuesta del amigo puerto,
sobre las rotas barcas y despojos
me muestra el cuerpo y los difuntos ojos
del joven Ifis por sus manos muerto.
Veo mi muerte dura y rigurosa,
de quien ningún humano se resiste,
y veo el lazo que mi cuello medra,
y a vos, dura Anaxarte, victoriosa,
de quien me vengue el cielo; mas ¡ay triste!
¿qué castigo os dará, si ya sois piedra?

Meter: iambic
Die Einsame und Verliebte.
by Hans Assmann von Abschatz

Betrübte Nacht/ in der mich Lieb' und Schrecken
Ohn Unterlaß von meiner Ruh erwecken/
Wenn kömmt einmahl die angenehme Nacht/
Die meiner Pein ein frölich Ende macht?
Du gehst dahin/ nicht aber mein Betrüben/
Der Morgen kömmt/ nicht aber mein Belieben:
Dein frischer Thau erquickt das dürre Land;
Wer kühlet mir den ungelöschten Brand?
Der Sterne Glantz erleuchtet deinen Schaten/
Und lehret dich der heissen Sonn entrathen;
Wer tröstet mich/ wenn dieses Auge weint/
Daß ihm kein Stern und keine Sonne scheint?
Philander ruht in süssen Schlaff gewieget/
Wenn Einsamkeit in meinen Armen lieget:
Die leichte Last der Federn ist zu schwer/
Ich wende mich vergebens hin und her.
Endimion kan mit Dianens Küssen
Den Uberdruß der langen Nacht versüssen:
Mein Hunger wächst durch fremden Uberfluß:
Ach hätt ich nur für tausend einen Kuß!
Der stille Brand verzehret mein Geblütte/
Mein Hertze raucht/ wie Bajens Schwefel-Hütte/
Die Geister sind bey mir umsonst bemüht/
An der man selbst nur dürren Schatten sieht.
Komm/ Sonne/ komm/ und bringe deinen Morgen/
Komm früher Tag/ du Trost verliebter Sorgen/
Und laß mich den/ den ich verlange/ sehn/
Sonst ists um mich für Abends noch geschehn.

Meter: iambic
SLZA.
by Adolf Brabec

Ty čarokrásná máje noci
svým hvězdným pláštěm skryj mou líc,
já v náručí tvém budu moci
vyplakat bolů na tisíc.
Ze květů vůně jasmínové
do duše mně cos zatlačí,
a nese touhy nové, nové,
že sobě dneska zapláči.
Na jemný květ, jenž tiše skládá
své bílé křídlo na tu zem,
má žhavá horká slza padá
a slzu mou si noci vem.
Ba vezmi slzu třpytnou mojí
tam v tiché, třpytné roje hvězd,
nechť s tou se slzou hvězda spojí,
a ta mou hvězdou žití jest!

Meter: iambic
- 2 - Traducción de un epigrama de Barberini. Nunc urbani VIII
by Lope de Vega

Aunque te hiere, o Reina, el duro acero,
y el túmulo Real de honor carece,
alegre rostro a tu ventura ofrece;
no llore Escocia el caso atroz y fiero.
Diversa a tus exequias pompa espero,
siendo por el dosel, que hoy no merece,
la noche, que las tierras oscurece,
fúnebre luto de tu fin postrero..
En vez de las endechas funerales,
túmulo y luto que se ven por ellos,
alumbran las estrellas celestiales.
Y en tu sepulcro ya los coros bellos
Angélicos, con voces inmortales,
para que calle yo, comienzan ellos.

Meter: iambic
- LXXX - Vive gustoso en las penas que padece
by Joseph de Litala y Castelvi

Contra un rendido, Amor que solicita,
la fuerza rigurosa de un veneno,
pues ardo, sufro, lloro, siento, y peno,
que intenta tu crueldad, que así se irrita.
Si Cintia es, la que mi bien limita,
a infatigables ansias me condeno,
porque está el pecho de experiencias lleno,
y el Alma en sus estragos lo acredita.
Poco te debo, Amor, si a su luz pura
me conduces, no más para que el daño,
tiranamente ofende una hermosura.
Pero, si he de adorar mi mal extraño,
y está en lo que padece mi ventura,
porque quiero buscar el desengaño.

Meter: iambic
1
by Gottfried Keller

Du, der so lang im Herzen mich geborgen,
Mit allen meinen grämlichen Gebrechen,
Mit meinen hastig immer neuen Schwächen,
Mit allen meinen wunderlichen Sorgen;
Die Hand vergessend botest jeden Morgen,
Wenn ich die Nacht vorher mit blindem Stechen,
Mit ungerechtem oder bittrem Sprechen
Dir schnitt ins Herz, so treu und unverborgen;
Nicht um zu spähn nach Tadel oder Lobe,
Will ich dir diese Lieder übersenden,
Eh unsre Jugendtage ganz erblassen:
Nein, nur zur letzten schwersten Freundesprobe!
Ich muß mich gegen deinen Glauben wenden –
Wirst du mich darum endlich doch verlassen?

Meter: iambic
- CXVI -
by Gutierre de Cetina

Está en mi alma mi opinión escrita
con tal fuerza de amor, tan bien guardada,
que si de vuestra saña no es borrada,
a la par con la vida en ella habita.
Bien me podéis vos dar pena infinita,
Amor os da el poder como le agrada,
mas excusar que no seáis amada
de mí, con tal beldad, ¿quién me lo quita?
Aborrecerme vos podéis, señora,
afecto tan contrario al ardor mío,
y aun desearme, si queréis la muerte;
mas que no os ame esta alma que os adora...
Ni vos ni vuestra saña, yo lo fío,
podéis mudar lo que me cupo en suerte.

Meter: iambic
Nachmittag, Felder und Fabrik
by Alfred Lichtenstein

Ich kann die Augen nicht mehr unterbringen.
Ich kann die Knochen nicht zusammenhalten.
Das Herz ist stier. Kopf muß zerspringen.
Rings weiche Masse. Nichts will sich gestalten.
Die Zunge bricht mir. Und das Maul verbiegt sich.
In meinem Schädel ist nicht Lust noch Ziele.
Die Sonne, eine Butterblume, wiegt sich
Auf einem Schornstein, ihrem schlanken Stiele.

Meter: iambic
Ó ke mně přijď, já tebe ždám
by Tereza Dubrovská

Ó ke mně přijď, já tebe ždám
už celé dlouhé roky –
v ten bílý mojí duše chrám
veď nejisté své kroky!
A pohlédni, co obětí
je všade zasvěceno,
z nich každá šeptem řekne ti
tvé drahé, sladké jméno!
A tiše se mnou poklekni –
nechť nic zde nevyruší
té modlitby, jež kolem zní,
té písně našich duší!

Meter: iambic
- XLI - Fileno
by Juan de Almeida

Debajo de un aliso recostado
confuso y pensativo está Fileno,
de lágrimas el rostro todo lleno,
llorando el bien que Amor le había quitado.
Si Amor, dice, me puso en tal estado,
que aquella que escondida está en mi seno
se olvida de mi pena, ¿por qué peno
y muestro amargo rostro a mi ganado?
¿Por qué por quien se hace sorda y muda
me aflijo yo, pues veo que mi llanto
le alegra y entristece mi contento?
Quiero mudar en risa el triste planto
que, en fin, Dios favorece a quien se muda
y es sólo aquél que muda pensamiento.

Meter: iambic
Der Zerstreute
by Kurt Tucholsky

Mein Blinddarm, der ruht in Palmnicken;
ein Backenzahn und überdies
ein Milchzahn liegen in Saarbrücken.
Die Mandeln ruhen in Paris.
So streu ich mich trotz hohen Zöllen
weit durch Europa hin durchs Land.
Auch hat die Klinik in Neukölln
noch etwas Nasenscheidewand.
Ein guter Arzt will operieren.
Es freut ihn, und es bringt auch Geld.
Viel ist nicht mehr zu amputieren.
Ich bin zu gut für diese Welt.
Was soll ich armes Luder machen,
wenn die Posaune blasen mag?
Wie tret ich an mit meinen sieben Sachen
am heiligen Auferstehungstag?
Der liebe Gott macht nicht viel Federlesen.
»herr Tiger!« ruft er. »Komm hervor!
Wie siehst du aus, lädiertes Wesen?
Und wo – wo hast du den Humor?«
»ich las« – sag ich dann ohne Bangen –
»einst den Etat der deutschen Generalität.
Da ist mir der Humor vergangen.«
Und Gott versteht.
Und Gott versteht.

Meter: iambic
ZÁPAD
by Jaroslav Durych

Zestárly deště, hory snad zemřely,
únavou mraky začaly hnít,
vody se dále rozlévat nechtěly,
v mlhách se topil udřený klid.
V podvečer pátku mraky se ztrhaly,
neplodnou bídu prozradily,
po horských stráních těžce se belhaly,
žebrácké stany postavily.
Čekaly v bídě své uštěpačné
na nesmyslné dobrodiní,
až Boží duha s úsměvem začne
rozlévat krásu po Kněhyni.
Z dáli noc táhla, když na západě
vyšlehly jícny za obzorem,
sršely střely v ohnivé řadě,
vylétly jiskry nad táborem.
Zaplály hory; mraky se jiskřily
údery blesků fialových,
závojem oblud červánky svítily,
nad hrobem jásal růžový smích.
Divné to bylo. Duše mi pravila,
že byl den dlouhý, že již je čas,
aby už odtud na návrat myslila,
umdlený plamen aby už zhas’.
Pohřbila mládí, lásku i hoře,
sčítala hvězdy na nebesích,
přelétla touhy sedmeré moře,
zvážila bídu, rozkoš a hřích.
Zřeknutí, úzkost, bída i zrada,
všecko ji tvrdě přezkoušelo,
s úsměvem smíru šla by už ráda,
kdyby ji tělo nedrželo.
Řekl jsem: Jsi už zedrána do krve?
Přežil jsem sebe? Ach, chtěl bych jít –
Ale co naplat. Teď s námi teprve
Bůh začne dělat, co bude chtít!

Meter: dactylic
26. Což tu slzí na poupěti,
by Jan Šrámek

Což tu slzí na poupěti,
sotva tíži snese,
nežli mu ji čilý větřík
s malé hlávky střese. –
Smuten ptám se, zdali tíži,
již mé srdce nese,
také jednou čilý větřík
milostivě střese.

Meter: trochaic
- 29 - Acto III, AURORA
by Lope de Vega

Ay de mis pensamientos mal logrados,
ay de mis esperanzas mal nacidas,
un año vanamente entretenidas
en contentos de amor siempre engañados.
Arroje de mis brazos despreciados
un hombre que me cuesta tantas vidas;
y vuelven a dar sangre las heridas
viendo mi amor los celos declarados.
Mientras quien llora agravios no procura
ver la ocasión, en duda se defiende,
y del bien que merece se asegura.
Pero si el alma ve que quien la ofende;
goza de mayor gracia y hermosura,
y dale el guito y el amor se enciende.

Meter: iambic
- LIV -
by Bocangel y Unzueta

Como enfermo que anhela en lecho ardiente
alcanzar con excesos mejoría,
y su engaño no más, o su porfía,
le alivia, con que crece el accidente;
y como el ciervo, que la flecha siente,
huye en vano de sí la noche y día,
para ver si le dan lisonja fría
médicas ondas de templada fuente:
tal, esclavo de amor, herido el pecho,
buscaba yo reparo en el ausencia;
busqué la fuente contra el dardo esquivo.
Hizo después amor, a mi despecho,
lo que hace el exceso en la dolencia
y el señor con esclavo fugitivo.

Meter: polymetric
- 1292 - Acto I, ESTRELLA De Los palacios de Galiana
by Lope de Vega

Lope Meléndez, si el amor es fuego,
nieve soy en los Alpes congelada;
si trae flechas, de rayos ando armada;
si es Dios, estrella soy; lince, si ciego.
Áspid soy al encanto, sorda al ruego,
dura roca del mar solicitada,
y la voz de las Circes encantada,
de bronce estatua en laberinto ciego.
Pues ya no puedo a la amorosa palma
ser menos que áspid, rayo, bronce, hielo,
estrella, linde y piedra, en tu amor calma;
o porque humana pague tu desvelo,
pide a los cielos que te den otra alma,
o quéjate de la que tengo al cielo.

Meter: iambic
Amor
by Delmira Agustini

Yo lo soñé impetuoso, formidable y ardiente;
hablaba el impreciso leguaje del torrente;
era un mar desbordado de locura y de fuego,
rodando por la vida como un eterno riego.
Luego soñélo triste, como
                  un gran sol poniente
que dobla ante la noche la cabeza de fuego;
después rió, y en su boca tan tierna como un ruego,
sonaba sus cristales el alma de la fuente
Y hoy sueño que es vibrante, y suave, y riente, y triste,
que todas las tinieblas y todo el iris viste;
que, frágil como un ídolo y eterno como un Dios,
sobre la vida toda su majestad levante:
y el beso cae ardiente a perfumar su planta
en una flor de fuego deshojada por dos.

Meter: polymetric
72.
by Friedrich von Logau

Planus ist ein tapffrer Kunde gegen Abend in dem Schaten;
Dann daselbst wird seiner Grösse um ein grosses eingerathen.

Meter: trochaic
V. Poselství.
by Jaroslav Vrchlický

Jak Cid vstoupil do Zamory,
do Zamory, města toho,
hned byl přijat od Urracy
věru způsobnými mravy.
Poselství hned krále svého,
on jí věrně vytlumočil,
Urraca je vyslyšela
mnohou slzu prolévajíc.
Děla: „Nebohé mi běda,
tedy to zamýšlí Sancho?
Otcovu on slední vůli
přísahou svou nevyplní?
Což neurval Garciovi,
bratru hned po smrti otce
celou zem, což nejal bratra,
nezavřel jej do žaláře,
kde jej po tmě nechá ležet,
jakoby byl sprostý lupič,
ach, i Alfons, druhý bratr,
prchnout musil do Toleda.
U Maurů svůj tráví život
jako vypovězen z říše,
donně Elviře, mé sestře,
sestře urval zámek Torro,
a mně Zamoru chce vzíti,
hoře mé by nevyschnulo;
dobře ví on, král don Sancho,
že jsem pouze slabá žena,
že s ním nemohu se měřit,
ale tajně, nebo zjevně
usmrtím jej přece jednou,
jak to právě zasluhuje!“
Pozvedá tu svého hlasu
Arias Gonzalo k radě:
„Seňoro, zanechte pláče,
pokorně vás o to prosím,
hoře vašeho zlá chvíle,
vymyslila ve mně radu,
vám jen škody mohou vzrůsti,
věčný když váš bude smutek.
Věrné many vemte v radu,
rcete poselství jim krále,
a když tito schválí návrh,
otevřetež králi město.
Jestli neschválí však mani
vůli krále, my jsme volni,
umříti zde všichni spolu,
rytířská jak čest nám velí.“
Infantce to líbilo se,
uzavře to vykonati.
Raděj umrou vasalové,
na Zamory valech v boji,
než by králi otevřeli,
bránu hradu poníženě;
ihned Cid s tou odpovědí
zpátky spěchá k svému králi.
Když král vyslech tuto zprávu,
k udatnému pravil Cidu:
„Což jste smluvili se v hradu
vzdorně tak mi odpovídat?
V Zamoře mou slečnou sestrou
jste se obluditi nechal?
Ví Bůh, kdyby nebyl otec
poručil vás lásce mojí,
za ty řeči na tom místě
hned bych dal vás pověsiti!
Dřív, než devátý den znikne,
já vás, Cide, vypovídám,
opustíte moje země
i království Kastilie!“

Meter: trochaic
Los doce meses – Junio
by José Wen Maury

Recuerdo bien, que en estival
                        aurora
en un alegre huerta, en vacaciones,
dado a un amor que me engendró ilusiones,
-¡Oh, abnegación felice del que adora!-
«-Mira A esta golondrina enseño, ahora,
a mensajera fiel de mis pasiones
Cuando vuelvas al aula y las
                        lecciones
embarguen tu atención, hora tras hora,
no te verás de su presencia falto,
con nuevas en tu pico» Dijo, y, suelta,
la golondrina de que habló, dio un salto,
crespó las plumas, y voló muy alto
Fue en Junio y hoy con la ilusión disuelta
en vano espero su anhelada vuelta.

Meter: iambic
El poema del amor y de la muerte – V
by Luis Rodríguez Embil

-«Amemos» piensa a solas el artista-;
«pero ¿es amor aquello a que da el hombre,
sin saber lo que nombra, este alto nombre?
¿He menester siquiera yo que
                        exista
en la carne mi amor, o que revista
forma carnal, para que el milagroso
acto de creación, por prodigioso
ministerio se cumpla? ¿No es
                     la vista
el alma de sus ojos en los míos
el fecundo fundirse de su alma
con mi alma palpitante? Cual
                     dos ríos
en la mar, su mirada con la
                        mía
junta, penetra en la inefable
                        calma
de un mar sin fin de célica armonía »

Meter: polymetric
O mé babičce.
by Jan Václav Tůma

Já nevím, co ta babička
to pořád jenom se mnou má?
tu živě se mnou čtveračí
a jako s děckem zahrává,
tu zadívá se do mě zas
a zamyslí se při tom tak,
jak ve dávných by vzpomínkách
se pamětlivý strácel zrak,
a zas mě kolem otočí
a hlavou klidně zakývá:
Můj synáčku, ty’s celý on!
toť celá jeho postava!

Meter: iambic
Año viejo o aguinaldos
by Nicolás Arnao

Adiós, mi viejo amigo compañero,
en la hora triste o gratas ilusiones;
como canas del tiempo en ramazones
te aguarda el aguinaldo en el sendero.
Adiós por siempre, errante mensajero
que dejas con arrullo de emociones,
el alma en tu recuerdo hecha girones
y atada la esperanza al venidero
Nace otra nueva aurora primorosa
sepultando la noche del pasado,
do reclina sus galas linda rosa.
o canta el pajarillo enamorado:
Y la falange humana borrascosa
sigue soñando en cuanto había soñado

Meter: iambic
Sommerlied
by Ludwig Achim von Arnim

Geh aus, mein Herz, und suche Freud
In dieser lieben Sommerzeit,
An deines Gottes Gaben;
Schau an der schönen Gärten Zier,
Und siehe, wie sie mir und dir
Sich ausgeschmücket haben.
Die Bäume stehen voller Laub,
Das Erdreich decket seinen Staub
Mit einem grünen Kleide.
Narcissen und die Tulipan,
Die ziehen sich viel schöner an,
Als Salamonis Seide.
Die Lerche schwingt sich in die Luft,
Das Täubchen fleucht aus seiner Kluft,
Und macht sich in die Wälder.
Die hochgelobte Nachtigall
Ergötzt und füllt mit ihrem Schall
Berg, Hügel, Thal und Felder.
Die Glucke führt ihr Küchlein aus,
Der Storch baut und bewohnt sein Haus,
Das Schwälblein speißt die Jungen;
Der schnelle Hirsch, das leichte Reh
Ist froh, und kommt aus seiner Höh,
Ins tiefe Gras gesprungen.
Die Bächlein rauschen in dem Sand,
Und mahlen sich in ihrem Rand
Mit schattenreichen Myrthen;
Die Wiesen liegen hart dabei,
Und klingen ganz von Lustgeschrey
Der Schaaf und ihrer Hirten.
Die unverdroßne Bienenschaar
Fleucht hin und her, sucht hier und dar
Ihr edle Honigspeise;
Des süßen Weinstocks starker Saft
Bringt täglich neue Stärk und Kraft
In seinem schwachen Reise.
Ich selber kann und mag nicht ruhn,
Des grossen Gottes grosses Thun
Erweckt mir alle Sinnen;
Ich singe mit, wenn alles singt,
Und lasse, was dem Höchsten klingt,
Aus meinem Herzen rinnen.
Ach, denk ich, bist du hier so schön,
Und lässest uns so lieblich gehn,
Auf dieser armen Erden;
Was will doch wohl nach dieser Welt
Dort in dem festen Himmelszelt
Und güldnem Schlosse werden.
O wär ich da! o stünd ich schon,
Ach süßer Gott vor deinem Thron,
Und trüge meine Palmen;
So wollt ich nach der Engel Weis
Erhöhen deines Namens Preis
Mit tausend schönen Psalmen.

Meter: iambic
List.
by Adolf Heyduk

Chtěl jsem ti psát, že v jaru tvého oka
mé srdce vypučelo v růží skvost,
že v nitru jeho z citů přehluboka
svou toužně pěje slavík milostnost,
že na sta bájí šveholí v té skrýši,
že na sta poupat v zpěv ten krásu dýší,
že nitro mé se proměnilo v sad –
leč píšu jen, že mám tě nad vše rád.
A chtěl jsem psát, že srdce mé se chvěje,
jak pod nožkami vil se chvěje luh,
když jižní vánek v kadeře jim věje
a kvítí budí v něhyplný ruch,
že srdce mého utajená síla
vše písněmi by ráda vyzradila,
jak vesnu vůní prozrazuje sad –
leč píšu jen, že mám tě nad vše rád.
A chtěl jsem psát, že mysl moje hoří
jak v křišťálové číši zlatá šeř,
jak jitřenka, než ranní zmírá zoří,
tak jako Mojžíšův kdys hořel keř; –
a chtěl jsem psát, že celé moje žití
jak diamant se ve sta světel nítí,
v nějž slunce duše tvé zří odevšad –
leč píšu jen, že mám tě nad vše rád.
A chtěl jsem psát, že víc tě nezabudu,
jak snící javor teplé jaro hor,
že vyhledat tě musím v duše trudu,
jak Saul kdys harfy ladný rozhovor;
že byla jsi mou nejkrásnější básní,
že čela tvého záře hrob mi zjasní,
byť anděl temnosti naň peruť klad’ –
leč píšu jen, že mám tě nad vše rád.

Meter: iambic
6. Nesu přání na rok nový
by Josef Uhlíř

Nesu přání na rok nový
matince i tatínkovi,
by jak roku předešlého
Bůh Vás chránil všeho zlého,
a byl každý roku den
pro Vás štěstím provázen.

Meter: trochaic
VÍCTIMA
by José Santos Chocano

Hoy te censuran con brutal crudeza
los que ayer te ensalzaron a porfía:
se quiere descubrir la Hipocresía,
tratando en vano de mentir franqueza.
El odio mismo que a hostigarte empieza,
ficción de teatro y trampa de falsía,
es el casco de honor y bizarría
con que cubre la Envidia su cabeza.
No te arredre la estúpida comparsa;
porque tú siempre arrollarás la farsa,
al soplo de huracán de tus castigos...
¡Vencerías también, si al fin murieras;
porque yo sé que el día en que tú mueras
te tienen que llorar sus enemigos!...

Meter: polymetric
- XVI -
by Lopez de Mendoza

Amor, debdo e voluntad buena
doler me fazen de vuestra dolor,
e non poco me pena vuestra pena,
e me atormenta la vuestra largor.
Çierto bien siento que no fue terrena
aquella flamma nin la su furor
que vos inflamma e vos encadena,
ínfima cárcel, mas çeleste amor.
Pues, ¿qué diré? remedio es olvidar;
mas ánimo gentil atarde olvida,
e yo conozco ser bueno apartar.
Pero desseo consume la vida;
assí diría, sirviendo, esperar
ser qualque alivio de la tal ferida.

Meter: polymetric