PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Vamos llegando en medio...
by Tomás Morales

Vamos llegando en medio de un poniente dorado;
el océano brilla como una intensa llama,
y poco a poco, lenta, la noche se derrama
en la paz infinita del puerto abandonado.
Nada perturba el seno de esta melancolía;
sólo un falucho cuelga su velamen cansado,
y hay tal desesperanza en el
                  aire pesado
que hasta el viento parece
                  que ha muerto en la bahía
Entramos lentamente; a nuestro
                  lado quedan
algunas lonas blancas, que en
                  la noche remedan
aves de mar que emprenden una medrosa huida;
y a lo lejos, en medio de la desierta rada,
del fondo de la noche, como un soplo de vida,
va surgiendo la blanca ciudad, iluminada.

Meter: polymetric
PURKMISTR POKLIČKA.
by Karel Horký

Už po šesté byl, páni, letos zvolen.
Na důvěře prý všechno záleží!
(A zbytek spraví nějaký sáh polen...
Však o to, páni, dneska neběží.)
Ba, dobrá je věc tohle starostenství...
Je informace libo maličká?
Pan Poklička má troje čestné členství
a kde je dobře, tam je Poklička.
On horlivým je chefem kanceláře
a kde je třeba, zjedná nápravu;
tak letos koupil nové kalamáře
a písaře prý nerve za hlavu.
Se sekretářem je teď jedna ruka;
nu pravda, pravda, jsou s ním potíže,
ve špádech špatně rozeznává kluka,
však on se z toho časem vylíže...
Jen když si jinak dobře rozumějí...
Pan Poklička své lidi netýrá.
„No, tajemníku, dělaj’ to, jak chtějí“...
a tabatěrka už se rozvírá...
Zde výborně se, páni, hospodaří.
Pan Poklička si cení každý strom,
o božím těle břízky při oltáři
jsou důkazem, jaký je ekonom.
To ovšem obec ani neucítí...
Pan Poklička to nahradí zas hned.
Dá hektolitr piva vyvaliti,
až ostrostřelci půjdou na výlet...
A mravnost, mravnost, mravnost v každém směru!
Té nejvíce si cení zásady.
Pan purkmistr – smím svěřiti to peru? –
má mravoučné někdy nápady.
Kde jaký altán, jaká bouda v lese,
kde jaká vrata, plot z půl sesutý,
vše v barvách národních tu nápis nese:
„Za znečištění pětku pokuty!“
A slečinky se městské procházejí
a ruměnec jim hoří na líčku –
a mládenci, ach, ti se tolik smějí
a pochvalují pana Pokličku...
Pan purkmistr se nikdy nerozlobí.
Jen hněvají ho tihle studenti...
To v hospodě čtou pořád z „Naší Doby“,
o modernismu cosi brebentí.
Pah, je to mládež... Plánů mají haldu,
už zpěv je mrzí, karty, kuželník,
to melou pořád jakéhosi Šaldu
a ze šosů jim kouká Masaryk...
Ne, tohle všechno jindy nebývalo.
Svět převrací se... Kdo pak by to řek,
že studentům už zdá se to být málo,
když člověk přijde na jich věneček?!
To přisypou se drze do ouřadu
a: „Purkmistře, teď vážné slovíčko!
Chcem čítárnu a časopisů řadu
a předplaťte je, pane Pokličko!“
A což ty schůze, řeči, shromáždění!
Je třeba řečnit v každém táboru –
a tajemník, ach, laciný moc není,
za každou řeč chce pytel bramborů...
Ba onehdy chtěl za šest půlaršíků
ten nestyda hned nové kalhoty...
Toť aby hrom už do těch nových zvyků
a čert vem všechny tyhle novoty!..
Je strašný ouřad tohle starostenství
a námaha s tím není maličká...
Za všechnu práci sklízí protivenství
a přece tloustne náš pan Poklička...

Meter: iambic
Upon the Disobedient Child
by John Bunyan

LXVI. Upon the Disobedient Child.
Children become, while little, our delights,
When they grow bigger, they begin to fright's.
Their sinful Nature prompts them to rebel,
And to delight in Paths that lead to Hell.
Their Parents Love, and Care, they overlook,
As if Relation had them quite forsook.
They take the Counsels of the Wanton's rather,
Then the most grave Instructions of a Father.
They reckon Parents ought to do for them,
Tho they the Fifth Commandement contemn.
They snap, and snarl, if Parents them controul,
Tho but in things, most hurtful to the Soul.
They reckon they are Masters, and that we,
Who Parents are, should to them Subject be!
If Parents fain would have a hand in chusing,
The Children have a heart will in refusing.
They'l by wrong doings, under Parents, gather
And say, it is no Sin to rob a Father,
They'l jostle Parents out of place and Pow'r,
They'l make themselves the Head, and them devour.
How many Children, by becoming Head,
Have brought their Parents to a peice of Bread!
Thus they who at the first were Parents Joy,
Turn that to Bitterness, themselves destroy.
    But Wretched Child, how canst thou thus requite
Thy Aged Parents, for that great delight
They took in thee, when thou, as helpless lay
In their Indulgent Bosoms day by day?
Thy Mother, long before she brought thee forth,
Took care thou should'st want, neither Food, nor Cloth.
Thy Father glad was at his very heart,
Had he, to thee, a Portion to impart.
Comfort they promised themselves in thee,
But thou, it seems, to them a Grief wil't be.
How oft! How willingly brake they their Sleep,
If thou, their Bantling, didst but whinch or weep.
Their Love to thee was such, they could have giv'n,
That thou might'st live, almost, their part of Heav'n.
    But now, behold, how they rewarded are!
For their Indulgent Love, and tender Care,
All is forgot, this Love he doth despise,
They brought this Bird up to pick out their Eyes.

Meter: iambic
- I -
by Fray Luis de León

Amor casi de un vuelo me ha encumbrado
a donde no llegó ni el pensamiento;
mas toda esta grandeza de contento
me turba y me entristece este cuidado.
Que temo que no venga derrocado
al suelo por faltarle fundamento;
que lo que en breve sube en alto asiento,
suele desfallecer apresurado.
Mas luego me consuela y me asegura
al ver que soy, señora ilustre, obra
de vuestra sola gracia, y en vos fío;
porque conservaréis la vuestra hechura
mis faltas supliréis con vuestra sobra,
y vuestro bien hará durable el mío.

Meter: iambic
PÍSEŇ O OČÍCH, KTERÉ NEVIDĚLY
by Viktor Dyk

A všechno ztemnělo.
Ohně, ty doplanuly.
A oči
– prochladnuly.
Takový byl to mráz.
Duše se tetelily.
A oči
– nevěřily.
A jak tu hynul svět,
vztáh’ ruce někdo vřelý.
A oči
– neviděly.

Meter: iambic
- CXXXIII -
by Fcode Borja

Aquí reposa un singular Poeta,
por la gracia de algunos solamente,
que hicieron más rumor entre la gente,
que Mahoma en Arabia con su seta.
Fue comenzando, despreciada geta,
que nace de un arroyo en la corriente;
después osada hiedra, que insolente
desprecia el olmo, que enlazado aprieta.
Mudo de oficio, y libros, y forzado
de lo poco que el nuevo le valía,
trocó por el de cómico su estado.
Ninguno el arte propio le admitía,
que como de verano fue nublado,
cada cual de su haza le desvía.

Meter: iambic
El labrador
by Francisco Gregorio de Salas

Al matutino canto valeroso
del arrogante gallo, se levanta
el fuerte labrador, a quien no
                     espanta
el trabajo más rígido y penoso
Al animal domado y perezoso
el yugo pone y la cerviz quebranta,
sale, y en su labor alegre canta,
divertido, pacífico y gozoso.
Rompe la sazonada y blanda tierra,
aplica el aguijón al buey pesado,
toma algún corto y fácil alimento,
y apenas por la cima de una sierra
declina el sol, se vuelve, aunque cansado,
a cenar con sus hijos muy contento

Meter: iambic
El único día del paraíso – III
by Gaspar Núñez de Arce

Eva, que aspira en el jardín
                        ameno
el húmedo frescor de la alborada,
ve su casta hermosura retratada
de manso arroyo en el cristal sereno
Céfiro besa, de perfumes lleno,
su cabellera, como el sol, dorada,
que cae en leves ondas desatada
sobre el ebúrneo y delicado seno.
Quédase un punto atónita, indecisa,
quiere luego abrazar la
                     imagen pura
que en la corriente trémula divisa,
y, al ver rota en el agua su figura,
lanza a los ecos su vibrante risa
perdiéndose a través de la espesura.

Meter: polymetric
- CXXXVIII -
by Fcode Borja

Detente caminante, si procuras
saber, que huesos yacen enterrados
debajo de esta piedra, que estimados
en vida fueron, para hacer rasuras.
Son los que ardiendo en vivas calenturas,
dieron, estando en vivo sepultados,
a más de cuatro miedos, y cuidados,
al pueblo risa, y a su amor locuras.
De Esquivias ya, ni San Martín destrozan
las célebres bodegas, y el secreto
que en ellas guarda su licor más fuerte.
Al fin la muerte le perdió el respeto,
reposa en paz, aunque mayor la gozan
su casa, y sus vecinos con su muerte.

Meter: iambic
Respuesta a una dama que le preguntó que era lo mejor que hallaba en su cuerpo
by Tomás de Iriarte

Con licencia, señora, de ese
                     pelo
que en rubias ondas llega a la cintura,
y de esos ojos cuya travesura
ardor infunde al pecho más de hielo;
con licencia del talle, que es modelo
propuesto por Cupido a la hermosura,
y de esa grata voz cuya dulzura
de un alma enamorada es el consuelo,
juro que nada en tu persona he visto
como el culo que tienes, soberano
grande, redondo, grueso, limpio, listo;
culo fresco, suavísimo, lozano;
culo, en fin, que nació, ¡fuego de Cristo!
para el mismo Pontífice romano.

Meter: polymetric
STÍNY.
by Jaroslav Vrchlický

V té říši, v které prostor a též čas
kams do neznámé hlubiny se zřítí,
kde pouze mlhovin mdlý plane jas,
jenž dlouhou nivou asfodelů svítí;
kde stíny těch, co žili jedenkrát,
se zdvihnou, mihnou v matné mlhy směsi
a zapadnou a zniknou, vír a chvat
jak divoký je dál rve v stínů lesy:
Tam potkali se dva, ti na zemi
let deset i víc ještě žili spolu,
šli trny věrně jako růžemi
a říkali si „šťastní“ v zemském dolu.
Zde, každá maska s tělem zároveň
kde s duše lidské padne bez přetvářky,
kde pravda zvedne zářnou pochodeň
nad všemi plesy lidskými i nářky:
Ti dva zde proti sobě stáli teď
ve průsvitné z mlh, duchovité říze;
jak čekal každý by z nich odpověď,
tak patřili v tvář zdiveni si cize.
Jak hledali by v minulosti cos,
čím zas by mohli spojit svoje duše,
zde jako tam kdys ve společný los,
a čekali a chvěli se v zlé tuše.
Neb ničeho tu. – Celá řada let,
kde žili „šťastni“ v světě vedle sebe,
v jich duši jeden nenechala sled,
ni pekla tmu a též ne záblesk nebe.
Ni jeden srdcí tluk, ni jeden hlas,
ni jeden záchvěv ku světlu a k výši
teď strunou jejich nitra nezatřás.
Tak stáli proti sobě v mrtvé tiši.
A znikli, zapadli, ten divný cit
jen sáh jim při tom duší do hlubiny:
Jak mohli léta takto v bludu žít,
tak cizí sobě, na zemi juž stíny!

Meter: iambic
- -
by Lope de Vega

El fuego inexorable, ya piadoso,
atado al ara el cándido cordero,
desata el lazo del ministro fiero,
a débiles defensas temeroso.
Pensó, que huyera de vivir celoso,
y viole alegre discurrir ligero
de un fuego a otro, como al sol de Hebrero,
salta de un verde prado al más hermoso.
Su madre abraza, que el amor admira
del tierno niño, y viendo que no puede
guardarle en sí, con el dolor suspira.
Crece el martirio, el fuego les concede
un cuerpo a entrambos, pues a un tiempo espira,
para que junto en las cenizas quede.

Meter: iambic
Polo de Medina, Jacinto Murcia. 1603 - 1676 Poeta y eclesiástico. Publicadas sus Obras en 1670 por Diego Dormer, impresor de la Ciudad y su Real Santo Hospital El álamo
by Jacinto Polo de Medina

Aquesta ya de Alcides osadía;
que profana del sol sagrado asiento,
contra sus rayos verde atrevimiento,
pasando a descortés su demasía;
esta, que no al Olimpo desafía,
pues besa de su alteza el fundamento,
vanidad de esmeralda que en el viento
bate tornasolada argentería;
esta del prado Babilonia hojosa
terrero do festejan las estrellas
en confusión armónica las aves,
cadáver estará su pompa hermosa
y amarillas leerán sus hojas bellas
muda lección a nuestras vidas graves.

Meter: polymetric
786
by Josef Vlastimil Kamarýt

Nejsi opuštěný na sirobě,
na nebesích Tatíček bdí tvůj,
jenom v ctnosti svaté povždy stůj,
a on mocným bude Otcem tobě.

Meter: trochaic
Welt-Poesie
by Friedrich Hebbel

Keine edlere Flamme, die Völker in Eins zu verschmelzen,
Als die poetische, nur gehen wir Deutsche zu weit,
Wenn wir den Persern die Tropen für uns're Gedanken entlehnen,
Denn es wird nur verlangt, daß wir die Perser versteh'n.
Oder wäre die Zeit der letzten Versöhnung gekommen,
Wenn man Persisch bei uns dichtet, in Persien Deutsch?
Wenn wir die Stimme des Frühlings am Lech als Bulbul begrüßen,
Während ein neuer Hafis dort von der Nachtigall singt?

Meter: iambic
Die Lustigen von Weimar
by Johann Wolfgang Goethe

Donnerstag nach Belvedere,
Freitag geht's nach Jena fort:
Denn das ist, bei meiner Ehre,
Doch ein allerliebster Ort!
Samstag ist's, worauf wir zielen,
Sonntag rutscht man auf das Land;
Zwäzen, Burgau, Schneidemühlen
Sind uns alle wohlbekannt.
Montag reizet uns die Bühne;
Dienstag schleicht dann auch herbei,
Doch er bringt zu stiller Sühne
Ein Rapuschchen frank und frei.
Mittwoch fehlt es nicht an Rührung:
Denn es gibt ein gutes Stück;
Donnerstag lenkt die Verführung
Uns nach Belveder' zurück.
Und es schlingt ununterbrochen
Immer sich der Freudenkreis
Durch die zweiundfunfzig Wochen,
Wenn man's recht zu führen weiß.
Spiel und Tanz, Gespräch, Theater,
Sie erfrischen unser Blut;
Laßt den Wienern ihren Prater;
Weimar, Jena, da ist's gut!

Meter: trochaic
Valencia a la Virgen
by José Peris y Pascual

Señora, cuando el sol de primavera
borda mi manto de fragantes flores,
a impulso de dulcísimos amores
a ofrecértelas vengo placentera
Y cuando luce blanca cabellera
de escarcha y nieve, el tiempo en sus rigores,
elevo a ti los férvidos clamores
de un pueblo fiel que te ama y te venera
Cuando la tierra en la nocturna calma,
del sueño en brazos, plácida reposa,
obsequios para ti medita mi alma.
Y cuando dora el sol mi vega hermosa
y el aura mece la flexible palma,
de amor a ti mi corazón rebosa

Meter: iambic
Al cumpleaños de Para
by Juan Nicasio Gallego

¡Pradina hermosa! cuando Dios quería,
y yo feliz tus ojos celebraba,
de tu presencia angelical gozaba
y en tu blando mirar me embebecía.
De tu boca dulcísima la mía
en tiernos besos el maná gustaba,
a tu bella garganta me abrazaba,
y de amor y placer desfallecía.
Mas hora ¡triste! de tu lado ausente,
de la esperanza el mentiroso halago
es cuanto gozo en mi dolor vehemente
Beso un papel; abrazo el aire vago;
la hiel del tedio gusto solamente,
y en amargura y llanto me deshago.

Meter: iambic
Poutnické. (II.)
by Václav Antonín Crha

Loretanská kaple stojí
sama mezi topoly,
kdo tam složil poutnickou hůl,
nic ho více nebolí.
Matičku tam touha vedla,
mne tam vodil dětský chtíč,
ona berličku svou v ruce
a já jeji „nebeklíč“.
Nyní však již odložila
na vždy svoji berličku,
„nebeklíč“ mi poručila
a v Loretě Matičku.
K Matičce se chodím modlit,
zbožný mne tam vodí chtíč,
v srdci matky naučení,
v rukou její „nebeklíč“.

Meter: trochaic
I. To nebyl boží hněv, to byla láska boží,
by Matěj Anastázia Šimáček

To nebyl boží hněv, to byla láska boží,
když cestou trnitou a plnou hloží
archanděl Adama hnal od bran ráje.
Tou cestou Bůh mu zjevil světa taje
a lásku ženy o dar práce zmnožil,
by člověk též ten božský pocit prožil,
kdy tvůrčí síla v dílo krásy taje.
Bůh z člověka tím darem činil syna,
vždyť tvůrcem stal se jím, kdos dřív byl tvor.
V té chvíli pad’ též z ruky Hospodina
meč záhuby jak rudý meteór.
Ta zbraň, jíž lidstvo mohl shladit z trestu,
na věky v bezdno propasti se ztrácí. –
A Bůh děl Adamovi vstoupiv v cestu:
– Vždy v době hněvu ukaž ku své práci! –
A sílu v paži, v duši světlo krásy,
stav v době potopy si koráb spásy.
Jet’ práce řebřík, – pevně stav naň nohu,
jenž z prachu země vede ke mně – k Bohu!

Meter: iambic
1L: Denk' ich deiner bittern Leiden,
by Max von Schenkendorf

Denk' ich deiner bittern Leiden,
Und was du für mich gethan,
O, wie wenig gehn die Freuden
Dieser armen Welt mich an!
Kann wol irdisches Vergnügen
Ein entzündet Herz besiegen,
Das allein in deinen Wunden,
Seinen Schmerz und Trost gefunden?

Meter: trochaic
Feldmusik
by Ferdinand Freiligrath

Der frische Nord fegt übern Rhein,
Die Flocken und die Schloßen treiben,
Vom Dache klirrt herab der Stein,
Und zitternd rühren sich die Scheiben.
Nun ist es Zeit, nun ans Klavier!
Vor dir am Flügel will ich knien –
Du aber sende lächelnd mir
All deine mut'gen Melodien!
Laß brausen sie heran im Takt
Die Klänge all, von denen jeder
Den Arm mir wie ein Werber packt,
Und auf den Hut mir steckt die Feder;
Ein Schwert mir in die Rechte preßt,
Ein blitzend Schwert, und lauten Schalles
In sein Gebraus mich jubelnd läßt:
Deutschland und Freiheit über alles!
Musik, Musik! – o schmettre fort!
Frisch auf, Musik von deutschen Meistern!
Auch wer ins Feld zieht mit dem Wort,
Läßt sich von Tönen gern begeistern!
Drum immerzu! – Noch ein Gedicht
Von deinem göttlichen Beethoven!
Laß ich auch Banner fliegen nicht,
Laß ich doch fliegen zorn'ge Strophen!
Das ist die rechte Feldmusik,
Geht ein Poet der Welt zu Leibe:
Am eignen Herd ein mutig Stück,
Gespielt von seinem lieben Weibe!
Füllt kühnes Klingen ihm das Haus,
Dann singt er doppelt freud'gen Schalles
In Wetter und in Sturm hinaus:
Deutschland und Freiheit über alles!

Meter: iambic
XI. Tygří oko.
by Jaroslav Vrchlický

Tvou hnědí ostrý míhá
se žlutý pruh – snad chce mne upozornit,
jak lest a úskok v přírodě vždy číhá?

Meter: iambic
- VII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Hoy deja todo el bien un desdichado
a quien quejas ni llantos no han valido;
hoy parte quien tomara por partido
también de su vivir ser apartado.
Hoy es cuando mis ojos han trocado
el veros por un llanto dolorido;
hoy vuestro desear será cumplido,
pues voy do he de morir desesperado.
Hoy parto y llego a la postrer jornada,
la cual deseo ya más que ninguna,
por verme en algún hora descansada.
Y porque con mi muerte mi fortuna
os quite a vos de ser infortunada,
y a mí quite el vivir, que me importuna.

Meter: iambic
U STARĚ FONTÁNY.
by Lila Bubelová

Ve známý park jsme přišli na procházku.
My od let dětství sebe nezřeli
a zapomněli na bratrskou lásku –
až vyvolal ji zase park náš zšeřelý.
Za námi arkády jsou kamenného domu,
jak líčívají ruští autoři,
před námi ve fontány kapek lomu
se slední odraz slunce rozhoří.
Jdem ruku v ruce parku alejemi
na místa ta, jež dětství zlatilo,
zas skolébáni pohádkami těmi,
jež ono do všech koutů nasilo.
Zas ve vzpomínkách všechno oživuje,
co sdělujem si mluvou zřítelnic.
Jen ruka-li se tvoje nadzdvihuje,
vím, co chceš ukázat a co chceš říc'!
Na našich čelech krůpěj vodotrysku
se chví, za dětství na ně skanulá.
A drobnou šlépěj dvojí zříme v písku,
jak teď by tady nožka stanula,
by divila se zlatých rybek reji.
A v uších ještě dětský výskot zní.
Můj druhu milý, pojďme pomaleji,
ať volněj projdou snové líbezní!
Tak bez úmyslu zabloudil sem tiše
po letech toulek krok náš uštvaný.
My, cizincové, každý jiné říše,
chcem vposlouchat se v píseň fontány.

Meter: iambic
Soneto
by Jacinto Labaila

A los ojos del mundo sal risueña
que él te juzga mimada de la suerte;
en risa loca tu pesar convierte,
de llorar a su vista no eres dueña
Por el mar de la dicha en vano
                     sueña
rogar tu corazón, libre en él verte;
en su orilla si estás, más sin moverte;
¡nave varada a una robusta peña!
La sociedad es miope; su mirada
fija en ti, y, al mirarte sin enojos,
feliz te cree, y envidia tu fortuna:
Yo, sólo sé que tú lloras callada:
Las lágrimas vertidas por tus ojos,
en mi pecho se filtran una a una.

Meter: polymetric
- V -
by Diego Hurtado de Mendoza

Tiempo vi yo en que amor puso un deseo
honesto en un honesto corazón;
tiempo vi yo, que agora no lo veo,
que era gloria, y no pena, mi pasión.
Tiempo vi yo que por una ocasión
dura angustia y congoja, y si venía,
señora, en tu presencia, la razón
me faltaba, y la lengua enmudecía.
Más que quisiera he visto, pues Amor
quiere que llore el bien y sufra el daño,
más por razón que no por accidente.
Crece mi mal, y crece en lo peor,
en arrepentimiento y desengaño,
pena del bien pasado y mal presente.

Meter: polymetric
Los templos
by Carlos Póo Urbach

En sus bóvedas guardan la infinita
castidad que los sueños tornasola,
como guarda en su pálida corola
alburas la silvestre margarita
En su recinto protector no agita
el ansia terrenal su impura ola;
del blanco cirio la dorada aureola
a los delirios lánguidos excita
Narcótico deleite se desprende
del incensario fúlgido que al aura
impregna de balsámicos olores;
y el ritmo melancólico que extiende
por la atmósfera el órgano, restaura
el piadoso fervor de mis mayores

Meter: polymetric
III.
by Gustav Pfleger Moravský

Tu pohloubí se v upomínky znova,
A věrná paměť brzo uvádí
Mu každé hnutí, všecka milá slova,
A s každým místem milé pozadí,
Jež mnohou rozkoš na památku chová.
Tak Ludmilu svou vidí u zahrádky,
Jak stála v luzné tváři úsměv sladký;
Pak ji zas vidí vesském ve kostumu,
Když tisk’ ji v tanci k srdci tlukoucímu,
Vidí ji v divadle a v květném sadě,
A všady jeví se mu v steré vnadě.

Meter: iambic
Niemand, jederman, wenig, vil
by Georg Rodolf Weckherlin

Wer will vernüget alten,
soll mit niemand feindschaft,
mit jederman freindschaft,
mit wenigen gmeinschaft,
mit vielen kundschaft halten,
und laß dan got stets walten.

Meter: iambic
- XXXIII -
by Francisco de La Torre

Este Real de amor desbaratado,
de rotas armas y despojos lleno,
aguda roca y mal seguro seno
de mi doliente espíritu cansado,
al enemigo vencedor amado
rendido francamente como bueno,
de mí le siento eternamente ajeno,
por verse de contrarios ocupado.
Y el tirano cruel de mi contento,
burladas mis antiguas confianzas,
los vencedores escuadrones sigue.
¿Quién podrá remediar mi perdimiento,
si faltan del amor las esperanzas,
y si quien amó tanto me persigue?

Meter: iambic
Soneto
by Cristóbal Suárez de Figueroa

¡Oh bien feliz el que la vida
                     pasa
sin ver del que gobierna el aposento,
y más quien deja el cortesano asiento
por la humildad de la pajiza casa!
Que nunca teme una fortuna escasa
de ajena vida el ponzoñoso aliento;
a la planta mayor persigue el viento,
a la torre más alta el rayo abrasa
Contento estoy de mi mediana suerte;
el poderoso en su deidad resida;
mayor felicidad yo no procuro;
pues la quietud sagrada al
                  hombre advierte
ser para el corto espacio de la vida
el más humilde estado más seguro

Meter: iambic
- CCXLIV - A una dama que lloraba un su servidor muerto
by Gutierre de Cetina

De Menalca pastor la ninfa Flora
lloraba el duro caso extraño y fuerte,
y del hermoso rostro, ¡ay, dura suerte!
las rosas oscurece y descolora.
Ya se hace llorar, ya vuelve y llora
y en gruesas perlas su llorar convierte,
ya queda muerta y fría, y si la muerte
la deja respirar, dice algún hora:
«Parca si de mi bien te enamoraste,
cortarás de mi vida el hilo incierto,
gozarás del pastor, yo del engaño.
Mas, ¡ay!, qué digo yo que no acertaste:
que por matarle a él, a mí me has muerto;
el golpe has hecho en él, yo siento el daño.»

Meter: iambic
VIII. Až, člověče, je sotva chápu
by Vítězslav Hálek

Až, člověče, je sotva chápu
ty bludy tvoje všeliké,
a přec nemohu srdcem od nich,
že jsou tak příliš veliké.
A bývá mně až k pláči trudno,
zřít od věků tě na scestí,
a přece jest mně na útěchu,
žes velký jen v svém neštěstí.
A bývá mně až k hněvu žalno,
žes v bludu svém tak trvalý,
a přec bych zas tě k srdci tisknul,
vždyť to ti právě vyrvali.
Však jedno přec ti musím říci:
ne z nebes bloudíš dopustu;
hleď, každý den vychází slunce
a chce ti svítit na cestu.

Meter: iambic
Der Frühlingstag
by Charlotte von Ahlefeld

Wenn über mir das reine Blau der Luft
Und rings um mich der Blüthenbäume Duft
Den Frühlingstag in mein Gedächtniss ruft,
Der unsre Herzen liebend einst verband,
Als ich zuerst Dein Innerstes verstand –
Dann blick' ich, wie in meines Glücks Ruinen,
Hin auf Dein Grab, um das Cipressen grünen.
Und dann berührt das Bild vergangner Stunden
Auf's neu in mir der ew'gen Trennung Wunden.
Dich zu verlieren hatt' ich Dich gefunden! –
Und Thränen fliessen jenem Frühlingstag
Und Dir, die Du ihm lächelnd glichest, nach.
Doch ach, so heiss, so bitter sie auch rinnen –
Sie können nicht der Gruft Dich abgewinnen.

Meter: iambic
Homero
by Carlos Póo Urbach

Un gigantesco cíclope simula
cuya espalda no encorvan las edades,
y aun su lira de bronce a las deidades
con sus estrofas clásicas adula
El regio canto que épica modula
estremece las ruinas de ciudades
muertas, o en las celestes soledades
a los dioses proscriptos estimula
Supremo forjador de eterna joya,
émulo poderoso de vestiglos,
yérguese excelso en inmortales bregas.
Y el resplandor magnífico de Troya
apagóse en la bruma de los siglos
cuando aun refulgen sus pupilas ciegas!

Meter: polymetric