PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sluneční den.
by Emanuel Lešehrad

Nad městýsem se zlaté slunce smálo,
a vůbec den byl tehdy zářivý;
v zahradách tisíc květů štěstím plálo,
a děti vyšly sobe na nivy.
A celá země jak by kouzlem vzkvetla,
a dívky byly jeden žert a smích;
na bílou chatu holubice slétla,
mdlá holubice bílá jako sníh.
A vzduch byl mdlý a vášnivý a žhavý,
že byl jsem blažen skoro k závrati,
a zlaté sny se chvěly kol mé hlavy,
a skřivana jsem slyšel jásati.

Meter: iambic
77.
by Friedrich von Logau

Weiland muste man um Ehre wachen, bluten, schwitzen, schnauffen;
Nunmehr ist sie zahmer worden, lesset sich um Müntze kauffen.

Meter: trochaic
Sonnet [Our days in swift succession bid us on]
by Luis G. Dato

Our days in swift succession bid us on
To these unchartered, desolate domains,
Where over deserts strewn with the remains
Of unreturning caravans long gone,
We follow trails that, winding, go astray
Into the dull horizon. We know not
What ending’s there, what fortunes be our lot,
When tired and spent we reach our destined way.
We only know that with each onward move,
We leave behind us friends we cherished most,
Old friends, who, unsustained, their path have lost,
Warm hearts that, hoping, beat for those they love.
We know that time relentless bids us on
To stranger lands, only to dead men known.

Meter: iambic
Ginevra.
by Jaroslav Vrchlický

V arkýři starém a gotickém visí
v poboční lodi klášterního dómu,
jí sousedem vyzáblý mnich a lysý,
ji budí ze sna větve starých stromů,
jež klepou v okna, na nichž světců rysy
se nítí v gloriolu v barev lomu:
tam visí klidně v mystické své kráse
a stejně kouzedlně usmívá se
do šeptu modlitby i varhan hromu.
Tvář, v které Jocondy se půvab míhá,
v čár, Botticelli, tvojí primavery!
v němž duše jedno křídlo k nebi zdvíhá,
co v oku vášně sup se tají šerý;
rtů záchvěv zrovna na polibek číhá,
jak holoubek jej dává sladkoperý;
však v tváře bledosti juž lítost skryta
a pádu stín a viny hlod, tak vítá
práh ráje ztraceného bědná Peri.
Ó ženo, dítě! Proč je vinou láska?
Zde v svaté sny ruch podivný se vkrádá,
ten sladký ševel, živůtek jímž praská,
a sladší, poslední když říza padá!
Tys kruté sfingy nejvábnější maska,
tak usmívavá a tak věčně mladá!
Kam hnu se, tvář tvá z mojich dum se tyčí
v šer chrámu, ulic vřavu za mnou křičí
do varhan, v orgie bouř: Mám tě ráda!

Meter: iambic
Písni má, JI NEBUĎ ZE SNA!
by Adolf Racek

Písni má, JI NEBUĎ ZE SNA!
Láska krásná rozjímá:
minul květen můj, má vesna,
vše je marno, písni má!
Písni má, zni zticha v přítmí
echem v samoty jen rytmy!
Smutnýma ni očima
nevzbuď lásku, písni má!

Meter: trochaic
Wenns Kind verdrieslich ist .
by Clemens Brentano

Der Müller thut mahlen,
Das Rädle geht 'rum,
Mein Schatz ist verzürnet,
Weiß selbst nit warum.

Meter: amphibrachic
En la fiesta del pueblo...
by Efraín Saenz Cordero

Desde ayer, en la tarde, con indecible afán,
Carmela la zagala, preparó su
                     vestido
mejor, que hubo adornado con cintas y metido,
para venir a ver al fiesta de San Juan
¡Es Carmela muy guapa! Y más buena que el pan
Los mozos al mirarla se dicen
                  al oído
los ingenuos requiebros que
                  su buen parecido
les inspiran, y sus ojos tras los de ella se van
Con camisa de gola, y enagua de percal,
y el rebozo de seda ceñido a la cintura,
Carmela da a la fiesta singular esplendor.
Habla el cura La Banda toca un aire marcial
y entre gritos y aplausos pasea su figura
Carmela, por quien muchos viven locos de amor.

Meter: anapestic
MOJE HÁDANKY A REBUSY
by Josef Svatopluk Machar

Duše sytit, hlavy napravovat
vytčeno mi vůlí Osudu –
abych vás však učil slabikovat,
to přec, bratři drazí, nebudu.

Meter: trochaic
- XXIV -
by Lope de Zarate

Filis pues la ocasión de venerarte
no puede ser mayor, aunque me impida
la enfermedad el ilustrar la vida
con ir a verte, sóbrame el amarte.
La dicha de ser visto y de adorarte,
gloria que debe ser tan pretendida,
por excesivo honor fuera homicida,
sino me reparara el contemplarte.
Reza y con razón favorecido,
grande bien, más que excede a mi flaqueza
que dice tu milagro con decoro.
Si en amar es más fuerte el más rendido,
defecto fuera en mí la fortaleza,
que para más deberte, más te adoro.

Meter: polymetric
In excelsis
by Federico Balart

Implacables doctores cuya ciencia,
preñada de rencor y de codicia,
da a Dios por atributo la malicia
que hierve en vuestra sórdida conciencia,
respetad su tranquila Omnipotencia
libre al par de flaqueza y de servicia;
¡no exijáis la crueldad a su justicia!
¡no taséis el perdón a su clemencia!
Mientras descarga el lóbrego
                     nublado
que el monte atruena y el león asusta
en su cóncava gruta refugiado,
detrás del velo de la nube adusta,
el cielo azul, sereno y estrellado,
guarda su eterna mansedumbre augusta.

Meter: polymetric
TOAST
by Rubén Darío

Que el champaña de oro refleje en su onda
la blanca maravilla que en el gran Louvre impera,
la emperatriz de mármol cuya mirada ahonda
el armonioso enigma que es ritmo de la esfera;
el bello hermafrodita de cadera redonda,
y del sublime Sandro la núbil Primavera;
y sonriente en el triunfo de su gracia hechicera,
la perla de Leonardo, la mágica Gioconda.
Y el pórtico del templo que habita el Numen sacro,
el altar donde se alce su augusto simulacro,
y en teoría suave, canéforas hermosas.
La victoria llenando su palma de oro fino,
y rompiendo la sombra, sobre el carro divino,
Apolo, coronado de nubes y de rosas.

Meter: anapestic
Ó hvězdy...
by Josef Kalus

Ó hvězdy se nezměnily –
ale ty, můj milý!
Nebe se tak nezatmělo –
ale tvoje čelo!
Nevyšlehly blesky z mraků –
ale z tvého zraku!
Nevyhasly světla zdroje –
ale láska tvoje!

Meter: trochaic
PAN VYŠÍNSKÝ. (XXXVIII.)
by Gustav Pfleger Moravský

Ó že svou moudrostí ten oslavoval
Kruh onen Zeus všech nových kritiků,
Jenž básníka nedávno ukřížoval
A spílal jemu prostopášníků,
By po druhé ctnostnější písně koval!
Po jeho slavném jmenu tážete se,
Před nímž se celý svět jak žasem třese?
Neznámy jsou mně ony mocné zvuky;
Ni vím, zda z přízně vrány je neb sluky:
Jen to vím, že syn Brněnského vzduchu
A prvním sluncem „krásných veleduchů“!!

Meter: iambic
- XLIV -
by Juan Boscan

No sé si puedo ya, señora mía,
valerme tantas cuitas como paso;
imaginando estoy siempre aquel paso
que Muerte dará fin a mi porfía.
Y así se acabará todo en un día
lo que en diez años no se anduvo un paso,
tan buenos que de bien no fuese escaso,
cargado de mil males y agonía.
¡Oh mal tan grande! ¡Oh pensamiento fuerte,
que puedes tanto en mí para penarme!
Cuán poco es lo que puedes, pues no muero
de sólo imaginar mi triste suerte
tan desdichada en no poder quejarme
a vos del mal, por más que el mal sea fiero.

Meter: iambic
TICHÁ BOLEST
by Otokar Březina

Po černém koberci, jejž k mému loži stínem
v šat vonný kašmíru Noc tkala kyprou vlnou,
tys přišla, Milá má, a nalila’s mi vínem
svých retů hořkou číši plnou.
Mé tělo projala’s jak bledá záře divem,
v mých nervech hořela’s jak umírání pocit,
a pohřben v loktech tvých, jak v chladném hrobě živém,
pod tíží polibků jsem unavený procit’.
Ó vteřin propasti, jež dálkou let jsem měřil,
ó prchlá vůně jar na krůpěj vteřin slitá!
Snů našich záclonou se zážeh věčna šeřil
jak den, jenž na východě svítá;
a k točnám tajemství šla’s ruku v ruce se mnou,
kde z lustrů zářivých do jisker, hran a faset
hrál zázrak Věčného, na nebes líchu temnou
jak zrní safírů a bílých ohňů naset.
Kdy sedla’s k pianu, že po klávesů sněhu
tvá ruka chvěla se, na vlnách luny plání?
A pěla’s život můj, večerů mrtvých něhu,
romanci snův a odříkání?
Mých hodin spící sbor v tvé hudby náraz ožil,
jak zvonů stříbrných angelus roztál tichem
i píseň krve mé, již žhavým rytmem do žil
mi mládí vlévalo a skandovalo smíchem.
Bol tužeb spálených z tvých tónů kouřil v dýmu,
v kadencích rekvií jak slzy v tváři zasech’
a v žeň mou uzrálou třás’ touhu k Nejvyššímu
jak rosu sladké many v klasech.
Mdlou vůní dýchal čas, když píseň tvá jím chvěla,
ve hrozny cizích vín se slila květem taktů,
a dávných sluncí žár i noci hvězdná čela
v tvých rytmů shlížela se černém kataraktu.
Pak v tóny tajemné strun zvířením jsi sáhla,
až množstvím výchvěvů se vzňaly modrým jasem
na žhavou osnovu. Však oněmělá táhla
tvá hudba Neznámého hlasem
v mém sluchu smrtelném. Pod klenby ticha kanul
mé duše ztlumen pláč, a v mlčenlivém stesku
až v okna andělů jak oběť vůně vanul
žal budoucích mých dní a ozon příštích blesků.

Meter: polymetric
Touhy – žaly.
by Adolf Heyduk

Vadne mysl jará,
krev však posud hárá
v nitru mém a v srdci mém,
touha tisícerá
za noci i šera
hoří v něm a plane v něm.
Ach ty touhy, žaly
všecko všudy vzaly
v spěchu svém a v letu svém,
jako kapky deště
budou padat ještě
nad hrobem a – za hrobem!

Meter: trochaic
Der Götter Irrfahrt.
by Joseph von Eichendorff

Die Genossen faßt ein Grauen,
Und sie fahren weit in's Meer,
Nach des Vaters Haus sie schauen,
Doch sie finden's nimmermehr.

Meter: trochaic
Al Rey Don Felipe, en ocasión de haber salido en un día muy lluvioso a jugar cañas, y haberse serenado luego el cielo
by Quevedo

Aquella frente augusta que corona
cuanto el mar cerca, cuanto el sol abriga
(pues lo que no gobierna lo castiga
Dios con no sujetarlo a su persona),
pudo, vistiendo a Flora y a Pomona,
mandar que el tiempo sus colores siga,
haciendo que el invierno se desdiga
de los yelos y nieves que blasona.
Pudo al sol que a diciembre volvió mayo
volverle, de envidioso, al Occidente,
la luz con ceño, el oro con desmayo.
Correr galán y fulminar valiente
pudo; la caña en él, ser flecha y rayo;
pudo Lope cantarle solamente.

Meter: iambic
O ŽIVÉ VODĚ.
by Otokar Fischer

Jak mám tě, duše, rád,
snad netušíme sami,
však ví to vodopád
a vědí alpské klammy.
Jak voda, chová svět
rozkaz i rozkoš plakat,
jak vlna dovádět,
bouřiti tempem staccat,
plát duhou opálu,
zeleným jasem svítit,
bít čelem o skálu
a se skály se řítit,
nastokrát v před se drát
těsnými roklinami.
– Jak tě mám, duše, rád,
snad netušíme sami.

Meter: iambic
1L: »stilles Leiden, frommes Meiden
by Luise Hensel

»stilles Leiden, frommes Meiden
Aller Erdenpracht und Lust,
Heilig Lieben, stetes Ueben
Sei fortan dir nur bewußt.
Weinend büßen
Der der Sünderin vergab,
Heilig Sehnen, fromme Thränen
Waschen deine Flecken ab.
Beten, Leiden, muthig Streiten
Gegen Teufel, Welt und Lust,
Diese Waffen nur verschaffen
Sieg und Ruhe deiner Brust.« –
Hab' Erbarmen mit der Armen,
Hab', o Herr! mit mir Geduld!
Ach nicht richte – nein, vernichte,
Vater! meine große Schuld.
Sieh im Herzen meine Schmerzen;
Sende Deines Geistes Licht;
Stetes Weinen soll mich reinen:
Laß mich sehn Dein Angesicht!
Sieh, ich habe Dir zur Gabe
Ganz geopfert dieses Herz;
Und ich werde von der Erde
Selig schweben himmelwärts.
Mit Dir ringend, Dich bezwingend
Halt' ich, wie einst Jacob, Dich.
Nimmst in Deinen Himmel mich.

Meter: trochaic
POHÁDKA O SMUTNĚ PRINCEZNĚ.
by Josef Šimánek

Kdys' v jednom starém, slavném království
princezna žila s rozteskněnou lící,
jíž nikdy v mladém jejím životě
jí neozářil úsměv jásající.
A otec její, starý, moudrý král,
zoufale hleděl na své drahé dítě,
jak v nekonečném smutku uvadá
a hasne mládí svého na úsvitě.
Nadarmo ustaraný panovník
v říš svoji šašky, slavné clowny svolal,
jichž žert, jenž doved' mrtvé rozesmát,
by smutek dívčin tvrdošíjný zdolal.
Ni Charles Dickens, ani Mark Twain,
ni hrabě Šternberg dívku nerozsmáli,
a králi ve zoufalství šíleném
dvě velké slzy stále v očích stály.
Že všechno marno, uznal posléz' král
a hleděl v nejbolnější resignaci,
jak život z ňader dívky uniká
a smutkem z krásných očí lesk se ztrácí.
Tu vyslanec kdys' přišel ke králi
a děl: „Jdu ze vzdálené říše cizí,
jež nejskvělejší slávy vavříny
již dlouhou, dlouhou řadu věků sklízí.
Před říší naší, mocnou, vznešenou,
se v úctě chvějí nepřátelé hrozní,
toť moje vlast, jež hvězd se dotýká –
a vláda její je tak seriosní!“
Král s úctou děl: „Jak zove se ta říš,
jež úlohu tak důležitou hraje?“
A odpověděl pyšně vyslanec:
„Ta slavná říše Felix Austria je!“
Jen dořek' to, a smutná princezna
do bezuzdného smíchu hned se dala,
s ní celý dvůr, i předků poprsí
se v starých síních smíchy ohýbala.
A stěny hradu, chmurné, studené,
se nekonečným smíchem rozechvěly
a divokým tím smíchem homérským
hned v rumy rozsypal se zámek celý.

Meter: iambic
- VII -
by Argensola

Antes que Ceres conmutase el fruto
de las encinas sacras en espigas,
y a costa de sudores y fatigas
la tierra diese al labrador tributo;
que a las madres causase espanto y luto
la furia de las armas enemigas;
que la selva cargase al mar de vigas
para habitarse más que el suelo enjuto;
no los cuerpos entonces dividía,
si las almas amor dejaba unidas
(severa ley, costumbre o temor vano).
Esta edad imitemos, Cloris mía,
si a su manjar sabroso me convidas,
y está el hacer que vuelva en nuestra mano.

Meter: iambic
- XCI - A un incendio que hubo en el Convento de San Quirce en la ciudad de Valladolid
by Luis de Ulloa y Pereira

¡Otras armas, Señor, otro elemento
para sólo asolar tan prevenido!
Quien al criarlo todo, le ha servido
de Artífice la voz, y el instrumento.
¡Castigo en vuestro Templo tan violento,
que parezca ofensor por ofendido!
Así logra los himnos, que ha ofrecido
al Coro de sus Vírgenes atento.
Trocando aquí la temporal balanza,
los males, y los bienes que repiten,
al bueno afán, al malo conveniencias.
Otra vida nos muestre la esperanza,
bien, que con velo, porque no limiten
el obsequio a la Fe las evidencias.

Meter: polymetric
541. Ist denn kein Arzt in Israel?
by Gerhard Tersteegen

Du sorgst und denkst
Und dich nur kränkst;
Gott ist dir ja
So innig nah,
Mehr liebt er dich
Als du und ich.
Kehr kindlich ein,
Er wartet dein,
Ihm heimlich leb
Und ganz dich geb!
Wenn er dich hat,
Wird seine Gnad',
Sein zarter Friede dich regieren,
Halt ohne Kummer still, er selbst will dich formieren!

Meter: iambic
[willst du in Halm und in Saphir dir deine Dichter suchen]
by Franz Grillparzer

Willst du in Halm und in Saphir dir deine Dichter suchen,
Aus Pfeffer und aus Kinderschleck entsteht der Pfefferkuchen.

Meter: iambic
PRAVÁ SLZA
by František Šimeček

Jest slabost slzmi rakev mýt,
v níž minulost spí v stínu,
a věčně jenom plakat chtít
a nikdy dozrát k činu.
Ty slze rosy s krůpějí
dopadnou tvrdé půdy,
v prach černý hrobu zmizejí –
a staré zbudou trudy.
Jen slza, která prýštila
se reku z mužna zraku,
když mlha domov zakryla
a širý rubáš mraků –
jen slza ta, jíž mužný lesk
dal oheň, sílu k činu,
za níž hned svitnul blesk a blesk,
jest perlou pro otčinu.

Meter: iambic
- LXI -
by Fcode Borja

Surcó mi engaño de extranjeros mares
las aguas, los peñascos, las arenas;
lisonjas apacibles de Sirenas
burlaron breve tiempo mis pesares.
Salí de la prisión de sus cantares,
y en vez de dar al templo las cadenas,
compuse, lastimado de mis penas,
al dulce error sacrílegos altares.
Vine con más descanso entretenido,
por ocio negligente, o por costumbre,
con prendas del engaño en que vivía.
Mas ya las puertas abre mi sentido,
y no merece ver tu hermosa lumbre
el ciego triste, que aborrece el día.

Meter: iambic
NA LODI. (XI. Sestárlá a zbičovaná)
by Josef Svatopluk Machar

Sestárlá a zbičovaná
zasmušilá eremitka
vyšla z temna skrýše svojí,
z pozemského očistce:
duše moje sedí v zraku.
Miluje ty hravé vlny,
bílé světlo, dálný obzor,
nekonečnou oblohu –
A to teplé slunce proudí
dolů, v temnou skrýši její,
ozařuje, vyzlacuje
mučidla tam příšerná,
skrvácené, uzlovaté
biče starých upomínek,
skřipce marných tuch a přání
lůžko hoře kamenné,
hubenou a zasmušilou
bezeslovnou Resignaci,
jež té eremitce mojí
hospodaří řadu let...

Meter: trochaic
Liebesliedchen .
by Clemens Brentano

Mein Schätzle ist fein,
's könnt feiner nit seyn,
Es hat mirs versprochen,
Sein Herzle gehör' mein.

Meter: iambic
SNOVÉ. (I.)
by Svatopluk Čech

Zahlédl jsem jizbu. Měla plíseň
na stropě a v šerém přístěnku,
v krbu chlad, v komíně větru píseň,
černý les a hvězdy v okénku.
Žena s okem kalným, lící bledou
bzučela tam nad kolébkou šedou:
hajej, hajičkej!
Přikradnuv se ticho ku kolébce
křídla nad robátkem svěsil jsem
a zrak jeho opatrně, hebce
zaclonil svým pestrým vějířem.
Hvězdy, kvítka, perle, andělíčky
rozsypal mu nad kleslými víčky –
hajej, hajičkej!
Na to ženě před slzavé hledy
rozestlal jsem jasné obrazy:
Dítě vzrůstá nedotknuto jedy
hříchů sladkých, luzné nákazy,
hvězdu ctnosti na odvážném čele
s losem zpurným v boj se dává směle –
hajej, hajičkej!
Matka sama. Jednou v síni kroky –
,Synu!‘ „Matko!“ – Jásot do nebe.
,Paní ta? Andílek modrooký?‘
„Žena, dítko. Jdu si pro tebe.“
Vnouče stařena teď laská, hřeje,
jemně kolébá a nad ním pěje:
hajej, hajičkej!
V chýši blaho. Zaplašil jsem tíseň
z hrudi její. Ticho v přístěnku;
i v komíně zmlkla větru píseň;
les a hvězdy zdřimly v okénku.
Všechno kleslo míru do náručí,
ze sna jen to nad kolébkou bzučí:
hajej, hajičkej!

Meter: trochaic
Philinde
by Johann Joachim Ewald

Wenn mich Philinde fliehet,
Weil ich von Liebe rede,
So greif ich nach der Flöte,
Und spiel ein Lied von Liebe;
Denn kehrt Philinde wieder
Und seufzt wie meine Flöte.

Meter: iambic
9
by Hanuš Jelínek

Je pokroková republika naše
a záhy odřekla se satanáše.
A aby byl náš pokrok na beton,
my uřízli jsme šlechtě její fon.
Ač páni s modrou krví pikle kuli,
my blahovolně tuto partikuli
– byl svět nad takou tolerancí paf –
jsme povolili v slově fonograf.
Co horlivě po pánech od fon pátrá,
přehlédla policie foniatra.
Jak ptakopysk to vzácný exemplář,
byť gothajský ho neznal kalendář.
Od Šumavy až po výšiny Tater
má foniatra jenom Alma mater.
Jsouť Češi známá raça prohnaná:
získali ho: docenta Seemanna.
Ten tichý muž s velkými okuláry
zná provozovat divná kouzla, čáry:
kdo v operačním sále nechal hlas,
on naučí ho znovu mluvit zas.
Tak Pámbu ve své na Hanoucha zlosti
přehlédl hloubku lidské mazanosti;
on němotou ho těžce ztrestat chtěl,
nevzpomněl firmy Seemann-Přecechtěl.
Svou vědou silen tento duumvirát
i Pámbíčku má troufalost se vzpírat:
třebaže božstvo jinak velelo,
jim Hanoucha se přece zželelo.
„Konečně, vždyť ten chlap tak špatný není,“
tak řekli si, „a jeho provinění,
toť pouhé náboženské blouznění,
po lekci té se jistě promění.
Baryton ovšem těžko z líhu lovit.
Snad nebude se Pámbu příliš zlobit,
když starý už mu nevrátíme hlas,
dáme mu oesofagiální bas.“
Po dvacet let ač býval profesorem
a Abrahama uviděl už skorem,
ač vlásku takřka nemá na lebi,
pan rada teď se učí ba be bi.
Ač od Bretagně slunné do Provence
na kathedrách všech zkoušel svoje chance,
co jich jen chová sladká Francie,
teď zkouší říkat hlásky a i e.

Meter: iambic
Placeres mundanales
by María Luisa Milanés

Placeres mundanales que el sendero
esmaltáis de la vida fatigosa,
huid lejos de mí, que sólo quiero
de mi tranquilidad la paz hermosa
Postrada ante las plantas virginales
del Mártir del Calvario, su clemente
perdón quiero implorar mientras
                  mi frente
se lava de su sangre en los raudales
Quiero pedirle que mi vida acabe
antes que yo le ofenda en algo grave
Que me de verla allá en el Paraíso
puesto que con su muerte así lo quiso
Que como me dio vida con su muerte
me de morir en El con alma fuerte.

Meter: iambic
1L: Schamlose kämpfen, immer entstirnter bey
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Schamlose kämpfen, immer entstirnter bey
Der neuen Unscham, gegen die Edlen fort.
Verachtung ist die Eine Waffe,
Welche die niedrigen in den Staub stürzt.
Doch wenn du aller Streite Verwünscher bist,
Die hohe Todeslanze nicht nehmen magst:
So flieh! Der Flucht sprosst sonst kein Lorber;
Aber nach dieser, wirst du gekrönet!
Verachten dürfen Menschen die Menschen nicht:
Die bittre, kalte, stumme Verachtung macht
zum Bruderfeinde. Flieh! du wirst dann
Edler noch, froher noch, als du warest.

Meter: iambic
The Baby's Dance
by Ann Taylor

DANCE little baby, dance up high,
Never mind baby, mother is by ;
Crow and caper, caper and crow,
There little baby, there you go ;
Up to the ceiling, down to the ground,
Backwards and forwards, round and round ;
Dance little baby, and mother shall sing,
With the merry coral, ding, ding, ding.

Meter: polymetric
- LIV -
by Francisco de La Torre

Ay, no te alejes, Filis, ay, espera
el tu Damón que más que a su ganado
te reverencia y ama, y si el osado
curso prosigues, tiembla la carrera.
Ya no te sigo, Filis, la ligera
plata refrena, que el temor helado
de tu mal me detiene, y tú el amado
Damón huyes cruel, cual cruda fiera.
Detén, Filis, cruel, detén el paso;
no te ofenda la planta riguroso
cardo cruel de tierra no labrada.
Diciendo aquesto triste y doloroso,
esquivando la vida desdichada,
cayó Damón al Sol del campo raso.

Meter: iambic
Přírodě.
by Emanuel Miřiovský

Přírodo, matičko, nic tě to netlačí,
že už tvůj miláček po světě nekráčí?
Přírodo matičko, nic tě to netrudí,
že tvého miláčka nikdo víc nezbudí?
Přírodo matičko, tys doma nebyla,
když ti smrť ukrutná miláčka skosila;
ty bysi bývala prosila za něho,
by ti ho nechala milého, živého.
Kdo ti teď zazpívá od duše do duše,
až zase po zimě jaro k nám přikluše?
Kdo ti tak laskavě pohledne do oka
a kdo tak zašeptá vroucně a z hluboka?
Kdo ti tak zasáhne do dna tvé dušičky
a kdo že uhodne záchvěv tvůj každičký?
Jeho víc nemáme – a jakže, matko, tě
milovať budeme v té siré tesknotě?
On nám to ukázal, jaká jsi, která jsi,
všecky tvé šperky a všecky tvé okrasy,
všecku tvou dobrotu, všecku tvou čistotu
a tys jej odňala tomuto životu!
Stalo se, matičko, – nelze víc konati!
Než až se po čase jaro k nám navrátí,
druži svou veškeru svolej si do slávy,
ta malá ptáčata, i srnky z doubravy –
sebeř je všecičky, rodinu veškeru
o máji k večeru, do lesů k jezeru.
Pokryj je oblohou a září z měsíce,
kol něho rozžehni hvězdiček tisíce.
V rákosí šeptavém seřaď vše pospolu
a zanoť písničku do pláče, do bolu!...

Meter: dactylic
MÁ DUŠE ZNAVENÁ JE...
by Tereza Dubrovská

Má duše znavená je, oči pálí,
mé srdce je jak urna plná taje,
v ní pohřbeny jsou smutky mé a žaly –
má duše znavená je.
Ten tichý bol tak jednotvárný, stálý
jak trpký plod mým pozdním létem zraje
a srdce moje v mlžný závoj halí.
Tu skvělou přízi dlouhé noci tkaly,
když za soumraku snášely se v kraje,
v tkáň hebkou slzy s oka mého svály
a divné touhy uvadlého máje –
má duše znavená je.

Meter: iambic
POSLEDNÍ EROTIKON.
by Arnošt Ráž

Zapomeň na lásku, ušetři žáru svých retů,
chci jen tu ruku chladnou.
Sevšední rozkoše a růže šílených vznětů
do zimy zvadnou.
Přišel jsem, milenec, kterého nikdo rád nemá,
a mrazí moje ústa.
Oči mé bez ohně, láska má hrobově němá
v hoře jen vzrůstá.
Chci jen se zachytit’. Marno je líbat’ mé čelo,
v soucitu výsměch cítím.
Zadrž mě chvíli. Je večer. Kam tolik jich spělo,
i já se sřítím. –

Meter: polymetric
Soneto
by Alonso de Salas Barbadillo

Trasladas del Latino la Elocuencia,
Ximénez docto al Español divino,
y de las cultas frases del Latino
as reducido al arte la excelencia.
El sagrado farol de tu prudencia
enseña a los mortales un camino
tan fácil, cuanto raro, y peregrino
para llegar al puerto de la ciencia
Y pues el justo intento que te
                     llama
es mostrar a las lenguas que más
                     saben
el alto estilo que de hablar ofreces
A las divinas lenguas de la fama
enséñalas también porque se alaben,
y sabrán alabarte cual mereces.

Meter: iambic
Mis treinta años
by Juan Francisco Manzano

Cuando miro el espacio que he corrido
desde la cuna hasta el presente día,
tiemblo, y saludo a la fortuna mía,
más de terror que de atención movido.
Sorpréndeme la lucha que he podido
sostener contra suerte tan impía,
si tal llamarse puede la porfía
de mi infelice ser, al mal nacido
Treinta años ha que conocí la tierra;
treinta años ha que en gemidor estado
triste infortunio por doquier me asalta
Mas nada es para mí la cruda
                     guerra
que en vano suspirar en soportado,
si la calculo ¡oh Dios! con la que falta

Meter: iambic
Na Jana Kollára.
by Hugo Václav Wunsch

Že jsi otcem „Slávy Dcery“,
prál student kdysi u zkoušek.
Ne! spíš že slávy Své jsi otcem,
jsi slávy dcery dědoušek!

Meter: iambic
CIGÁNSKÉ DĚVČE (I.)
by Petr Bezruč

Chtěl bych Vás najít, slečno má drahá,
chtěl bych Vás najít na silnici:
cigánské děvče (čí máš to barvu?)
v mrazivé noci pod rudým šípkem,
ve hvizdu vichru, pod chladnou hvězdou,
zapomenutou na silnici.

Meter: polymetric