PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Poslední skvost.
by Alois Škampa

Mladinký javor mrazem ohlodán
hle, truhlivě se chýlí nad kraj luhu.
On sotva hoch – juž v posměch vichru dán,
že výše vzrostl nad hlavy svých druhů!
Nejkrasších listů hebkou ozdobu
zlá jeseň juž mu sklála k zemi prvé,
pak ve sněhu, jenž slét jim ku hrobu,
tlum bratrů jich se zarděl barvou krve!
A teď, i tyto kdy juž zasul sníh,
sám holý peň jen k nebi zvedá rysy.
Leč u výši, nad rakví ostatních –
tři poslední jak zlaté hvězdy visí!

Meter: iambic
Tvá ruka tak je měkká
by Jaroslav Vrchlický

Tvá ruka tak je měkká
a vlhký je tvůj zrak
a hluboký jak řeka,
mír z něho v srdce stéká,
a jest mi – nevím jak!
Co děje se v tvé duši?
Tam dvojí život zkvět’;
jak srdce dvojí buší,
teď posloucháš a v užší
se zapřádáš juž svět.
Já patřím na tě z dálí,
div dýchám v štěstí svém,
jak zřel bych v taj ten stálý,
v nějž příroda se halí,
když jarním pučí snem.
Ta z tvojich očí zírá
v své tvůrčí práci teď;
tón plný do vesmíra
teď padáš. Kruh se svírá.
Ó lilije má kvěť!

Meter: iambic
BÁSEŇ SENTIMENTÁLNÍ
by Antonín Sova

V louce si dítě hrálo. Blatouch čpěl
a kmín a trávy, hluboký les pěl.
Však ustaraní lidé
šli hledat život, který teprv přijde.
Bez odpovědí všecky otázky,
šli trpce, kosy, hole, opasky
na slunci plály dlouze,
a dálkou mizeli v své mračné touze.
Jdeš za nimi. A dálkou velkou jdeš.
Den nepřines’. Noc nepřinesla též.
Vzpomínáš... Proč jen dítě
si zpívalo?... A blatouch čpěl, tůň, sosny, sítě.

Meter: iambic
A Lope de Vega
by Camila Lucinda

Cuando como otra Eurídice, teñido
de sangre el blanco pie, mas no
                  el deseo
de las injustas quejas de Aristeo,
pasado hubiera el agua del olvido:
al arco de tu lira detenido,
y en blanda paz sus almas el Leteo
vieran mis ojos, español, Orfeo,
segunda vez el resplandor perdido
¡Oh clara luz de amor que el cielo inflama!
Su curso el tiempo en estos versos mida,
sirvan de paralelos a su llama.
Por ellos corra mi memoria asida,
que si vive mi nombre con tu fama,
del alma igualará la inmortal vida.

Meter: iambic
34.
by Emanuel Geibel

Was rühmst du deinen schnellen Ritt!
Dein Pferd ging durch und nahm dich mit.

Meter: iambic
KAŠPÁRKOVY PÍSNIČKY. (II.)
by Ferdinand Tomek

Kačenko má drahá,
plná nůše blaha
z očí Tvých se dívá na mne;
srdce pro Tě bije,
i když to mnou šije,
žerty mé jsou často klamné.
Skáču večer celý,
principál jak velí;
až se děti dusí smíchem,
po hře však se zhusta
roztřesou mně ústa,
pláč můj slýchat nočním tichem.
Proč že, moji milí,
ret můj často kvílí,
k ňadrům proč má klesá hlava?
Kdosi zprávu šíří,
mladém po rytíři
Kačenka že pošilhává.

Meter: trochaic
3. Kdo se bojí ženských rtíků,
by Rudolf Pokorný

Kdo se bojí ženských rtíků,
že by v moc jim upad,
nechť se pustí do studií,
kterak řádně šňupat!
A kdyby pak ještě přišel
medoústý kupec,
zažene ho okamžitě
roztomilý šňupec!

Meter: trochaic
Soneto
by Gabriel Araceli

Harto tiempo he callado, más no puedo
dardo mortal el corazón me hiere,
y, pues el moribundo hablarte quiere,
yo resignado a su mandato cedo.
Escúchalo, por Dios quedo, muy quedo
Ha de contarte el mal de que se muere;
acércate que el aire no se entere;
porque aun del aire mismo tengo miedo.
Fija tu vista en mí con ella,
                     trata
de dar valor al corazón cobarde
que ni aun sabe culpar a quien lo mata
¿Lloras? Tiempo es aún ¡Pueril alarde!
Esa lágrima ayer, mujer ingrata,
lo hubiera hecho vivir ¡Hoy es ya tarde!

Meter: iambic
POESIE PANA Z LEŠEHRADU ET CONS.
by Karel Horký

Hvězdičky – světobol – luna –
besídky – jasmíny – dívka –
A propos, lyrická struna
také je z ovčího střívka???

Meter: dactylic
NA TOM NAŠEM POLI
by Rudolf Krupička

Proč vám, maminko má,
oči jen jen hrají?
„Ve Starkoči, hochu,
kámen vybírají.
Na tom našem poli
vybírají kámen,
ale se mnou dávno,
dávno Amen.
Mladost – radost!
Jak tam voněl máj!
Ta starkočská náves –
učiněný ráj.
Ruce bez mozolů,
a já vítr pták,
vlasy černá půlnoc,
a v nich polní mák.
Oči jak hod Boží,
a já vítr pták:
první na nohou
a do práce jak drak.
Do práce i tance
v ohni celá,
inu, ve všem všudy
jak ta včela.
Kéž by mi to stáří
spadlo s ramen,
abych v potu tváři
vybírala kámen!“

Meter: trochaic
BARNAVE
by Josef Svatopluk Machar

Občanu tomu v žaludku prý leží
jak filosofie tak žurnalisté...
Ta prvá, hm, zde člověk věří stěží,
ne, ta v něm není, svědomí má čisté.
Však novináři? Hola, to je jisté,
že posaunili o něm se všech věží,
že frasím jeho život dali svěží
a myli věty jeho málo čisté
a jeho stil, jejž psím by nazvala
Madame de Sevigné, pro svět překládali
a jeho řečem šat i ducha dali,
že každá ven si vyjít troufala –
my stvořili jej, námi moh jen žít,
a on si troufá na nás útočit?

Meter: iambic
El alma de la fuente
by Luis Castillo Ledón

Como símbolo fiel de la tristeza
que llevo retratada en el semblante,
hay una vieja fuente que incesante
al pie de mi ventana llora y reza
Tiene un caudal de insólita terneza
su oración de novicia claudicante,
y escucho en su lamento sollozante
el alma de un dolor todo flaqueza
Por el pico de un cisne alabastrino,
rimando al aire lacrimoso canto,
lanza un chorro potente y cristalino.
Después, el agua, cae en su quebranto
por las copas de bronce florentino,
hasta el tazón que se desborda en llanto.

Meter: iambic
- 920 - Acto III, DON FERNANDO
by Lope de Vega

Dulcísima Isabel, no te encarezco
que paso ardiente Libia o Citia helada,
ni en golfo de la mar fortuna airada,
por ti, con traje desigual padezco;
ni que la sangre al bracamán ofrezco,
alguna pena en gloria transformada,
con que a estimarme quedes obligada,
pues ya por mis trabajos te merezco.
Estos de mi intención serán indicios,
tú, si de ella y de mi te persuades,
recibirás humildes sacrificios.
Amor nunca estimó las calidades,
que no dan calidades los servicios
sólo tienen valor las voluntades.

Meter: iambic
by Josef Wenzig

Uměnka-li dovoluje sobě,
Předváděti obrazy Vám z boje
Za víru, jenž Evropou hnul celou,
Věštcem jsa třicetileté války:
Nečiní tak – věřte jejím slovům –
By snad v prsou Vašich probudila
Znova staré pře a staré záští.
Jemnější duch věje nyní světem,
Myšlénky se šťastně vytříbily,
A na půdě, pomrvené krví,
Snášelivosti plod zdarný vzrůstá.
Nechce Uměnka též podněcovat
Rodní sváry mezi člověčenstvem –
Kéžby tyto pominuly na vždy! –
Velebný však na národ jest pohled,
Jenžto jak lev statně potýká se
S nesčíslným množstvím protivníků
Za své nejsvětější přesvědčení,
Za čest a za vážnost jmena svého.
A divadlo také, velkolepé,
Uměnka Vám ejhle! připravuje,
Zamítajíc prsa štítem pravdy.
Zde obrazů dvé! Již uplynuly
Zlaté časy Karlovy, kde rytíř
Štítný mudroval a pan Smil básnil;
Minuly i zmatky, tudíž vzniklé,
V Kostnici když vyšleh’ lítý plamen:
Ale vztek vře pořád. Objeví se
Na počátku dráhy své před Vámi
Muž, okolo něhož po pět roků
Všechny osudy se otáčely
Jeho národu, jak kol své osy;
Muž, jenž zlobou byl a nerozumem
Pokálen a zpotvořen, a přec byl
Člověk vzácný, vojevůdce statný,
Jakých málo bylo co svět stojí,
Ducha velevynalezavého,
Až do konce nepřemožitelný.
Na počátku dráhy své před Vámi
Objeví se, teprv napínaje
Luk obrovských sil svých. Leč jak střela
Poletí, zahučí strašný vichr.
Zatřesou se lesy, hory, doly.

Meter: trochaic
V paprscích myšlenek.
by Jaroslav Vrchlický

V zlé doby věru padl život náš,
boj, krutý boj kol na všech víří stranách,
jak obstáti jen v osudu zlých ranách,
jak státi v bouřích jako pevná stráž?
Čím zbystřit oko a čím scelit páž?
Ó nebuďme jen chabým stádem třtin,
pryč z duší stíny mdlob a stíny vin,
výš zvedněme zrak, ať to z něho hárá
tou starou zvěstí síly, slávy, jara:
v paprscích myšlenky uzrává čin!
On spasné naše betlemské je dítě,
my „hossanah“ mu pějme srdcí svých!
A zmlknou soků záští, zloby smích,
jak odvaha jich zhoubné strhá sítě,
pak uvěří, že jsme již na úsvitě!
Ty v úzkosti a ty se chvěješ v děse?
Zda před vichřicí strom se bojí v lese?
Ne, on ji čeká, ví, že peň má tvrdý.
Tak buď z nás každý k činu, který hrdý
již jako skřivan třepetá se v plese.
Teď „Sursum corda!“ jediným buď heslem
v tu vřavu zloby, v běsné násilí,
než prasknou okovy a mohyly,
buď láska k bratřím jediným všem veslem
a strachu nebuď více v srdci kleslém!
Naproti vřavě, která bouři nese,
zjev radosti se ozvi: Semkněme se;
náš čin již raší, mohutní a zraje,
nechť váhavě zří ještě v české kraje,
však brzy k slunci sokolem se vznese.
My vyčkáme, nechť zahalena v prach
se meta naše ještě v dálku halí,
nám starostí mha oči nezakalí,
my skrze mlhy zříme v jitra nach,
my nezachvění ve svých zásadách!
Pryč chabost jen, ten květnic ducha blín!
Pryč předsudků a obav plachý stín,
my zvítězíme a my dojdem k cíli.
Den lidstva nový chýlí se k nám, chýlí,
a čeho toužil otec, spatří syn!

Meter: iambic
- XIII -
by Francisco de Medrano

Ya sentí de la muerte el postrer hielo
correr a largo paso por mis venas,
y dos nubes, de angustia y rabia llenas,
un mar donde mis ojos dar al suelo,
cuando, así ardiendo en compasivo celo,
a Flora vi turbar sus dos serenas
luces, por no aliviar sólo mis penas,
mas pudo en el abismo abrirme un cielo.
«Vete, me dijo triste, y si el camino
así te es breve, pide a tu deseo
alas para volver, y a mí esperanza».
Dichoso mal, que alcanza tan divino
remedio; amable infierno, donde veo,
no ya por fe, mi bienaventuranza.

Meter: iambic
ČESKÝ BÁL
by Antonín Klášterský

Veliký sál v Konviktu
jeden šum a ruch.
Že už je nás tolik tu,
nikdo neměl tuch.
Měšťan, šlechtic, byrokrat,
dívek celý květný sad,
a ty všecky spial a zvlád’
jeden plesný duch.
Barvy naše národní
všude zdraví hled,
světla planou, hudba zní,
kolem tance let.
Nad světla však zářivá
(nezabudeš za živa!)
vlastenců všech usmívá
oko se i ret.
Nad hudbu řeč sladčeji
česká zní – jak dout
van když cítíš nadějí! –
ne již skryta v kout;
však už dost se krčila,
lahodná a spanilá,
čas je, by se rozlila
bez bázně a pout.
Hlavou kývá dobrý Tyl
v šumný rej a vír,
Pichlovi, jak by se lil
rokot rajských lyr,
mladý Rieger pro panny
má jen zrak, a Villani
tančí, stále zadaný
básník kavalír.
Což to dnes, že na rtu sten,
mnohý trpěl chud!
Zapomněn dnes, zapomněn
všechen hnět a trud;
oči hoří, tváře žhnou,
krásné dívky v kolo zvou,
co dnes censor s hrudkou svou
a co krutý Muth!
Vtom však shon a chumel, chvat –
vše se zachvěje.
Má i dnes v číš padnout snad
hořkost krůpěje?
Ne, ne, žár zas na líčka,
mrzutost jen maličká:
vlásenkář se Kapička
vetřel do reje.
O bálu zlý trousil vtip,
žel prý starých dob,
a teď vdral se kout zas šíp
nových han a zlob.
Již ho vedou za ruku,
hoďte plesných za zvuků
v smíchu za ním paruku
i ten starý cop!
A dál v tanec, rej a let! –
ne jak před rokem,
teď už půjdem stále vpřed
jarým poskokem.
Dnešek slib a zástava:
nová doba nastává,
puká led a roztává,
v květy pučí zem.
Co tu zář plá, zvoní číš,
Praha tichá spí,
však se jiná, jiná již
zítra probudí;
se srdce jí sejde mráz,
bude česká, naše vráz,
přivine v své lásce nás
všecky ke hrudi.
Nic se nediv, matičko,
vždyť byl český bál!
Nemni, že jen kratičko
sen se ti to zdál;
srdce bijí, pne se páž,
hle, co dcer a synů máš,
na sta ti jich v boj a stráž
bál dnes vydupal!

Meter: trochaic
A mi hijo, León Julio
by Julio Flores Roa

¿Ves ese roble que abatir no pudo
ayer el huracán que asoló el monte
y que finge en el monte un alto y
                     rudo
centinela que mira el horizonte?
El rayo apenas lo agrietó; sereno
sobre su vieja alfombra de hojarasca
se yergue aún como retando al
                     trueno
que la furia azuzó de la borrasca
Se tú como ese roble: que la
                     herida
que abra en tu pecho el dardo de
                  la suerte
sin causarte escozor sane enseguida
Labora y triunfa como sano y fuerte
para que el lauro que te da la vida
flote sobre el remanso de la muerte

Meter: polymetric
Při dokončení překladu Ariostova „Zuřivého Rolanda“. (VIII.)
by Jaroslav Vrchlický

To pro život. Však rovněž pro umění
nám báseň tvoje dala pel i med:
Lze nadšením jen uvést do nadšení,
lze smíchem něčím býti v moři běd.
Jen vzletem nad potřebu všední, denní
lze trysknout v azur, ideálu v sled;
vše obraznost je, ta vítězí všude
a rozum za ní vždycky kulhat bude.

Meter: iambic
El toro
by Antonio Fernández Grilo

Tiene la paz del mar, noble y sereno
tras la cerca del blanco caserío,
ya bajando las márgenes del río,
ya echado y dócil en el prado ameno.
Como del mar el apacible seno
cambia en galerna el huracán bravío,
así, acosado en su indomable brío,
no reconoce límites ni freno
¿Quién no prefiere a verle ensangrentado
del circo ante la fiera muchedumbre
batallar y morir desesperado,
verle del sol a la postrer vislumbre
en la serena paz del despoblado
cuando asoma la luna por la cumbre?

Meter: polymetric
Der Scheintote
by Franz Grillparzer

Die Angel knarrt, die Pforten fallen zu,
Und Dunkelheit umgibt mich, finstres Schaudern,
Die Hände rühren tastend schroffe Mauern,
Rings um mich her des Grabes stumme Ruh.

Meter: iambic
1L: Ich kann die schrillen Pfiffe nicht mehr hören
by Karl Henckell

Ich kann die schrillen Pfiffe nicht mehr hören
Der schweren Wagen, die voll Schergen sind,
Und sehne mich nach sausend stillen Föhren,
In ihren Harfen spielt der Sommerwind.
Hier schwankt das Herz von jähestem Empören
Zu grausigstem Entsetzen. Wahnesblind
Zerfleischen sich die Menschen und zerstören
Der Freiheit Werk für Kind und Kindeskind.
Hier weht es von zerrissnen Trauerflören,
Auf die das rote Blut der Brüder rinnt –
Ich sehne mich nach ewigen Wipfelchören
Und heiligem Frieden, der den Sieg gewinnt.

Meter: iambic
Paris
by Ludwig Eichrodt

Wer niemals in Paris gewest,
Der ist kein deutscher Mann nicht,
Wer einmal dort ist, kneipt sich fest,
Und sagt Adies, ich kann nicht.
Die hochwohllöbliche Polizei
Sorgt schon, daß er noch fortkommt;
Man hält sein Maul und lebt dann frei,
Wenn man nicht gleich als Lord kommt.
Der Engelländer spricht allein
Wie ihm der Schnabel g'wachsen,
Denn wer versteht auch das Latein
Von einem Angelsachsen?
Die Deutschen halten einfach 's Maul,
Die Italiener schweigen,
Die Türken sind von selbst zu faul,
Die Ungarn, glaub' ich, geigen.
Und Geld verdient man dort wie Heu,
Und laßt es nur so springen,
Und gibt's Krawall, ist man dabei,
Und ich geh' jetzt nach Bingen.

Meter: iambic
IV. Druhá idylka antická.
by Jaroslav Vrchlický

Jak rosou zperlena je mez!
Křepelka volá pět peněz!
Ó lásko, kde jsi, odpověz!
Sotva že se večer krátí,
čekala jsem na souvrati,
zatím zasmušil se les.
Já jsem vyšel z chaty svojí
v domněnek a citů boji;
duše má se chví a bojí,
ozvi se mi, kde jsi, kdes?
Ó lásko, kde jsi, odpověz!
Ční přísně v šedé mračno tes
a cypřiš jest jak velekněz,
jenž chtěl by spojit duše obě,
hleď, kyne mně a kyne tobě...
Jak opojivě voní bez!
Křepelka tluče pět peněz!
Já dím: Kdes, lásko, odpověz!
Marné ptaní, těžké rady!
Jsem-li láska, pak jsem všady,
slyšíš, kterak hučí jez?
Hudbou jeho melodie
naše bouřné vzdechy skryje,
utají náš tichý ples.
Jedině to, drahý, věz:
Nic se ptáti, jen se vzdáti,
znamená vše: milovati,
vteřina již všecko schvátí,
blah, kdo druhu v náruč kles.
Křepelka dí pět peněz,
můra opouští již vřes,
rozpaků nech a pojď se mnou
v alej jilmů, olší temnou
touhou svou i píseň vnes.
Čekám... a již cítím, dnes
sami budem, noc je dlouhá
jak má láska, jak má touha.
Zde jsem, již nás pohřbil les.
A jen z polí zní to z dálky
hudbou naší sladké války
v retů, údů, srdcí ples
– křepelčiných pět peněz!

Meter: trochaic
18.
by Friedrich von Bodenstedt

»endlich wird es mir zuwider,
Dieses ew'ge Minnespiel!
Immer hallen deine Lieder
Nur von Wein und Liebe wider,
Was zuviel ist, ist zuviel!«
– Kannst du Besseres mir geben?
Zeige mir den Weg, das Ziel;
Gut, weiß ich, ist all mein Streben,
Und in diesem Jammerleben
Ist des Guten nie zuviel! –

Meter: trochaic
XI. Hrdý muž zde před Tebou se kloní,
by Adolf Heyduk

Hrdý muž zde před Tebou se kloní,
v cestu Tobě sype písní květ,
v Tobě soustředěn ten krásný svět,
v jehož lůně stále štěstí tróní.
Pro Tvou lásku, všecko dal bych pro ni,
vše, co možná Tvojí duši snět;
leč Tvé mysli žhavý samolet
jako orel ve výšce se sloní.
Budiž mou, a všecko Ti chci dáti,
nic v tom světě více nežádám,
chci Ti vděkem z nitra srdce pláti.
Tebou vlasti celý život dám,
celý život – a než smrť mne schvátí,
zpěvem svým vám pomník zachovám.

Meter: trochaic
Frühlingsbeklemmung .
by Clemens Brentano

Der trübe Winter ist vorbey,
Die Kranich wiederkehren,
Nun reget sich der Vogelschrey,
Die Nester sich vermehren;
Laub allgemach
Nun schleicht an Tag,
Die Blümlein sich nun melden,
Wie Schlänglein krumm,
Gehn lächelnd um
Die Bächlein kühl in Wälden.
Der Brünnlein klar, und Quellen rein,
Viel hie, viel dort erscheinen,
All silberweiße Töchterlein
Der hohen Berg und Steinen;
In großer Meng
Sie mit Gedräng,
Wie Pfeil von Felsen zielen,
Baldrauschens her,
Nicht ohn Geplerr,
Und mit den Steinlein spielen.
Die Jägerin, Diana stolz,
Auch Wald- und Wasser-Nymphen,
Nun wieder frisch im grünen Holz
Gehn spielen, scherzend schimpfen;
Die reine Sonn
Schmückt ihre Kron,
Den Köcher füllt mit Pfeilen;
Ihr beste Roß
Läßt lauffen los
Auf marmorglatten Meilen.
Mit ihr die kühlen Sommerwind,
All Jüngling still von Sitten,
In Luft zu spielen seyn gesinnt,
Auf Wolken leicht beritten;
Die Bäum und Aest
Auch thun das best,
Bereichen sich mit Schatten,
Wo sich verhalt
Das Wild im Wald,
Wenns will von Hitz ermatten.
Die Meng der Vöglein hören laßt
Ihr Schir von Tire Lire,
Da sauset auch so mancher Ast,
Als ob er musicire;
Die Zweiglein schwank,
Zum Vogelsang,
Sich auf- und nieder neigen,
Auch höret man
Auf grünem Plan,
Spazieren Laut und Geigen.
Wo man nur schaut, fast alle Welt
Zu Freuden sich thut rüsten,
Zum Scherzen alles ist gestellt,
Schwebt alles fast in Lüsten;
Nur ich allein
Leid süße Pein,
Unendlich werd gequälet,
Seit ich mit dir,
Und du mit mir,
O Jesu, dich vermählet.

Meter: iambic
Al excelentísimo señor Duque de Lerma en una fiesta de toros
by Anastasio Pantaleón de Ribera

Señor, si aun peligrando, resplandece
más útil, y más ardua tu osadía,
fausto se llame, no infeliz, el día,
que a examinar tu espíritu amanece.
Piadoso el riesgo, a su pesar, parece
que tu socorro de tu diestra fía;
si averiguarte de inmortal quería,
ya tu valor tu crédito merece.
Huyó tu brazo tímida la fiera,
y en el mismo desdén de la Fortuna,
su culpa, o su poder hiciste vano.
¡O qué gloriosamente desespera,
qué sabe de su esfuerzo, que ninguna,
será mejor ayuda que su mano!

Meter: iambic
LETNÍ DEN POTULNÉHO PĚVCE. (I.)
by Karel Dostál-Lutinov

Dík tobě, chato hostinná!
Ne za tvůj chléb a pití,
leč za to, že jsi v ňadra má
vrátila víru v žití.
Buď veleben tvůj hospodář,
muž rozumu a síly,
pod jeho střechou sladko spát,
sem vrah se nezamýlí.
Buď velebena hospodyň,
ta Marta starostlivá;
že anděl nemá lásky víc,
má duše věří snivá.
Než na žízeň jsem pomyslil,
už pohár na mne čekal,
zde Bůh mi mnohem bližší byl,
když k modlitbě jsem klekal
Buď požehnána dobrá chýž,
jež hosti vlídně chová:
Kdo nad lidskostí zoufal již,
zde uvěří v ni znova!

Meter: iambic
- 847 - Acto II, CELIO De El ganso de oro
by Lope de Vega

¡Adiós, Solteras de embelecos llenas;
libres, en fin, por tantas libertades,
que tenéis en querer más variedades
que el mar pescados y la Libia arenas.
Adoro muchas buenas, que las buenas
tienen siempre el valor de sus verdades;
de las que dan y toman voluntades,
hablen mis desengaños y mis penas.
Labradora del alma, que me labras
de nuevo a mí con esas manos bellas;
ya voy a oír tus rústicas palabras.
¡Adiós, casadas, libres y doncellas!
que más vale querer quien guarda cabras
que no imitar los que proceden de ellas.

Meter: iambic
Der Schulgenoß
by Gottfried Keller

Wohin hat dich dein guter Stern gezogen,
O Schulgenoß aus ersten Knabenjahren?
Wie weit sind auseinander wir gefahren
In unsern Schifflein auf des Lebens Wogen!
Wenn wir die Untersten der Klasse waren,
Wie haben wir treuherzig uns betrogen,
Erfinderisch und schwärmrisch uns belogen
Von Aventüren, Liebschaft und Gefahren!
Da seh ich just, beim Schimmer der Laterne,
Wie mir gebückt, zerlumpt ein Vagabund
Mit einem Häscher scheu vorübergeht –!
So also wendeten sich unsre Sterne?
Und so hat es gewuchert, unser Pfund?
Du bist ein Schelm geworden – ich Poet!

Meter: iambic
65.
by Andreas Gryphius

Doch grünt die frische Lieb/ ob Blum und Baum erbleicht/
Die Liebe/ die sich mir in einem Krantz verehret/
Dem Bild der Ewigkeit/ die durch kein End auffhöret/
Und keiner Zeiten Grimm/ ja nicht dem Tode weicht/
Ihr keuschestes Gemüth/ das reinem Silber gleicht/
Mein Licht/ hat ihr Geschenck mit Perlen noch vermehret/
Die/ wenn das rauhe Saltz der Wellen sich empöret/
Kein scharffer Schlag der See/ kein schäumend Fleck erreicht/
So bleibt ihr hoher Geist doch rein in trüben Schmertzen/
Ihr Geist/ den rechte Treu aus unverfälschtem Hertzen
Durch ihrer Seuffzer West in meinen Cörper schickt.
Ich wil zwar ihr Gemüth aus dem Geschencke schätzen/
Diß Wort doch/ das sie ließ auf dieses Silber etzen/
Ist was den Krantz recht ziert und mich allein erquickt.

Meter: iambic
1L: Maria, holdes Wesen,
by Luise Hensel

Maria, holdes Wesen,
Wie hoch bist Du gestellt!
Vom Vater auserlesen
Zur Schutzfrau Seiner Welt,
Vom Sohne traut geküsset,
(o selig Mutterherz!)
Von Engeln hold gegrüßet,
Getragen himmelwärts.
O Du, die hoch erhoben
In Gottes Glorie steht,
Wie sollte Dich nicht loben,
Was hier im Finstern geht?
Du bist so voll Erbarmen,
Uns Sündern mild gesinnt
Und hebst auf reinen Armen
Empor das Gnadenkind.
O, möchten All' erkennen,
Wie Du so liebenswerth,
Dich kindlich »Mutter« nennen,
Uns wäre viel bescheert:
Recht innig sie zu grüßen,
Die treue Mutterbrust,
Würd' Herz an Herz sich schließen
In Kindes-Lieb' und -Lust.

Meter: iambic
52.
by Emanuel Geibel

Ich sang mein Glück aus vollem Herzen,
Der Wehmut Klage wob ich drein;
Doch gibt's auch
Und was ich litt, weiß Gott allein.

Meter: iambic
- XL - A don Fernando de Viedna en la vida que escribió de Alejandro
by Lope de Zarate

Si para vida hazañas emprendías
tú, a quien, cuanto no es magno, vino estrecho,
y cabiendo los orbes en tu pecho,
liberal los ganabas, y vertías.
A tus cenizas nunca, nunca frías
bien que en helado mármol y deshecho
construye, de los siglos a despecho,
Viedma aun Pira mayor, que pretendías.
No estatua en Athos, monumento en vano,
trompa mayor, que la de ti envidiada,
que a su estilo no hay fuerza que consuma.
Tu propia Idea se prestó a su mano;
pues si medida al mundo fue tu espada,
de tu vida, y tu fama lo es tu pluma.

Meter: polymetric
De Tanto es lo de más como lo de menos
by Tirso de Molina

Tan lejos de formar quejas ni celos
estoy de ti, Felicia interesable,
que mil gracias te doy porque, mudable,
tus desengaños curan mis recelos.
¡Qué contrarios que son nuestros desvelos!
Tú en deleites humanos variable,
felicidad eliges; yo, inmutable,
agregación de bienes en los cielos.
No es gloria la que teme a la mudanza
y amenaza en peligros de la vida;
mas funda en ella tu razón de estado,
pondré yo en Dios mi bienaventuranza
y veremos los dos, a la partida,
cuál de los dos es bienaventurado.

Meter: polymetric
An seine Augen.
by Hans Assmann von Abschatz

Ihr Augen/ deren Licht mit diesem Lichte spielt/
Das eure Stralen dunckel macht/
Gebt wohl auff eure Sachen acht/
Seht/ wie mein Feind bereits auff unser Unglück zielet.
Ich kan den Angelstern in mein Gemütte schlüssen
Der in gewünschten Hafen führt;
Ihr aber/ Augen/ ihr verliert
Das Licht/ ohn das ihr irrt in trüben Finsternissen.
Seht/ weil ihr sehen könt/ eh Nacht und Regen kommen/
Schöpfft kurtzen Trost vor lange Pein
Von diesen süssen Augen ein/
Eh euch Gelegenheit durchs Scheiden wird benommen.

Meter: iambic
XV. Dvé dal vůdcův Tvorce světu,
by Boleslav Jablonský

Dvé dal vůdcův Tvorce světu,
Slunce dni a měsíc noci;
Tobě pak dal zdravý rozum,
A hlas srdce ku pomoci.
Slunce-li nás opustilo,
Měsíc nám je ponahradí;
A kde mlčí moudrý rozum –
Tam ti dobré srdce radí!
Když se však ni měsíc neskví,
Posvítí nám jasné hvězdy;
A když i tvé srdce mlčí –
Ptej se moudrých přátel vezdy!

Meter: trochaic
Ó, přijď již – přijď, ó tichá bolesti,
by Fanda Šimková-Uzlová

Ó, přijď již – přijď, ó tichá bolesti,
ať dravý proud ten hruď mi nedrásá,
jsem žít tu – povinna.
Přijď, rozlívej se v teskném zášeří
a v podvečeru zimy duší mou. –
Pak mohu žít a mohu pracovat.
Však hynu zhoubným, náhlým prouděním
té žhavé lávy – kruté bolesti –
v níž tonouc, nemám sil se zachytit.
Ta břehy rve a trhá s sebou vše,
a plod té trýzně – pustá beznaděj.

Meter: iambic