PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
SV. LUITGARDA.
by Xaver Dvořák

Tvůj obraz zřím jen před sebou,
jak v snění nade mnou se sklání,
tvůj obraz se světice velebou,
s mystickým pelem odříkání.
Ó Luitgardo! čím byl tvůj život, čím?
jas dne v tvé mrtvé zřítelnice
plál marně a svým leskem stříbrným
noc míjela tě za měsíce.
Tvůj život jinam obrátil svůj spád,
v ty horizonty mystické a slavné,
kde nad tisíce sluncí musí plát
to Světlo nezrozené, dávné.
Tam odtud tvář tvá brala bílý jas,
jenž sladce hrával kolem retů,
zpěv něhu vroucí, až se jemně třás,
svou krásu zjev tvůj jiných světů.
Tvá lilijová duše – skvoucí pel,
jenž ležel na dně uzavřený,
a přes něj burácivě život šel,
však nechal v bázni nedotčený.
V tom objetí však v chvíli poslední,
když Kristus ruku s kříže snímá,
proč náhle v oku tvém se mrtvém dní,
když nevěstou tě obejímá?
Když duch již rozpial křídla do nebes,
proč zahořely očí svíce? –
„To lásky jeho blesk se prudce snes’
a zapálil mé zřítelnice!“

Meter: iambic
- CXXXIII - Del padre fray Jerónimo de San Josef
by Argensola

¡Oh quién pudiera, superior Leonardo
(a vos en esto superior quisiera),
arrebatar a la suprema esfera
el vuelo de ese espíritu gallardo!
¡Quién la punta seráfica del dardo,
que a mi madre abrasó, dulce y severa,
entre el papel y vuestras manos viera
arder, lucir, y herir a un pecho tardo!
Esta divina pluma, que briosa,
en la media región flore al vuelo
con morales discursos provechosa,
penetre aquesos orbes, arda en celo,
llegue a la inmoble cumbre, y animosa
corra del sumo y hasta el sumo cielo.

Meter: polymetric
- CXXXIX -
by Fcode Borja

Señor Marqués, si los bizcochos fueran
vecinos de Suez, o Alejandría,
a un día sucediéndole otro día,
tardaran en venir, pero vinieran.
Mas de Cuenca a Madrid, donde se esperan
calientes, venga una esperanza fría;
que la fábrica ahora empezaría
pasado un siglo, que venir pudieran.
No os faltan, venerable Mayordomo,
acémilas del Rey cada momento;
sino las hay, no falta un macho romo.
No dejéis mis deseos en el viento,
que yo, Marqués, de los de azúcar como,
y no bizcochos de promesa, y cuento.

Meter: iambic
- V - A la muerte de Adonis
by Juan de Tassis y Peralta

Boca con boca Venus porfiaba
a detener el alma que salía
del desdichado Adonis, que moría
más herido del bien que acá dejaba.
El no poder morir ella lloraba,
no lloraba la muerte que veía;
Amor allí, mostró que no podía
ayudar a sentir lo que causaba.
Ella en brazos le tiene; quien los viera,
igualmente llorar la despedida,
apenas juzgará cuál de ellos muere.
Mas la diosa mostró quedar vencida
de dolor tanto más, cuanto más quiere
dar a Adonis el alma que la vida.

Meter: polymetric
Volení.
by Šebestián Hněvkovský

Ať Samohrdku k vůli věnu,
An nouzy může výhost dát,
Kdo chce sy volí za svou ženu:
Na lícých jmění je jí znát;
Ta v srdcy nepůsobí změny,
A nemá s zlatem žádné ceny.
Též Slávky, jejíž příbuzenství
A slovútný y vzáctný rod
Pomohliby mně k důstojenství,
K hodnostem přelezt mnohý schod;
Nežádám: jest syc děvče hbité,
Však přitom tuze rozmanité.
O Vtipku v umělosti zběhlou,
Jenž na loutnu zná libě hrát,
Obrazy kouzlit v roušku jehlou,
Nechcy se s jinochy též drát;
Jest v umění syc tuze znalá,
Však víc než třeba vychytralá.
Mne Květka, jejíž krásy chvála
A pověst táhne hochů roj,
Byťby se sebe lepší zdála,
Stkvostnější sebe nesla kroj,
Neděsý: krása prázdna ctnosti,
Neplodí pravé blaženosti.
Ach! tebe Bělo! srdce velí,
Ač nejsy nejsličnější z všech,
Nepatří tobě statek celý,
A nečetla jsy chumel kněh:
Ač nejsy z slovútného rodu,
Zdaž v očích ctitele máš škodu?
Však prázdna pejchy, nádhernosti,
A jiných dvorných, stkvělých chyb,
Jsy tichá, šetříš sobě ctnosti,
Vštípeny jsou ti bystrost, vtip.
Tě jedinou sy duše volí,
Okřeji: srdceli tvé svolí!

Meter: iambic
Der Wanderer
by Georg Trakl

Immer lehnt am Hügel die weiße Nacht,
Wo in Silbertönen die Pappel ragt,
Stern' und Steine sind.
Schlafend wölbt sich über den Gießbach der Steg,
Folgt dem Knaben ein erstorbenes Antlitz,
Sichelmond in rosiger Schlucht
Ferne preisenden Hirten. In altem Gestein
Schaut aus kristallenen Augen die Kröte,
Erwacht der blühende Wind, die Vogelstimme des Totengleichen
Und die Schritte ergrünen leise im Wald.
Dieses erinnert an Baum und Tier. Langsame Stufen von Moos;
Und der Mond,
Der glänzend in traurigen Wassern versinkt.
Jener kehrt wieder und wandelt an grünem Gestade,
Schaukelt auf schwarzem Gondelschiffchen durch die verfallene Stadt.

Meter: polymetric
Schlummer unter Dornrosen
by Ludwig Achim von Arnim

Ich legte mich nieder ins grüne Gras,
Und lauert auf meinen Herzliebsten Schatz,
Ich lauert so lange bis mich es verdroß,
Da fielen zwei Röselein mir in den Schoos.
Die Röselein, die waren wie Blut so roth,
Jezt schläft ja mein Schatz oder er ist todt,
Er schläft ja nicht, er schlummert ja nur,
Es blinken seine Aeuglein, es lächelt sein Mund,
Da ließ ich meine Augen herummer gehn,
Da sah ich mein Schätzlein bei einem andern stehn,
Bei einem andern stehn,
Das hab ich gesehn.

Meter: iambic
Zum Dessert.
by Arno Holz

Hat heut eine Chaise;
Nicht alles, was stinkt,
Ist Limburger Käse.

Meter: polymetric
El olvido
by Adelardo López de Ayala

¿Por qué me has olvidado? ¿Por qué, ingrata,
niegas tu corazón a mi gemido,
y, afligiendo mi pecho comprimido,
tu inhumano silencio se dilata?
No le roba la muerte al que arrebata,
ni el nombre ni el recuerdo agradecido
¡Tumba sin epitafio es el olvido,
que traga al muerto y hasta el nombre mata!
¡Háblame, por piedad, aunque al hablarme
destruyas mi esperanza y sea mi suerte
vivir llorando tu rigor eterno!
Acuérdate siquiera de matarme;
que odio más el olvido que la muerte,
y más temo la nada que el infierno.

Meter: polymetric
- LXXII -
by Argensola

¿En qué veré que tú a mi llanto ahora,
Padre benigno, aplicas los oídos,
si el corazón que forma estos gemidos,
sus dulces lazos tiernamente adora?
¡Oh, rómpelos, Señor; que ya no es hora
de contemporizar con los sentidos;
que puesto que a su daño están asidos,
parte hay en mí que sus errores llora:
Bien veo que él resiste al favor tuyo,
mas perdonar a la cerviz sujeta,
eso, Señor, es de ánimos humanos.
El sacarlo de error mal grado suyo,
es obra digna sólo de tus manos;
mas ¡oh amor propio, oh lástima imperfeta!

Meter: iambic
A San Fernando
by Juan Nicasio Gallego

Desciende de las fúlgidas mansiones,
ilustre leonés, santo guerrero;
muévate a compasión el trono
                     ibero
que en el Betis plantaron tus legiones
No tiene ya Corteses ni Colones
que rindan a sus pies otro hemisferio:
el que era envidia ayer del orbe
                     entero
ludibrio es hoy de reyes y naciones
Mira a tu nieta, cándida, inocente,
que en infantiles juegos divertida
ni aun el rumor de la borrasca siente
Guarda y protege su preciosa vida,
y esa corona trémula en su frente
de mi contrarios vientos combatida

Meter: iambic
- 916 - Acto II, LABINO, secretario de la Duquesa De El mejor maestro el tiempo
by Lope de Vega

Suele sonarse, que hace un rey la guerra
al África y después volverse a Europa,
de un árbol suele amenazar la copa
un rayo, y luego todo el árbol yerra.
El toro a veces con el hombre cierra,
y quédase en los cuernos con la ropa,
toma la nave el puerto, viento en popa,
que estuvo cerca de enemiga tierra.
Tal vez el fuego quema el alto asiento,
y perdona del pobre el corto abrigo,
y queda el trigo del granizo exento.
Reino, árbol, hombre, nave, casa, trigo,
libre de guerra, fuego, agua, mar, viento
pues salvo y sano, mi esperanza sigo.

Meter: iambic
Natur – rastlos, aber unbewußt
by Friederike Kempner

Im Sturme wie in der Mimose,
Im Meer wie in der Rose,
Doch immer bewußtlos, selbstschändig nicht,
Natur, Du bist ja doch nur ein Gedicht!

Meter: iambic
- XXXIX -
by Pedro de Padilla

Parió Antonia la hija de Morcillo,
con grandes pesadumbres aquel día
porque era primeriza, y la ofendía
bravamente cualquiera dolorcillo.
Llegose su marido Juan Tomillo,
por aliviarla el mal que padecía,
y ella muy enfadada le decía,
(comenzando primero a maldecillo).
Jesús no vean mis ojos tan mal hombre,
que no es marido sino mi enemigo,
échemelo de aquí señor compadre.
Este con un disgusto que le asombre,
que no se verá una hora más conmigo,
a solas por los huesos de mi madre.

Meter: iambic
- 997 - De Fuenteovejuna
by Lope de Vega

Esta del cielo imitación sagrada,
de la curiosidad limpio desvelo,
este prado de flores en el cielo,
enigma de su fábrica dorada.
Este huerto pensil, esta colgada
primavera, que hurtó su signo al suelo
obra fue de Menores, cuyo celo
con atreverse al cielo, a Dios agrada.
No los menores de la fiesta fueron,
supuesto que Menores se llamaron,
pues el cielo gigantes emprendieron.
Pero de tal manera le adornaron,
que como de su esfera no cayeron,
parece que la gracia confirmaron.

Meter: polymetric
- CXXV - A la muerte de una dama
by Joseph de Litala y Castelvi

Guarda este Mármol Pario en su escultura,
mordido del Cincel (o peregrino)
el Milagro más puro, y más divino,
que vio el Amor, la más bella hermosura.
Anarda yace aquí, cuya blancura,
cuyo candor purpúreo, y cristalino,
ya es sombra muda de cruel destino,
en noche transformada su luz pura.
Amor sin arco está, sin sus arpones,
que todos los tomaba de sus ojos,
para sus triunfos racional aljaba.
Muda la selva, y dulces Amphiones,
sordo el Tormes, que viendo estos despojos,
sus guijas de oro en sus lamentos lava.

Meter: iambic
UTRPENÍ.
by Louis Křikava

Zavřené brány u tolika měst...
A tolik pustin, tolik nočních cest
a tolik vod, v nichž noc se shlíží pouze...
když klopýtám, posměšný slyším smích,
(sedají hloupé sovy na větvích)
já šťastným však jsem v snu svém a své touze.
Jdu v nocích jen a odpočívám v dnech,
(je prudkým čelu mému slunce žeh)
jdu v nocích jen, kdy chlad se v stínech tříští,
kdy repot hvozdů hledá doprovod,
kdy ztichlým vzduchem hukot slyším vod,
kdy vítr tiskne vlny vřesovišti.
Tak sám tu jdu – po tolik mladých let...
Dnes oči mé v neznámý hledí svět,
svět, jenž je sluncem bílým.
Jsem cizím v něm... Nepru se o rozdíl.
Neb o léta jsem již se opozdil...
Nepoznán hlavu chýlím
a dí o mně, že šílím...

Meter: iambic
- CVII -
by Fernando de Herrera

Yo vi unos ojos bellos, que hirieron
con dulce flecha un corazón cuitado,
y que para encender nuevo cuidado
su fuerza toda contra mí pusieron.
Yo vi que muchas veces prometieron
remedio al mal, que sufro no cansado,
y que cuando esperé vello acabado,
poco mis esperanzas me valieron.
Yo veo que se esconden ya mis ojos
y crece mi dolor y llevo ausente
en el rendido pecho el golpe fiero.
Yo veo ya perderse los despojos
y el caro premio de mi bien presente
y en ciego engaño de esperanza muero.

Meter: iambic
Deus ignotus
by Federico Balart

Buscar lo inmaterial con los sentidos
(aspiración del ánimo impaciente)
equivale al esfuerzo del demente
que se empeñara en ver con los iodos.
Los miserables de mujer nacidos,
aunque agucen los ojos y la mente,
no te han de ver, oh Esencia Omnipotente,
mientras caminen alma y cuerpo unidos
¿Qué son Hades, Ormuz, Osiris, Brahma?
¡Formas deformes de la eterna duda
y de la eterna fe que al hombre inflama!
¡No importa! Cuando de ellas te desnuda,
Sumo Bien la conciencia te proclama,
¡oh realidad impenetrable y muda!

Meter: iambic
Ich stand an einem Morgen (2)
by Ludwig Achim von Arnim

Ich stand an einem Morgen
Heimlich an einem Ort,
Da hielt ich mich verborgen,
Ich hört klägliche Wort,
Von einem frommen Christen fein,
Er sprach zu Gott seinem Herrn:
Muß denn gelitten seyn?
Herr Gott ich hab vernommen,
Du willt mich lassen schier,
In viel Anfechtung kommen,
Thut nicht gefallen mir.
Merk männlich auf, was ich dir sag,
Thu dich nicht hart beklagen,
Ein Christ muß haben Plag.
Der fromm Christ weinet sehre,
Sein Herz war unmuthsvoll.
So gieb mir Weis und Lehre,
Wie ich mich halten soll,
Der Glaub ist schwach und kalt in mir,
Mein Fleisch will mich verführen,
Daß ich soll weichen von dir.
Gott sprach, lachend zu muthe,
Dein Willen ich wohl spür,
Du wollst wohl han das gute,
Wenns dir nicht würde saur,
Wer aber will mit mir han Theil,
Muß alles fahren lassen,
Viel Glück ist ihm nicht feil.
Der fromme Christ schrie Morde,
Mord über alles Leid,
Mich schrecken deine Worte,
Herr Gott mach mich bereit,
Ich wollt doch alles tragen gern,
Die Weltlust gerne hassen,
Sie lassen von mir fern.
Gott sprach: ich thu dich züchten,
Hab nur ein guten Muth,
Und thu mich allzeit fürchten,
Erkauft bist mit mein'm Blut;
Daran gedenk mit ganzem Fleiß,
All die ich fast thu lieben,
Straf ich, das ist mein Weis.
Da kehrt Gott ihm den Rücken,
Er redt zu ihm nicht mehr,
Der arm Christ thät sich schmücken
In einem Winkel leer;
Er weint aus der massen viel:
»dem Herrn im Creutz aushalten,
Das ist kein Kinderspiel.«

Meter: iambic
15. Kdybych žil já na pustině,
by Karel Maria Drahotín Villani

Kdybych žil já na pustině,
Mrtvý bez konce kde kraj:
Zjev jen ty se, má bohyně,
Hned vykouzlíš z pouště ráj!
Jasné překlene mě nebe,
Vábné v kol mám údolí,
Kde mé oko spatří tebe,
Kde tvůj hlásek hláholí.
Vyhledal bych tam ti kvítí,
Byť bych jít měl přes propast;
Věrný otrok chtěl bych býti,
By ti kvetla v poušti slast.
Sloužil bych ti bez ustání,
Na pokyn bych nečekal; –
Mzdu svou měl bych v celování,
Ze dluhů bych ourok bral!

Meter: trochaic
Germinal – II
by César Luis de León

Crear un mundo mío para soñar de nuevo
con místicas y astrales doncellas luminosas,
y así tender un puente de luz y de renuevo
desde las viejas cosas, hasta las nuevas cosas.
Mirar la vida entonces vibrando de alegría
entre un cantar armónico de pardos ruiseñores
y una eclosión inmensa de Amor y fantasía,
y así verter en Ella mis claros surtidores.
Crear un mundo mío para
                     arrancar la pena
torturadora y áspera que el alma me encadena
Crear, crear ensueños jamás imaginados,
para arrojar al viento triunfal de las alturas,
los raros arabescos de todas mis locuras
con las indiferencias de los predestinados.

Meter: polymetric
1L: Komm schönster Seraphin / berühre meinen Mund!
by Catharina Regina von Greiffenberg

Komm schönster Seraphin / berühre meinen Mund!
mich woll der Flammen-Fluß / die Gottes weißheit / tränken:
daß ich was würdigs kan zu seinem Lob erdenken /
daß alle Lieblichkeit mich netze diese Stund.
auf daß das höchste Gut aufs höchst' ich preißen kund /
wollst / Höchster / Safft und Krafft / Geist / Witz und Blitz mir schenken.
Ich will mich in die See der Gnaden Mänge senken /
weil in der Gottheits-Sonn' ich doch zerschmelzung fund'.
Ach aller Ehren Zweck! laß mich mein Ziel erreichen /
dein Lob! ich lebe nur / wann dieses in mir lebt.
laß mein dich preißend Werk der Pharus Fackel gleichen /
die schiffend auf der Flut man herrlichst siht erhebt:
daß in der Schnödheit / ich mach deinen Ruhm erschallen
mit Herzen / Mund / und Hand / ja kurz / in-und mit allen.

Meter: iambic
I. Kdo lásku k vlasti drahé v srdci chová
by Bohdan Kaminský

Kdo lásku k vlasti drahé v srdci chová
a přesvatou tam žárlivě ji střeží,
ten smutku časem ubrání se stěží,
jenž duši uchvátí mu vždycky znova.
Vlast milovat – dnes v posměchu ta slova,
za hesly jinými mláď naše běží,
jsou opuštěny hlídky našich věží,
a srdce mdlá a k boji nehotová.
V nás proudí krev tak ospalá a líná,
a bdělosti kde třeba největší,
ach, u nás klidně tak se zapomíná!
Jak nebylo by nepřítele vůkol,
my řeknem si: „Je všechno v bezpečí –“
a bdít – ten bohům přenecháme úkol...

Meter: iambic
En el segundo centenario de D. Pedro Calderón de la Barca – XI
by Numa Pompilio Llona

De tu espíritu múltiple y fecundo,
-lumbre creatriz, intelectual Proteo-,
brotar la estirpe, más
                     grandiosa, veo
de cuantos genios ha admirado el mundo:
Cipriano, como un FAUSTO más profundo,
vence a la Duda en choque giganteo;
a HAMLET y CRIN y PROMETEO
en sí resume el fiero Segismundo.
Tu audaz Eusebio, en su siniestro tipo,
los rasgos muestra de un consciente Edipo
y de un DON JUAN y CARLOS MOOR gigantes
y fueras tú el mayor de los pintores,
si, emulando tus gráficos colores,
no se elevara junto a ti ¡CERVANTES!

Meter: iambic
Memento mori
by Emanuel Geibel

Die ihr den Geist zu fernen Bahnen lenket
Und nächtlich sinnt bis zu des Tags Erröten,
Vergeßt nicht, daß ein andres noch vonnöten,
Und daß des Lebens Sold euch nicht geschenket.
Und die ihr euch in Scherz und Lust versenket,
Mit kurzem Rausch die kurze Zeit zu töten,
Verstummen heißet die Musik der Flöten,
Setzt ab den Becher und des Endes denket!
Auch euer wartet jene große Lücke;
Ein Abgrund bleibt der Tod, ein ewig trüber,
Wie schön mit Blumen ihn der Dichter schmücke.
Kein Liedchen tändelt fort das Gegenüber,
Kein Schluß der Weisheit schlägt die kühne Brücke,
Und nur des Glaubens Flügel trägt hinüber.

Meter: iambic
EKLEKTIKOVÉ.
by Jaroslav Haasz

Jak motýl od květiny ke květině
duch pěvců vzlétá, ssaje krásy med
a znaven ve vlhkém si sedá stíně,
kde z bahna věků čiší žalů jed.
Však jestli přijde stáří jeseň bolná
a pláč a mlha slunce zastírá,
v dub chmurný kotlavého pessimismu
se snáší zvolna a tam umírá.

Meter: iambic
1L: Nach Witze seh' ich mich gewiß nicht ängstlich um!
by Abraham Gotthelf Kästner

Nach Witze seh' ich mich gewiß nicht ängstlich um!
Spricht

Meter: polymetric
*** Já tu svou šiji neskloním
by Josef Václav Sládek

Já tu svou šiji neskloním
a nesklopím svých zraků,
i kdyby vylo u dveří
z tevtonských lesů zášeří
mi tisíc vlkodlaků!
Já svoje ústa nestřísním,
bychť na hrdle měl jílec,
tím cizím, zpupným jazykem,
v nějž za peníz, neb návykem
se vprodá – odrodilec.
Já děl bych jílci z železa:
„Zde srdce, tak se napij! –
a musíme-li už se bít,
my po česku chcem žít neb mřít,
a ne být vaši chlapi!“–

Meter: iambic
A Lope de Vega
by Mateo Pérez de Cárdenas

De Helicón por su falda se derriba
el agua cristalina, hasta que
                     llega
a dar en la florida y fértil Vega,
que en vuestro claro ingenio el sol cultiva
Donde Dafne también menos esquiva
con sus hermosos brazos ya le ruega,
para digna corona que os entrega,
que es más que para vos, el don reciba
Al fruto responded de sus amores,
con el que en vuestra Vega
                  habrán cogido
los Tiritos de Arcadia moradores
Porque de su campaña convencido
quede y pagado, pues que son mejores
que las que él inventó, ni el mundo ha oído

Meter: polymetric
- CXII - En la muerte de Felipe III
by Argensola

Este sí, gran Filipo, que es dominio
mayor que el que los reinos te asegura,
pues redujo tu afecto a compostura
tal, que dio a las virtudes patrocinio.
Aunque se aflija, cándido, el armiño
por no admitir mancilla en su blancura,
la que luce en tu espíritu es más pura,
y su designio superior designio.
Émulo de la angélica pureza
triunfó a la sombra del corpóreo velo,
que pudo reprimir su interna gloria.
Sólo el raro espectáculo vio el cielo,
y con admiración de la victoria,
le humilló la cerviz naturaleza.

Meter: polymetric
Vrať se!
by Xaver Dvořák

Kam odešla duše tvá bílá
a kam se skryla?
když hlava v krvavých Tobě snech
jak v hnízdě pták se stišila na prsech!
Kde prodlela třídenní dobu
od kříže k hrobu?
kdy bílá lilije tělo tvé
dchla vůni mrtvých balsámu, aloe.
Kam vzletěla zděšena ranou
do boku vklanou
a krve na křídlech rubíny
pod který přístřech vznesla se hostinný!
Kam zlekána vzteklosti křikem
s tak teskným vzlykem,
do kterých zahrad prchla, žel!
když Longin její svatyni otevřel!
Kde létajíc po stromech kvílí
a čeká, smí-li
se vrátit do hnízda svého zpět,
jez spletla v srdce bělounký čistý květ!
Ó navrať se, navrať zas v spěchu
pod svoji střechu,
den třetí vypustil ze kmene
na nebe krajích pupence plamenné.
Duch Páně juž provál svou síni,
ó vrať se nyní!
on vymyl září svou rudost ran,
jas jeho žhoucí zahořel prismem hran.
A vlídně ti prstem svým kyne:
vrať tváři siné
dech žití, růměnu svěží lesk,
a v stuhlé dráty tepen tvých udeř blesk!
Tvá svatyně pod bílým šatem
jak v ohni vzňatém
tak hoří purpurem, jímž se stře,
a pevná jest – jen láska ji otevře!

Meter: dactylic
Hrozen.
by Antonín Bulant

Let plných šedesát, kde město bylo Skéta,
již Makarius žil a trávil dni a léta
ve bdění, v modlitbách a odříkání světa,
nad písmem posvátným ve stanu pouště prostém.
Chat nuzných opodál se dlouhá táhla četa,
v nich druzi modlitbou se mrtvili a postem,
v nich učili se ctnostem.
Jak často zadumán to Makarius cítí,
že s dlouhou řadou let se blíží konec žití,
že s druhy na poušti se musí rozloučiti!
Ach, zdali vytrvá, jež vedla je v ta místa,
ta láska bratrská, až v zemi bude tlíti,
v jich shodě vzájemné tak nezištná a čistá?
On zkoušku jim teď chystá.
Ze krajů úrodných v ta místa nehostinná
kýs bratr zavítal a do chudého klína
v dar kmetu položil dnes velký hrozen vína.
A v pravdě obrovské to révy byly plody,
jak v zemi Kanaan, kdy k slovu Hospodina
do krajin otců svých kdys Israele rody
šly přes jordánské vody.
Po ranních modlitbách, kdy na východě svítá,
kde chata nejbližší pod listem byla skryta,
své kroky zaměřil tam svatý eremita.
Dí k svému soudruhu, když vkročil na prah cely:
„Zde přijmi, bratře můj, co láska má ti skytá!“
A těžký před sebou již druha oči zřely
plod révy uzardělý.
Zří k daru udiven, jej přijati se brání, –
leč hrozen obrovský kmet v jeho nechav dlani
zpět k svojí poustevně se vrací pustou plání.
Noc prošla nad chatou; než hořel východ v zlatě
a v poustevníka tvář svit slunce padl ranní, –
dar svého opata již nesl ve svém šatě
zas ku sousední chatě.
Však cestou zpáteční hned sobě ve zápětí
v lán pouště žlutavý zřel druha svého spěti, –
to hrozen poustevník zas nesl – v chatu třetí...
Tak celou osadou tím poctili se darem
ti pouště synové a Makaria děti, –
jich lásky oheň plál víc pouště suchopárem,
než slunce se svým žárem!
A v řadě na poušti kde poslední jest chata,
od druha eremit vzal hroznu zrna zlatá
a v důkaz úcty své je schoval – pro opata.
Tak z pouti daleké se vrátil hrozen zpátky
a Makarius v něm zřel srdce láskou spjatá,
plod svého života, plod jednoty zřel sladký.
Ó moji soudruzi! Vám píšu tyto řádky!

Meter: iambic
II. TEHDY A DNES
by Josef Svatopluk Machar

Kdys – jak to čteme, nevím, v kterém
z těch šedých řeckých klasiků –
na plecích s lyrou lesa šerem
šel Apoll, otec básníků.
A s píšťalou tu proti němu
vstal z trávy Satyr Marsyas,
jenž navrh bohu vznešenému
jít s lyrou svou s ním na zápas.
Pěl Apoll ku své lyře hravě,
Marsyas pískal ze všech sil
tak protivně a pronikavě –
náš otec ovšem zvítězil!
Pak sedřel kůži božskou rukou
s Marsya za trest pomalu
a nechal jít jej s vztekem, mukou
a nechal mu i píšťalu.
On v rákosí se s hanbou schoval,
a pokud stačil jeho um,
zpěv božský otcův parodoval
tam Centaurům a Satyrům...
Oh, otče, pohleď na své syny,
oč los jich tvého trpčí je!
My zříme všude jak své stíny
za sebou táhnout Marsye!
Za svého otce oni berou
teď pomstu zlou na dětech tvých,
nám splácejíce mukou sterou
zvuk tonů tvojich vítězných!
Čest, jmeno, myšlenky tvých dětí,
vše dře jich ruka nekalá,
když nechtějí své verše pěti,
jak píská jejich píšťala!
A svět je zkažen, on je chrání
a všechno to jim promíjí,
tvé děti budou věčně štváni
tupohlavými Marsyi!...

Meter: iambic
Nezasloužený koš.
by Hynek Grunert

No, milosti, to nemůž’ býti!
Od městské dcerky s košem jíti?
Vždyť ráčí milost vaše dluhu míti,
za něž se princ nemusí rdíti! –

Meter: iambic
XII. Co je to – jaké kouzlo vábí jen
by Tereza Dubrovská

Co je to – jaké kouzlo vábí jen
mou duši k Tobě? Je to ctnost neb hřích,
neb láska? Ne. Snad mámí zlý mne sen,
neb předtucha tmy, nocí bouřlivých?
Já nevím. Zrak můj hledí okouzlen –
jsem v jakés moci tajů magických,
a churavím a chřadnu. Každý den
jsem slabší, křehkou hračkou v rukou Tvých.
Zda je to peklo, jež mne láká tak?
Já nevím. Ale kdybych mezi ním
a nebem volit měla, abych jít
tu směla s Tebou – ráda peklo, vím,
bych zvolila si, duše dala klid,
a utonula v moři, lidský vrak!

Meter: iambic