PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
[es schlägt dir unser Herz so froh entgegen]
by Luise Hensel

Es schlägt dir unser Herz so froh entgegen,
Ehrwürdiger Hirt! sei uns willkommen hier.
Du kommst, zu spenden uns des Himmels Segen,
Und freudig blicken wir hinauf zu dir.
O, könnten dir es unsre Lippen sagen,
Wie gern wir dich in unserm Kreise sehn,
Wie kindlich treu dir unsre Herzen schlagen
Und Gottes Segen deinem Tun erflehn.

Meter: iambic
75.
by Friedrich von Logau

Weil das nütze Bücher-pregen unser Deutschland uns geschenckt,
Ist es billich, daß für andrem Deutsches man zum Druck erdenckt.

Meter: polymetric
1L: Du mein Gestirn, dem in der Frühe
by Otto Roquette

Du mein Gestirn, dem in der Frühe
Mein erster Gruß beglückt erwacht!
Du meines Tages Sorg' und Mühe,
Die leuchtend meines Ringens lacht!
Mein Hoffnungspol im Abendreigen,
Wenn Leidenschaft beruhigt quillt!
Mein Traum, mein Sagen und mein Schweigen,
Du heißgeliebtes Menschenbild!
Du magst, in deines Daseins Blüthe
Dich selig sonnend, nicht verstehn
Die Regungen, die durch's Gemüthe
Mir selbst unfaßbar, quälend gehn.
Ein Ahnen sagt dir wohl mit Bangen
Die fremde Gluth, die du entfacht,
Du gehst vorüber halb befangen,
Und übst doch deine ganze Macht!
Du kommst und gehst, so kommt mein Hoffen,
So treibt mein Trotz es in die Flucht,
So fühlt mein Wesen sich getroffen
Von Ungeduld und Eifersucht.
Du nahst mit Lächeln meinen Kreisen:
Wer glaubt's, wie bald ein Herz vergißt?
Ich steh gebannt von Zauberweisen,
Und muß dich lieben, wie du bist!

Meter: iambic
RAJSKÁ LEGENDA (SV. OTILIE)
by František Odvalil

Hrad stál v lesích alemanských,
hrdý tak a naježený,
a v něm drsný, nezkrocený,
jak ten krunýř tvrdý pán.
Ah, ta jeho milá paní,
ah, co ta se natruchlila:
slepá se jim narodila
dívenka jak štěňátko.
Otec zuří, hněvem šílí:
„Ať to nikdo neuslyší!
Bez milosti v lesní tíši
ať se vyžle utratí!“
Pláče matka; chůva stará
z hradu odnesla to dítě,
v chatě své je chová skrytě,
pak je dá do kláštera.
Ale žije Světlo Světa!
Děťátko když bylo křtěno,
svatým křižmem posvěceno,
s duší prohlédl i zrak!
Svatý biskup zázrak vidí:
„Kéž tak na mne podíváš se,
Otilie, v nebi zase!“
dí on, v slzách žehnaje.
Spasiteli, světlo světa,
dost se sic, tvá láska ví to,
naplakaly oči tyto,
ale štěstím na konec!
Otec získán – z hradu jeho
klášter buduje se z ticha,
svatou láskou vše v něm dýchá,
kol Otilky blažené.
Mučenic já nemám růží –
jdu jen z kraje dumných lesů,
ale velkou, velkou nesu
kytku rudých slziček.
O, tož pověz, svatá Panno,
nač jsem dostala ty oči?
Po světle se stále točí,
které v náruči Tvé plá.
Nač tu srdce, boly zralé,
nežli abych na něm, Máti,
pokolíbat, pochovati
směla též Tvé Děťátko.

Meter: trochaic
- XVII - Quéjase de la tiranía del amor, que sin quitarle la vida le da muerte
by Agustin de Salazar y Torres

Dido se entrega del infiel troyano
al hierro aleve, a la enemiga espada;
de Leandro la empresa malograda,
grave le fue sepulcro al Oceano;
De Céfalo la diestra amiga mano
a Pocris dio la muerte acelerada,
y de Juno Semeles engañada,
muere al rayo de Jove soberano.
Muere Narciso amante de sí mismo,
Píramo de su Tisbe al fin violento,
y piedra al duro lazo suspendida.
Todos necesitaron en su abismo
de heridas de dolor y de instrumento;
yo sólo, Marcia, muero con la vida.

Meter: polymetric
Contiene una grande advertencia a los reyes; conviene a saber: que con ser tan soberanos por la alteza de su dignidad, los que con su obligación no cumplen dignamente, se hacen despreciables en la estimación y en la memoria después
by Quevedo

En caña de pescar trocó Artabano
El cetro, y las insignias soberanas
ocupó diligente en pescar ranas,
por acallar el cieno de un pantano.
Emperador araña, Domiciano,
cazando moscas, infamó sus canas;
cuando cerrando puertas y ventanas,
pudo limpiar las siestas al verano.
Fortuna, ¿no estuvieran más decentes
puestas en un moscón y un renacuajo
las dos coronas, que en tan viles frentes?
Témome que el reinar oficio es bajo,
pues que ruegas, a costa de las gentes,
con cetro a un mosqueador y a un espantajo.

Meter: iambic
66. Auff Alcippen
by Andreas Gryphius

Alcipp' ist hin. Auff! Auff! und wickelt die Gebein/
In Wermut/ Aloen/ und Hartz und Myrrhen ein;
Denn weil sie lebend kont' ein gantzes Land beflecken/
So wird der Todten Stanck die grosse Welt anstecken.

Meter: iambic
1L: Vanus ward gar schön gestrafft, ders doch gröblich hat verschuldet;
by Friedrich von Logau

Vanus ward gar schön gestrafft, ders doch gröblich hat verschuldet;
Seine Straff ist eine Frau, zwar voll Runtzeln, doch vergoldet.

Meter: trochaic
- V - Pues servís a un perdido
by Luis Carrilloy Sotomayor

Pues servís a un perdido, y tan perdidos,
dejadme, pensamientos desdichados,
basten los pasos por mi mal andados,
basten los pasos por mi mal perdidos.
¿Qué osados me queréis? ¿A dó, atrevidos,
montes altos ponéis de mis cuidados?
Mirad vuestros iguales fulminados,
mirad los robles de su piel vestidos.
Dan vida a mi mediano pensamiento
el ver un pino y una fuente clara
en esta soledad, que el alma adora.
El árbol tiembla al proceloso viento,
corrida el agua de humildad, no para,
que el alto teme y el humilde llora.

Meter: iambic
LA ISLA
by José Santos Chocano

Inflámase la isla, allá, a lo lejos,
con los sanguíneos besos de la tarde,
mientras haciendo el sol su último alarde
dora del mar los límpidos espejos.
Asilo de posteros reflejos,
la isla por el sol de pasión arde;
y a su pie el mar inclínase cobarde,
llorando triste sus amores viejos...
Antes de que Moisés con fuerza extraña,
a un golpe, del peñón de dura entraña
sacar lograse el manantial que encierra,
alguien hizo más grande maravilla,
¡porque golpeó con mágica varilla
en la mitad del mar... y brotó tierra!

Meter: iambic
- CXVII -
by Juan de Tassis y Peralta

Si facilita amor de mi osadía
el alto fin, si mi esperanza veo
cumplida del más lícito deseo
que atenta voluntad lograr porfía,
novillos dos de la vacada mía
de tus aras, Amor, serán trofeo,
y el humo suave del licor sabeo
del óptimo holocausto afrenta pía.
Plazo feliz será, cuando cumplido
del que con sólo una promesa incierta
desmiente la presente desventura.
Llegue, pues, ya, del término ofrecido
a voluntad constante, gloria cierta,
logre ya tanta fe, tanta ventura.

Meter: iambic
Ärgerlich
by Wilhelm Busch

Aus der Mühle schaut der Müller,
Der so gerne mahlen will.
Stiller wird der Wind und stiller,
Und die Mühle stehet still.
So geht's immer, wie ich finde,
Rief der Müller voller Zorn.
Hat man Korn, so fehlt's am Winde,
Hat man Wind, so fehlt das Korn.

Meter: trochaic
Lásko věčná, svatá, čistá.
by Josef Baše

Lásko věčná, svatá, čistá –
zasviť, zasviť v srdci nám:
tam kde tvého zřídla místa,
k rajským vznes nás výšinám.
Lásko věčná, požehnaně
nezměrného výrazu,
jež jsi vedla ruku Páně
stvořit k jeho obrazu!
Lásko svatá, svaté zboží:
vykoupení obětí,
kterouž za nás sám Syn Boží
prošel peklem podsvětí!
Lásko čistá, v boji vzňatém
vždy vítězné znamení,
z kteréž září v Duchu Svatém
posvěcení k spasení! –
Lásko věčná, svatá, čistá,
osvěť, osvěť časnou pouť,
aby duše v loktech Krista
věčně mohla spočinouť.

Meter: trochaic
Ode on Melancholy
by John Keats

1.

No, no, go not to Lethe, neither twist
       Wolf's-bane, tight-rooted, for its poisonous wine;
Nor suffer thy pale forehead to be kiss'd
       By nightshade, ruby grape of Proserpine;
Make not your rosary of yew-berries,
       Nor let the beetle, nor the death-moth be
               Your mournful Psyche, nor the downy owl
A partner in your sorrow's mysteries;
       For shade to shade will come too drowsily,
               And drown the wakeful anguish of the soul.

2.

But when the melancholy fit shall fall
       Sudden from heaven like a weeping cloud,
That fosters the droop-headed flowers all,
       And hides the green hill in an April shroud;
Then glut thy sorrow on a morning rose,
       Or on the rainbow of the salt sand-wave,
               Or on the wealth of globed peonies;
Or if thy mistress some rich anger shows,
       Emprison her soft hand, and let her rave,
               And feed deep, deep upon her peerless eyes.

3.

She dwells with Beauty—Beauty that must die;
       And Joy, whose hand is ever at his lips
Bidding adieu; and aching Pleasure nigh,
       Turning to poison while the bee-mouth sips:
Ay, in the very temple of Delight
       Veil'd Melancholy has her sovran shrine,
              Though seen of none save him whose strenuous tongue
Can burst Joy's grape against his palate fine;
       His soul shalt taste the sadness of her might,
              And be among her cloudy trophies hung.

Meter: iambic
En mi afán tan inmenso por mirarte
by Mercedes de Velilla Rodríguez

En mi afán tan inmenso por mirarte,
que el alma entera por mirarte diera;
mas si doy por mirarte el alma entera,
me quedaré sin alma para amarte.
Quisiera aborrecerte y olvidarte;
no conocerte, por mi bien quisiera;
pues he perdido mi ilusión primera,
y de dolor mi corazón se parte.
Era tu amor el sol que me alumbraba,
y ese sol ocultó nube sombría
que horrorosa tormenta presagiaba
Por ti no encuentro calma ni alegría,
por ti suspiro si la noche acaba,
y por ti lloro si se aleja el día.

Meter: iambic
The Children's Hour
by Henry Wadsworth Longfellow

Between the dark and the daylight,
      When the night is beginning to lower,
Comes a pause in the day's occupations,
      That is known as the Children's Hour.

I hear in the chamber above me
      The patter of little feet,
The sound of a door that is opened,
      And voices soft and sweet.

From my study I see in the lamplight,
      Descending the broad hall stair,
Grave Alice, and laughing Allegra,
      And Edith with golden hair.

A whisper, and then a silence:
      Yet I know by their merry eyes
They are plotting and planning together
      To take me by surprise.

A sudden rush from the stairway,
      A sudden raid from the hall!
By three doors left unguarded
      They enter my castle wall!

They climb up into my turret
      O'er the arms and back of my chair;
If I try to escape, they surround me;
      They seem to be everywhere.

They almost devour me with kisses,
      Their arms about me entwine,
Till I think of the Bishop of Bingen
      In his Mouse-Tower on the Rhine!

Do you think, O blue-eyed banditti,
      Because you have scaled the wall,
Such an old mustache as I am
      Is not a match for you all!

I have you fast in my fortress,
      And will not let you depart,
But put you down into the dungeon
      In the round-tower of my heart.

And there will I keep you forever,
      Yes, forever and a day,
Till the walls shall crumble to ruin,
      And moulder in dust away!

Meter: polymetric
Mistr Jan.
by Jaroslav Vrchlický

„Poslední chodbou zněly
a znikly kroky již,
posýlá večer stmělý
hvězd zlato skrz mou mříž.
Jak tiché smilování
ten v duši padá svit,
ó blaho, v přemítání
tak o samotě být!
Pak přijdou ještě jednou,
jich bude mnohem víc,
a nevědí, mne zvednou
před boží trůn a líc.
Ohnivou projdu branou
obrácen k vlasti zrak,
a střesu jednou ranou
tíž s těla, s duše mrak.
A vyjdu z žárů lázně,
jak vešel jsem v ni, čist.
Má duše nezná bázně,
chci pravdu, tou jsem jist.
Zřím, po Rýně člun jede,
muž mračný sedí v něm.
,Rci, proč to nebe šedé
teď blesklo plamenem?
Rci, naši loďku táhne
jak závaží cos v hloub,
kam vlnou oko sáhne,
plá jeden rudý sloup!‘
Děs všecky v lodi schvátí,
Zikmunde, v tvář ti zřím;
jen Boha se hleď báti,
já tobě odpouštím!“

Meter: iambic
DVEŘE
by Emanuel Lešehrad

Dívám se na všední dveře, bytové dveře.
Planou svým nátěrem bílým do nitra síně.
Vidím v nich více než dveře,
vidím v nich soudruha lidí,
svědka jich životních souher
lásky a záští,
které se odehrávají v obydlích jejich.
Domovní dveře!
jaký to odvěký náznak ve vás se tají.
Před zrakem duchovým vidím dveře všech domů,
podobné nesčetným ústům, která se sytí
průvodem postav, jež přijdou, mizejí denně
v budovách lačnících stále po novém soustu,
chrlících do ulic nazpět strávenou kořist,
ze které vyssály chtivě důvěrnost žití.
Života dveře!
stále se otvírající, stále se zavírající,
vedoucí k našemu srdci, k mozku a duchu,
tajemné dveře,
kterými vcházejí lidé s osudu věnem,
jimiž se ztrácejí tiše, splnivše poslání svoje,
do věčných zahrad, kde zraje ovoce Zahaleného,
u prahu vašeho chtěl bych seděti zbožně,
těšit se bohatstvím darů, jež sobě příchozí nesou
s hostiny tvůrce všech věcí,
kterou jim vystrojil štědře
před poutí v pozemskou oblast;
chtěl bych zřít odcházející
s prázdnými dlaněmi, mozky,
na šerou cestu jim říkat útěšná slova
o slasti splynutí s hmotou, o čaru přeměny její
v nesčetné tvary,
o slavném vítězství ducha, znova se vtělujícího
k povinné společné práci na poli myšlenky božské;
cítiti na bdělé tváři při každém pootevření
vznešený duchový závan
věčného žití.

Meter: dactylic
Úvod.
by Vincenc Furch

Neohroženě jak Polák
Zpívám polské dumy –
Hlídající okem mutným
Ach na polské rumy.
Kochá srdce mé Poláky,
Kochá matku Slávu –
O Polácích bojujících
Duch můj dává zprávu.

Meter: trochaic
149. Jak jsi šťasten! Toli drahých řádů
by František Sušil

Jak jsi šťasten! Toli drahých řádů
Dala tobě světlá knížata,
Jméno tvé svět píše na vrata
A ti berlu na věčnou dal vládu.
Sláva tvoje nedožije pádu,
Ana tvrdým rydlem ze zlata
Do desk věčných jestiť pojata;
Žeň tvých rolí nebojí se hrádu.
Tak si mysl tvoje lichotí,
An ti lůza slávu rachotí,
A zvuk mocně k prázným hlavám šumí.
Leč já slyším jiné zpívať dumy;
Sbor to žen, jenž za vlas mají zmije,
Nejdouliž to na tě Erynnyje?

Meter: trochaic
Bajo la tarde
by Arturo Borja

Oh, tarde dolorosa que con tu
                  cielo de oro
finges las alegrías de un declinar de estío
¡Tarde! Las hojas secas en su
                  doliente coro
van llenando mi alma de un angustioso frío
La risa e la fuente me parece ser lloro;
el aire perfumado tiene aliento de lirios;
añoranzas me llegan de unos viejos martirios
y a mi mente se asoman unos ojos que adoro.
Negros ojos que surgen como lagos de muerte
bajo la sombra trágica de un cabello obsidiano,
¿por qué esa obstinación en dejar mi alma inerte,
turbando mis deliquios, con su turbar lejano?
Sigue fluyendo pena de la fuente sonora
Ha llegado la noche Pobre alma mía: llora.

Meter: polymetric
Ein Denkmal
by Peter Hille

Jan Willem vorm alten Schlosse
Im Markte sonnig blank,
Auf Cinquecentorosse
Ein Medicäergenosse,
Zu Füßen, Preis des Volkes,
Der Grünfrau Kranz als Dank.

Meter: iambic
Die Sonne der Sonnen.
by Barthold Heinrich Brockes

So wie uns, in des Mondes Pracht,
Der Sonnenstral sich sichtbar weist:
So sieht, im Sonnenlicht, mein Geist
Die Stralen des, der sie gemacht.

Meter: iambic
Turecká.
by August Nevšímal

Sultán běhá Cařihradem,
má na sobě plášť. –
„Až já odtud povandruju,
tak tu bude pláč;
kočky budou mňoukat
a psi budou výt –
až já odtud povandruju,
tak to musí být.“

Meter: trochaic
TY SVĚTY NEJKRÁSNĚJŠÍ...
by Jan z Wojkowicz

Ty světy nejkrásnější ve mně žijou jen –
oh chtěl bych život žít jediný krásný sen!
A když ne žít – tož aspoň zachytit,
tou pastvou vněmů, citů v odrazu se zpít – – –
Ten sen, ten krásný život-sen –
žel, světy nejkrásnější žijou ve mně jen...

Meter: iambic
XlI.
by August von Platen

Das mich befällt in deiner lieben Nähe?
Wohin ich geh' und mit den Blicken spähe,
Da hoff' ich dich und fürchte dich zu finden.
Wie kann ich Furcht vor dir, o Freund, empfinden,
Den ich so gern an meinem Busen sähe?
Erkläre du mir, was so schnell und jähe
Das Blut mir hemmt, den Geist vermag zu binden?
Ist es die Sorge, daß dein Herz mir schweiget,
Daß ich an Klippen deines Stolzes strande,
Der als der Liebe größter Feind sich zeiget?
Ist es die Göttlichkeit so süßer Bande,
Da stets die Liebe, wie vor Gott, sich neiget
Mit heil'ger Furcht vor ihrem Gegenstande?

Meter: iambic
Vždy stejný.
by Ladislav Quis

Tak od jakživa žádá
ten mnohohlavý dav:
Kleonům dej se vláda,
Sokratům bolehlav.

Meter: iambic
1L: Du stiller Ort, der grünt mit jungem Grase,
by Friedrich Hölderlin

Du stiller Ort, der grünt mit jungem Grase,
Da liegen Mann und Frau, und Kreuze stehn,
Wohin hinaus geleitet Freunde gehn,
Wo Fenster sind glänzend mit hellem Glase.
Wenn glänzt an dir des Himmels hohe Leuchte
Des Mittags, wann der Frühling dort oft weilt,
Wenn geistige Wolke dort, die graue, feuchte,
Wenn sanft der Tag vorbei mit Schönheit eilt!
Wie still ists nicht an jener grauen Mauer,
Wo drüber her ein Baum mit Früchten hängt;
Mit schwarzen tauigen, und Laub voll Trauer,
Die Früchte aber sind sehr schön gedrängt.
Dort in der Kirch ist eine dunkle Stille
Und der Altar ist auch in dieser Nacht geringe,
Noch sind darin einige schöne Dinge,
Im Sommer aber singt auf Feldern manche Grille.
Wenn einer dort Reden des Pfarrherrn hört,
Indes die Schar der Freunde steht daneben,
Die mit dem Toten sind, welch eignes Leben
Und welcher Geist, und fromm sein ungestört.

Meter: iambic
1L: Es warten dein zwei Freier;
by Luise Hensel

Es warten dein zwei Freier;
Schau her und wähle, Kind!
Nimm, den dein Herz getreuer
Und schöner, reicher find't.
Der Erste ist ein König,
Ein Fürst von dieser Welt.
»er bietet mir zu wenig,
Nur eitel Pracht und Geld.«
Der Andre hat dort drüben
Sein ewig Königreich.
»ja, diesen will ich lieben
Und mit ihm ziehen gleich.«
Der Erste will dir schenken
Viel Ehre, Schmuck und Reiz;
Noch kannst du dich bedenken:
Der Andre trägt ein Kreuz.
»den Ersten laß ich stehen,
Er sucht und liebt nur sich;
Ich will zum Andern gehen,
Er trägt das Kreuz um mich.«
Halt! sieh erst noch die Krone,
Die dir der Erste reicht;
Dann sieh, was dir zum Lohne
Der Andre giebt vielleicht.
»die Krone seh' ich prangen,
Doch ist es Feuerglanz.«
Der Andre kommt gegangen
Mit einem Dornenkranz.
»zum Kranz die Hand ich neige,
Er soll mein Haupt umziehn:
Ich seh' aus jedem Zweige
Die schönste Ros' erblühn.«
Noch sieh, was in den Kelchen,
Die lockend vor dir stehn,
Und sage mir dann, welchen
Du dir hast ausersehn.
»hier funkeln bunte Lügen,
Trüb schäumt der Lüste Fluth;
Im andern ruht verschwiegen
Das allerhöchste Gut.
Der erste mag wohl blinken,
Mir ist er nicht gesund;
Den andern will ich trinken
Bis auf den tiefsten Grund.«
Zuvor schau auf die Wege,
Noch winket dir das Glück;
Bedenke, überlege:
Du kannst nicht mehr zurück.
Der erste breit und linde,
Der andre rauh und steil.
»ade denn, Welt, geschwinde!
Nun hab' ich freilich Eil'.«
»ich seh' am Kreuz Ihn hangen,
Er streckt die Arme Sein;
Ich eil', Ihn zu umfangen,
Mit Schmerzen harrt Er mein.
Willkomm, mühselig Ringen!
Du Pfad, so steil und schmal,
Willst du zu Ihm mich bringen,
Dann Amen! Tausend Mal!«

Meter: iambic
- LXVII - Crece amor ausente de lo que se ama
by Joseph de Litala y Castelvi

Engáñase quien dice, que la ausencia
es muerte del Amor, y que le apaga,
que es el Amor de Prometeo la llaga,
que crece más en su mayor dolencia.
Falsa es, Matilde mía, la sentencia,
que el imperio de Amor mentida estraga,
y con dulces Antídotos halaga,
pareciendo rigor más que clemencia.
Yo ausente de tus ojos celestiales;
ardo encendido en amorosa llama,
sin poderles hallar fin a mis males.
El corazón rendido más se inflama,
crece el incendio a abismos de cristales,
y el Alma cuando ausente está, más ama.

Meter: polymetric
Fidei-Commissari scher lezter Wille.
by Hans Assmann von Abschatz

Mein Vater/ liebster GOtt/ die Zeit kommt bald herbey/
(und ist vielleicht nicht weit/) diß Leben zu verlassen/
Damit kein Irrthum nun nach meinem Tode sey/
Will ich den lezten Schluß in diese Zeilen fassen.
Halt drüber feste Hand/ daß ich ihn selbst nicht breche/
Noch Zanck/ Gewalt und List nach meinem Tode schwäche.
Die Seele/ welche du mir eingeblasen hast/
Will ich dir wiederum zu treuen Händen geben.
Laß sie/ durch Christi Blutt befreyt der Sünden Last/
Von Schulden rein gemacht/ vor deinem Throne schweben/
Ein Grab ohn alle Pracht bedecke die Gebeine/
Die Erd ist überall durch ihn geweyht und deine.
Wenn dein Gerichts-Tag kömmt/ und die Posaune rufft/
Die alle Todten soll vom langen Schlaffe wecken/
So fordre meinen Staub hinwieder aus der Grufft/
Und laß mich für dem Spruch des Richters nicht erschre-
cken.
Laß Seel und Leib vereint sich in dem Himmel schwingen/
Und ewig Preiß sey GOtt! mit heller Stimme singen.
Laß ich von Güttern was/ wie viel es möge seyn/
So weiß ich/ daß ich nichts/ ohn deine Gunst kan haben/
Drum setz ich dich hiermit zum Erben wieder ein/
Inzwischen laß mich recht gebrauchen deiner Gaben;
Du hast allein die Macht zu mehren und zu mindern/
Gieb/ was du wilt davon/ wies selig meinen Kindern.
Wer traurig hinterbleibt dem schencke Trost und Schutz/
Sey Vormund/ Vater/ Mann/ zeuch was noch unerzogen
Zu deinen Ehren auff/ beut allen Feinden Trutz/
Erhalte sie von Welt und Sünden unbetrogen.
Laß/ die du mir geschenckt/ und die ich dir geb eigen/
Auch deinem Creutze nach/ wie mich/ in Himmel steigen.
Diß ist mein Testament: Solt eine Zierligkeit/
Solt etwas/ welches noth bey lezten Rechts-Geschäfften/
Allhier vergessen seyn/ so bleib es doch zur Zeit
Als lezter Vater-Will/ als Todes-Gab’ in Kräfften.
Dein Geist/ dein JEsus zeugt mit Siegel/ Hand und Nah-
men/
So schlüß ich nun getrost: hilff Helffer selig Amen!

Meter: iambic
22.
by Friedrich von Logau

Es gläntzet dein Verstand, Æsopus, weit und ferne;
Wie schade, daß ihn fast so schmutzige Laterne!

Meter: iambic
1L: Ein gutes Werk, das heimlich wird getan
by Gerhard Tersteegen

Ein gutes Werk, das heimlich wird getan
Aus reiner Lieb', nur Gotte zu behagen,
Bringt viel Gewinn; was lobet jedermann,
Hat meistens schon den Lohn davongetragen.

Meter: iambic
La fregona
by Félix María de Samaniego

Estaba una fregona por enero
metida hasta los muslos en el río,
lavando paños con donaire y brío
y mil necios trayendo al retortero.
Un cierto conde alegre y placentero
la pregunta por gracia: -¿Tienes frío?
Respondió la fregona: -Señor mío,
siempre llevo conmigo yo un brasero
El conde, que era astuto y supo dónde,
la dijo, haciendo rueda como un pavo,
que le encendiera un cirio que traía.
Y dijo entonces la fregona al conde,
alzándose las faldas hasta el cabo:
-Pues sople ese tizón Vueseñoría.

Meter: polymetric
SONET.
by Emanuel Lešehrad

Jak růže moje touha chřadne.
Proč zíráš oknem do kraje?
Hleď, brzy měsíc v jizbu padne.
Rci, proč tak sedíš, zoufaje?
Už večer rozpíná své sítě;
spí tiše s rukou na skráni,
hedvábné stíny přikryjí tě,
můj hochu, zanech dumání!
Zní zvony... Usni, moje dítě.
Ty zvony vždycky probudí tě
svým kalným pláčem ze spaní.
Zní zvony... Venku kraj se stmívá.
Spi. V sadě podzim žalně zpívá.
Je večer. Zvoní klekání.

Meter: iambic
Sbor z antické tragedie. (III.)
by Jaroslav Vrchlický

Já vždycky prachu dítě a syn věrný země,
nechť věčný led, nechť pouště žár mne hostí,
chci nésti rád a jemně
tvé svaté jho, ó přísná poslušnosti!
Tys základ obce bohů, lidské společnosti,
tmel věkům vzdorující!
Jen tebou táhne vůl své břímě trpělivě,
jen tebou nechá zem si v ňadrech rýti,
jen tebou vášeň, zkrocený pes, lichotivě
v prach klesá ruce pána lízající;
jen tebou Olymp je a všecko pod ním žití!
Jen tebou obec v mohutný strom vzrůstá,
jenž neleká se bouře ani zhoubných vod;
jen tebou zaplá květem skála pustá,
v klín lidu klesne míru zlatý plod:
Jsem celý tvůj, tvá služba je mi sladká
a tebou drahá mi i nutnost, tvoje matka!

Meter: iambic
- XII - Viendo lo dicho que excusase demostraciones porque se notaban
by Luis de Ulloa y Pereira

Ya con tu arbitrio, Celia soberana,
a los humos de honor, sino a los fuegos,
sacrifico la vista de dos ciegos,
a vana adoración, ofrenda vana.
No nos miremos, si la envidia ufana
introduce rumor, turba sosiegos,
demos a Venus invisibles ruegos,
y exteriores aplausos a Diana.
Baste juntar las almas, que en sus lazos
a la parte inferior también previene
sus intereses frágiles Cupido.
Estrecha más de los mentales brazos,
la dulcísima unión, verás, que tiene
lisonja el gusto, engaños el sentido.

Meter: polymetric
XVI. Ó kéž co perla okamžik jen letný
by Gustav Pfleger Moravský

Ó kéž co perla okamžik jen letný
Jí visím kolem krku labutího:
By v sen opojný ňadra kynoucího
Mne ukolíbal pohyb k lásce vznětný.
Tou slastí ztichl tužeb by dav četný
Utlumen vírem žáru tisícího;
Já nevýslovně blažen u jejího
Bych srdce střežil ráj ten liljokvětný.
Její bych duše plamen zháral zcela,
By vnikl v sladkém palu ve zrak nyvý,
Rozvodniv slzy zjihl chladné zření.
Pak z srdce vyroněná slza vřelá,
V níž – v perle – slastně cit plá blahostivý,
By v ňadra ke mně padla k zasnoubení!

Meter: iambic