PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Los rojos
by Manuel Reina

Retruena el tambor, la turba avanza
terrible el rostro y la mirada fiera;
flota, teñida en sangre, la bandera;
silba el ronco fusil; cruje la lanza
La multitud sedienta de venganza,
crímenes va sembrando por doquiera;
convierte al pueblo en colosal hoguera
y se entrega, iracunda, a la matanza
¡Viva la libertad! la turba grita,
cuando, furiosa, al mar se precipita
y todo cuanto ve quema y destruye
¡Oh libertad! ¡Oh libertad sagrada!
¡Maldita sea la hueste degradada
que tu precioso nombre prostituye!

Meter: iambic
60.
by Friedrich von Logau

Bauers-Leute sind der Magen, der das gantze Land ernähret;
Dennoch ist am allerschlechsten das, wo von er selbsten zehret.

Meter: trochaic
Gebet an die Liebe
by Ernst Moritz Arndt

Blitzesschnelle, Adlerschwinge
Deucht der Liebe Macht geringe.
Süße Mutter aller Dinge,
Gerne trag' ich deine Schuld,
Gerne will ich alles leiden,
Deine Schmerzen, deine Freuden,
Denn du mischest mild zu beiden
Unaussprechlich süße Huld.

Meter: trochaic
Rosaura
by Alejandro Arango y Escando

Risueña, ufana, sobre el césped blanco,
de abril en tarde plácida y serena
está Rosaura en la floresta amena,
al son de alegre tamboril bailando.
Rosas, jazmines, a su paso echando,
aplaude el pueblo y la comarca atruena,
y va la vida de donaire llena,
rosas, jazmines, a su paso hollando.
Pero ¿y mañana? al despuntar la aurora
y no bien aparezca su lucero,
tendrá ya dueño que en el alma adora.
Y si dice su señor: «No quiero»,
por más que gima la gentil pastora,
será este su bailar postrero.

Meter: iambic
XIV.  Do šerého mého kraje
by Julius Skarlandt

Do šerého mého kraje
zase padlo trochu světla!
Po tak dlouhé, dlouhé době!
Ticho bylo tam jak v hrobě,
divná kvítí mi tam kvetla
ještě z minulého máje – –
Bloudila tam duše moje,
vždy tak ráda – zádumčivá,
s tesknými si stíny hrála.
Ale nyní záře vzplála
a krajem zní píseň snivá –
tvoje píseň – mládí moje!

Meter: trochaic
Das Lied von Düppel
by Emanuel Geibel

Was klingt aus den Städten wie helles Festgeläut?
Die Pauken und Drommeten, was jubeln sie heut?
Was brausen und jagen die Wasser der Schlei?
Der Feind ist geschlagen, und Schleswig ist frei?
Bei Düppel dort am Meere, vor Alsen am Sund,
Da rangen die Heere auf blutgetränktem Grund;
Da galt's, auf die Schanzen im Siegessturmgewog'
Den Adler zu pflanzen anstatt des Danebrog.
Von Kugeln umsungen, vom heißen Tod umkracht
Die märkischen Jungen, wie stritten sie mit Macht!
Wie lernten sie das Steigen auf schlüpfriger Bahn!
Es ging wie im Reigen; der Beeren war voran.
Wohl mancher der Braven sank mit ihm in den Sand;
Du fielst, o tapfrer Raven, das Schwert in der Hand.
Und du am Pulverfasse, getreuer Winkelried!
Der Klinkeschen Gasse gedenkt noch manch ein Lied.
Doch als auf den Wällen nun flog das Siegspanier,
Da bliesen die Gesellen: »Herr Gott, dich loben wir!«
Das hat sich erschwungen wie Abels Opferbrand,
Das ist hinausgeklungen bis tief ins deutsche Land.
Im sonnigen Meere nun spiegelt sich aufs neu'
Die preußische Ehre, die alte deutsche Treu';
Und war sie geschändet, wie strahlt sie doppelt rein!
Und habt ihr sie verpfändet, ihr löstet sie ein.
Ihr Meister der Staaten, und geht ihr nun und tagt,
So woll' euch Gott beraten, auf daß ihr nicht zagt!
Sprecht: Nichts von Vertragen! Nun bleibt es dabei,
Der Feind ist geschlagen, und Schleswig ist frei.

Meter: polymetric
A a Adler
by Ludwig Achim von Arnim

Der aller Vögel König ist, macht billig den Anfang,
Komm Adler! komm hervor, wo bist? stimm an den Vogelsang,
Der Vorzug dir gebühret, kein Vogel ist dir gleich,
Drum dich im Wappen führet, der Kaiser und das Reich.

Meter: iambic
Musa VII
by Antonio Hurtado de Mendoza

De las culpas Señor, que he cometido,
frágil, ingrato, ciego, y obstinado,
estas lágrimas son, que he derramado,
a tus pies (mi JESÚS) arrepentido.
Pésame a mí de haberos ofendido,
por ser quien sois, y ahora confiado,
en vos, morir espero ya enmendado,
con dolor de aquel yerro en que he vivido.
Bien merece un infierno la malicia,
de mi vida, con tanta exorbitancia,
que ahora he despertado la conciencia.
A la piedad apela la justicia,
pues aun más, que mi error, y mi ignorancia
tiene de ser mi Dios vuestra clemencia.

Meter: polymetric
14.
by Friedrich von Logau

Clepax, der so manches Thier in den Magen hat begraben,
Hat nun auch ein warmes Grab inner einem fromen Raben.

Meter: trochaic
La burra y el burro
by Vicente Colorado

¿Por qué me pegas? a Balaam decía
la mismísima burra que montaba,
y el muy bruto, aun oyéndola, le
                     daba
cada palo de ciego que la hundía
Años después, al trasponer el día,
Jehová, por boca de Josué, paraba
no a la tierra que en torno al sol giraba,
sino al sol que ni un punto se movía
Que haya la burra de Balaam hablado,
aunque no lo comprendo, me lo explico,
que hombres hay que al hablar han rebuznado.
Mas que Dios (con la Biblia testifico)
mande parar al sol que está parado
¡eso no se le ocurre ni aun borrico!

Meter: polymetric
1L: Auch mich hat einst, wie Cephalus,
by Johann Georg Jacobi

Auch mich hat einst, wie Cephalus,
Aurora! deines Mundes Kuß
Geweckt aus jugendlichen Träumen;
Auch mich hat einst, wenn an beglänzten Bäumen
Das frische Blatt des Frühlings Hauch verspürt,
Dein Götterarm hinweggeführt.
Da schwebt ich über grünen Höhen,
Da flammten unter mir die Seen;
Zu Balsam ward ein jeder Tropfen Thau;
Es stieg von blumenreicher Au
Ein süßer Weihrauch; Vögel sangen
Von Liebe nur; und alle Sphären klangen
Von Erdenglück und Menschenseligkeit.
Wohin, wohin die goldne Zeit?
Wo blieb der Kuß von deinem Nektarmunde,
Bey welchem mich, in froher Schäferstunde,
Begeisterung, wie Morgenluft, umfloß,
Unsterblichkeit mich fest an ihren Busen schloß?
Verblichen ist an deinem Wagen
Der Purpur mir; es endet sich in Klagen
Des Waldes laute Melodie;
Und ausgezaubert hat für mich die Pantasie.
Aurora! wenn in bessern Tagen
Dir sorgenlos mein Herz entgegen schlug,
Wenn in dein Rosenlicht ich meine Leyer trug,
So laß, umwallt von diesen Blüthenhainen,
Mit deinem Strahl die Weisheit mir erscheinen,
Die nicht, als Zauberinn, empor den Jüngling hebt,
Als Freundinn aber, treu, mit ihm auf Erden lebt,
Aus Klarheit uns in Klarheit leitet,
Und nach und nach zum Himmel vorbereitet!
Sie tröste mich, wenn Lieb' und May
Verstummen, alle Feerey
Der Hoffnung flieht, die Jugendträume schwinden,
Und ach! um Gräber nur sich Veilchenkränze winden.

Meter: iambic
Z hluboka.
by Vincenc Furch

Na dnu srdce hlubokého
Duše moje sedá ráda,
Tamo svoje zádumčivé
Touhyplné písně skládá.
I tam na dnu perly sbírá,
Z nich si skvostný čelák vije,
Tím však ozdobená šperkem
Přece ještě touží, nyje.
Nad ní mocné moře hlučí,
Vlna vlnu vzhůru žene,
Ejhle, vlny radují se,
Jarním sluncem pozlacené.
Jenom duše moje sedá
Na dnu srdce hlubokého,
Roztoužená zpívá písně
O slunci jara jiného.

Meter: trochaic
Šachta.
by František Cajthaml-Liberté

Černá a hladová nestvůra
v samotě v údolí stojí,
z tlamy jí při vzteklém supění
jiskry se ohnivé rojí.
Ze všech stran míří k ní pěšinky,
chodcové stále se mění –
pěšinky krátké – přec daleké:
často z nich návratu není.
Černá a hladová nestvůra,
jako mor dech její letí,
vdovy kol ní lomí rukama
a pláčou vyhublé dětí.

Meter: dactylic
La cita a la madrugada
by Antonio García Gutiérrez

No hay pena, no hay dolor, hermosa mía,
que yo no arrostre por tus lindos ojos;
esclavo viviré de tus antojos
en tanto que a mi amor tu amor sonría.
Preso en tus dulces lazos noche y día;
bebiendo el néctar de tus labios rojos,
¿cómo sentir los pérfidos abrojos
que del mundo falaz cubren la vía?
¡Adorarte y no más! Este es mi oficio,
y no hay afecto ni pasión profana
que no venza mi amor en tu servicio
¡Mas soy flaco mortal, hermosa Juana!
Pídeme de mi sangre el sacrificio,
y déjame dormir por las mañanas.

Meter: iambic
Mnichove, bědný Mnichove,
by Petr Bezruč

Mnichove, bědný Mnichove,
jak jsi oškubal náš stát!
Klesli do kolen vůdcové,
ale národ zůstal stát.

Meter: polymetric
A Lope de Vega
by Cristóbal de Virués

Con el mismo instrumento en que solía
el pastor de Parténope famoso
hacer son tan süave y deleitoso,
que fieras, aves y hombres suspendía:
hace Lope también tal armonía
con el arco y el verso numeroso,
que mejor otra vez del espantoso
centro sacar a Eurídice podría.
Ya la destreza de la suelta mano
entra la pausa, música y redobles
junta la varia voz con tal dulzura,
que es Lope como Amor dulce tirano
de entendimientos altos, de almas nobles,
que aspiran sólo a la divina altura.

Meter: polymetric
14. An die Herren X und Y
by Gotthold Ephraim Lessing

Welch Feuer muß in eurem Busen lodern!
Ihr habt den Mut, euch kühn herauszufodern.
Doch eure Klugheit hält dem Mute das Gewicht:
Ihr fodert euch, und stellt euch nicht.

Meter: iambic
XXVIII. JEŠTĚ VABRA.
by Jaroslav Vrchlický

Od Vabry prsu levého
než dojdeš ku pravému,
spíš Maaddu projdeš koly hraniční
od jednoho ke druhému.

Meter: iambic
Epilog
by Paul Heyse

Nur mit flinkem Stift umschrieben,
Angetuscht mit leichten Tönen,
Kaum ein Umriß ist geblieben
All des farbenkräftig Schönen.
Und vorbei noch schattenhafter
Wird euch die Staffage gleiten,
Ein im Schlendern aufgeraffter
Haufe schlichter Menschlichkeiten.
Doch des Malers Bild – gleich jenen
Schwindet's bald ins Ungewisse.
Sollten sich unsterblich wähnen
Eines Schattens Schattenrisse?

Meter: trochaic
Der schönste Platz
by Hermann Löns

Wo die weißen Tauben fliegen,
Wohnt mein Schatz und der ist schön;
Wo die weißen Tauben fliegen,
Muß ich immer wieder gehn.
Wo die roten Rosen blühen,
Hab' ich sie zuerst geküßt;
Wo die roten Rosen blühen,
Meine liebste Weide ist.
Wo die grünen Büsche stehen,
Singt ein Vogel dies und das;
Wo die grünen Büsche stehen,
Ist zerdrückt das junge Gras.
Wo die klaren Quellen rauschen,
Liegt ein Rosenkränzelein;
Wo die klaren Quellen rauschen,
Ward das schönste Mädchen mein.

Meter: trochaic
Ve vůni šeříka.
by Irma Geisslová

Obláčky jak labutěnky
modrem plovaly,
nad šeříkem zlaté mušky
poletovaly.
Jak ten večer na zahrádce
duši oblaží!
vyšel si tam mladý Fedor
s knihou pod paží.
Zřel, jak na obloze zkvětly
růže červánku,
jak zas bledly, tu když tichnul
ševel skřivánků.
Jak se v kraji zašeřilo,
měsíc vycházel,
jejž pak démantových světů
průvod provázel.
Fedor touží, „jak by se tu
blaze snilo mi –“
ale s knihou v pokojík mu
velí svědomí.
Bílý prapor lunné záře
visí na hlohu –
setrvej tu, nežli Fedor
skončí úlohu!

Meter: trochaic
Město pod sněhem.
by Emanuel Lešehrad

Nad městem zblednul kolorit denní,
jenž se chvěl v štítech velikých věží.
Teskné je nebe, kde svitu není.
V šedivém přítmí lehounce sněží
nad němým městem. – Na štítech věží
stříbrné hvězdy sněhové leží.
Tak náhle zmizel paprsek skvělý.
I slast, jež spjala kolorit celý,
v němž serafíni rozkoší pěli.
V šedivém přítmí lehounce sněží
nad němým městem. – Na štítech věží
veliké hvězdy sněhové leží.

Meter: polymetric
Inmaculada
by José Santos Chocano

Tengo una Virgen modelada en cera,
ante la que arde extática mi vida,
cual si fuese una lámpara encendida
que en honor de un amor se consumiera.
Por un rayo lunar de primavera
vino a mí, como el bálsamo a la herida,
esta gótica Virgen desprendida
tal vez de una litúrgica vidriera.
Yo haré que siempre inmaculada brille
la Virgen de la frente taciturna
y los ojos metálicos y tersos;
que, para que ni el aire la mancille,
la tengo -sin tocar- en una urna
hecha con los cristales de mis versos

Meter: polymetric
J. V. SLÁDKOVI
by Antonín Klášterský

Ty pravá duše česká,
hned tvrdá a hned měkká,
ne, neřeknu, že tleská
Tvé písni každý z nás,
neb co Tvé duši potlesk,
té vroucí duši reka,
ten padl by v ni smutně
jak na květ lehký mráz.
Já řeknu spíš, kdo klíčil
z té hořké české hrudy,
kdo tvrdou leb kdy týčil
a s vichrem znal se rvát
a čelem stát i mocným,
když o čest šlo, byť chudý,
že každý celým srdcem
a dávno Tě má rád!
Tvé srdce k lidu prahlo
vždy žehem lásky vroucí,
a jemu v srdce sáhlo
vždy prosté slovo Tvé,
a když k nám táhly mraky,
Ty’s na poplach znal tlouci,
a s Tebou národ vzkřiknul
to vzdorné Tvoje: Ne!
Jen k předu! plný plamu,
jsi volal lidu v boji
a masce, lži a klamu
jsi hřímal: Nevěřím!
A mrtvým: Spěte tiše!
a raněným: Čas hojí!
a zemi své: I slední
jsem krve kapkou tvým!
A časy zatím létly,
a padesát tu roků,
a v srdci nedokvetly
Ti růže poslední;
Tvá píseň hrdá, mužná
jde lidu Tvému v boku,
a na rtech dětí českých
se slovo Tvoje chví.
Ó, kéž Ti sudbou přáno,
Ty duše, jakých málo,
zřít spásné české ráno,
jak zlatí českou pláň,
a vše, cos v písni toužil,
a vše, co se Ti zdálo,
když v blahých dumách sklonil
jsi do svých dlaní skráň!
Do mramorové desky
lid píše jméno Tvoje,
své lásky vděčné blesky,
a vítězný až zpěv
se rozhlaholí v Čechách
a lid kol půjde z boje:
on před ním k zemi skloní
svou starou korouhev!

Meter: iambic
Soneto
by Jacinto Polo de Medina

Galán cenit a la deidad undosa,
tímidas esmeraldas lisonjea,
Erefictón valiente, que rodea
horóscopo de luz, fábrica hermosa.
En biombos de flor cuanto olorosa
en su labios le ofrece a Galatea,
émulo a su cristal, que galantea
a la espira del Sol más luminosa.
Crepúsculo el clavel, espacio breve
sustituyó en fragmentos la gayomba,
y queja fue de amor lo que fue nieve.
Llore la fuente, pues gima la bomba
apócrifos del monte en llanto leve,
si aforisma Canción, o si rimbomba.

Meter: iambic
Jak obr chmurný nad západem stál
by H. Uden

Jak obr chmurný nad západem stál
a věštil bouři rozedraný mrak,
až bouře vzepjala se jako drak
a během prudkým létla dál a dál;
vstal ostrý vichr, ulicemi vál,
kdes řinklo okno, sřítilo se pak,
a písek, jak by vymrštil jej prak,
se točil vzduchem, do očí se hnal...
Dech bouře čistý jest, jím zmládne svět,
jím uvolní se duchů smělý let,
vždy z něho dobrého cos vykvete;
že plodí někdy zděšení a strach,
jest proto jen, že béře s sebou prach,
že všecku lidskou špínu vymete.

Meter: iambic
Die privilegirten Geheimen.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Sie mauern und sie bauen
Am Tempel alles Lichts,
Doch ist noch nichts zu schauen —
Sagt an, woran gebricht's?
Wird's klar an jenem Tage,
Am Tage des Gerichts,
Wann wägen wird die Wage
Das Etwas und das Nichts?
Ein König wollt' erfreuen
Sich einst auch dieses Lichts,
Er sprach als thät's ihn reuen:
Es ist ein großes Nichts!
Drum ist es auch erklärlich:
Wär's etwas mehr als nichts,
Erlaubte man wohl schwerlich
Bei uns dies große Nichts.

Meter: iambic
“Thin little leaves of wood fern, ribbed and toothed”
by Frederick Goddard Tuckerman

from Sonnets, Third Series

              IV

Thin little leaves of wood fern, ribbed and toothed,
Long curved sail needles of the green pitch pine,
With common sandgrass, skirt the horizon line,
And over these the incorruptible blue!
Here let me gently lie and softly view
All world asperities, lightly touched and smoothed
As by his gracious hand, the great Bestower.
What though the year be late? some colors run
Yet through the dry, some links of melody.
Still let me be, by such, assuaged and soothed
And happier made, as when, our schoolday done,
We hunted on from flower to frosty flower,
Tattered and dim, the last red butterfly,
Or the old grasshopper molasses-mouthed.

Meter: iambic
Těm, co mi radí.
by Jan Daniel Korvín

Těm, co mi radí k vezdejšímu žití,
kde na chlebové skývě nůž se třpytí
a v slunci krůpěj potu, vzniklá prací,
kdy stížen, sklíčen po práci se vrací
duch lidský jenom k spočinutí těla,
má o ně péči, jiné sotva dělá – –
těm, co mi radí, jak to mnohý dělá,
když zklamal sebe sám neb jiný v žití –
bych spěl jen k holé proze svého těla
a k dobru, které ve zlatu se třpytí,
k těm činům, které s úrokem ti vrací,
kdo těžil hmotnou těla svého prací – –
těm, co mi radí zapomenout’ prací,
co duše žádá a co duše dělá,
ji zkrotit’, když se ke snům mládí vrací
a snů jas nésti hodlá v další žití –
ji shasnouť, když se touhou mocnou třpytí
v kraj lepší, jasší vyletěti z těla – –
těm, co mi radí k dobru, kráse těla
a slávě zisku neúmornou prací,
když málo síly v duši mé snad třpytí,
to dělati, co jejich duše dělá –
těm, co mi radí zapomenout’ žití,
jež pověsť na svět po smrti zas vrací – –
těm, co mi radí, když se v duši vrací
vždy touha krasší, vznešenější těla,
se vrhnout’ v náruč rozkošného žití
a toho užít’, co jsem získal prací,
tu masu kojit’, která slávu dělá
těm, co se v zlatu, drahokamech třpytí – –
těm, co mi radí, když se duše třpytí,
tam vrátit’ se, kam každý z nich se vrací,
z té poesie, která duši dělá,
se vrhnout’ v prozu, do otroctví těla
a bez účelu znavovat’ se prací,
až zkončila by smrť to marné žití – –
boj hlásám v žití, jenž se touhou třpytí,
ať slabou prací – když se k duši vrací – –
tmu vyrvat’ z těla, co jen bídu dělá!!

Meter: iambic
Memento.
by Jaroslav Vrchlický

Sichravý vítr větvemi třese,
do cesty hází listí mi žluté,
smutno je v poli, smutno je v lese,
všecko tak šeré, jesení tknuté.
A včera ještě paprsků, světla!
A včera ještě vůně a písní!
Slzí dnes růže, včera jež květla,
lupení spadlé dýchá jen plísní.
Dobře vím, přijdou zas dnové jarní
s celou tou krásou zářného léta;
zápalem nebe, zem bude básní,
písní, co letí; vůní, co zkvétá.
A přece toto memento zimy,
tento den šerý s jeseně vzdechy,
s mlžnou tou kápí s paprsky mdlými
i s těmi deštných krůpějí echy
zbude ti v srdci hluboko na dně
zmaru a zhouby věštec jak stálý.
V čistý zdroj kámen spadne tak snadně
a z hloubi vodu pro vždycky zkalí.

Meter: polymetric
Hory.
by Adolf Heyduk

Oj hory, milé hory,
když na vás pohledám,
hned plno kypré vůně
ve zkvetlém srdci mám;
hned plno zpěvných ptákův
a plno luzných krás –
o hory, milé hory,
jak blaženým jsem zas!
Oj srdce, milé srdce,
tys lahod zkvetlý stan:
zde bílá parnasie,
tam rudý encian;
a všude plno slunce
a plno luzných vnad,
ó srdce, milé srdce,
ty zhyneš krásou snad!

Meter: iambic
V Ožeň se, bratře, ožeň se, bratře!
by František Gellner

Ožeň se, bratře, ožeň se, bratře!
Ostatně je mi to jedno, s kým.
Ožeň se, bratře, ožeň se, bratře!
(Chci se zas opít šampaňským.)
Skromní lidé mívají štěstí.
Nečiníš velkých nároků.
Někdo ti pomůže nudu tvou nésti,
někdo ti hnít bude po boku.
Snadno lze riskovat radosti chudé.
Duše je po nich vyprahlá.
Když nejhůř bude, sklenka ti zbude,
srdce se utiší znenáhla.
Ožeň se, bratře, ožeň se, bratře!
Ostatně je mi to jedno, s kým.
Chci se zas opít! chci se zas opít!
chci se zas opít šampaňským!!!

Meter: polymetric
- II -
by Gutierre de Cetina

Esta guirnalda de silvestres flores,
de simple mano rústica compuesta
en los bosques de Arcadia, aquí fue puesta
en honra del cantar de los pastores,
a los cuales, si Amor en sus amores
quiere jamás negar demanda honesta,
ruego, si bien el don tan bajo cuesta,
pueda este olmo gozar de mis sudores.
Que si algún tiempo con más docta mano
las acierto a tejer como maestro,
guardando a los pasados el decoro,
espero, y mi esperar no será en vano,
que el nombre pastoral del siglo nuestro
será tal cual fue ya en la Edad del Oro.

Meter: iambic
8. Die selige Armut
by Gerhard Tersteegen

Wie selig muß der Arme sein,
Der gar nichts mehr mit Lust besitzet,
Der innerlich entblößt und klein
Nichts hat als Gott, drauf er sich stützet!

Meter: iambic
- 1177 - Acto III, FADRIQUE De La selva sin amor
by Lope de Vega

Cuando de mi atrevido pensamiento,
Jacinta, los rigores imagino,
menos me atrevo y más me determino,
que sobra amor y falta atrevimiento.
Desconocido a tu beldad intento
tirano pago a tu valor divino,
y, animándole, apenas imagino
verdugo de mi infamia el sentimiento,
olvido ingrato, agradecido adoro,
aborrezco cobarde, amo atrevido,
llamo y huyo, quiero y no deseo,
tanto mis penas y mis glorias lloro:
¿que mucho muera o viva arrepentido,
si he de perder la vida o el deseo?

Meter: iambic
ZA STAROU LÁSKOU (8)
by Bohdan Kaminský

Až sám se téměř divil tomu nyní,
kolika dívkám jednou hlavy plet’.
Jak je to možná? Inu, člověk míní,
že našel pravou, lásku vyzná hned
a najednou tu spatří příští tchyni
a lekne se a honem běží zpět
a seznámí se s druhou, čtvrtou, šestou, –
ta vdá se mu a zas jde sám tou cestou.

Meter: iambic
Listí padá...
by Antonín Bulant

Píseň na rtu, blaho v líci
kráčeli tu milující
vesny kouzlem nadšeni.
K lásce kde jim ptáci pěli,
v holé teď se větvi bělí
babí léto v jeseni,
větrem letí v pustá lada, –
listí padá.
Tam, kde spřádal v jejich štěstí
pták své hnízdo v ratolesti,
sníh teď v brzku zima mrazná
sypat bude v hnízda prázdná;
tam, kde v listů šelestění
hroužila se v tiché snění
šťastna obou duše mladá, –
listí padá.
V stinné loubí háje z dáli,
tam, kde spolu chodívali,
zabloudil jsem po letech.
Zdali v listech, jež tu zbyly,
podzimní to vítr kvílí,
zdaž to stromů tichý vzdech
zašlých plesů píseň spřádá?
Listí padá.
Tam, kde chodívali spolu,
samu zřím ji v tichém bolu...
V smutném zraku, v temné řase
proč ta slza zamihla se?
Proč ta vráska v bílém čele?
Proč v tom oku tolik žele?
Kam se děla tváří vnada?
Listí padá!
Po zemi tu leží všude,
jedno jako krví rudé,
druhé jako ze zlata, –
jak by v něm to bylo psáno,
co tu bylo pochováno,
štěstí, láska zavátá,
co kdy měla duše ráda...
Listí padá.

Meter: trochaic
Intermezzo
by Eugenio Díaz Romero

¡Dolor infatigable ya no oirás mi lamento!
Mi cítara está muda, para
                  cantar la garra
que se hunde en lo más hondo, vital del pensamiento
y del cuerpo la fibra sin piedad nos desgarra
Hoy no sufro ni lloro; estoy ágil, contento,
mi pecho está vibrante como el de mi guitarra
Tengo anhelos de vida, de amor, de luz, de viento,
de estallar en canciones como loca cigarra.
El azul me sonríe, me abisma en su dulzura
El agua me parece más límpida y más pura
Las hembras me enloquecen con sus bocas en flor.
No quiero saber nada de dudas y pesares,
no sufro, sólo quiero perfumes de azahares
y el beso de tus labios febricientes, Amor.

Meter: anapestic
Nebezpečná násada.
by František Vladislav Hek

Obilník v domě svém měl myší, až hrozno mu bylo.
Sousedé radili mu, aby si velikou nasadil myš, jenž
slove tu německá, že mu brzyčko vyžene všecky.
Učinil tak; i stalo se tak, však – litoval také.

Meter: polymetric
Pád Karthaginy.
by Jan Evangelista Nečas

Zlá Karthaginské z Říma stihla rána.
„Když chcete mír, buď zbraň nám odevzdána!“
Dí velitel, a Pun ji smutně skládá. –
Jsou bezbranni. Teď Říman dále žádá:
„Ven z města všichni! Dvé mil od přímoří
buď vaše sídlo!“ – Tak se nepokoří!
To bouří krev! – Chrám na dílnu se mění,
a dnem i nocí hlučí kladiv hřmění,
a ve brusírnách těžké meče syčí;
kmet kove zbraně, jun se s nimi cvičí,
a ženy, které z poupat v růže kvetou,
své dlouhé vlasy na provazy pletou. –
Dvě plná léta tuhý odpor kladli,
jak lvové stáli, jako lvové padli,
když osud děsný se smrtí je váže.
Kout každý hájen do poslední páže,
a sedmnáct dní celých živen spoře
dul vítr zhoubný v plamenité moře,
jež slavnou v dějích bylo Karthaginou.
Až dosud plavci, když tamtudy plynou,
šlou pozdrav svůj, kde město v lesku zoří,
jak sídlo rajské, stálo na přímoří.

Meter: iambic
JAK ŽITÍ.
by Adolf Brabec

Sta snů v mojí snivé hlavě
a tisíc jich juž v přeletu,
v modrém stínu krouží hravě
kol mojí skráně směle tu.
Čas minulý jen stále pláče,
dál brání mojím myšlénkám,
ze sna probudil náhle spáče,
teď jenom sním a znovu lkám.
To věčné kouzlo, kouzlo ženy,
pít chtěl bych na dno kalichu,
ve víru vášně ponořený,
v bolesti zemřít, ve smíchu.
Žít chci a pohár prázdnit směle,
vše prchá krokem jara dál,
když přijde zapomnění stmělé,
chci, bych se všemu ještě smál.
Až dopiji svou růžnou číši
a volným krokem půjdu spát,
pod hrobem snad se bude v tiši,
o světě přec mně ještě zdát.

Meter: iambic
Decoración heráldica
by Julio Herrera y Reissig

Soñé que te encontrabas junto al
                     muro
glacial donde termina la existencia,
paseando tu magnífica opulencia
de doloroso terciopelo oscuro
Tu pie, decoro del marfil más puro,
hería, con satánica inclemencia,
las pobres almas, llenas de paciencia,
que aún se brindaban a tu amor perjuro.
Mi dulce amor, que sigue sin sosiego,
igual que un triste corderito ciego,
la huella perfumada de tu sombra,
buscó el suplicio de tu regio yugo,
y bajo el raso de tu pie verdugo
puse mi esclavo corazón de alfombra.

Meter: iambic
XXVI. Ba vy jste zázrak, moje přespanilá,
by Adolf Heyduk

Ba vy jste zázrak, moje přespanilá,
a všemocnosť svůj vrchol ve vás skryla,
vy máte v světě nejkrásnější líce,
vy máte odhodlanosť jaré lvice,
vy máte záletníků na tisíce,
jen žel, že srdcí ještě máte více.

Meter: iambic