PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
MATKA JUGOVIĆŮ.
by Adolf Černý

Jako mocný vítr Srbskem letí
zavolání vojska do zbraně:
Potřebuje Srbsko vašich dětí,
matky, dejte mu je oddaně!
Jako svatý vítr hlas ten vniká
do měst, dědin, paláců i chat –
každý v sobě cítí bojovníka,
kam vlast volá, všecky nese chvat.
Jak by vítr věků letěl od Kosova
v dnešní Srbsko z dálky staletí –
všecko v boj se chystá beze slova,
Markův duch vstal ze tmy zakletí...
Kráčí matka, synů pět jde před ní,
její sokoli to stateční;
v potu tváři pracují v den všední –
dnes je pro všecky den sváteční.
Sen má vyplnit se mnohých rodů,
přišel boje posledního den –
kdo by nešel v zápas za svobodu,
jména srbského jest nehoden....
Kráčí matka věkem nahrbená,
kolem ní jsou její sokoli –
vede matka syny, slabá žena,
chovala je, aby padli na poli...
– Jednoho si můžeš, matko stará,
by tě živil, doma zůstavit. –
– Ó, mně pro vše stejně srdce hárá,
stejný ke všem pod hrudí mou cit.
Všecky v bolesti jsem porodila,
všecky odkojila krví svou.
Jednoho však zbýt-li má mně síla,
ať je nejmladší mně oporou.
– Oj, matičko, jak mám zůstat v chatě,
když mám sílu, abych nesl zbraň;
budeme se všichni bíti za tě,
tebe, matko, Bůh nám doma chraň!
– Nuže, jděte všichni, děti moje,
kde car Lazar padl v sivou zem –
snad se vrátíte mi zase z boje,
Srb až nazván bude vítězem.
A když dva, tři, čtyři padnou v poli,
aspoň jeden snad se vrátí k nám –
a když také toho koule skolí,
už ten život nějak dokonám.
Budu slzou rosit chudou hrudu,
slzou zlaté zrno zalívat –
když nám Srbům slunce vzejde, budu
na vás, sokolové, vzpomínat...

Meter: trochaic
Die Antiken.
by August von Platen

Nicht am dumpfigen Ort in Gewölben zu wohnen ge-
Denkt doch, was wir und wo wir gewesen, und schenket
Dies uralte Gefäß war einst der egyptischen Gärten
Zier, und Cleopatra selbst ließ füllen mit Myrtenge-
Dieser geschnittene Stein, ein doppelgeschichteter Onyx,
Zierte des jungen Antinous Hand, als köstlichen Ring-
Trug ihn der schöne, doch ach! zu frühe vergötterte
Ich, als Hermes, stand in der Halle des Cäsar Augustus,
Wo mich ein Lorbeergewächs mit südlichem Duft an-
Und nun habt ihr uns hier aneinandergehäuft und
Eines das andre verdrängend, und dies durch jenes
Keins am schicklichen Ort, in belebendem Schimmer der
Selbst das gelehrte Gesicht des begaffenden Kenners er-
Liegen geschichtet wir hier, gleich traurigen Knochen im
Und in empfänglicher Brust aufregen wir schmerzliche
Nach den Tagen, in denen wir fast wie Lebendige prangten.
Zieht nicht Rosen auch ihr, frischblühende Flechte zu
Um den etrurischen Krug und die Scheitel der Büste
Habt nicht Tempel auch ihr, und schattige Gartenarkaden,
Daß ihr uns dorthin pflanzt, in die Nähe des ewigen
Jedem Beschauer zur Lust, uns selbst zur süßen Ge-

Meter: polymetric
- XI - En ocasión de haberle faltado dos días demostración de la memoria de Celia
by Luis de Ulloa y Pereira

Hoy también niegas a las ansias mías,
de tus memorias, Celia, las señales,
así me dejen solo con mis males
en las eternidades de dos días.
Aquel dulce veneno que vertías,
lisonja de mis penas inmortales,
repetido por términos iguales,
templaba las sedientas agonías.
Como me le suspende tu mudanza,
mas, hay temores atrevidos, paso
que llegáis a lo vivo del sosiego.
Todo lo emprende la desconfianza.
Ojos, agua, y más agua, que me abraso,
pero tampoco tanta, que me anego.

Meter: polymetric
Soneto
by Bernardo López García

Ellos murieron con la frete erguida;
también la tumba devoró al coloso
que humilló con su brazo poderoso
la cabeza de Europa enardecida
Ellos cedieron con afán su vida
por el patrio blasón, noble y hermoso;
él, por regir con cetro belicoso
segundo Dios la humanidad vencida
Una corona altiva y esplendente,
del tercer Bonaparte el culto abona
regia brillando en su blasón potente;
de ellos la tumba la virtud pregona;
¡héroes dormid en paz ! para el que siente,
vuestra tumba es mejor que su corona.

Meter: polymetric
Otra versión del mismo
by Rafael María Baralt

Suplicio fuiste en que a morir de horrenda
muerte afrentosa y con valor profundo
el hombre a sus esclavos, iracundo,
en su justicia condenó tremenda.
Purificada por Jesús, ofrenda
de amor y cultos te consagra el mundo;
y hallan en ti consuelo el moribundo,
el justo premio, el pecador enmienda
¿Por qué trocados tu baldón en gloria,
en dulce libertad tu servidumbre,
en santo libro tu infernal historia?
Porque el Venido de la excelsa
                     cumbre
dejó en tus brazos su feliz memoria,
y de su empírea majestad vislumbre

Meter: iambic
Weary with toil, I haste me to my bed (Sonnet 27)
by William Shakespeare

Weary with toil, I haste me to my bed,
The dear repose for limbs with travel tired;
But then begins a journey in my head,
To work my mind, when body’s work’s expired:
For then my thoughts, from far where I abide,
Intend a zealous pilgrimage to thee,
And keep my drooping eyelids open wide,
Looking on darkness which the blind do see:
Save that my soul’s imaginary sight
Presents thy shadow to my sightless view,
Which, like a jewel hung in ghastly night,
Makes black night beauteous and her old face new.
    Lo! Thus, by day my limbs, by night my mind,
    For thee and for myself no quiet find.

Meter: iambic
Long time a child, and still a child, when years
by Hartley Coleridge

Long time a child, and still a child, when years
Had painted manhood on my cheek, was I,—
For yet I lived like one not born to die;
A thriftless prodigal of smiles and tears,
No hope I needed, and I knew no fears.
But sleep, though sweet, is only sleep, and waking,
I waked to sleep no more, at once o’ertaking
The vanguard of my age, with all arrears
Of duty on my back. Nor child, nor man,
Nor youth, nor sage, I find my head is grey,
For I have lost the race I never ran:
A rathe December blights my lagging May;
And still I am a child, tho’ I be old,
Time is my debtor for my years untold.

Meter: iambic
Aus dem Frantzösischen: Que Marie est belle!
by Simon Dach

Trefflich hoch zu halten
Ist Rosettchen Zier!
Sie heist mich erkalten,
Ich verschweig' es ihr,
Also hefftig trag' ich schew
Zu empfinden Gram vnd Rew.
Ich thar jhr nicht klagen,
Was mein Leiden wil,
Vnd in solchen Plagen
Seufftz' ich, aber still;
Also hefftig trag' ich schew
Zu empfinden Gram vnd Rew.
Ich verheel' als müglich
Meine liechte Glut,
Welche mir betrieglich
Auffzehrt Seel' vnd Muth,
Also hefftig trag' ich schew
Zu empfinden Gram vnd Rew.
So verdrieslich schweigen,
Hilfft es meiner Noht?
Hie sol sich eräugen
Kein Lohn als der Todt,
Also hefftig trag' ich schew
Zu empfinden Gram vnd Rew.
Edles Mensch von Sitten,
Du machst mir den Krieg,
Amorn wil ich bitten,
Daß er sey mein Sieg,
Denn in Liebe trag' ich schew
Für geringstem Gram vnd Rew.

Meter: trochaic
332.  Wo der Mensch hinkomt/ wann er
 in GOtt vergeht.
by Angelus Silesius

Wenn ich in GOtt vergeh/ so kom̄ ich wider hin
Wo ich von Ewigkeit vor mir gewesen bin.

Meter: iambic
- CLVIII -
by Fernando de Herrera

Cuando de mi Luz bella el desdén siento
y fenecer mi gloria en tibio olvido,
huyo señero y triste, aborrecido,
el áspero dolor de mi tormento.
Mis vanas esperanzas represento,
el poco bien, el mucho mal sufrido,
y ausente, despagado y ofendido,
mi libertad dorada osado intento.
Pero si vos después rendido el cuello
y viéredes colgados mis despojos,
dudad las duras armas de amor ciego;
que en las lucientes hebras del cabello
y alegre fucilar de alegres ojos
preso me pierdo todo, y ardo en fuego.

Meter: iambic
- L -
by Juan Boscan

Soy como aquel que vive en el desierto,
del mundo y de sus cosas olvidado,
y a descuido veis donde le ha llegado
un gran amigo, al cual tuvo por muerto.
Teme luego de un caso tan incierto;
pero, después que bien se ha asegurado,
comienza a holgar pensando en lo pasado,
con nuevos sentimientos muy despierto.
Mas cuando ya este amigo se le parte,
al cual partirse presto le conviene,
la soledad empieza a selle nueva;
con las yerbas del monte no se aviene,
para el yelmo le falta toda el arte,
y tiembla cada vez que entra en su cueva.

Meter: iambic
Soneto
by Lorenzo Ortiz de Bujedo

Si se oscurece el mundo con la
                     ausencia
del padre de la luz, del sol hermoso,
yo luego con semblante luminoso
sustituyo benigna su presencia
Cuando con melancólica influencia
tiende la noche el manto pavoroso,
mi hermosísima luz del tenebroso
horror, que infunde, burla la inclemencia
Alza al cielo los ojos, y al mirarme,
te llenarás de gozo y de alegría,
sin dejar un momento de admirarme.
¡Oh Luna! Dime ¿quién tanta hidalguía
pudo a ti concederte, y en ti darme?
El ser símbolo expreso de María

Meter: polymetric
NÁŠ HŘBlTOV.
by Karel V. Rais

Tak často v podvečerním šeru
než duch se v práci ponoří
a ruka maně sáhne k péru,
zřím koutek v našem podhoří:
to hřbitov u nás, tichý, malý,
jenž vroubí stěny kostela...
kol něho zeď je omšelá
a žírná pole v dál a dáli.
Jsou mezi rovy staré slívy,
i třešně, hruše, jabloně;
když jaro zde své koná divy,
tam za zdí v širém záhoně,
sem křepelička vždycky volá
tak z hluboka a dojemně,
že zní to snad až do země,
by slyšeli i mrtví zdola.
Dav rovů kryje hustá tráva,
v ní mochna, květů ze zlata,
a macoška, ta velká, tmavá
je s pampeliškou rozváta;
řad křížů bílých ční tu tiše –
náš truhlář je sem hotoví,
v běl černí, kdo spí pod rovy,
tak divným pravopisem píše.
Jdou lidé do kostela tudy,
ten onen klekne na chvíli,
kříž palcem dělá v suché hrudy
a pomodlí se, zakvílí;
však za krátko zas ticho vládne
v tom tichém sadě nad rovy,
jen zpěv sem zvučí chrámový
a varhanové zvuky ladné.
Zde v zemi též je obec celá,
vždyť pod suchými hrudami
v těch pahrbečcích u kostela
sní, kdož tu žili před námi;
ten přišel později, ten dříve,
však nevyhnul se jediný
z té staré naší dědiny
své jizbě hrobní konejšivé.
Tu klidně dřímou vejminkáři,
zlý vejměnek jich netlačí,
a nespatří těch mračných tváří,
jež bývaly jim ku pláči,
když právě mělo býti dáno,
co do knih dali upsati –
zde pětpenězka v souvrati
jim do snů zvoní každé ráno.
Spí chalupník tu se statkářem,
již pokoj dá jim sporná mez,
jež sváděla je před notářem;
zde zavání jim jeden bez
a proniká tu suché hroudy,
jež stejně leží nad nimi;
teď vědí: Ten kout stačí mi,
a ďas má vzíti všecky soudy.
Spí zpěvák Čermák u zdi hnedle,
již na Mrkvičku nežárlí,
jak tenkráte, když hlavy zšedlé
v ten kancionál sestárlý
se klonívaly v našem chóře,
a Čermák zpíval krásněji...
Ty též zde, blázne Matěji,
jsi utišil své dlouhé hoře.
Roj dětí z vísky v jedné řadě
spí nehluboko ve hlíně,
jsou zde tak pěkně pohromadě,
jak bývávaly v dědině,
když kácaly se na kaluži,
neb trhávaly luční květ,
když celý jejich býval svět,
ves, palouk, hájek na popluží.
Ach, jak se jim všem dřímá krásně,
když slíva, jabloň šedivá
jim nad hrob věší květné řásně
a sedmihlásek zazpívá,
jak na zahrádce zpíval u nich,
když po vsi ztichl vozů ruch,
a čisťounký se koupal vzduch
v těch přelahodných jarních vůních.
Tak hřbitov často vídám zdáli,
když světlo denní zhasíná –
i váš hrob vidím zapadalý,
má matko drahá, jediná;
když v duchu tváři uplakanou
tam kloním k vaší mohyle,
vždy šepty známé, rozmilé
mi z hlubin temných jasně vanou.
A jedno přání v tichém bolu
mi toužně v srdce napadá:
Kéž opět jednou sníme spolu,
jak snívali jsme za mlada,
když zamlklým jsem hochem býval,
a v podvečerní hodině
mou skráň jste měla na klíně
a já se k vaší hlavě díval!

Meter: iambic
II
by Jaroslav Durych

Již slavík ztichl; se rtů hvězd
hor vzdech již závoj zdvih’
den z dáli cítí ze snů kvést
stud jitřních poupat svých;
a z hvězd než první zapadne,
již před zrak Boží krása dne
se chystá v bázni záhadné
v tmách dálek žasnoucích.
Vzdech dne již na tvář stvoření
svou krásu volá z hvězd –
to Bůh snad Sám se v toužení
sem vrátil ze Svých cest,
by dočkal dne a Jeho stan
již otevřen je dokořán.
Ach, co to jest! To není Pán,
to Jeho obraz jest!
Tak krásný, až se radostí
ráj choulí pod svým snem
a v jeho svaté blízkosti
zmlk’ pramen v loži svém,
stud rosy zdržel v poupatech
vzbuzené touhy vonný vzdech
a spící oči tvorů všech
i ze snů bloudí sem!
Cti věčné jitřní nádhera
s hvězd stírá pláč a smích;
tak oči září za šera,
když teskní láska v nich.
Ach, což on sám by neviděl,
když v stínu ráje s nimi bděl,
jak s touhou jeho k nebi spěl
sám anděl v oblacích?
Štká z dlaní Božích sladký sen,
ach, proč jej odmítá!
Což stezka touhy z ráje ven
je smrtí zakryta?
Noc volá hvězdy pod obzor,
blesk zlatý líbá čela hor –
Co lidské touhy rajský vzdor
dnes Pánu vyčítá?
Teď tvář svou zdvíhá, k horám zří –
Blesk hledá ve mraku,
co pouze lásce ozáří
slz úsvit ze zraků.
Kam spěchá jen té prosby hlas
o neznámý ráj nových krás,
kde v lidské lásce hoří jas
všech Božích zázraků?
Jat bázní křídly bije z tmy
den před svým zrozením,
zda v záři dne ráj vidět smí,
co Bůh si počne s ním;
jen růže, která v bázni bdí,
teď touze lidské závidí
a neví, jak se nad ní rdí
nejsladším zarděním.
Spí orel v stínu šerých skal,
sní pod kamením had,
oč prosí nyní jejich král,
má skryto býti snad.
Ó hvězdy, co tu hledáte.
Té touze bděním rozžaté
jen v samotě Své přesvaté
Bůh sám smí naslouchat.

Meter: iambic
XxXIX.  An  H. Christophorum Loth.
by Andreas Gryphius

Nembt wieder wehrter Freundt/ dem ich mein Hertz gelihẽ
Was jhr mir newlich liht/ das jahrbuch vnser zeit/
Die anzahl scheller tag’ in deu vns ach vnd leidt
So lange kränckt biß sie/ vnd wir mit jhn entfliehen.
Wir armen schawn die Sonn’ jtzt von/ jtzt zu vns zihen:
Vnd gehn den Sternen nach/ wir lernen welche seit
Der Himmel
Vnd sehn nicht daß wir hier den
Wir rechnen Monat aus/ vnd spilen mit dem Jahr
Vnd ordnen tag auff tag/ vnd wenn die räitung klar:
Bleibt vns doch vnser tag vnd vntergang verholen?
Nichts ist das zeit vnd todt nicht an das joch gebracht
Ohn freundtschafft/ welche zeit vnd sterben keck verlacht
Herr Loth/ der haben wir zwey einen Geist befohlen.

Meter: iambic
FRAGANCIAS – I ILANG-ILANG
by Isidro Marfori

Una princesa de faz doliente,
ojos muy negros y noble rol,
nacida en áurea cuna de Orienté
bajo las gasas del arrebol,
sintió una noche pasión ardiente
y pronto súpolo su padre, el Sol.
Amaba, amaba á las estrellas
cual la heroína de un cuento azul...
—Padre, tocarlas quiero, ¡qué bellas!
- Hija, es prestada su hermosa luz.
Mas, mira e-se árbol de sombra amena
y verás otras de dulce olor.
Se llaman ilanff-ilang, morena...
—¡Si en ellas, padre, solió mi amor!

Meter: dactylic
1L: Gelt legt nieder dem den Mut, der Geld darff und hat nicht Geld;
by Friedrich von Logau

Gelt legt nieder dem den Mut, der Geld darff und hat nicht Geld;
Gelt legt nieder dem den Mut, der es hat, und der es hält.

Meter: trochaic
- 26 - A un palillo que tenía una dama en la boca
by Lope de Vega

En un arco de perlas una flecha
puso el amor, con un coral por mira,
si es que en los arcos por coral se mira
vista, que fue de dos corales hecha.
Ninguna de morir me dio sospecha,
como ésta de su boca dulce vira,
entre cuantas de plomo y oro tira,
que se me vino al corazón derecha.
Viendo que el hurto a tantos obligara,
con lanza en ristre Amor os ha guardado,
Juana, las perlas, porque nadie osara.
Yo las codicio, y veo el arco armado,
¿mas que dicha mayor, si yo quedara,
flechas de amor, a vuestro palo atado?

Meter: iambic
Die Objektiven
by Kurt Tucholsky

Wenn so fünf Männer Sonnabend abends
um einen runden Tisch herum
den Bierskat kloppen – und sie habens
auch niemals über (wegen dumm) –;
wenn sie von Politike brummeln,
im Maule die Zigarrenstummel,
von Hindenburg und Ludendorffen,
und wie wir fast Paris geworfen,
vom Präsidenten in der Stadt,
der keinen Bohrt wie Wilhelm hat;
wenn sie so zwischen As und Trümpfen
– (»Wer jibt?«) – auf Kommunisten schimpfen –
die Welt ist eine Kinderfibel,
das Morgenblatt ist ihre Bibel –;
wenn Lehmann ansagt: »Knautschke hats!« –:
Das nennt man einen Stammtischschwatz.
Doch wenn fünf Männer in Talaren
an einem langen Sitzungstisch
ein Menschenkind da im Verfahren
verknacken frisch und künstlerisch –
was sie als Studios schon forcierten,
geführt von ihren Erstchargierten;
was sie als Referendare lernten:
den Glauben an die reich Besternten;
was der Assessor, scheu geduckt,
dem Staatsanwalte abgeguckt –
wenn diese fünf bei den Prozessen
ihr ganzes Leben glatt vergessen,
weil Orgeschmann und Sozialist
für das Gericht dasselbe ist!
wenn da was fällt wie'n Donnerkeil –:
Das nennt man ein Gerichtsurteil.
Justitia! Ich wein bitterlich:
Du gehst auf einen langen –––––––

Meter: iambic
ACH ZÍTRA!
by Adolf Brabec

Ten spěch a žhavá touha nitra
snad, možná nedočká se jitra,
neuzří ptáka ni květ zítra
– – – – – ach zítra!
Snad písně sladké plné vzletu,
se rázem na requiem změní,
ó užívej v svém mládí letu,
na světě zítřek tvůj víc’ není!
Se sladkou písní pták odletí,
a odletí daleko k jihu,
za ním zříš teskně, zrak zvlhne ti,
pocítíš ve srdce svém tíhu.
Ten spěch a touha žhavá nitra
snad, možná nedočká se jitra,
neuzří ptáka ni květ zítra,
– – – – ach zítra!

Meter: iambic
1L: Für gut nicht gutes geben, ist eine böse That;
by Friedrich von Logau

Für gut nicht gutes geben, ist eine böse That;
Für böses böses geben, ist ein verkehrter Rath;
Für gutes böses geben, ist schändlicher Beginn;
Für gutes gutes geben, gebühret fromem Sinn;
Für böses gutes geben, ist recht und wol gethan;
Dann dran wird so erkennet ein rechter Christen-Mann.

Meter: iambic
An Mopsus
by Christian Wernicke

»die Morgenstund' hat Gold im Mund«, und du bleibst arm,
Obgleich manch früher Tag dir deinen Kopf macht warm.
Mich dünkt, das Sprichwort ist verführerisch und eitel;
Weil sie's im

Meter: iambic
Jarní slunce.
by Jaroslav Kvapil

To mysterium zárodků a žití
jdeš požehnat, ó, svatý zjeve bílý,
svět nesmírný se před tvým světlem chýlí
a země lační tvoje teplo píti.
Jak píseň bouře tisíc tónů zní ti
vstříc z hájů, lesů, lučin v stejné chvíli
a mračna jako ptáci zabloudilí
se přec tvou tváří za obzory řítí.
Tvým před oltářem jako hříšník podlý
v prach bídný člověk klesá na kolena
a znovuzrozen k záři tvé se modlí.
V to nesmrtelné oplození ráno,
v ta mysteria spásy bezejmenná,
ó, věčné Slunce, budiž požehnáno!

Meter: iambic
108.
by Friedrich Rückert

Wer selber zweifelt, kann nicht fremde Zweifel heben,
Und Ueberzeugung nur kann Ueberzeugung geben.
Wenn du der Lehre nicht willst allen Nachdruck rauben,
Must du zum wenigsten solang du lehrst dran glauben.

Meter: iambic
[säusle liebe Mirte]
by Clemens Brentano

Säusle liebe Mirte,
Wie still ist's in der Welt,
Der Mond, der Sternenhirte
Auf klarem Himmelsfeld,
Treibt schon die Wolkenschafe
Zum Born des Lichtes hin:
Schlaf, mein Freund, o schlafe,
Bis ich wieder bei Dir bin.
Säusle liebe Mirte
Und träum' im Sternenschein
Die Turteltaube girrte
Auch ihre Brut schon ein.
Still ziehn die Wolkenschafe
Zum Born des Lichtes hin,
Schlaf', mein Freund, o schlafe,
Bis ich wieder bei Dir bin.

Meter: polymetric
25. Ruhe zu Hofe
by Christian Wernicke

Wenn über viel Geschäfft'
Sich hundertmahl des Tags beschweret;
So lach' ich über sie: Dieweil sie in der That
Sonst nicht, und nur allein,

Meter: iambic
OSAMĚNÍ.
by Karel Hugo Hilar

A budu sám...
Ty tiché písně tužeb společných,
jež modlitbou nám byly nejčistší,
ty odlétnou na podzim do dálek
i tiché sny i němé pocely...
A budu sám...
A teplo vytratí se ze srdce
a život zvolna bude usínat,
uvadlý vzdech oněmí ve hluchu
a vítr zimy vnikne do duše..
To budu sám...
A nebude to život ani skon,
co budu žít. Ni den, ni šedá noc..
a nebude to jaro ani mráz
a nebude to smích, ni horký pláč,
až budu sám...

Meter: iambic
1L: Daß meinen Namen du durch bösen Leumund
by Christian Wernicke

Daß meinen Namen du durch bösen Leumund
Und ich mich nicht an dir auf andre Weise räche,
Als daß ich allezeit von dir viel Gutes spreche,
Gereichet mir zum Schimpf mehr, als du wohl gedenkst:
Es läßt die Welt sich nicht betrügen

Meter: iambic
Stille halten
by Karl Henckell

Was will das Herz mir spalten?
Der Mißmut bohrt und sägt.
Es ist ein wüstes Schalten,
Das nicht nach Lust und Liebe frägt.
Du mußt fein stille halten,
Wie roh es auf dich schlägt,
Das Deine recht gestalten
Und tragen, was das liebe Herz erträgt.

Meter: iambic
Z nové „Moudrosti otcovské“. (VI.)
by Josef František Karas

Milý synu, moudrost dar je vzácný,
nazbyt však ho leckdo nemívá.
Filosofi moudří tvrdí vždycky,
s utrpením že ho přibývá.
Čím víc bolů, tím víc zkušeností,
z nehod tvých se druzí učili.
Trp jen, užitečným chceš-li býti,
nelkej, bolest někdy mučí-li!
O kabát-li přijdeš, synu milý,
– což se leckdy v žití udá těm,
lidskost svou co na odiv vždy staví –
užitečným byl jsi hlupákem!
S vděkem kvituj, že nám osud štědrý
politických houf dal nezmarů,
per aspera co nás vlekou spěšně
od nezdaru vždy zas k nezdaru!
O poslední gatě půjdeme-Ii,
nepříteli můžem žehnati.
Čechy on i blahobyt ať vezme.
Moudrým dobře je i bez gatí.
Statky žere rez a zloděj béře,
moudrost na ceně však neztrácí,
ať se v městě co chce, jak chce děje:
nejšťastnější jsou vždy žebráci.

Meter: trochaic
El corazón
by Carlos Valverde López

Ni el torbellino gris del desencanto,
ni la corola blanca del deseo,
ni la torva cadena en Prometeo
trocará su latir en cruel espanto.
Ni la estampida negra en negro
                     llanto
que el leviatán invoca en himeneo,
ni el rosa resplandor de un gineceo
conmoverán su pulso sin quebranto
No podrá el inmortal, el dulce
                     arpegio
de la eternal Tanatos, ronca loba,
destrenzar el dogal de su razón
Sólo la voz sutil o el sortilegio
encendido por Eros en su alcoba
descorazonarán al corazón

Meter: polymetric
- XIX -
by Fcode Borja

Lucinda, ves el árbol, que vestido
de verdes hojas, de pintadas flores,
el manto le robó de sus colores,
del cierzo helado, el rústico bramido.
Ves el arroyo de cristal dormido,
burlar el Sol en Julio los ardores,
y su risueño pasto, en los rigores
de Enero, verse preso, y detenido.
Ves seguir a la Aurora el blanco día,
y al tiempo que del mar pisa el lidero
quitarle el mando la tiniebla fría.
Así a tu engaño, hermoso, y lisonjero,
fue cuando más alegre florecía,
cierzo la injusta edad, noche, y Enero.

Meter: iambic
- LXXX -
by Hernandode Acunya

Galatea cruel, ¡qué pago has dado,
qué amargo fin a cuanto te he querido,
que hubiera ya de lástima movido
un tigre, y a mí un mármol ablandado!
¡Oh duro golpe en pecho desarmado
y en sangre de quien nunca te ha ofendido,
si o es culpa ponerse así en olvido
y en ti poner la vida y el cuidado!
¡Oh ingratos ojos a los ojos míos!
¡Oh frente para mí nunca serena,
corazón sin amor, duro, inhumano!
¿Cuándo os acabaréis, de llanto ríos?
¿Cuándo no ha de acabar la mortal pena,
que no la sufre ya el sufrir humano?

Meter: iambic
Majestuosa hermosura de semblante disimulado
by Quevedo

Esa benigna llama y elegante,
que inspira amor, hermosa y elocuente,
la entiende la alma, el corazón la siente,
aquélla docta y éste vigilante.
Los misterios del ceño y del semblante
y la voz del silencio que, prudente,
pronuncia majestad honestamente,
bien los descifra mi respeto amante.
Si supe conoceros y estimaros,
y al cielo merecí dicha de veros,
no os ofenda, señora, ya el miraros.
Yo ni os puedo olvidar ni mereceros;
pero si he de ofenderos con amaros,
no os pretendo obligar con no ofenderos.

Meter: polymetric
Epistel an einen Freund
by August Wilhelm Schlegel

O Freund, du hast mir da fürwahr
Ein Evangelium verkündet:
In deinem Haus' ist hell und klar
Ein neues Lebenslicht entzündet,
Daß mit der holden Töchter Paar
Ein Knäbchen nun sich noch verbindet,
Und bald die ganze frohe Schaar
Mit zarten Armen dich umwindet;
Daß wenn dir manches flücht'ge Jahr
Bei'm Kuß der besten Gattin schwindet,
Ihr Beide dennoch immerdar
In ihnen eure Jugend findet.
Es ist gewiß nicht wunderbar,
Da solche Lust dein Herz empfindet,
Daß, was du schreibst und sprichst sogar,
Sich, wie von selbst, in Versen ründet.
Gern säng' ich Jubellieder zwar,
Wenn ihr, o Musen, bei mir stündet.
Allein ich krau' umsonst mein Haar,
Der Roßquell ist mir zugespündet;
So flink ich sonst zur Dichtkunst war,
Die ich in Hühners Buch ergründet,
Scheint heute doch vom grauen Staar
Mein geistig Auge ganz erblindet:
Die Reime bieten sich nicht dar,
Erschöpft sind alle schon auf
Wird meine Schande offenbar,
So lauf' ich vom Apoll Gefahr,
Daß er wie Marsyas mich schindet.

Meter: iambic