PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ZÁŘÍ
by Karel Toman

Můj bratr dooral a vypřáh’ koně.
A jak se stmívá,
věrnému druhu hlavu do hřívy
položil tiše, pohladil mu šíji
a zaposlouchal se, co mluví kraj.
Zní zvony z dálky tichým svatvečerem.
Modlitba vesnic stoupá chladným šerem.
Duch země zpívá: úzkost, víra, bolest
v jediný chorál slily se a letí
k věčnému nebi.
Svatý Václave,
nedej zahynouti
nám ni budoucím.

Meter: iambic
- CXLII - A una dama que moría de celos
by Joseph de Litala y Castelvi

Aquella rabia del Amor ardiente,
aquella fiera, y engañosa Hiena,
aquella muerte viva, y dura pena,
aquel, mal que se busca, y que se siente.
Aquel cruel, y bárbaro accidente,
que el alma arrastra, y el discurso enfrena,
de las potencias mísera cadena,
hijo bastardo de bastarda gente.
Los Celos, o la Furia del Abismo,
me han puesto en este estado pasajero,
ten lástima de mí piedad humana.
Pues aun aquí su necio barbarismo,
los huesos me consume, y el postrero,
día, no es fin de su crueldad tirana.

Meter: iambic
A un perseguido
by José de Diego

¡Ah, desgraciado si el dolor te abate,
si el cansancio tus miembros entumece:
Haz como el árbol seco: reverdece;
y como el germen enterrado: late!
Resurge, alienta, grita, anda, combate,
vibra, ondula, retruena, resplandece
Haz como el río con la lluvia: ¡crece!
y como el mar contra la roca: ¡abate!
De la tormenta al iracundo empuje,
no has de balar como el cordero triste,
sino rugir, como la fiera ruge.
¡Levántate! ¡revuélvete! ¡resiste!
Haz como el toro acorralado: ¡muge!
o como el toro que no muge: ¡embiste!

Meter: polymetric
- 80 -
by Lope de Vega

Si de piel asperísima vestido,
el cabello revuelto y erizado,
al gran Bautista en el Jordán sagrado,
si es Cristo, le preguntan, prometido.
A vos, aunque también con piel ceñido,
pero en manos, costado y pies llagado,
en Cristo por amores transformado,
y a Cristo en cuerpo sangre y parecido.
¿Cómo os llamara, si Israel os viera?
y porque la humildad vuestra se arguya,
¿qué dijérades vos después de visto?
¿Quién duda que Francisco respondiera,
no soy yo Cristo, soy estampa suya,
ni vivo como yo, vive en mí Cristo?

Meter: polymetric
ŘASA.
by Emanuel Čenkov

Na písku prahnoucím po mořském přívalu,
kde nyní pařížské si děti hrají,
řas chumáč černá se ve žhavém úpalu
vod na pokraji.
V tom moři života, kam odhodil nás Čas,
kde ve vln věčné hře souzeno žíti,
zda úděl člověka jest víc než osud řas,
jež na břeh vmeteny kdes budou tlíti?

Meter: iambic
Book 6, Epigram 17: In Sextum.  ﻿
by Thomas Bastard

Sextus upon a spleen, did rashly swear,
 That no new fashion he would ever wear.
 He was forsworn, for see what did ensue,
 He wore the old, till the old was the new.
 ﻿

Meter: dactylic
POSLEDNÍ POŘÍZENÍ
by Petr Křička

Neklovej mi játra! Sečkej chvíli!
Což mne nepoznáváš, orle bílý?
Skoro denně v horách letním časem
ustašů jsem sytíval tě masem. –
Dvanáct měl jsem kulí v nábojnici.
Dvanáct mrtvých leží na silnici.
Třináctý byl Bočkaj křivonohý.
Ten mne do zad střelil ze zálohy. –
Starý druhu! Chop se nábojnice,
k bratru Franu zaleť do Breznice!
Řekni, že ho prosím, umíraje,
aby počíhal si na Bočkaje.
Chumáček mých vlasů v tomto šátku
odevzdej mé Daně na památku!“ –
Se šátkem a s prázdnou nábojnicí
rozletěl se orel ku Breznici.
V hospodě tam Frano sklenky tříská.
V novém plášti ustašském se blýská.
Z kostela tam Bočkaj, všecek záře,
krásnou Danu vede od oltáře.

Meter: trochaic
[ Es hält der Ost, der eitle, sich]
by Georg Friedrich Daumer

Es hält der Ost, der eitle, sich,
Für sämmtlicher Geschöpfe Geist;
Doch höre deines Haars Arom,
Das ihn mit Fug zurechte weis't:
»ich bin die Seele der Natur,
Da ohne mich die Welt zerfällt,
Und ihren öden Trümmerhauf
Des Chaos alte Nacht umkreis't.«

Meter: iambic
VIII
by Jaroslav Durych

Ó řeči, krásná, vznešená,
jíž probudil mě Bůh,
jak světlo bylas vržena
spíš v srdce mé než v sluch,
když choť můj mluvil, zřela jsem
k rtům jeho s prvním úžasem
a radosti tvé ohlasem
můj rozechvěl se duch.
Když choť mi slov tvých svatý hlas
jak lásku na rty klad’,
jak z duše k duši zářilas
nám v očích tisíckrát!
Ted’ na tvé tajemství se ptám:
Což nejsi věnem, které Sám
Bůh pro Sebe dal pouze nám?
Což smí též mluvit had?
Proč ten by též se chlubit směl
tvým svatým pokladem?
Což Bůh tvou krásu nezavřel
nám v duších před hadem?
Což našim rtům Svou chválu vzal,
by hadům naše věno dal? –
Tak hadím slovům vzdoroval
stud lásky před pádem.
Vzdor lítosti se v údech třás’,
když počal mluvit had,
a do srdce jí cizí hlas
jak do prachu stín pad’.
Sen, plný divů, plný tmy,
táh’ závratí, zněl žádostmi.
Zda konec slov těch slyšet smí? –
Stud na rty prst jí klad’.
Den zemi na tvář prostíral
svůj úsměv, krásu svou,
a ráj v té nádheře se zdál
tím hlubší samotou.
Strom tiše stál, květ nedýchal,
když prostřed ráje Satan lhal
a ráj v své bázni naslouchal,
jak stíny oblak jdou.
Ó Evo, jistě je to On,
jenž tobě duši vdech’,
či je to stínu tvého sklon,
jenž řídí slunce běh?
Znáš slávu svou a její cíl,
či duch tvůj dosud necítil,
že vlastní věno tvé ti skryl
zde v stromu kořenech?
Ó, pojď si pro ně! První z hvězd
k svým ňadrům přivineš!
On hrozil ti – ach, co to jest –
že smrtí zahyneš?
Buď jako Bůh! Ó, vzchop se jen,
ať světlem stín je přemožen,
tvou věčnost dá ti tento den
a tvému choti též!
Ó závrati! Tma volá z tmy,
let smrti krví zní,
blesk touhy padá propastmi,
ó duše, procitni!
To z temnot zní ten náhlý křik –
Ach, vzpomeň na své lásky vzlyk,
ó překrásná! – – Jen okamžik
a jedl Adam s ní – –

Meter: iambic
1L: An Rumpf und Gliedern jämmerlich zerbrochen,
by Franz von Dingelstedt

An Rumpf und Gliedern jämmerlich zerbrochen,
Gebannt in eine Form aus Sand und Lehm,
Hernach in Flammen, die fanatisch kochen,
Gegossen nach erkünsteltem System,
So liegst Du, lichtlos, starr und unbequem
In Deiner Gruft, Bavaria, viele Wochen,
Bis daß der Meister, wann es ihm genehm,
Sein »fertig« seufzend über Dich gesprochen.
Und dann, ein Monument für das Jahrhundert,
Von außen glänzend' Erz, von innen hohl,
Stehst Du erhaben da und all-bewundert.
Nur schad: Eins fehlt dem riesigen Symbol,
Daß König Ludwig noch den Hammer hebe
Und mit dem letzten Schlag Dir sage: LEBE!

Meter: iambic
Reprehende en la araña a las doncellas, y en su tela, la debilidad de las leyes
by Quevedo

Si en no salir jamás de un agujero,
y en estar siempre hilando, te imitaran
las doncellas, ¡oh araña!, se casaran
con más ajuar y más doncel dinero.
Imitan tu veneno lo primero,
luego tras nuestra mosca se disparan;
por esto, si contigo se comparan,
más tu ponzoña que sus galas quiero.
De manojos de zancas rodeado,
barba juriconsulta a tu cabeza
forjas, con presunciones de letrada;
pues en tus telas urdes con destreza
leyes al uso, donde queda atada
culpa sin brazos, vuelo sin grandeza.

Meter: polymetric
- 13 - Acto II, ANARDA (lee)
by Lope de Vega

No hay que esperar, Olimpo, de mi vida
otro gusto mayor que aborrecerte
mi alma; es imposible ya quererte:
la firme voluntad está rendida.
Estoy del grande amor reconocida
de Anfriso; no hay que hablar hasta la muerte;
primero la veré, que se concierte
extraño amor; que quiero y soy querida.
Necio será si intenta perseguirme
(que en conocer el bien no soy tan ruda)
quien quiere de sus lazos dividirme.
Yo quiero a Anfriso; no mi amor se muda
en ti; no hay que esperar de fe tan firme.
Esto confieso, en lo demás soy muda.

Meter: iambic
Mezi námi.
by Eliška Krásnohorská

Což to mezi námi za stezičku z růží?
kam jde nad propastí beze stop?
Což to za most zlatý? Pod ním proud se uží
hluboký a temný jako hrob.
Což to mezi námi za hostinné sady,
zvoucí sladkých plodů vnadami?
Což to mezi námi za skály a hrady
s věčně zamčenými branami?
Což to mezi námi za červánků moře?
což to za žeřavé plameny?
Což to námi za rozkoš a hoře?
Kam to duše naše souzeny?
Mezi námi dálka i vše kouzlo její,
naších citů moře hvězdnaté;
mezi námi touha – touha s beznadějí,
svatý bol a blaho proklaté.

Meter: trochaic
- XCI -
by Fernando de Herrera

Pensé, mas fue engañoso pensamiento,
armar de intensa nieve el pecho mío,
porque el rayo de Amor no al lento frío
rompiese el rigor duro en vivo aliento.
Procuré no rendirme al mal que siento,
y fue todo mi esfuerzo desvarío;
mi libertad perdí y mi usado brío
cobré un dolor perpetuo en mi tormento.
La llama al hielo destempló en tal suerte,
que, gastando su humor, quedó ardor hecho,
y es inexhausto fuego cuando espiro.
No puede este mi incendio darme muerte;
que cuanto de su fuerza más deshecho,
tanto más de su eterno afán respiro.

Meter: iambic
Soneto
by Juan Bautista de Mesa

Si mostrándose Roma agradecida
a quien un ciudadano libertase
cuando con el morir le amenazase
su enemigo, ya dueño de su vida,
quiso, para que fuese conocida
hazaña tan honrosa y se imitase,
que corona sus sienes adornase
(honra a que fue muy grande, bien debida);
España, si cual debes lo agradeces,
a quien te libra tantos ciudadanos
(que con su muerte amenazó el olvido),
¿cómo tantas coronas no le ofreces,
haciéndole con nombre soberanos,
en cuanto el sol alumbra, conocido?

Meter: polymetric
- 117 - Decía una dama que no hallaba a quien querer
by Lope de Vega

Entre tantas guedejas y copetes,
tantos rizos, jaulillas y bigotes,
entre tantos ilustres Lanzarotes,
reservando gualdrapas y bonetes.
Entre tantos sombreros capacetes,
ámbares, negros, rubios achiotes,
lampazos ligas, cuerpos camelotes,
peones de armas, de Moclín jinetes.
Entre tantos que van el pico al viento,
que a los que rueguen por lindeza esperan,
¿no halláis a quién querer? ¡extraño cuento!
¿A tantos vuestros ojos vituperan?
Señora, o no tenéis entendimiento,
o vendréis a querer, cuando no os quieran.

Meter: polymetric
LXXX Jak temná růže stolistá
by František Zavřel

Jak temná růže stolistá
vyrazil smutek v srdci mém.
Jsem hluch a tich a něm.
Považte, že tu jsem
bez ní dnů čtyři sta.
Čtyři sta dnů! Čtyři sta dnů
bez její písně, stisku rukou.
Jdu kamsi v mrtvém, truchlém snu,
kde hroudy do hran rakve tlukou.

Meter: iambic
O JEDNÉ MALÉ MRTVÉ
by Josef Svatopluk Machar

Již dlouhé šaty oblekala,
i s parasolem vždycky šla –
však tajně s loutkami si hrála
a Robinsona v slzách čtla.
Pobledlé něžné poupě máje,
jež přestává být poupětem...
Mráz šel kol z hloubi odychaje,
i vadlo před svým rozkvětem...
V poduškách bílých spočívala,
ruku mi dala veselá,
na příští únor vzpomínala,
že tančit bude docela...
V průhledném čele prokmitaly
jí vábně žilky modravé,
a nebeským jí leskem hrály
ty oči dobré, zvědavé.
A kol té hlavy vlasy zlaté
tak sily půvab zářící,
jak gloriola jedné svaté
ve knížce její modlicí.
A odychala klidně, tiše,
úsměvná byla, šťastna tak,
jak odněkud už z hvězdné říše
by upřela v zem bídnou zrak.
Já arci přál jí z duše celé,
by zdráva zase povstala –
však se znakem tím v očích, v čele,
kde bledá smrt ji líbala,
by zůstal pohled nezemský jí,
s nímž k nebesům se ubírá
a ví, že smutnou zemi míjí
a přec k ní teskně pozírá...

Meter: iambic
A mi esposa la señora doña María del Patrocinio Padilla
by Bernardo López García

Es altar la familia; piedra santa,
el dulce amor que en la mujer reposa;
sobre esta piedra colosal y hermosa
sus cúpulas de luz la fe levanta.
En el árbol familia, libre encanta
ruiseñor la mujer siempre amorosa;
y dulce o varonil, madre y esposa,
su amor bendice, o sus dolores canta
Niño era yo, y entre angustioso grito
la muerte hundió mi hogar; su labio fiero,
lo dejó sin calor, triste y marchito;
hoy eres tú mi corazón entero
¡columna de mi amor! que Dios bendito,
te de más vida que a mi hogar primero.

Meter: iambic
NIRVANA.
by Jaroslav Vrchlický

Mdlý poutníku, jen dvéře tyto,
ó zaklepej, jsou poslední,
tam vše, co zde ti bylo skryto,
v mír věčný se ti rozední.
Tam zapomena, žes byl stvořen,
u cíle staneš zápasu
a budeš jako v zemi kořen,
jenž nezná změnu počasů.
Však je-li vnadidlo to marné,
hra stará znovu začne zas,
dál trpět život v muce žárné
co atom, buňka, květ a klas,
až v člověku zas zatraceném
se probudíš zpět k vědomí
a poznáš, bol že tvým je věnem,
kruh, jenž se nikdy nezlomí?
Co zbývá ti? Jen v resignaci
to břímě věčné dále nést,
být velkým v Sisyfově praci,
trn s kvítím sbírat u všech cest
a neskloněný v světa víru
ku slávě jako záští hluch
poslouchat, kterak u vesmíru
bůh jediný vře – žití ruch!

Meter: iambic
Elogio del soneto
by Antonio Miguel y Romón

Eres del arte singular modelo,
por sonoro, brillante y levantado
¡Cuánta belleza en ti se ha relevado,
recogida en la tierra y en el cielo!
De tus catorce versos en el vuelo
¡cuánta sublimidad has compendiado!
Lo mejor de la vida has ensalzado,
y aun de la muerte el pavoroso hielo
¡Oh Soneto! ¡Oh gentil arquitectura!
¡Oh dechado de clásica estructura,
por tu esbeltez, tu gracia y tu armonía!
Al refulgir en tu final la idea,
en ti el alma hechizada se recrea
con gozosa emoción de poesía.

Meter: polymetric
In ein Stamm-Buch
by Sidonia Hedwig Zäunemann

Wer das Gesetz-Buch derer Christen aus seinen Augen setzt, und will
Sich gern an seinen Feinden rächen, der rathe ihm beherzt und still:
Er soll ein Alchymiste werden: Und preiß ihm eine Gattin an,
Die keine Tugenden besitzet; so hat er schon genug gethan.

Meter: iambic
184.
by Friedrich von Logau

Unter Tollen sollen klug, unter Vollen nüchtern seyn,
Wers nicht glaubt, versuch es nur, was es sey für schwere Pein.

Meter: trochaic
Die Feldhüter
by Johann Peter Hebel

Hinte Wald und Berg bis an die duftige Wulke,
vorne Matte voll Chlee, und Saat und goldene Lewat,
stoht e Hütten im Feld und in der einsame Mittnacht.
Numme d'Sterne wachen, und numme no d'Feldberger Wiese,
und der Schuhu im Wald und öbbe Geister und Hirze.
Aber im Hüttli sitzen und hüte die buschige Felder
's Meiers muntere Fritz und 's Müllers lockige Heiner
»heinerli«, seit der Fritz, »der Schlof goht lisli um d'Hütte.
Lueg, jez chuunt er is inen, und lueg doch weger, er het di!
Weidli, chumm ins Grün! Mer wenn im lieblige Wechsel
mitenander singen. Es weiht e lustige Nachtluft,
gvätterlet mittem Laub und exerzirt mit de Halme:
»rechts um kehrt euch! Links her stellt euch! Nonemol rechts um!«
Aber 's Müllers Heiner mit siner lockige Stirne
streckt si und stoht uf, und sucht si gläserni Röhre.
»fritzli, stoß mi nit!« Jez stehn sie gegen enander,
der am Chriesibaum, der an der duftige Linde,
und probire d'Tön in ihrer Höchi und Tiefi,
setzen ab, und setzen a. »Sing, Heinerli, du z'erst!«
seit der Fritz, »de hesch doch, traui, näume ne Schätzli.«

Meter: polymetric
Hidalgos y morelos – I
by Eduardo Peralta

El grito de Dolores es la
                     voz que despierta
la conciencia de un pueblo sumida en el letargo,
clarín de Roncesvalles que
                     en penetrante y largo
clamor, esparce al viento un infinito alerta
Morelos tiene el alma para ese grito abierta;
su paz de sacerdote trueca
                     por el amargo
trajín del guerrillero, y
                     en el sublime cargo
de encender en las almas la fe constante y cierta
¡Oh, sí! Cuando de Hidalgo
                     el enemigo hiende
la vida, cuando su alma al infinito asciende,
parece que una herencia dejara en el suplicio;
Morelos la recoge con serena mirada;
bien sabe que el martirio cortará su jornada,
que ha de ser de su vida, corona el sacrificio.

Meter: polymetric
A n  L esbien.
by Christian Friedrich Hunold

Bricht Lesbia den Brief durch ihre schönen Hände/
So bricht sie auch dabey des Hertzens-Siegel auf;
Daß ist: Daß ich zugleich ihr tausend Küsse sende;
Jedoch ich legte sie ihr lieber selber drauf.
Worauf? Auf ihre Brust? Ach ja/ und auf die Lippen/
Wo der Gedancken Schiff gantz sicher Landen kan;
Und scheitert es zuletzt an ihren Marmor Klippen/
So schau' ich doch Vergnügt den schönen Schiffbruch an.
Ich falle von der Höh' in Amors tieffe Wellen.
Ach zürne/ schönste nicht/ wenn ich zu weit will gehn/
Nur zürne/ wenn ichs nicht nach würden vor kan stellen/
Daß ich es nicht zu vor durch deine Gunst gesehn.
Denn deine Gütigkeit gleicht sich den Rosen-Sträuchen/
Die mir die Schmeicheley von oben schön verspricht:
Doch will ich auf den Grund und nach den Stiele reichen/
So heist es: Freund zurück/ weil Dorn und Nadel sticht.
Ach Nadel! Daß ich mich nur könte wieder rächen/
So offt mein treues Blut durch deinen Stich zerfließt!
Und das man Lesbien das Urtheil möchte sprechen:
Der lasse wider Blut/ der reines Blut vergießt.
Verwundre dich nur nicht/ daß ich diß kan begehren/
Noch mehr/ ich wolte dir die Straffe selber thun/
Denn
Läßt den entzückten Leib auf Sammt und Seide ruhn.
Du hast mir Qvaal genug und Schmertzen zugefüget/
Wenn ich um deinen Schatz vergebens seufftzen muß.
Dein Reichthum macht mich arm/ weil er vergraben lieget/
Und mangel plaget mich bey deinen Uberfluß.
Ich seh' an deinen Baum die schönsten Apffel hangen/
Und muß wie
Der Nectar ströhmet recht durch deine Purpur Wangen/
Und meine Seele muß dabey vor Durst vergehn.
Ach strenge Lesbia! stellt mich nur das Gelücke
Nur noch einmahl zu den/ was deine Brust erhöht/
So beiß ich dir gewiß vor Grimm davon zwey Stücke/
Weil meine Unruh doch hier niemahls Stille steht.
Doch/ edle Freundin nein/ das angenehme Beben/
Das Venus stoltzes Schloß durch heisse Gluth bewegt/
Ist zwar der Ruhe Tod/ doch auch mein neues Leben/
Weil sich das Blut dadurch in allen Adern regt.
Drum werd ich ja daran nicht selbst mein Hencker werden/
Nein/ schönste Lesbia/ mein Vorsatz sey verbannt:
Und stehet itzt mein Fuß auf dornen fremder Erden
So ruffe mich zu dir in das gelobte Land.
Dein Willen ist mein Thun/ drum schreib' ob ich soll kommen/
Ich weiß das mich dein Aug' in wenig Tagen schaut.
Und zwar so hab' ich nichts an Gütern abgenommen/
Die deiner Augen-Strahl dem Hertzen an vertraut.
Nein/ nein/ mein Reichthum kan dir noch die Rente zahlen/
Ach daß die Lippen nur das Zahlbret möchten seyn/
Und daß ich auf der Brust die Rechnung dürffte mahlen/
So schrieb' ich Lebenslang mich in dein Schuld-Buch ein.
Drum schreib' ich will mich gleich zu deinen Füssen legen:
Doch fürchtest du vielleicht die Alabaster Brust/
Und daß die Drohung ihr wol Schaden möcht' erregen/
So sey das Mittel dir vor meinen Biß bewust.
Denn wird der Liebe Macht mich endlich überwinden/
Und nun mein Hunger starck nach deinen Fleische seyn/
So must du meinen Mund an deine Lippen binden/
Mich aber schliesse gar in deinen Kercker ein.

Meter: iambic
A la batalla de Waterloo
by Juan Eugenio Hartzenbusch

Ea, quien tenga de valor un cacho,
dijo Napoleón, sígame al cerro
donde fuego nos hace tanto perro,
y del pendón inglés no quede hilacho
Yo a vuestra frente montaré en
                  un macho
que pació solamente flor de berro;
y de esa hueste el enemigo hierro
quebrará cual juguete de muchacho
Dijo: pero el soldado se hace el sordo,
y aunque le ofrecen de oro un cucurucho
el miedo de morir habla más gordo
Cede el gran general a otro más ducho,
y mientras huye en su caballo tordo,
quema la guardia el último cartucho.

Meter: iambic
BEN AKIBA NAŠEMU VĚKU. (IV.)
by František Táborský

Přeju, přeju ti ne málo,
aby se ti srdce smálo
mladým smíchem odvahy
s trochou moudré úvahy.

Meter: trochaic
Cupido.
by Heinrich Mühlpfort

Ich sehe freylich hier die schönen Sorten an/
Zeug/ in den bloß allein die Venus einzukleiden;
Gewebe/ das gemacht ist von der besten Seiden.
Jedoch was meine Hand vor Arbeit wircken kan/
Sticht das Gespenste weg/ das uns Venedig schicket/
Womit sich Pisa rühmt und Genua sonst schmücket.

Meter: iambic
A Carlota Patti
by Mercedes Ignacia Rojas

¿Qué grata melodía es la que siento,
qué voz angelical llega a mi oído?
¿De do emana ese mágico sonido
que enloquece y embriaga de contento?
¿De más allá del alto firmamento
un ángel a la tierra ha descendido?
¡Yo encuentro ese trinar desconocido
y la voz de la gloria oigo en su acento!
Y veo una mujer, y de ella brota
esa voz que al salir de su garganta
vierte un nuevo prodigio en cada nota
¡Mas no es una mujer la que así encanta!
¡Hada huída del cielo eres, Carlota,
pues que sólo en el cielo así se canta!

Meter: polymetric
Orion.
by Jaroslav Vrchlický

O hvězdách do noci jsme hovořili.
Ty’s odhaloval věčné jejich taje;
když usnul jsem pak, zřel jsem obra báje,
jak v prostor hřměl, kde samé hvězdy byly.
Let’ prostorem jak velký fantom bílý,
a kštice jeho jak sníh Hymalaje...
měl v očích odlesk ztraceného Ráje,
páž tuří, plnou odvahy a síly.
Lví kůži na pleci měl a luk v pěsti,
a jak se ke mně chýlil, já jsem viděl
tvé tahy v jeho mlhovité tváři...
Jak malí jsme, já se i ve snu styděl!
Snad tvůj duch teď si za ním cestu klestí
a v kotouči mlh loká jeho záři!

Meter: iambic
XlIV.
by Christian Gotthold Spindler

Wohlan, es fordert Pflicht und Recht,
O wohlverdienter GOttes-Knecht,
Daß man bey deines Sohnes Leiche
Sein Mitleid durch die Feder zeige.

Meter: iambic
Frühlingslust.
by Johann Peter Uz

Seht den holden Frühling blühn!
Soll der ungenossen fliehn?
Fühlt ihr niemals Frühlingstriebe?
Freunde! weg mit Ernst und Leid!
In der frohen Bluhmenzeit
Herrsche Bacchus und die Liebe!
Die ihr heute scherzen könnt,
Braucht, was euch der Himmel gönnt,
Und wohl morgen schon entziehet!
Lebt ein Mensch, der wissen mag,
Ob für ihn ein Frühlingstag
Aus Aurorens Armen fliehet?
Hier sind Rosen! Hier ist Wein!
Soll ich ohne Freude seyn,
Wo der alte Bacchus lachet?
Herrsche, Gott der Frölichkeit!
O es kommt, es kommt die Zeit,
Die zur Lust uns träge machet.
Aber Phyllis läßt sich sehn!
Seh ich Amorn mit ihr gehn?
Jhm wird alles weichen müssen.
Weiche, Wein! Wo Phyllis ist,
Trinkt man seltner, als man küßt!
Bacchus, weg! ich will nun küssen.

Meter: trochaic
Das Herz
by Maria Luise Weissmann

Öfter ein Morgen, die sanfthinfließende Kühle,
Oder ein Mittag verweilt. Trifft dich der Schatten der Nacht.
Oft auch ein Abend, gelehnt in die bläulichen Hänge:
Immer tönt dir der Schritt des ruhlosen Wanderers fern.

Meter: dactylic
V JARNÍ BOUŘI.
by Ferdinand Tomek

To jaro letos divně se nám hlásí;
ne vánky, které budí sedmikrásy,
než rachot hromu, blesků roje celé –
to nezvyklí jsou jeho hlasatelé!
Je pozdní noc – tam venku vichr kvílí,
rve střechy, sténá v kamnech, v okna buší –
já se svou lampou bdím a před mou duší
se noří z temna koutek mně tak milý.
Můj hrade starý, v omšenou tvou zeď
jak opírá se bouřný vichr teď,
jak hrne se as branou do nádvoří
a vítězstvím zpit, jehož dobyl v lese,
kde nejsilnější dub se jemu koří,
výš divokým se chvatem – výše nese,
až vyšvihl se k troskám štíhlé hlásky,
vší obořil se silou na cimbuří...
Však mylně balvany má za oblázky
a darmo šílí, vzteká se a zuří;
co odolalo zhoubě tolik věků,
jen vysměje se bezmocnému vzteku –
Můj hrade! Naše národní ti žití
je podobno: zlých vichrů proudy divě
se na ně valem se všech stran teď řítí,
že trhliny již zříti v jeho zdivě,
a čeho jsme se mnozí dotknout báli,
rvou bez ostychu – naše ideály!
Ach, ideály! Odolají též
těm vichrům divým jako tvoje věž? – –

Meter: iambic
Men Say They Know Many Things
by Henry David Thoreau

Men say they know many things;
But lo! they have taken wings, —
The arts and sciences,
And a thousand appliances;
The wind that blows
Is all that any body knows.

Meter: polymetric
- LIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Don Marte capitán, y crespa Aurora,
Venus la novia del herrero flaco,
Ceres la panadera, brindis Baco,
Palas mujer del duelo esgrimidora;
Apolo el antorchero y su señora,
la dama del laurel y del tabaco,
Eco la emparedada, Lepe, Caco,
Narciso el puto, la hortelana Flora;
Júpiter el fantasma hecho toro,
Juno celosa, perro de hortelano,
Mercurio su cartero con alones,
Celebraban con risa el triste lloro,
que por mi Ninfa hago, mano a mano,
sin dárseles por mí dos cagajones.

Meter: iambic
POSLÁNÍ PŘÍTELI V STILU JAKUBA STUARTA
by Jiří Karásek ze Lvovic

Nás smutek spojil kdys, jak křehký most dva břehy
V temnotách spojuje. Ty chladný, bez změny,
Jsi král můj pobledlý jak pozdních nocí sněhy,
Z portrétu Rubense grand chmurně vznešený.
Já, Steny, v prstech svých nach tulipánu tiše
Teď tisknu v myšlenkách, co rty tvé do šera
Paláce šeptají o slávě padlé Říše,
Jež klesla v minulost jak v moře galéra.
A nezřím ničeho, jen toužící rty žhavé,
V tmy černém hedvábu rubíny pronikavé,
Z nichž tvého osudu vstříc žhne mi záhada.
My dávno mrtví jsme, hrob z naší vášně zírá,
Co země chvěje se, a propast rozevírá
Svou marnost pod námi, kam vše se propadá.

Meter: polymetric