PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- XXXIV -
by Juan de Almeida

Al tiempo que ya el sol está templado,
salió Belisa sola al campo un día,
más linda, más hermosa que solía
Diana al siglo parecer pasado.
Por doquier que pisaba el verde prado,
por doquiera que sus ojos revolvía,
alegre todo luego parecía
con otro nuevo sol regocijado.
Silvano, a quien amor diera la suerte
de morir por Belisa cotejando
con su tormento el milagroso hecho,
con un ¡ay! que sacó del hondo pecho,
¡ay, dulces ojos!, dijo, que mirando
a todos dais la vida y a mí muerte.

Meter: iambic
Křížová cesta. (V.)
by Vilém Ambrož

Obává se židů zrádné plémě,
mdlobou že již Kristus dokoná,
proto nutí z Cyren Šimona,
by vzal na se Krista Pána břémě.
Nevolnou se kříže chápe rukou,
v srdci zloba rudě plamenná;
však jen volná pro kříž ramena
dojdou nebes palmy kříže mukou.
Šlakuj cesty, jimiž kráčel Pán,
volně snášej, jejž ti ssýlá, kříž;
věz, že bolná kříže jeho tíž
jistou vodí cestou v nebes stan!

Meter: trochaic
Crepúsculo
by Joaquín Arcadio Pagaza

Lento desciende el sol y se reclina
en nubes de ámbar, rosa y escarlata;
y resuélvese en lluvia de oro y
                     plata
de los montes lejanos la neblina
Entre nimbos la estrella vespertina
brilla y treme; en el lago se retrata
el nublado que grácil se dilata
donde rompe la bóveda azulina
El horizonte aclárase y remeda
voraz incendio, tinte de amaranto
el cielo cubre, el llano, la arboleda
Y junto al nido el postrimero canto
entona embebecida el ave leda
del sol poniente en el divino canto

Meter: polymetric
»zukunftsmusik«
by Hugo von Hofmannsthal

Heiligen Mitleids rauschende Wellen,
Klingend an jegliches Herze sie schlagen;
Worte sind Formeln, die könnens nicht sagen,
Können nicht fassen die Geister, die hellen.
Frei sind die Seelen, zu jubeln, zu klagen,
Ahnungen dämmern und Kräfte erschwellen:
Töne den Tönen sich zaubrisch gesellen:
Gilt es dem Heute, den kommenden Tagen?
Wer will es deuten, – ein gärendes Wühlen,
Regellos göttlich, – wer will erlauschen
Heldenhaft höchstes und heißestes Fühlen,
Feuerlodern und Stromesrauschen ...?
Doch es beherrscht das Titanengetriebe
Bebende Ahnung erlösender Liebe.

Meter: dactylic
Vieja verde, compuesta y afeitada
by Quevedo

Vida fiambre, cuerpo de anascote,
¿cuándo dirás al apetito «Tate»,
si cuando el Parce mihi te da mate
empiezas a mira por el virote?
Tú juntas, en tu frente y tu cogote,
moño y mortaja sobre seso orate;
pues, siendo ya viviendo disparate,
untas la calavera en almodrote.
Vieja roñosa, pues te llevan, vete;
no vistas el gusano de confite,
pues eres ya varilla de cohete.
Y pues hueles a cisco y alcrebite,
y la podre te sirve de pebete,
juega con tu pellejo al escondite.

Meter: polymetric
ZIMNÍ VEČER.
by Vladimír Houdek

Jak němě hledí v pláň ten v mlhách domek bílý.
Tré osob v mlčení a dumách soumraku
zří z jizby v kotouč mlh, jež níž a níž se chýlí
a z nich si spřádají hru teskných přízraků:
Až tam, kde nejhustší je mlh těch příval stmělý,
máť zrak svůj upírá. Zří hrob, kde leží muž –
rov skleslý. Na něm kříž – syn boží strouchnivělý
na hřebu jediném se sotva drží už.
Jak spravit starý kříž? Žluč vzkypěla by v nebi,
v sníh kdyby Kristus pad. – A sníh vždy bližší je. –
Radš za groš poslední se zítra koupí hřeby
a mladší dceruška zas Krista přibije!
A dcerka – v modlitbách. To dítě plavovlasé
zří v zamlženou výš vlhkýma očima,
tam vidí anděly, máť boží v zlatém jase,
i otce starého, jenž vous tak bílý má –
však ze všech nejraděj tam jeho syna zřela,
hrdinu štíhlého a ničitele vin –
jak často vídává v snech bělost jeho těla,
zrak jasný, jenž jí zří až duše do hlubin,
jak ve snech vábívá ji pohled jeho vroucí,
řeč jeho líbezná a přec tak zoufalá,
jak počne srdéčko jí v ňadrech prudce tlouci,
že by jej objala, tvář jeho zlíbala!
O, jak vždy mívala božího syna ráda –
on tak se dobrým zdá, jak její otec byl –
však starý otec Bůh – na čele vrásek řada –
posupně mžourá v svět! Kdo tak jej rozezlil? –
Dceř starší, bruneta – let šestnáct právě čítá –
má rozpuštěný vlas, jenž k bokům splývá jí,
o městě velkém sní, kde světel tisíc kmitá,
a z ňader teskný vzdech jí vzlétne potají.
Zří dámy nádherné, jdou elastickým krokem
v hedvábných šatech svých. A pak zas alej zří
a lávku, studenta, jenž sveď ji přede rokem –
že tenkrát rád ji měl? Ne, teď již nevěří!
Ta slova, jež jí řek, dnes v románu tom četla,
nad kterým slzami už zrudnul její zrak –
ó, jistě čtením tím se mu kdys hlava spletla –
jak rek ten v románu – on sved’ ji právě tak!...
A vzdorně vypjala svá mladá ňadra bílá
a jakás bujná zář se počne v očích chvět,
jak temná hloubka jich by náhle zrcadlila
ty mince blýskavé, za něž svůj prodá květ.
Teď vstala. Věty dvě jí ve sluch hlaholily
z modlitby sestřiny. – Smích pustý škub jí rtem –
a malá? Objala v snech Krista ze vší síly –
však děs! Ten bílý vous! Ten zrak, jenž zírá v zem!

Meter: polymetric
EL REGRESO
by José Santos Chocano

Como el que lucha hasta el postrer instante
y no como el que tiembla y se intimida,
caí, pero no a plomo: mi caída
describió una parábola gigante...
Fui el más amado de tu pecho amante
y fue el alma entre todas escogida:
mas quise hacerte vida de mi vida:
y entonces la Beatriz huyó del Dante.
Volví al infierno. En el infierno ahora
sueño con que tu mano protectora
me levante a las cumbres del pasado;
debe de ser hermoso y elocuente,
ver entrar a los cielos nuevamente
a Satán redimido y perdonado.

Meter: polymetric
83. Der gröste Titel.
by Angelus Silesius

Wer meiner Seele wil den grösten Titel geben/
Der nenn sie GOttes Braut/ sein Hertze/ Schatz und
Leben.

Meter: iambic
KONTEMPLACE.
by Josef Svatopluk Machar

– a tak to bylo v dnech mých dosud:
kdož byli mými přáteli,
ty postavil přec v posled Osud
proti mně v ruce s ocelí –
Kdo na svědomí spáchal zradu?
A zradu na svém příteli? –
Jsem kliden. Oni leží v zadu
a v hrud s mojí ocelí.

Meter: iambic
Vizcaya
by Julio Herrera y Reissig

Al pie de sus fruncidos campanarios, madura
Vizcaya sus chillones primaveras de infantes;
los muros haraposos, antiguos mendicantes,
duelen en una terca limosna de dulzura.
Pífanos y panderos molinos de aventura
chaleco que detonan en rojos insultantes
La danza de las boinas rechina sus desplantes,
al viento de la patria que ruge de bravura.
Con el oso adivino y la mona burlesca,
abre el titiritero rostros despavoridos
La indumentaria aúlla duelos de antigua gresca:
raptos galantes, curas, infantes, y bandidos
Y la grega que estira la vocal pintoresca,
latiguea en «redioses», guturales chasquidos.

Meter: anapestic
1931. Za krokem drahou žití krok
by Petr Bezruč

Za krokem drahou žití krok
kráčejte poutník usměvavý:
tak ten třicátý první rok
přejděte ve štěstí a zdraví!

Meter: iambic
1L: O kommt im Verein,
by August von Platen

O kommt im Verein,
Ihr Männer, o kommt!
Vernehmt, was allein
Den Geächteten frommt!
Zieht aus von dem Land
Der Geburt, zieht aus
Und schleudert den Brand
In das eigene Haus!
Landstrecken genug,
Euch laden sie ein:
Nehmt Schwert mit und Pflug
Und der Väter Gebein!
Euch winket herbei
Manch schönes Gefild,
Wo ein Held schläft frei
Auf mächtigem Schild;
Wo nie ein Despot
Die Geißel gezückt
Und der Knechtschaft Not
Kein Herz noch erdrückt.
Es baue der Knecht
Den verödeten Strand,
Ein feiges Geschlecht
Im entvölkerten Land!
Er keuche, dem Tier,
Dem verachteten, Gleich;
Ihr pflanzt das Panier
In der Freiheit Reich!

Meter: iambic
III.
by Karel Babánek

Za jiter růžových ku nebi skřivan stoupá,
na břehu stromy nad vodou se chýlí,
a kotouč slunce z mlh když blesk, v té chvíli
v přísvitu nachovém se srdce její koupá
jak lístky květů v ranní rose vlahé.
Kdo něhu její, city pochopí,
když kouzlo neznámé ji srdce zatopí,
a štěstí písní svou ve chvíli blahé?
Pod nebem nesmírným jak v chrámu sama dlí,
jak na modlitbách v sladce snivé tiši,
a louky zrosené, a lesy mírem dýší,
a nebe modré se ve zraku zrcadlí.

Meter: iambic
GALILEJSKÝ
by Emanuel Lešehrad

Z večera v sadě drozdi umlkli
a kdosi velký kráčel do šera.
Byl nachýlen a vlekl těžký kříž.
A na skráních měl věnec trnový
a v srdci zármutek.
Když mimo kráčel, na mne pohlédl:
tvář jeho byla žalem sklíčená
a něžné oči na mne upíral,
jež byly vlídné, vlhké soucitem,
jak by mi odpouštěl..
Tak kol mne přešel. Zvolna ztrácel se
stín jeho, posléz zmizel z dohledu.
Tam v dáli, v dáli, v chladné temnotě,
kdos na mne čeká s lásky náručí!

Meter: iambic
EXTEMPORE
by Josef Svatopluk Machar

Tak vesele jsem veršíky ty sil,
vesele proved mnohou popravu –
a kolikrát jsem pero odhodil
a v bolesti se chytil za hlavu!

Meter: iambic
Das Lächeln der Mona Lisa
by Kurt Tucholsky

Ich kann den Blick nicht von dir wenden.
Denn über deinem Mann vom Dienst
hängst du mit sanft verschränkten Händen
und grienst.
Du bist berühmt wie jener Turm von Pisa,
dein Lächeln gilt für Ironie.
Ja . . . warum lacht die Mona Lisa?
Lacht sie über uns, wegen uns, trotz uns, mit uns, gegen uns –
oder wie –?
Du lehrst uns still, was zu geschehn hat.
Weil uns dein Bildnis, Lieschen, zeigt:
Wer viel von dieser Welt gesehn hat –
der lächelt, legt die Hände auf den Bauch
und schweigt.

Meter: iambic
V. Proto Bůh tak prostranný jest stvořil
by František Jaroslav Vacek Kamenický

Proto Bůh tak prostranný jest stvořil
Mocí slova krásný tento svět,
By jej člověk, tvorstva všeho květ,
Osadil, v něm působil a tvořil;
Aby přírodu si upokořil,
Vždy jen k předu čelil a ne zpět,
A se snažil lépe vystavět,
Co čas zhoubný ztroskotal a zbořil.
Nechtěl Pán, by lidstvo rozmnožené
V jedné plazilo se těsné houšti,
A půl země aby bylo pouští;
A tak rámě jeho napřažené
Je co mraky sivé rozehání,
K dalšímu je nutíc stěhování.

Meter: trochaic
Die Behörde
by Christian Morgenstern

Korf erhält vom Polizeibüro
ein geharnischt Formular,
wer er sei und wie und wo,
welchen Orts er bis anheute war,
welchen Stands und überhaupt,
wo geboren, Tag und Jahr.
Ob ihm überhaupt erlaubt,
hier zu leben und zu welchem Zweck,
wieviel Geld er hat und was er glaubt.
Umgekehrten Falls man ihn vom Fleck
in Arrest verführen würde, und
drunter steht: Borowsky, Heck.
Korf erwidert darauf kurz und rund:
»einer hohen Direktion
stellt sich, laut persönlichem Befund,
untig angefertigte Person
als nichtexistent im Eigen-Sinn
bürgerlicher Konvention
vor und aus und zeichnet, wennschonhin
mitbedauernd nebigen Betreff,
Staunend liest's der anbetroffne Chef.

Meter: trochaic
- XL -
by Pedro de Padilla

El consejo, justicia, y regimiento,
después que ya el bateo fue acabado,
al casa la partida se ha tornado
a darle el parabién de aquel contento.
Hallaron allí moscas más de ciento,
y el portal de la calle muy regado,
para bailar después de haberles dado
la colación con horma al cumplimiento.
Confites de rastrojo les sacaron
y con heces de arrope unos tostones,
que de su desparpajo les sobraron.
Al cura, y sacristán dieron turrones,
y a bailar con aquello comenzaron
siendo a porfía nuevas invenciones.

Meter: polymetric
11.
by Friedrich Rückert

Das rechte Maß, wie man den Lehrling vorwerts treibt,
So daß er doch dabei in rechten Schranken bleibt,
Ist, einen Fortschritt, den er that, ihn lassen merken,
Um zu dem weitern, den er thun soll, ihn zu stärken,
Nicht daß er glaube, schon ein Großes sei gethan,
Doch fühle, daß er thun das Gröste soll und kan;
Dazwischen unvermerkt, ihn nicht im Weiterschreiten
Zu stören, aus dem Weg zu räumen Schwierigkeiten,
Doch ihm zu gönnen auch dabei von Zeit zu Zeit
Das lohnende Gefühl besiegter Schwierigkeit.

Meter: iambic
10.
  Der Schönen wunderliche Kunst.
by Georg Rodolf Weckherlin

Daß auß vndanckbarkeit/ oder auß mißverstand/
Sie mein lob/ lieb vnnd layd als einen schimpf
verlachet/
Ist mir nicht wunderbar; Dieweil des himmels
hand
Sie also raw als schön zu meiner qual gemachet.
Vnd daß nach dem verlust/ ohn alles gegenpfand/
Von seiner hofnung traum mein gaist noch nicht
aufwachet/
Ist mir kein wunder auch: Dan meines gaists
bestand
Verliebet sich in dem/ was sein laid verursachet.
Das aber ist mir frembd/ daß jhr so schöner mund
Die/ deren hertzen Sie durch jhre blick versehret
So leichtlich lehren kan der hitzigsten lieb grund.
Dan alle meine witz mit wunder wirt beschweret/
Wan Sie so schnell vnd wol das was jhr selbs
nicht kund/
Was Sie nicht lernen will/ die dolleste köpff lehret.

Meter: iambic
Todo nos llega tarde
by Julio Flores Roa

Todo nos llega tarde, -hasta la muerte
Nunca se satisface ni se alcanza
la dulce posesión de una esperanza
cuando el deseo acósanos más fuerte
Todo puede llegar; pero se advierte
que todo llega tarde: la bonanza,
después de la tragedia; la alabanza,
cuando está ya la aspiración inerte
La Justicia nos muestra su balanza,
cuando sus siglos en la Historia
                     vierte
el tiempo mudo que en el orbe avanza
Y la Gloria, esa ninfa de la suerte,
sólo en las viejas sepulturas danza
Todo nos llega tarde: -hasta la muerte.

Meter: polymetric
The Human Seasons
by John Keats

Four Seasons fill the measure of the year;
     There are four seasons in the mind of man:
He has his lusty Spring, when fancy clear
     Takes in all beauty with an easy span:
He has his Summer, when luxuriously
     Spring's honied cud of youthful thought he loves
To ruminate, and by such dreaming high
     Is nearest unto heaven: quiet coves
His soul has in its Autumn, when his wings
     He furleth close; contented so to look
On mists in idleness—to let fair things
     Pass by unheeded as a threshold brook.
He has his Winter too of pale misfeature,
Or else he would forego his mortal nature.

Meter: iambic
Sláva lenochům!
by Karel Leger

Sláva lenochům!
Lenoch nejvíc pracovitým prospěje,
čím víc lenochů, tím dražší práce je!
Sláva lenochům!
A čím více práce pak se cení,
tím větší je rozkoš v lenošení!
Sláva lenochům!
Proto lenoch – jen když vytrvalost má! –
kapitál svůj nejlíp ukládá!
Sláva lenochům!

Meter: trochaic
La lágrima
by Juan Clemente Zenea

Lloraba al verse sola y sin fortuna
la virgen de mis últimos amores,
sobre un sitial de perfumadas flores
al borde de una límpida laguna
Hebra de plata se extendió importuna
de su mejilla ajando los colores,
y dióle misteriosos resplandores
la claridad de la naciente Luna
Pasó la noche adusta, y la mañana
llamóme a ver una modesta rosa
que se alzaba al nivel de mi ventana;
vi en su seno una perla temblorosa;
lágrima fue que en su aflicción insana
me envió en la brisa mi Fidelia hermosa.

Meter: iambic
1L: Der Deutschen ihr Papier
by Friedrich von Logau

Der Deutschen ihr Papier
War ihres Feindes Leder;
Der Degen war die Feder;
Mit Blute schrieb man hier.

Meter: iambic
259. Na N. † †
by Matěj Josef Sychra

Dovede tvá čubka
Na tebe se doptati;
Neb ví holka klubka
Po niti kde hledati.

Meter: trochaic
OPUŠTĚNÉ BOJIŠTĚ
by Antonín Sova

To troska chrámu, věže hory na sklonu,
to opuštěná zvonice je bez zvonů.
Kol hřbitov slehlý bez křížů a beze zdí
v úpalu slunce za dnů, v chladu souhvězdí.
Zbujela chamraď křů a mechů, lopuch, trav,
oblékla zbytek trosek v zelený svůj háv.
Když Bůh a člověk nemoh vyrůstat už z dní,
v úderu střet se, v smršti katastrofy poslední.
Tu buřičský a titanský se vzepial duch,
když blahobytným zdál se nadržovat Bůh.
Pak dlouho krví kvetly zdi, a dodnes krev
zpívala titanský svůj zpěv.
Teď nezřít božských stop. Nepotkáš člověka.
Samota pouští šumí. Čas jen odtéká.

Meter: iambic
Blánické zvony.
by Jaroslav Vrchlický

Mlha bílá padla na kraj celý.
Mlhou tou se hlasy zvonů chvěly,
z blízka, z dálky, na všech stranách zněly.
V letní večer plný snů a vůně
zněly zvony ty jak z hlubé tůně,
na pláni a v stráni, v lesa lůně.
Jeden temným k srdci mluvil ruchem,
jak bouř vzdálená hřměl tichým vzduchem,
vyzněl v nářek sotva chycen uchem.
Jiný slyšíš jak z dna moře zněti,
jako v boji, v zlomcích v ucho letí,
jakby tříštěn davem hustých snětí.
Slaběj třetí jakby kdesi ztracen,
však ten zvuk byl jak dnem mladým zlacen
v toho sluch, kdo vřavou utrmácen.
A jak šli jsme stonem tím a vzlykem,
kde zvon jiný každým zvonil mžikem,
stanuli jsme náhle pod Bláníkem.
Nám se zdálo, jakby tyto zvony
zněly z hory, skrze stromů clony
českých srdcí nářky, touhou, stony.
Děl z nás první: Zvoní na klekání;
česká země, rovna štvané lani,
unavená chystá se juž k spaní.
Pravil druhý: Bratře, nezdá se mi,
vítězného zní cos haluzemi,
spíš bych řek, to jitro hledá zemi.
Ovšem, kolem večer, ale v duši
vstává jas, jenž temna vazby kruší,
a ti spáči – tam jej v hoře tuší.
Ano, tuší jej a ze sna vstali,
koňům obrok, čerstvý nápoj dali,
meče vzpjali, štíty s kmenů sňali.
A jak tlukou v štíty k uvítání
této velké, slavné chvíle ranní,
jakby zvony zněly českou plání!
Ano jitro! třetí děl, zní v hoře.
Skončeno je dávné české hoře.
Jitrem vlní se juž stromů moře!
Jitro! znělo v těchto zvonů shluku,
a když znikly sosen ve souzvuku:
druhu druh z nás mlčky tisknul ruku.

Meter: trochaic
572. Bei Verlobten kommt man zu spät
by Gerhard Tersteegen

Geh, eitle Welt,
Lock, lob und schelt,
Du kommst zu spät, ich tu nicht einen Blick
Auf deine Phantasie zurück,
Ich habe schon mein blühend junges Leben
Dem schönsten Freunde übergeben!
Er hat mein Herz erkauft, gesuchet und gefunden
Und an sein Herz und Joch gebunden,
Ihn darf ich nennen
Und frei bekennen,
Er heißet Jesus Christ,
Der ewiglich mein Schatz, mein Heil, mein Alles ist.

Meter: iambic
Večer v zimě.
by Jaroslav Vrchlický

Já slyšel večer z tmavé kathedrály
zpěv žalmů, jak se nesl v město snící...
Kraj pod šerým spal nebem, s večernicí
mhy listopadové se v zápas daly.
Já slyšel Hosanna! Zpěv síly, chvály!
Řad mnichů kráčel v rukách s voskovicí,
kol ochozy šel, mizel zpívající
ve dveřích, v kadidle jež z kořen stály.
Ve hloubi různá světla v mléčné tůni
se kmitala, dvě, čtyři, o samotě,
teď náhle řetěz jich vzplál po nábřeží.
Já cítil dole, jak tam život duní,
jak v kotli alchymisty, chví se v hmotě,
zde v kathedrály zdech i v zvonů spěži.

Meter: iambic
Der Berggesell .
by Clemens Brentano

Wär ich ein wilder Falke.
So wollt ich mich schwingen auf,
Ich wollt mich nieder lassen,
Für eins Reichen Bürgers Haus.
Darinn ist ein Mägdelein,
Madlena ist sie genannt,
So hab ich alle meine Tag
Kein schöners brauns Mägdlein erkannt.
An einem Montag es geschah,
An einem Montag früh,
Da sah man die schöne Madlena,
Zu dem Obern Thor ausgehn.
Da fragten sie die Zarten:
Madlena, wo willt
In meines Vaters Garten,
Da ich nächten gewesen bin.
Und da sie in den Garten kam,
Wohl in den Garten einlief,
Da lag ein schöner junger G'sell,
Unter einer Linden und schlief.
Steh auf junger Geselle,
Steh auf, denn es ist Zeit,
Ich hör die Schlüssel klingen,
Mein Mütterlein ist nicht weit.
Hörst du die Schlüssel klingen,
Und ist dein Mütterlein nicht weit,
So zeuch mit mir von hinnen,
Wohl über die breite Heid.
Und da sie über die Heide kamen,
Wohl unter ein Linde was breit,
Da ward denselben zweien,
Von Seiden ein Bett bereit.
Sie lagen beieinander,
Bis auf drithalbe Stund,
Kehr dich brauns Mägdlein herum,
Beut mir dein'n roten Mund.
Du sagst mir viel von kehren,
Sagst mir von keiner Eh,
Ich fürcht ich hab verschlafen,
Mein Treu und auch mein Ehr.
Fürchst du, du habst verschlafen
Dein Treu und auch dein Ehr.
Laß dichs Feinslieb nicht kümmern,
Ich nehm dich zu der Eh.
Wer ist der uns dies Liedlein sang,
Von neuen gesungen hat,
Das hat gethan ein Berggesell,
Auf Sanct Annenberg in der Stadt.
Er hats gar frei gesungen,
Bei Meth, bei kühlem Wein,
Darbei da seyn gesessen,
Drei zarte Jungfräulein.

Meter: iambic
- XIX -
by Bernardino de Rebolledo

Lelio en vano presumo tu energía
del vulgo reformar las opiniones,
que a pesar de precisas soluciones
en lo que entiende menos más porfía.
Si contender su claridad al día
pueden las litigiosas confusiones,
a riego tal inadvertido expones
tanta ociosa a mi ver Filosofía.
Platón no te predica perseguido,
Sócrates no te influye castigado,
cuanto aventuran en severos modos.
Del engaño de tantos admitido
de nadie debe ser desestimado
siente como ellos y habla como todos.

Meter: polymetric
Der Alpenhirt
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Dort hoch auf der Alpe da ist meine Welt,
Da wo's mir auf Erden am Besten gefällt:
Da duften die Kräuter, da murmelt der Quell,
Da klingen die Glöcklein so lustig und hell,
Juchhe! so lustig und hell.
Da schau' ich die Dörfer in Nebel und Rauch,
Und athme der Bergesluft stärkenden Hauch;
Da weiß ich von keinem Gelärm und Geschrei,
Und spiel' einen Ländler auf meiner Schalmei,
Juchhe! auf meiner Schalmei.
Und treibt mich der Winter hinunter ins Thal,
Dann denk' ich: der Sommer kommt wieder einmal!
Der Sommer, der bringt mich zur Alpe zurück:
Da droben ist Alles, mein Leben, mein Glück,
Juchhe! mein Leben, mein Glück.

Meter: amphibrachic
Atheistenkriege unnütz und
 unnöthig.
by Barthold Heinrich Brockes

Die Ursach, warum itzt die Lehren,
Die Atheisten zu bekehren,
Sich fast an allen Orten häufen,
Kann ich nicht gar zu wohl begreifen,
Da doch so viel, als wie man hört,
Sich ihre Schaar nicht eben mehrt.
Ja sollte letzters auch geschehen,
Ist es noch ungewiß, ob selbe nicht entstehen
Dadurch, daß man, was Gott, so wunderlich erklärt.
Es scheint, wenn wir es recht ergründen,
Daß, wenn dieß ohne Noth geschicht,
Mehr Stolz als Nutz darinn zu finden;
Wer braucht beym Sonnenstral ein Licht?
Man glaubt, die Sprache der Natur
Sey, gegen unsre Schlüsse, nur
Ein unverständlich dunkles Wesen,
Und, sonder unsrer Schlüsse Kraft,
Das Kreaturbuch nicht zu lesen.
Da in der Geister Eigenschaft
Doch ganz verschiedene Gedanken,
Ein ärgerlichs beständigs Zanken,
Und nichts als Jrrungen entstehn,
Wie leider! überall zu sehn.
Wann in den wunderbaren Werken
Der Schöpfer überall zu merken,
Er selbst sich überall entdeckt;
So scheint, als ob in dem Betragen,
Von andrer Schwachheit nichts zu sagen,
Kein andrer Grund als dieser steckt:
Ein jeder scheint sich zu bemühn,
Mehr seinen Geist hervorzuziehn,
Als Gottes Wesen zu bewehren.
Ein jeder will mit seinem Geist,
Was sich an allen Orten weist,
Was mehr als sonnenklar, erklären.
Es kömmt ein solch Betragen mir
Fast in der That nicht anders für,
Als wenn ein Kind, mit klugen Lehren,
Mit einer langen Schlüsse Reih,
Will aus dem A. B. C. erklären,
Daß es zu Mittag, Mittag sey.

Meter: iambic
Sonet.
by Jaroslav Vrchlický

Co je to, hádej! – Sokol v kápě nachu
po krátkém letu bleskem na lup slítne,
myšlénku, nápad, rozmar a žert chytne,
jak orel Ganymeda urval prachu.
Kdys bývalo to zpovědnicí Vlachu,
kde lkal své touhy lásky nenasytné,
a v které křídlatý hoch když se kmitne,
hned zvony kostelní zní ku poplachu.
A prsten, jímž se snoubí poesie,
leč pro mnohý prst hrubý příliš malý,
že násilím se v krev a maso vryje.
Nuž, kdo ten sokol hoden čacké chvály,
kdo zpovědnice, v níž se Amor kryje?
Kdo úzký prsten? – Sonet dokonalý.

Meter: iambic
- 89 - Acto II, TELLO
by Lope de Vega

A quien pudiera suceder la afrenta,
que con Álvaro Núñez me ha pasado,
sino a quien es, y ha sido desdichado,
desde que tiene ser en cuanto intenta.
Como podré vengarme, que a esta cuenta,
por armas el camino se ha cerrado,
mas por la industria quedaré vengado,
porque el dolor, y no la mano, sienta.
Quiero emprender, que el Rey por mil caminos
de su favor, y gracia le derribe,
de que fueron sus méritos tan dignos.
Y bien podré, que el agraviado escribe
tu afrenta en letra de diamantes finos,
y el que pudo agraviar seguro vive.

Meter: iambic
VŮNĚ DRUHÉHO BŘEHU. (VII.)
by Josef Müldner

Vítězi ustup s cesty! A pyšné lodi vrak!
Svůj cíl tak smutně zdraví můj zaslzený zrak.
Ty víš jen, že ta bouře snad byla divá, zlá.
Však rány necítilos’, která tě zabila.
Má pyšná loď, s níž plul jsem, je teď už jen můj cíl.
Jak bych s paluby její břeh druhý pozdravil!
Však s mého vraku nyní jen černá vlajka vlá.

Meter: iambic
3. Das Kraut Vergessenheit
by Emanuel Geibel

Es hat die Mutter mir gesagt, dort hinter jenem Berge,
Der Wolken um den Gipfel hat und Nebel um die Wurzel,
Dort wächst das Kraut Vergessenheit, dort wächst es in den Schluchten.
O wüßt' ich nur den Pfad dahin, drei Tage wollt' ich wandern
Und wollte brechen von dem Kraut und wollt's im Weine trinken,
Damit ich dich vergessen könnt' und deine falschen Schwüre
Und deine Augen, die so oft von Liebe mir gesprochen,
Und deinen süßen, süßen Mund, der tausendmal mich küßte!

Meter: iambic