PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Měsíc v Šárce. (I.)
by Jaroslav Vrchlický

Ve skalin příkré útesy
šleh’ měsíc, starý kouzelník,
hned zástup různých postav vznik’
pod pochmurnými nebesy.
Tam, kutnu jak když zavěsí,
se v stínech šklebí poustevník;
ve skalin příkré útesy
šleh’ měsíc, starý kouzelník.
Tu skamenělé pralesy,
tam obr a tam trpaslík,
tam orel, baba, v každý mžik
tvar jiný oko poděsí.
Ve skalin příkré útesy
šleh’ měsíc, starý kouzelník.

Meter: iambic
Las mujeres en berlina – La mujer
by Jacinto Labaila

Libro que siempre tienes que estudiar,
de las frutas más dulces la mejor,
de los males más malos el peor,
ventura que nos puede atormentar.
Vino exquisito que se puede agriar,
posada como plomo abrumador,
ligera como efímero vapor,
manteca o rosca, miel o rejalgar.
Fatal adelfa o cándido jazmín,
cruel desgracia o mágico placer,
infierno o cielo, viene a ser en fin;
desde que el mundo es mundo, la mujer,
que para algunos es un serafín,
pero para otros es un Lucifer.

Meter: polymetric
1L: Was ist die Freude, das Glück, das Leben
by Richard Fedor Leopold Dehmel

Was ist die Freude, das Glück, das Leben
ohne den Traum von Hoffnung und von Ruhm!
Eine Straße, endlos, öd, uneben:
immer müder wird dein Pilgerthum.
Gieb mir Melodieen – oh nur eine,
wiege das Herz in Träume, wenn es schreit,
und dir wachsen ewige Marmorsteine
aus der Asche der Vergessenheit!
Hoffnung. Ruhm. Was soll ich mich beklagen:
ein Diadem zieht straalend vor mir her!
Was thut's, ein Leben wie ein Bettler tragen,
wenn man stirbt wie Pindar und Homer!

Meter: polymetric
Danklied .
by Gottfried August Bürger

Algütiger, mein Hochgesang
Frohlocke dir mein Leben lang!
Dein Namen sey gebenedeit,
Von nun an bis in Ewigkeit!
O Gott, an meiner Mira Brust
Durchschauert mich die fromme Lust.
Den du erschufst, der Traube Saft,
Giebt meinem Liede Schwung und Kraft.
Im Wonnetaumel thut mein Mund,
Du Geber, deine Gaben kund.
Kus, Freudenmal und Becherklang
Entweihen keinen frommen Sang. —
Dies füsse Mädchen, welches mir
Den Himmel küsset, danket dir,
Dir dankt es feurig mein Gesang!
Wie meine Liebe flamt mein Dank!
Die Tenne zolt mir ihre Gift;
Mir zinsen Garten, Forst und Trift;
Von mancher edlen Kelter fleust
Für mich der Traube Feuergeist.
Auf Rebenbergen, fern und nah,
Am hohen Kap, zu Malaga,
Zu Hochheim, Cypern und Burgund
Trof Nektar schon für meinen Mund.
Auch mir führt, unter Tausenden,
Das reiche Schif aus Indien
Gewürz und edle Spezerei
Und Saba’s Bonen mit herbei. —
Wer zält die Gaben alle? Wer?
Zält Jemand auch den Sand am Meer?
Wer ist, der an dem Firmament
Die Summe der Gestirne nent? —
Von dieser Unzal weg der Blik!
Zurük, mein Geist, in dich zurük!
In diesem engumschränkten Bau,
Gott! welcher Gaben Wunderschau!
Du flössest Geist den Nerven ein,
Mit Kraft erfülst du mein Gebein,
Strömst in die Adern reines Blut,
Und in die Brust gesunden Mut.
Ich fühle deinen schönen Mai,
Und Philomelens Melodei,
Des Sommers wollustvolle Luft,
Der Blumen Farbenglanz und Duft.
Vor Tausenden gab deine Gunst
Des Liedes und der Harfe Kunst
In meine Kehle, meine Hand;
Und nicht zur Schande für mein Land!
Daß meine Fantasei, vol Kraft,
Vernichtet Welten, Welten schaft,
Und höllenab, und himmelan,
Sich senken und erheben kan;
Daß meines Geistes Auge hell
Der Dinge Wirwar, leicht und schnell,
Wie nicht ein jeder Erdenman,
Durchspähen und entwickeln kan;
Daß ich, von freiem Biedersin,
Kein Bube nimmer war und bin,
Nie werden kan mein Leben lang,
Durch Schmeicheleien oder Zwang:
Des freuet meine Seele sich,
Und meine Lippe preiset dich!
Dein Namen sey gebenedeit,
Von nun an bis in Ewigkeit!

Meter: iambic
- CLXIX -
by Gutierre de Cetina

En el paso más duro y más estrecho,
en el más peligroso, en el más fuerte,
en el que temo más que no la muerte,
y en el que más deseé por mi provecho,
me tiene puesto Amor, que Amor lo ha hecho,
en el dudoso arbitrio de la suerte,
a que viva contento en que se acierte,
o que no, y muera en lágrimas deshecho.
Solía el alma ya vivir segura,
confiada del bien sin merescello,
esperando ese trance en que ha de verse.
Mas quien tiene su vida en aventura,
colgada, como dicen, de un cabello,
ved si tiene razón para temerse.

Meter: polymetric
- XXII - Otro al pintor que no sacó parecido al retrato de Celia
by Luis de Ulloa y Pereira

Qué inteligencia celestial regía,
artífice, el error de tu destreza,
que quiso examinar, si la belleza
copiarse de su esfera permitía.
Cual estrella de lápiz te servía
en qué porción de Angélica pureza
bañaba los pinceles su rudeza,
que trasladar la perfección quería.
No fue sujeto hermoso, la hermosura
libre de humanidad fue la que viste,
y asombrado de luces te cegaste.
O feliz de intentar de su locura,
que hará gloriosa en lo que no pudiste,
la fama que te ha dado lo que osaste.

Meter: iambic
No.  8.
by Barthold Heinrich Brockes

Jm verwachsenen Gefilde, zwischen dick - bebüschten Hügeln,
Jm mit Schilf bekränzten Bach, der im Widerschein stets grün,
Durch der grünen Blätter Schatten, in polirter Klarheit
Sieht man hier den edlen Hirsch weiden, und zugleich sich
In des offnen Maules Stellung sieht man deutlich, daß er
Wie die feucht und frische Kost ihn mit Anmuth nähr und
Doch sein Auge zeigt zugleich, daß sein prächtiges Geweih,
So der Wiederschein ihm zeiget, seiner Blicke Vorwurf sey.
Wer bewundert, der dieß siehet, nicht des Künstlers kluge
Jeder Punkt zeigt einen Geist, jede Linie Verstand.
Aber hört! erkennt dabey, wenn euch sein Gemälde rühret,
Daß er uns, durch die Copie, zum weit schönern Urbild führet.

Meter: trochaic
RŮŽE OUSTECKÉ. (I.)
by Augustin Eugen Mužík

– Ach, pánové a knížata!...
– Co chce ta luza proklatá?...
– My do tábora prosit jdem.
– A my vás biči vyženem!
– My ruku svou vám podáváme!
– A my vám ruce osekáme!
– Chcem milost přát vám, v zajetí
kdo našem bude úpěti.
– Nám milost!... Psi! My vaši zem
i vás, kacíři, rozšlapem!
– Bůh vítězství dá pokorným –
– Jdi v peklo i s tím bohem svým!
– Chcem umřít svojí u víře.
– My spálíme vás, kacíře,
a rozházíme kletý prach
pak polem světu na postrach.

Meter: iambic
De El sol de la sierra
by Juan Bautista Diamante

De cuerpo breve, hermoso, y fabricado,
de mano más divina que estudiosa,
atento a su hermosura milagrosa,
vi el Cielo en una piedra retratado.
De la propia materia era tallado
el vestido, con arte misteriosa,
que no buscó quien supo hacerla hermosa
para su perfección honor prestado
A un niño, que de Dios el ser encierra,
abrazaba con tierno amante celo,
haciendo a sus cariños dulce guerra.
Gozaba en Dios María su consuelo,
mas como con los dos se vio la tierra,
fue mientras los gozó la tierra Cielo.

Meter: iambic
Gastrecht .
by Annette von Droste-Hülshoff

Ich war in einem schönen Haus
Und schien darin ein lieber Gast;
Die Damen sah’n wie Musen fast,
Sogar die Hunde geistreich aus.
Die Luft, von Ambraduft bewegt,
Schien aufgelös’te Phantasie,
Und wenn ein Vorhang sich geregt,
Dann war sein Flüstern Poesie.
Zwar trat mir oft ein Schwindel nah,
— Ich bin an Aether nicht gewöhnt, —
Doch hat der Zauber mich versöhnt
Und reiche Stunden lebt’ ich da.
All was man sagte war so klar
Und so vortrefflich durchgeführt,
Daß ich mich habe ganz und gar
Oft wie ein Erzkameel gespürt.
Da traf es eines Tags, daß oft
Man leis von einem Gaste sprach,
Der längst geladen, hintennach
Kam wie die Reue unverhofft.
Wie ward zum Fenster ausgeschaut,
Ein seltsam Lächeln im Gesicht;
Ich hätte Häuser drauf gebaut,
Der Gast sei ein Parnassuslicht.
Und als er endlich angelangt,
Stieß jeder, eh zum Gruß er lief,
Erst einen Seufzer lang und tief,
Beweis, wie das Entzücken bangt;
Mein Bruder
Schien mir ein schlichter Bursche nur:
Sein Blick war frank und lebensfroh,
Doch vom Erhabnen keine Spur.
Drei Tage lebten wir so fort
Zusammen wie im Paradies;
Man sprach von Wurzeln und Radies,
Doch auch manch klar und innig Wort.
Des Fremden Auge hat so frisch
Und freundlich wie ein Stern geblinkt,
Und als er endlich schied nach Tisch,
Da ward ihm lange nachgewinkt.
Das hat gerührt mich und ergötzt,
Nur war mir etwas wundersam
Der Blick, mit dem sich die Madam
Schnell an die Stickerei gesetzt;
Der Zug am Mund, als Claudia
Sacht an den Arm der Schwester griff,
Und daß sich wandte der Papa
Und blinzelnd auf dem Finger pfiff.
Sie waren Leute sein und tief,
Gar noble Leute allzumal;
Schon sank die Dämmerung in’s Thal,
Bevor ihr Argustakt entschlief,
Und hier und dort ein Nadelstich,
Und kecker denn ein Messerschnitt,
Und dann die Sonde säuberlich
In des Geschiednen Schwächen glitt.
O sichre Hand, o fester Arm!
O Sonde, leuchtend wie der Blitz!
Ich lehnte an des Gastes Sitz,
Und fühlte sacht ob er noch warm;
Und an das Fenster trat ich dann,
Nahm mir ein allbekanntes Buch,
Und las, die Blicke ab und an
Versendend in der Wolken Zug.

Meter: iambic
84.
by Friedrich Rückert

Das Gold der Menschheit wird beständig umgeprägt,
Fürst aber ist, wer Geld auf seinen Namen schlägt,
Im Reich des Geistes auch, nur daß er nicht so scharf,
Wie jeder weltliche, Falschmünzer strafen darf.

Meter: iambic
- LVII - Alaba en el padre Baltasar de Mansilla de la Compañía de Jesús, gran predicador y confesor de la Señora Virreina, tanta sabiduría como modestia
by Juana Ines de La Cruz

Docto Mansilla, no para aplaudirte
ponderaciones buscaré del arte
retórica, que fuera limitarte
querer entre sus cláusulas ceñirte.
Sólo en mi intento, cuando llego a oírte,
alabarte con sólo no alabarte;
pues quien mejor llegare a ponderarte
será el que no intentare definirte.
Aún en tu mismo juicio tú no cabes;
ni de tu ingenio las riquezas raras
pudiera, del discurso con los graves
reflejos, conocer si lo intentaras:
porque si tú supieras lo que sabes,
mucho de lo que sabes ignoraras.

Meter: iambic
ZÁHONY ZDOBNÉ, KOREKTNÍ...
by Viktor Dyk

Záhony zdobné, korektní,
korektně kvete květ a svadá.
Korektně mráčky jdou a sní,
korektní celá promenáda.
Úsměv je plachý, zaleklý.
Nad hlavou stála jakás tíž.
Radosti kamsi utekly.
– – Svým mládím ty se procházíš!
Jakoby ruka mrazivá
ti stále bezprostřednost brala.
Duše se učí snaživá,
jak bytí své by maskovala.
Slov vlastních zaráží tě zvuk.
Ozvěna paroduje, slyš!
Cit každý labyrintem muk.
– – Svým mládím ty se procházíš!
Ten chlad, ta ozvěna, ten mrak,
prokletí vlastní minulosti!
Ty činíš dobré – s bázní však!
Ty činíš zlé – a bez radosti!
Záhony zdobné, korektní.
Korektně kvete květ a svadá.
Korektně vážné stromy ční.
A zničí tě ta promenáda!

Meter: iambic
Třetí jaro...
by Růžena Jesenská

Jedno jaro pod vavříny,
druhé doma pod jabloní,
pojď a zas mi líbej oči,
když jsi je již zlíbal v loni.
Pod vavříny bylo smutno,
ať je doma veseleji,
tam jen moře písně zpívá,
u nás hory, doly pějí.
Půjdem spolu v moře květů,
vlaštovky tam také letí,
ať je v duši zase nebe,
ať je v srdci jaro třetí.

Meter: trochaic
V. Po tanci cigáni hráli,
by František Táborský

Po tanci cigáni hráli,
my vína popíjeli;
větříci ranní už váli,
a nad horou se bělí.
Každý si zahráti dával
svou píseň nejmilejší,
citů jež prudký mu nával
vždy libě ukonejší.
Toť na sta zpěvanek bylo
o lásce, ženách, víně,
po stolech víno se lilo,
a světla zřela líně.
Já jenom zahráť si nedal,
co v srdci zpívá, žije,
neb zpěv, jenž srdce mi zvedal,
ten nezná melodie.
Spolu však pil jsem já chutě
a zpíval mysle vždycky:
v Čechách mně nebudou krutě
láť proto jusuitsky.
Starý však Slovák když pravil
a číši zvedl výše:
„Volnosť bych nejraděj’ zdravil,
volnosti vzhůru číše!
Nemohu, bratři, tak říci,
bolestí prsa spjata,
v divoké písni a hřmící
dnes nedbejme my kata!
Zpěvanky žalmem jsou naším,
zpívejme, dokud smíme;
ten den nám v roce je dražším,
když na vše zapomníme!“
Hudba a písně se rojí,
v cinkotu sklenic zpěv mizí –
bolesť jsem zapíjel dvojí:
svou vlastní a pak cizí.

Meter: polymetric
PROTESTA
by José Santos Chocano

¿Quiénes son, dónde están los que han querido
mancillar mi honradez con su impostura?
Hay nieves y no fangos en mi altura;
águilas, no serpientes en mi nido...
Ellos, los que han mi corazón herido,
me han coronado de inmortal ventura;
¡que si el arma enemiga es tan impura,
más noble que vencer es ser vencido!
Gocen los viles, que con torpe saña
sentirán, acosándome en el monte,
bajo sus garras renacer mi entraña;
que si un día naufragan sus ideales,
¡cruzaré como nave el horizonte
sin oír gritos y sin ver señales!...

Meter: polymetric
- XXIX -
by Juan Boscan

Temor celoso el alma me desvía,
fatígame y revuélveme conmigo;
mas, ¿para qué ser yo tan enemigo
de aquel que en las entrañas Amor cría?
Muero en sufrir su triste compañía;
sólo por él, yo mismo me persigo;
¿Por qué con todo, si amo, me fatigo,
con quién amar me hace noche y día?
Hiela el deseo al tiempo que más ardo;
antes más ardo, si por el me rijo;
más me esfuerzo por él, que me acobardo.
En fin, él me embaraza, y de él me guardo;
no puede ser, que del Amor es hijo:
es hijo del Amor, mas es bastardo.

Meter: polymetric
A LOS LIBERALES – 1
by Rubén Darío

Porque cantáis la eterna Marsellesa
que maldice el poder de los tiranos;
porque alzáis ardorosos en las manos
el pendón de la luz con entereza;
porque deseáis que caiga la cabeza
de la hidra aristocrática, y ufanos
dais al pueblo principios soberanos,
que destruyen del mal la niebla espesa;
porque gritáis que es libre el pensamiento;
que no tiene cadenas la conciencia,
y proclamáis con fuerza y ardimiento
que hoy impera nomás la inteligencia;
la muchedumbre criminal y necia,
os escupe, y os odia, y os desprecia.

Meter: polymetric
Polní květiny.
by Václav Antonín Crha

„Lidičky dobří, kupte kvítky,
„kupte si polní květiny“
Zavolej, dítě, pán jde kolem:
„„Pojďte sem, pane jediný.““
„„Na horách ještě sněhy leží
„„hle, kvítky, rostlé v zátiší – – ““
„Vidíš, sestřičko, že jsme chudy,
„takový pán nás neslyší!“
Ty milý Bože, což jsme v bídě
po celou zimu úpěly
a na kolenou modlily se
a hlad a příkoř trpěly! –
„Lidičky dobří, kupte kvítky,
„hle, kvítky, rostlé v zátiší!“
„„Vidíš, sestřičko, jaro tady
„„a ještě nás Bůh neslyší!““
A přece svítí slunko Boží
na všecky stejně květiny
a nad všemi se stejně klene
ten modrý blankyt jediný!
„Hle, kvítky pane! tiše zkvětly
„v samotě, poblíž jezera,
„o kupte si je, blahou vůní
„opojí pána z večera!“
Pojď k matce, dítě, snad nás nebe
v opuštěnosti uslyší!
Bůh slyší každý polní kvítek
pučeti láskou – v zátiší!
„O nedělte těch polních kvítků
„od sebe, pane přesvětlý,
„kupte též poupě, koupíte-li
„si kvítek polovykvětlý.“
„Pospolu vypučely oba
„na oba slunce zářilo
„a oba stejně za červánků
„nebe svou rosou zvlažilo.“
O pojď sestřičko, půjdem domů;
Bůh uchovej nás před světem!
Svět vzal by jen květ porozkvětlý
a pohodil by poupětem.

Meter: iambic
- XCVIII -
by Fcode Borja

Hermosos campos, que esta fuente baña,
y donde tantas veces mi ganado,
dejando el monte, coronaba el prado,
que siempre mis memorias acompaña.
¿Quién verdes campos mi quietud engaña?
¿Quién viste de esperanza mi cuidado?
¿Quién me lleva a las penas engañado,
porque agradezca un mal, que bien me daña?
Alegres campos, a buscaros vuelvo,
no más error de los engaños míos;
que a morir en vosotros me resuelvo.
Por llanos os procuro, y por sombríos
ni quiero más entre el dolor que envuelvo
pisar los montes, y seguir los ríos.

Meter: iambic
65.  GOtt kan sich nicht verbergen.
by Angelus Silesius

Gott kan sich nimmermehr verbergen wie du sprichst:
Es sey dann daß du auch für jhn ein Loch erdichst.

Meter: iambic
JARNÍ PÍSNĚ FEUILLETONISTOVY (2)
by Jan Neruda

Teď rozhodl jsem se tedy pevně – neustupně –
je jasno – půjdu na procházku!
A vezmu si s sebou Dunajka, dle předpisu
však s košíkem a na provázku –
„Anna!“
Jen abych se nezastudil! Snad dva kabáty
mně stačí – pod ně lehkou kajdu –
a počkejme – vezmu flanelový obvinek,
jen kde jej honemhonem najdu –
„Anna!“
Chlad jarní, jak známo, má tak mnohou nebezpeč –
a límec náš je trochu krátký –
nu pomůžem sobě, dáme si jej do výše
a na krk hedvábné dva šátky –
„Anna!“
A z jarního vzduchu, než mu člověk uvykne,
prý obyčejně nohy bolí,
radš trochu je dříve namažeme kořalkou
a dáme do ní trochu soli –
„Anna!
To koukáte! – ano, já teď věru půjdu ven,
je jaro, patnáct prý je v stínu –
Vy zatím tu celé jedno okno odevřte,
a na celičkou půlhodinu –
rozumíte, Anna!“

Meter: trochaic
Uebersetzung.
by Barthold Heinrich Brockes

Bey der verderbten Phantasey, sagt man, mit Recht,
von unsrer Erden:
Sie sey ein Ort, wo, was man fürchtet, oft, selten, was
man wünscht, geschicht.
Wo mancher: ich war einsten glücklich! Ein groß Theil:
glücklich werd' ich werden!
Und keiner: ich bin glücklich! spricht.

Meter: iambic
3. Tedy spánembohem,
by Jaroslav Kvapil

Tedy spánembohem,
ty můj andělíčku,
ale navečer si
přijdu pro hubičku!
Větříček až v keřích
zvlní ticho dusné,
až se panímáma
pomodlí a usne.
A než usne tiše,
řekne mhouříc zraky:
„Ta má zlatá dcerka
jistě spí už taky!“
A ta dcerka zlatá,
ten můj andělíček,
ta má zatím líčko
rudé od hubiček.
Panímámo zlatá,
dobře, že už spíte,
co se státi musí,
toho nezměníte!
Kdyby tisíc klepen
na mne žalovalo,
panímámo zlatá,
pomůže to málo.
Jen vy si ty klepy
hleďte pěkně schovat,
my se budem zatím
dále hubičkovat!

Meter: trochaic
U DNA.
by Antonín Klášterský

Již nevím sám, jak dlouho v myšlénkách
jsem bloudil nocí města po ulicích
kol domů mračných, zamlklých a spících
a v řídkém blátě, prach jak déšť byl splách’!
Je temno kolem, a mne divnou mocí
cos táhne dál a štve tou smutnou nocí,
jak tápaje tmou, kaluží se brodě,
bych tělo s duší uvésti měl k shodě,
jak v koutech všech by smálo se to suše:
Nač čeho dbát, když bahnem bředne duše?
Ó, duše, duše! Duše má a všech,
kdož tady dole zápasí a dřímou,
proč opustila’s dráhu svoji přímou,
jež po nadhvězdných vede oblastech,
a čisté dítě nebes modré sféry,
proč zbloudila jsi ve svět tento šerý,
kde zmíráš nudou, úzkostí a žalem,
co peruť tvá se sněžná třísní kalem?!
Ó, zdá se mi, jak nocí bloudím dnes,
jak byl bych kdysi se závratné výše
kams do jezera na dno slizké kles’,
kde těžce se a namahavě dýše,
ne sám, sta jiných padlo mžikem se mnou,
a teď tu všichni, zakleti v říš temnou,
v níž sotva kdy se bludný paprsk láme,
se chvějem, bijem, rvem a objímáme.
Z nás každý k světlu, k blankytu byl stvořen,
leč v bahno hloub teď vrývá se náš kořen,
a jen ta duše, kdys tak bělostná,
chce ještě vzhůru z temnot kalných klína
a na svůj azur jak se rozpomíná,
se svíjí hořem bolestným a lká.
Je jako leknín, který v kalu tůně
po záři slunce, po blankytu stůně,
výš touží, výš, vždy výše pne se z hloubi,
až jedenkrát se přece dopne světla,
a nad tůní, hle, jež se s mrakem snoubí,
již bílá růže oslnivě zkvetla.
Ó, zda a kdy ty duše též se zvednou
z tmy propastí, kam hřích a blud je strh’,
zda v čistou zář se dopnou ještě jednou
a bílou růží vplují na povrch?
Své oči zved’ jsem. Hle, tu nad mou hlavou
sta světel bílých září nocí tmavou,
a oko mé jak tam se upíná,
mně zdá se to jak tůně hladina,
kde duše, které z prohlubní a slují
k ní dopnuly se, jako leknín plují...

Meter: iambic
Die Nacht kommt geschlichen
by Max Dauthendey

Blaue Wolken in langen Strichen
Auf gelblichem Grunde.
Es ist Dämmerstunde,
Die Nacht kommt geschlichen.
Wieder ist ein Tag ohne dich entwichen
Und ließ mir im Herzen die Wunde.

Meter: polymetric
- LXXI -
by Argensola

«Dime, Padre común, pues eres justo,
¿por qué ha de permitir tu providencia
que, arrastrando prisiones la inocencia,
suba la fraude a tribunal augusto?».
«¿Quién da fuerzas al brazo que robusto
hace a tus leyes firme resistencia,
y que el celo, que más la reverencia,
gima a los pies del vencedor injusto?».
«Vemos que vibran victoriosas palmas
manos inicuas, la virtud gimiendo
del triunfo en el injusto regocijo».
Esto decía yo, cuando riendo
celestial ninfa apareció, y me dijo:
«¡Ciego!, ¡es la tierra el centro de las almas?».

Meter: polymetric
ZKOUŠKA.
by Josef Holý

Štěstí nesmírné, má drahá máti!
Chodím štěstím celá opilá,
už dvě noci nemohla jsem spáti.
Tolik jsem se darmo trápila!
Tolik strachu! Teď se tomu směji,
tančím po pokoji, výskám, pěji –
hezký pokojík, dvě okna hledí
v širý kraj, je v slohu novodobém,
v novém domě, se zvláštním je vchodem,
pohovku mám, pěkně se tu sedí,
květy, postýlku, ah jsem tak ráda,
večer se to tolik měkce dadá.
První list ti píšu, matko milá,
z dalekého města, plna smutku,
Bože můj, ach stýská se mi vskutku
po všem, co jsem doma opustila,
po tobě však nejvíc, zlatá mami,
po městečku tichém, polích, háji,
kde ptáčkové libě zpívávají,
kde jsme chodívali pěšinkami – –
Ale jinak přešťastna jsem celá
od kloboučku do těch rukavic;
pana adjunkta jsem zapomněla,
nebylo by z toho stejně nic.
Nemluva! A stydlavě tak čumí!
To ti je zde jeden mladý pán,
pravovarečník a elegán,
dvoří se mi, přines‘ kytičku mi,
mluvit, bavit, všechno hezky umí.
Jaké štěstí, nejdražší má máti,
chodím štěstím celá přepadlá,
málem bych ti zapomněla psáti
o té zkoušce a jak dopadla.
Byla v bytě pana kapelníka.
Chvěla jsem se jako klávesy,
tréma novicek, víš, jak se říká,
strachy padaly mi partesy.
Brvy se mi třesou, oči kalí,
v hrdle hlásku už jen zbyteček.
Oba laskavě mi domlouvali,
byl tam totiž též pan Hyneček,
on je z Družstva, hovořil tak sladce,
tréma přešla, nu – a šlo to hladce.
Lkalo piano a vrzal divan,
na němž bouřlivě mně tleskal On,
zpívala jsem myslím jako skřivan,
jako krajem roztoužený zvon.
Všechno plálo nadpozemskou slávou,
všechna bytost vroucí byla lávou.
Druhé číslo již tak hravě šlo mi.
Jako požár, když zachvátí domy,
rozpoutá se, nešetří a drtí,
až je černá noc jediný jas,
tak se rozbouřil můj mocný hlas.
Ustala jsem znavena až k smrti.
„Bravo! Bravo!“ slyšela jsem jen.
Rozhlednu se kol. Je jasný den,
místo požáru zář slunka jasná.
Pan Hyneček volá: Jak jste krásná!
Pan kapelník příjemně se šklebí:
Nymfo božská! V devátém jsem nebi!
„Přijata jste!“ – „Získali jsme krásku!“
„Budeme vás jako perlu chovat!“
„Divadlo si může gratulovat!“
Potom šli jsme všichni na procházku.
Drahá máti, co ti mám víc psáti?
Chodím štěstím celá opilá.
Už tři noci nemohla jsem spáti,
tolik jsem se darmo trápila!
Je mi blaze. Trošku stýská se mi.
Hezký pokojík mám s okny dvěmi,
nový dům, je v slohu novodobém,
jasné schody, se zvláštním je vchodem,
vyhlídka v kraj široširý běží,
pohovku mám, pěkně se tu leží,
květy, postýlku, ah jsem tak ráda,
večer se to tolik měkce dadá.

Meter: trochaic
Invenit portum
by August Wilhelm Schlegel

Als ihn Siberien selbst als unnütz hatte verworfen,
Macht' er sein Glück in Berlin, wurd' er ein Akademist.

Meter: polymetric
- XLIII - Consejo sano a sus ojos
by Pedro Soto de Rojas

¿Qué pretendéis de amor? ¿qué de fortuna
si muertes no? ¿sino pesares tristes?
¡Ay ojos de llorar! Otros os vistes
(¡cómo pasan los bienes!) en la cuna.
Otros cuando con lágrima importuna
(lengua enloquece en la niñez) perdistes
dulce sustento, y dulce obedecistes
materno arrullo sin violencia alguna.
Rebeldes ya, ni conocéis sustento;
muros si combatís, do amor tirano
(no el arco) rayos vibra ciento a ciento.
Tan difícil conquista en bulto humano
ojos mejor será (mudad intento)
vencerse tarde, que morir temprano.

Meter: polymetric
Na podzim.
by Karel Jonáš

Se stromů listí spadalo již na zem.
Kraj změnil se a spustnul téměř rázem.
Pták hnízdo opustil a zalét v dáli
a černá zem tam, kde dřív květy plály...
Mrak tmavý nad hlavou mi klidně dřímá –
a marně vítr perutěma svýma
jej rozhání... Jak pevná stojí skála...
Zem zachmuřená jest, ni jedna malá
jiskerka v tmu tu hroznou nezasvitne.
Zem hrobem jest, bez všaké zdoby třpytné...
Jsem zemdlen již tou krásou jednotvárnou,
jež mnohou úpomínku ve mně žárnou
na zašlé mládí, na ztracená léta,
na štěstí, které jednou v žití zkvétá,
vzbudila... Hledím tupým zrakem k zemi...
Mně kol to pusto, kraj ten mrtvý, němý
rozchvívá v nitru, svírá mne a leká...
Má duše ubohá, ta cosi nyní čeká,
že kdosi půjde tímto hrobem, tichem,
po této zemi, která trpí hříchem,
že zvedne zrak a zvolá mocným hlasem:
„Již konec bludu, – vykoupení já jsem!“
A bída, hlad v tom ve propasť se zřítí,
a chudým nám že lepší vzplane žití!

Meter: iambic
Na břehu
by Otokar Fischer

Jak dívka jsem, jež v rukou drží růže
a neví, komu dar by splatila.
Je strast má, že jsem nepotkala muže,
v němž, jako v moři, bych se ztratila.
Tak jen svůj pohled v proud, jenž teče, hroužím
a s růží trhám lístek za lístkem.
To buď můj pozdrav moři, po němž toužím,
když na břehu zbýt odsouzena jsem.
A jestliže se vlny prudce zvednou
a bázlivou mne voda stáhne v proud,
byť naposled, přec šťastna budu jednou,
neb věř, já nechci nic, než utonout.

Meter: iambic