PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Píseň válečná.
by Ludvík Lošťák

Chop zbraně se a kráčej v boj,
kde mečů seč a ropot děl,
a nitra svého nepokoj
i srdce stesk i srdce žel
spni zapomnění řetězem
a chtěj být vítězem!
Vyrvi se matce z objetí
a opusť mužně otce dům,
a zbraň, z níž zhouba poletí,
přitiskni ku svým chladným rtům,
a srdce spoutej řetězem
a chtěj být vítězem!
I lásky opusť květný sad,
kde žhoucí ret se pojil s rtem,
kde celé noci častokrát
svou myslí bývals dítětem;
vše toto spoutej řetězem
a chtěj být vítězem!
A prapor vytyč v onu říš,
kde trůní světy jasných hvězd,
a bojuj, pokud neuzříš
otrocká pouta z lidských cest,
vše bludné spoutej řetězem
a staň se vítězem!
A svobody až první vznět
se bude světem šířit zvěsť,
pak ber se ve vlasť svoji zpět
a vyřkni: „Bojům konec jest;
čas spoutat zbraně řetězem –
jest lidstvo vítězem...!“

Meter: iambic
19. Daß höchste ist Stille seyn.
by Angelus Silesius

Geschäfftig seyn ist gutt: Viel besser aber Betten:
Noch besser Stum̃ uñ still für Gott den Herren tretten.

Meter: iambic
ZIMNÍ KRAJINA.
by Jan Vrba

Zimní večer... Stromy bezlisté jsou zadumány,
v zamyšlení vážném nehnou větvemi,
pod poduškou sněhu spí úrodné lány,
a je ti, jak bys ani nebyl na zemi.
Lehký mrazný vítr do tváří ti dýchá,
klopýtá po svazích a nepospíchá –
a přec v zátočky cest a každou prohlubinu
závěje nadul světlemodrých stínů.
V zprohýbané střechy města sněžný příkrov uleh –
vysoká věž jenom z něho do kraje se dívá...
V telegrafních tyčích cesty, jako včely v úlech,
resonancí vítr potichu si zpívá...
Kráčíš krajem cizí sobě, cizí životu...
Na všem leží půvab klidu divně nový. –
Udiven ptáš se marně – proč žiješ, co je tu...
Vítr hvízdá, stromy mlčí, nikdo neodpoví...
Cítíš jen: kraj schuzený se propad’ kamsi celý,
sotva jím mráz v noci na siváku protáh’ –
vidíš: lány, louky, lesy v čisté spících běli,
v dálce žlutá světla oken na samotách...

Meter: trochaic
NA ŠVESTKÁCH (2)
by Bohdan Kaminský

Já jaktěživ hoch býval romantický
a v hlavě měl jsem mnohý smělý plán,
mne nebezpečí lákávalo vždycky,
já jako hoch jsem vždy byl uchystán,
vykonat jakýs nesmrtelný skutek,
jenž získal by mně cti i slávy dost –
však před vandrovním nejednou jsem utek’,
když ztratila se náhle srdnatost...

Meter: iambic
De la comedia Los amores de Alarcón – Villamediana - Acto primero
by Alfredo Chavero

Oiga, Jusepa, y mire que ya
                        pisa
esta corte del Rey: cordura tenga;
mire que el vulgo en murmurar se venga,
y el tiempo siempre sin hablar avisa
Por esta santa y celestial divisa,
que de hablar con los príncipes s e abstenga;
y aunque uno y otro duque a verla venga,
su marido no más, si honor, y misa.
Dijo Morales, y rezó su poco,
mas la Jusepa le responde airada:
«¡Oh, lleve el diablo tanta guarda el coco!»
«¡Mal haya yo, si fuere más honrada!»
Pero como ella es simple y él es loco,
miro al soslayo, fuese, y no hubo nada.

Meter: iambic
[nun seh' ich wohl, warum so dunkle Flammen]
by Friedrich Rückert

Nun seh' ich wohl, warum so dunkle Flammen
Ihr sprühtet mir in manchem Augenblicke,
O Augen, gleichsam um in einem Blicke
Zu drängen eure ganze Macht zusammen.
Dort ahnt' ich nicht, weil Nebel mich umschwammen,
Gewoben vom verblendenden Geschicke,
Daß sich der Strahl bereits zur Heimkehr schicke
Dorthin, von wannen alle Strahlen stammen.
Ihr wolltet mir mit eurem Leuchten sagen:
Wir möchten nah dir immer bleiben gerne,
Doch ist und das vom Schicksal abgeschlagen.
Sieh' recht uns an! denn bald sind wir dir ferne.
Was dir noch Augen sind in diesen Tagen,
In künft'gen Nächten sind es dir nur Sterne.

Meter: iambic
- 778 - Acto III, ELISA De El bastardo Mudarra
by Lope de Vega

¡Qué propio es en amor, cómo lo cantan,
ir y quedar y con quedar, partirse!
¡Oh, cuántos pensamientos quieren irse
que al primer paso del partir se espantan!
Los pies con el agravio se adelantan
a la tierna piedad del despedirse;
mas suele amor al mismo agravio asirse
y sentarse donde ellos se levantan.
Si amor es un colérico accidente,
no puede hacer efectos de cobarde;
que es fuego, es ira, es furia, es rayo ardiente.
Mal huye quien de amor se abrasa y arde;
que como amor se precia de valiente,
vuelve la espalda a su enemigo tarde.

Meter: iambic
[auf eine Dissertation des
by Gotthold Ephraim Lessing

O Neid, dies Werk wirst du verschonen müssen!
Mit Tantum abest fängt es an.
Nur eines fehlet noch daran!
Mit parum adest sollt es schließen.

Meter: iambic
Soneto amoroso
by Quevedo

Dejad que a voces diga el bien que pierdo,
si con mi llanto a lástima os provoco;
y permitidme hacer cosas de loco:
que parezco muy mal amante y cuerdo.
La red que rompo y la prisión que muerdo
y el tirano rigor que adoro y toco,
para mostrar mi pena son muy poco,
si por mi mal de lo que fui me acuerdo.
Óiganme todos: consentid siquiera
que, harto de esperar y de quejarme,
pues sin previo viví, sin juicio muera.
De gritar solamente quiero hartarme.
Sepa de mí, a lo menos, esta fiera
que he podido morir, y no mudarme.

Meter: iambic
1L: Sage, sprach ich zu der Freude,
by Nicolaus Götz

Sage, sprach ich zu der Freude,
Sage doch: was fliehstu so?
Hat man dich, so fliehstu wieder!
Niemals wird man deiner froh!
Sie erwiederte: Bedanke
Dennoch bey den Göttern dich!
Wenn ich ohne Flügel wäre,
Sie behielten mich für sich.

Meter: trochaic
- 0 - Acto II, TOMÁS De La oveja perdida
by Lope de Vega

Si lo perfecto agrada, quien escribe
que el recibir es mayor gusto, miente,
que el dar tiene el imperio de la gente
y es vasallo del dar el que recibe.
De libertad el recibir se prive,
y el dar entre los Césares se asiente,
pues más que por ganar todo el Oriente,
Alejandro por dar, glorioso vive.
De balde al hombre la mujer le sale,
pidan, que sin con oro su bien pesan,
a la primer vergüenza no se iguale.
Más los hombres en darlas interesan,
pues recibiendo lo que menos vale
por esclavas del hombre se confiesa.

Meter: polymetric
On a Ona.
by Bohuslav Tablic

O přezázračná jednoto!
Co chce on, chce y ona to,
On pije rád, y ona též,
Y on, y ona mluví lež.
On hody každý den chce mít,
Y ona jen chce jíst, a pít.
On do herny rád chodívá,
Y ona tam se modlívá.
On za hrami, a tancy mře,
Y ona letí k každé hře.
On cyzých loží hledává,
Y ona k jiným běhává.
On naposledy zahyne,
Y ji ten ortel nemine.
O přezázračná jednoto!
Co chce on, chce y ona to.

Meter: iambic
Soneto
by Gaspar Gil Polo

Cuando la brava ausencia un alma hiere,
se ceba, imaginando, el pensamiento
que el bien que está más lejos,
                  más contento
el corazón hará cuando viniere
Remedio hay al dolor de quien tuviere
en esperanza puesto el fundamento,
que al fin tiene algún premio del tormento,
o al menos en su amor contento muere
Mil penas con un gozo se descuentan,
y mil reproches ásperos se vengan
con sólo ver la angélica hermosura.
Mas cuando celos la ánima atormentan,
aunque después mil bienes sobrevengan,
se torna rabia, pena y amargura.

Meter: iambic
VĚŘÍCÍ.
by Leo Karmín

Pane bože, proč za starých časů
všelijaké zázraky jsi ďál,
často nechal’s slyšet svého hlasu,
že se každý tebe bál,
poddaný i jeho král?
A proč v této nevěrecké době,
velký, silný Brahmo náš,
neučiníš přítrž lidské zlobě,
proč těm, kteří nechtí věřit tobě,
ve sluch nezahřmí tvůj hlas?
Či je ti to, pane bože, po chuti?
Aneb stáří shroutilo tě as,
že jsi na zázraky příliš mrzutý?

Meter: trochaic
- XXVI -
by Juan de Arguijo

El que soberbio a no temer se atreve
la varia fuerza del mudable hado,
y en alegre fortuna confiado
de los dioses creyó el aplauso leve.
Ejemplo tome de mi gloria breve,
en cuyo fin dejó el egipcio armado
al claro Nilo; y vino el scita osado,
que el puro Tanais, y el Oronta bebe.
Troya fui, de los dioses obra ilustre,
honor del Asia, hermosa, rica y fuerte,
madre de reinos, y del mundo espanto.
Cayó mi gloria y de su antiguo lustre
sólo han quedado ¡oh miserable suerte!
Cenizas viles y afrentoso llanto.

Meter: iambic
Naše svornosť.
by Hugo Václav Wunsch

V národě českém nesvornosť že žije,
jež dávno pronikla tu všechny vrstvy?
To pravdou není, neb při „osmé“ pije
již „starý“ s „mladým“ často na bratrství.

Meter: iambic
IX. TOSKA (VI.)
by Josef Svatopluk Machar

Jindy zase
Voloďa vážně zasmušený
se zeptat přišel: zdali člověk,
jenž v boj se pustí proti státu
a s pole jde, jakmile vidí,
že vláda všímat si ho začla,
zda člověk taký smí nést jmeno
hrdiny, reka, bojovníka?
Zda není ústup zbabělostí?
Zda k boji nepatří též nésti
důsledky svého přemožení?
A přemožen je – býti poznán
a dát se lapit, neb věc svatá
mít musí nejen bojující,
i mučeníků žádá sobě.
A odpírati mučenictví
je hříchem na té svaté věci –
hle, Rylejev šel na popravu
a Dostojevskij do Sibiře – –
Dušičky bědné, vždyť já viděl,
jak stýská se vám po tom Rusku,
po vůni půdy, po tom nebi,
po břízách, lidech – domovině,
vždyť tohleto já prožil všecko
a chvíle jsou, kdy ještě dneska
zatínám zuby marným steskem
po mráčku kouře Ithaky své...
Mně stýská se – a ty si snuješ
spletené temné theorie
a touha tvoje hledá příkaz
u „svaté věci“!

Meter: iambic
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Seyd uns gesegnet, ihr Thränen des Mit-
leids, um Jesu geweinet;
Seyd uns gesegnet, erweichet das Herz zur
Reue, zur Buße,
Welche nicht stolz sich brüstet, und nur im Stil-
len zu Gott schreyt.

Meter: polymetric
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Bin ich Feind/ so steht mir frey
Ob ich kühn/ ob listig sey.

Meter: trochaic
Kuttel Daddeldu über Nobile
by Joachim Ringelnatz

So große Kerle gingen tot.
Gott weiß, was fern in höchster Not
Noch heute kämpft, vom Eis umklammert,
Für dieses Großmaul, das jetzt jammert
Um seinen angequetschten Zeh.
Wann hat ein Captain je in See
Als erster seine Crew verlassen?!
Dem möcht ich in die Kiemen fassen!
Ach, daß sie den gerettet haben!
Er müßte, tief ins Eis gegraben,
Mit einem Lorbeerstock im Hintern,
Solang die Welt steht, überwintern.
Verflucht, ich kann nicht richtig beten,
Doch hab ich eine solche Wut.
Gott sei zu Amundsen recht gut.
Und wenn mir Nobile begegnet,
Will ich ihm das Gedärm zerkneten
Und ihn und sein ihm teures Leben
An andre Fäuste weitergeben,
So, daß er Luft und Wasser segnet.

Meter: iambic
Antwort
by Friedrich Schiller

Ach! ihm mangelt leider die spannende Kraft und die Schnelle,
Die einst des G*** herrliche Saiten belebt.

Meter: polymetric
Los doce meses – Noviembre
by José Wen Maury

¡Oh, cementerio, templo de los yertos !
De Noviembre en el triste desvarío,
hacia tu seno tétrico y sombrío
nos arrastró el amor de nuestro muertos.
Sobre tus sauces de sopor cubiertos,
los agoreros pájaros de estío
discurren en tu seno, yerto y frío,
y salmodian sus lúgubres conciertos
Entre las sombras de tu seno, inciertas,
tristes presagios de pesar, despiertas;
porque la mente de dolor transida
sufre por cosas que creyera inciertas
¡Ay! En la lucha cruenta de la vida,
¡cuántas almas que viven, están muertas !

Meter: polymetric
U večer.
by Jan Václav Tůma

Kdo jsi kdy, bol těžký v duši nesa,
v zoufalosti na své lůžko padl,
beze slova na rtu, bez modlitby,
s citem, který s vyschlou slzou svadl,
dobře věda, naději že spasnou
nesplní ni klamné snů ti zdání:
pověz, zdaž ten večer nebylo ti,
jakby chystal jsi se k umírání?
Zdaž ti v duši tehda šíropusté
neznělo to: „usnout, usnout věčně!“
jako vábivé nymf melodie:
„umřít, a mít pokoj nekonečně!?“ –
O kdo takto na lůžko se kladl,
nemodlil se za své probuzení,
prose v hoři, by tak věčně zůstal
bez citu, bez sebe, v mrtvém snění.

Meter: trochaic
PíSEŇ O ŽNÍCH. (V. Povodeň.)
by Karel Dostál-Lutinov

Mračna spadla!
Příval! Příval!! Pán Bůh s námi!
Modré blesky srší tmami –
Perun pere nebes kuli –
do kouta i muž se tulí.
Déšť se leje, leje, leje,
až se země z hlubin chvěje.
Jako s jezů vody řinou,
údolinou řeky plynou,
mosty berou jako třísky,
chytají se kolem vísky,
přes role a strž a hloží
proud se množí – soudy Boží!
S vížky pláče, sténá, vzlyká
zvon; – umdlívá – bumbim – bám –
Pane, sám ty shlédni k nám!
Nad ohniskem bába říká,
do čtyr větrů vodou stříká:
„Ty sběři klatá,
která se letem
přenášíš světem,
od tváře Boží
svržená s nebe
v propast a hloží:
Poraziž tebe,
protiv se tobě
a tvojí zlobě
Trojice svatá!
Kyrie elejson!“
Příval duní, duní, duní,
celá země už je tůní...
„Vichřice, vichry,
mračice, mraky!
Obracím já vás
na hory, skály,
na pouště v dáli,
na kterých neorá
a k Bohu nevolá,
neseje žádný.
Tam sobě hrejte,
Tam přebývejte!
Kriste elejson!“
Proud se leje, leje, leje,
nad babou se chatrč chvěje...
„Zaklínám já vás,
návalné davy,
ve jménu Boha,
jehožto slávy
plno je nebe,
plna je země!
Zaklínám tebe,
ďábelské plémě,
ať tebe zkruší
Hagios theos!
Ischyros theos!! –
Zachraňte duši!!! – –
Kriste elejson.“
Potopa se vzmáhá, vzmáhá,
kdo neutek’ – marná snaha.
Ovčírny i ovce plavou,
unášeny vodou dravou,
střecha skáče pod chaloupku...
S horní vsi hledíce v hloubku
nad svých statků troskami
lomí lidé rukami:
„Ježíši Kriste! Jaká to spousta!
Po hladném hostu nezbylo sousta.
Zloděj, ten aspoň kouty stát nechá.
Voda i s těmi do moře spěchá.
O Božím živi – nemáme hvězdy,
však ve Tvou pomoc doufáme vezdy!
Smiluj se! – k nebi zdviháme děti:
Nevinným aspoň anděl nech sletí!“
Utište se! Já, jenž s výšin patřím,
do srdce jsem lásku vštípil bratřím:
Svůj se k svému věrně přitulí –
potom nelze, byste zhynuli!

Meter: polymetric
- L -
by Diego Hurtado de Mendoza

Cortada sea la mano que te diere
puñada o mojicón, aunque más digas;
y pues que a ti misma no castigas,
castíguete el demonio si pudiere.
Encima de mis ojos lluevan higas;
haga vuestra merced cuanto quisiere,
que torne cualquier mal que me hiciere,
por remuneración de mis fatigas.
Puta vieja, traidora y hechicera,
no hay paciencia tan baja que no sea
virtud, aunque me arrastres por el suelo.
Quien quiebra la vasija en que se mea,
¡cuánto mejor hacedle un vasera
de escarlata, damasco o terciopelo!

Meter: polymetric
- - Acto I, PAYO
by Lope de Vega

Saca la exhalación el sol dorado,
y luego en la región del aire puro
brama, soberbia, derribando el muro,
el tosco roble, el olmo levantado.
Ejemplo viene a ser del que es privado
y nunca previniendo lo futuro,
ingrato al Rey, de condiciones duro,
rompe el ser que le dio de entronizado.
De éstos fue aquel que mi vestido viendo,
sin respetarle, con rigor esquivo
quiso ofenderme cuando no le ofendo.
Dichoso yo, que sin envidias vivo
en mi sosiego, donde sólo entiendo
que si gozo algún bien de él lo recibo.

Meter: iambic
A la muerte de Lope de Vega
by Pedro de la Escalera Guevara

Cisne sagrado, a cuya docta pluma
la erudición admiraciones debe,
y el coro sacro de las Ninfas nueve
de su gloria inmortal la fama suma.
A tu posteridad, aunque presuma
decir mi amor elogios, no se atreve,
que aun en acento numeroso breve
su loca presunción teme a la espuma
Si grande gloria en vida conseguiste
con la dulzura nueva que cantaste,
la Parca, Lope, mejoró tu suerte.
Porque cantas y enseñas con tu muerte,
y si tu nombre al orbe eternizaste,
nace, insigne varón, de que moriste.

Meter: iambic
Musik mit Natur
by Hermann Löns

Es wird noch nicht genug getutet
In unserer lieben Leinestadt,
Noch immer der Georgengarten
Nicht Militärkonzerte hat.
Dort singen bloß die Nachtigallen
Und Amsel, Drossel, Star und Fink,
Das ist doch nichts, denn wieviel feiner
Klingt's Schnedderengteng und Tschingdingding.
Piepmätze hat ja jedes Bierdorf,
Die Großstadt aber ist verwöhnt,
Uns kann nur ein Konzert begeistern,
Das ord'ntlich knallt und klingt und dröhnt.
Das ist poetisch, schnedderedderengteng,
Das ist so reizend, rattabum,
O welche Wonne, tsataszingda,
O, welche Lust, tsarummschrummschrumm.

Meter: iambic
V. Oblaku můj zamračený,
by Josef Kalus

Oblaku můj zamračený,
nemáš jistě žádné ženy.
Kdybys ty měl žínku k boku,
radost by ti plála v oku.
Neměl bysi jako nyní
na svém čele tmavé stíny.
Spěl bys s tváří usmívavou
jako slunko nad tvou hlavou!

Meter: trochaic
Kovářka.
by Eliška Krásnohorská

Rád koně mdlého zastavil
pan jezdec před kovárnou
a hbitě vkročiv pozdravil
tam dívku milotvárnou.
„Smím s tebou dlít, má laskavá,“
dí dvorně k ní se kloně,
„než tatíček tvůj oková
mi zemdleného koně?“
„„Aj pane, kde jen milo vám,
tu odpočiňte sobě;
já sama koně okovám, –
můj tatíček spí v hrobě.““
I nenadál se ještě host,
již dívka v oheň dmychá;
zjev její zář a spanilosť, –
pan jezdec hledí zticha.
A ještě trnul podivem,
již dívka paže zdvihá
a na kovadle kladivem
již ránu ranou stíhá.
I nevěděl, jak ořovu
sám těžkou nohu zvedl,
jak přibila mu podkovu,
ni jak zas na kůň vsedl.
„Aj dívko,“ jezdec hovoří,
„tvá ruka drtí kovy:
zda se též mile pokoří
a žíznivému shoví?“
A poznovu se nenadál,
již podala mu číši;
ret lahodnou z ní vláhu ssál,
však srdce plálo v skrýši.
„Měj díky!“ Vypil podvakrát
a přece váhal jíti.
„Ó ještě poznal bych tak rád,
jak srdce tvoje cítí.
Když stejně znáš i drtit kov
i žíznivého svlažit,
též to mi zjev, též v tom mi shov:
znáš milovat a blažit?“
A volně vznesla dívka hled, –
pan jezdec plane v líci.
„„Zda vím, co mocný lásky vznět?
I to chci tobě říci.
Jak ruka má, i srdce tak
mi silně, vroucně buší,
a dobře vím, co lásky znak:
jen za duši dám duši!
Muž buď mi v ohni pevný kov,
tak ryzí každým dechem!
Však na větrný jde-li lov,
věz, odfouknu ho měchem!
A vzdám-li v bludu marnivém
se hříčkou jeho zvůli,
pak srdce své tím kladivem
hned rázem zdrtím v půli!
A jsem-li mužů mužnější,
těch mužů jest to vina!
Leč bab i hejsků milejší
mi jest má kovadlina!““
zjev její v zář a blesky vzplál,
pan jezdec klopí oči,
spjal oři bok a letí v dál,
a prach se za ním točí.

Meter: iambic
Mondlied
by Ludwig Eichrodt

Schöner Mond du wandelst wieder
Auf der freien Bahn,
Eines meiner kleinen Lieder
Schick ich froh hinan.
Du behütest meine Schritte
Freundlicher Gesell;
Freue mich in Waldes Mitte,
Daß die Nacht so hell.
Ach! ich fühle nicht den Schauer
Deines lieben Lichts,
Trotz der eingefallnen Mauer
Alterirt mich Nichts.
Gar nicht kann ich mein Benehmen
Darnach richten ein,
Weil ich liebe mich zu grämen
In dem Mondenschein.

Meter: trochaic
El premio del amor
by José Cornelio Díaz

Al dulce premio y palma afortunada,
a quien le siga fiel, amor convida;
palma con tiernas ansias merecidas,
palma, al fino querer solo acordada:
Llegaste, y tu ternura y fe preciada
juraste con afecto a tu querida;
¿cómo no te pagara agradecida,
si en su favor su gloria ve cifrada?
Muestras dando de amor a los amantes,
ejemplos ofreciendo de confianza,
modelos de inocencia presentando;
así enseñaste a los que son constantes,
a alimentar su amor en la esperanza,
venturas sin medida acumulando.

Meter: iambic
Stella's Birthday March 13, 1727
by Jonathan Swift

This day, whate'er the Fates decree,
Shall still be kept with joy by me:
This day then let us not be told,
That you are sick, and I grown old;
Nor think on our approaching ills,
And talk of spectacles and pills.
To-morrow will be time enough
To hear such mortifying stuff.
Yet, since from reason may be brought
A better and more pleasing thought,
Which can, in spite of all decays,
Support a few remaining days:
From not the gravest of divines
Accept for once some serious lines.

         Although we now can form no more
Long schemes of life, as heretofore;
Yet you, while time is running fast,
Can look with joy on what is past.

         Were future happiness and pain
A mere contrivance of the brain,
As atheists argue, to entice
And fit their proselytes for vice;
(The only comfort they propose,
To have companions in their woes;)
Grant this the case; yet sure 'tis hard
That virtue, styl'd its own reward,
And by all sages understood
To be the chief of human good,
Should, acting, die, nor leave behind
Some lasting pleasure in the mind;
Which by remembrance will assuage
Grief, sickness, poverty, and age;
And strongly shoot a radiant dart
To shine through life's declining part.

         Say, Stella, feel you no content,
Reflecting on a life well spent?
Your skilful hand employ'd to save
Despairing wretches from the grave;
And then supporting with your store
Those whom you dragg'd from death before?
So Providence on mortals waits,
Preserving what it first creates.
Your gen'rous boldness to defend
An innocent and absent friend;
That courage which can make you just
To merit humbled in the dust;
The detestation you express
For vice in all its glitt'ring dress;
That patience under torturing pain,
Where stubborn stoics would complain:
Must these like empty shadows pass,
Or forms reflected from a glass?
Or mere chimæras in the mind,
That fly, and leave no marks behind?
Does not the body thrive and grow
By food of twenty years ago?
And, had it not been still supplied,
It must a thousand times have died.
Then who with reason can maintain
That no effects of food remain?
And is not virtue in mankind
The nutriment that feeds the mind;
Upheld by each good action past,
And still continued by the last?
Then, who with reason can pretend
That all effects of virtue end?

         Believe me, Stella, when you show
That true contempt for things below,
Nor prize your life for other ends,
Than merely to oblige your friends;
Your former actions claim their part,
And join to fortify your heart.
For Virtue, in her daily race,
Like Janus, bears a double face;
Looks back with joy where she has gone
And therefore goes with courage on:
She at your sickly couch will wait,
And guide you to a better state.

         O then, whatever Heav'n intends,
Take pity on your pitying friends!
Nor let your ills affect your mind,
To fancy they can be unkind.
Me, surely me, you ought to spare,
Who gladly would your suff'rings share;
Or give my scrap of life to you,
And think it far beneath your due;
You, to whose care so oft I owe
That I'm alive to tell you so.

Meter: iambic
- IX -
by Bernardino de Rebolledo

Siguiendo a Fabio y adorando a Lisi,
de Fortuna y Amor probé los daños,
de una y otra esperanza los engaños
examinar con experiencia quise.
Quien más seguras posesione pise
al fugitivo curso de los años
deberá más costosos desengaños,
propio escarmiento ajeno error avise.
Fabio del filo atroz arrebatado,
Lisi de los rigores defendida,
demostrativamente han confesado.
Que tanta adoración sólo es debida
al inmutable ser que anticipado
el premio da que a merecer convida.

Meter: iambic
Na Minku.
by Václav Bělovský

Přikázaní lásky vzbuzuje
k milování všechněch lidí.
Minka zákon splniti se snažuje,
když hned každičkého miluje,
na němž hlavu mužskou vidí.

Meter: trochaic
PRELUDIO
by Manuel Bernabé

Abriste tu ventana de oro-rosa,
y el Sol por dentro disparó sus dardos;
el ambiente sutil olía a nardos,
—evocación de una mujer hermosa.—
—¡Oh vida provinciana deleitosa,
que aman los mozos que a la vez son bardos!
¡ Cómo en tu paz soñaran Abelardos
en el regazo ebúrneo de la Esposa!
Poeta: en tu canción de primavera
aletea una brisa mañanera,
se connubian las aves con las flores,
y en medio de la escena campesina,
desgranas, trovador, tu sonatina,
como el preludio azul de los amores...

Meter: iambic