PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Los dos platillos
by Francisco Javier Ugarte y Pages

No permitáis, Dios mío, que me
                     muera
sin saber que me muero, pues no
                     quiero
que, al morir ignorando que me muero,
dejéis de oír mi súplica postrera
Dulce, ingenua, doliente mensajera
de mi cristiano espíritu sincero,
os dirá fervorosa lo que espero
de vuestro amor Lo que mi amor espera
Si mi ruego atendéis, estoy salvado
Poned, Señor, a un lado mi alianza
con todas las protervias ¿Se ha
                     colmado
el peso, contra mí, de la balanza?
Pues basta que pongáis al otro
                     lado
la fe, la caridad y la esperanza

Meter: polymetric
XIX. Dobrý pastýř.
by Xaver Dvořák

Ach, dobrý pastýř!
po pláni vlní se stříbro jeho stád,
a v prostřed jejich vlnivého shonu,
tu, prostřed plný lásky zůstal stát,
ozářen světlem sladkých polotonů.
Bdí! Aby nezdřím’ chvílí unaven,
skráň opřel bledou věnce do trnoví;
tak u stáda bdí Svého v noc i den,
kol skrání vínek kvete purpurový.
Svou pastýřskou hůl zaryl Sobě v zem,
Své nohy přibil jedním hřebem na ni,
by nemohl se spasit útěkem,
by nemohl se vzdálit do skonání.
A ruce rozpial a je přibil též,
když klesaly a pohnutím se třásly,
jak jejich štít, jak spásy jejich věž,
by pokojně se kolem něho pásly.
A bílý bok Svůj pro ně otevřel,
zkad krve pramínek se dolů řine,
neb pastýři jich bylo v srdci žel
v té poušti bez cisterny, nehostinné.
A kol se vlní stříbro Jeho stád,
horečným světlem lásky oči hrají,
tak stojí dobrý pastýř dosavad
u cest, jež k věčnosti se protínají.

Meter: iambic
41.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Mensch sey ohn dich, auch nicht. Wo nicht, so beuge für,
Daß du hier seyst in Gott, wie Gott dort ist in dir.

Meter: iambic
1L: Du hast in heißen Stunden,
by Luise Hensel

Du hast in heißen Stunden,
Wenn mich der Schmerz besiegt,
So oft in Deinen Wunden
Dein armes Kind gewiegt.
Ich sah in hellen Gluthen
Dein göttlich Herz erglühn
Und sah in rothen Fluthen
Dein süßes Leben fliehn.
Dann konnt' ich mich nicht halten,
Ich rang in Todeswehn;
Mit Dir wollt' ich erkalten,
Mit Dir zum Grabe gehn.
Dann hab' ich wohl empfunden,
Wie Du mir Alles bist,
Und wie aus Deinen Wunden
Mir Tod und Leben fließt.
In Deines Blutes Fluthen
Taucht' ich die Seele mein
Und löscht' in heil'gen Gluthen
Der Erden-Liebe Schein.
In Dir sah ich verrinnen
Der Erde Lust und Pracht,
Die meine eiteln Sinnen
Zum Götzenbild gemacht.
Und die im Flitterglanze
Der Eitelkeit geschwebt,
Hat ernst im Dornenkranze
Nach Deinem Kreuz gestrebt.
Und bald hast Du nach oben,
Du heilig Gotteslamm,
Die Seele mir gehoben
Zum treu'sten Bräutigam.
Nun trinkt beim Hochzeitsmahle
Sie Deiner Liebe Wein,
Sie tanzt im Sternensaale
Vor Dir den ew'gen Reih'n.
Sie hängt an Deinem Munde,
Sie ruht in Deinem Arm;
In Deiner Herzenswunde
Begräbt sie Freud' und Harm.
Gieb mehr, o Gott! zu trinken,
Gieb mehr der süßen Gluth
Und laß mich ganz versinken
In jene Wonnefluth!

Meter: iambic
Desta nube que a tanto ya que llueve
by López Maldonado

De esta nube que a tanto ya que
                     llueve
por mis cansados ojos agua tanta
de esta que a cualquier sitio, a
                  cualquier planta
en abundancia a humedecer se atreve,
de esta que el corazón hace de nieve
y con ardiente rayo le quebranta
y con viento inclemente que la
                     espanta
amargas olas en mi alma mueve,
¿cuándo la lluvia larga e importuna,
el viento fiero, el fuego intolerable,
la helada nieve menguarán su fuerza?
Fin pues suele tener cualquier fortuna;
no suele ser el mal siempre durable,
sino en mí, que hasta el bien me le refuerza.

Meter: iambic
313. Neste Jí tam tyto city vřelé
by Jan Kollár

Neste Jí tam tyto city vřelé
Tichomluvné noční soumraky,
Rcite šeptem lkavým, kteraký
Vedou boj v nich péče, tužby, žele;
Nes Jí měsíc, neste hvězdy skvělé
Plamen zde jak v blízku jednaký,
Rcite mlučelivé oblaky,
Že jsem a vždy budu Jejím cele:
Rcite řeky, echo, skály nahé,
Jak nic nezná mluvit jiného
Jazyk můj, než jméno její drahé;
I vy větry letu vonného,
Vdechnitež Jí, jako ve dne, v noci,
Jen Ji myslí vše mé duše moci.

Meter: trochaic
1L: Wohl ist die Lilie wunderbar,
by Gottfried Keller

Wohl ist die Lilie wunderbar,
Wenn stolz sie sich im Garten wiegt,
In ihrem Kelche sonnenklar
Langsam der Morgentau versiegt;
Doch mag ich gehn und wandern,
So weit nur Lilien stehn:
Ist keine vor der andern
Mit höherm Schmuck versehn!
Von Glanz und Lust und Klarheit voll
Ist alle diese reiche Welt;
Weiß nicht, wo ich mich wenden soll,
Daß Schönheit nicht sich vor mich stellt.
Nur du, nur du alleine
In all der Zier und Pracht
Gleichst noch dem Mondenscheine
In heitrer Sternennacht!
O lieblichste Vollkommenheit,
Die niemand, als mein Herz, erkennt!
Wer hat dies stille Licht geweiht,
Das nur für mich im Weltall brennt?
Ich fühl es stärker immer,
Daß
Daß
Das ist nicht Zufall, nicht Natur,
Was aus den blauen Augen strahlt!
Das ist der Gottheit Sonnenspur,
Die sich in dieser Seele malt!
Ich ahn es licht und lichter,
Mein Herz, nun gib es zu:
Hier ist ein andrer Dichter
Und mächtiger als du!

Meter: iambic
1L: Weiße Tauben
by Christian Morgenstern

Weiße Tauben
fliegen durch blaue Morgenluft..
Grüßet, weiße Tauben,
mein Mädchen von mir!
Fliegt meinen Namen
vor ihrem Fenster
ins Morgenblau –
wie wird sie sich freuen! –:
»oh ihr süßen, weißen Tauben
im blauen Morgen,
grüßt ihn,
grüßt ihn mir wieder!«
Ihr weißen Tauben!

Meter: polymetric
SALUTACIÓN
by Manuel Bernabé

He aquí el osado Argonauta, el de los sonrisas finas,
el de la frase enguantada y del pensamiento grave.
Como un nuevo Magallanes busca tierras filipinas,
con un corazón prendido en un mástil de su nave.
Y bien. Ya estás aquí. Todo a salutación convida.
En el aire trazan círculos los sombreros y las manos.
Verás aquí, bajo el sol de Oriente, la misma vida
de hace cuatrocientos años, de los indios castellanos.
¿Cuatrocientos años, dije? No. Perdona mi quimera.
Sobre el oro de la Historia se alza otra extraña bandera,
que va extirpando la fuerte sangre de la tradición...
Si eres el último hispano que a aquestas ínsulas viene,
canta en los valles del Hudson, en los Andes y el Pirene,
como un clamor de los siglos, nuestra ansia de redención!

Meter: polymetric
Sonetos – - V -
by Pedro de Quirós

Ruiseñor amoroso cuyo llanto
no hay noble que no deje enternecido,
¡oh, si tu voz cantase mi gemido,
oh, si gimiera mi dolor tu canto!
Esperar mi desvelo osara tanto,
que mereciese por lo bien sentido
ser escuchado, cuando no creído
de la que es de mi amor hermoso encanto
¡Qué mal empleas tu caudal sonoro,
cantando el alba y a las flores bellas
canta tú, oh, ruiseñor, lo que yo lloro!
Acomoda en tu pico mis querellas,
que si las dices a quien tierno adoro,
con tu voz llegarás a las estrellas.

Meter: polymetric
3. Klagelied über das unbeständige Gelück
by Christian Hoffmann von Hoffmannswaldau

Worzu hat mich der Himmel doch erkohren?
Bin ich der Sternen Gauckelspiel?
Hab ich denn nun Verstand und Witz verlohren?
Ich weiß nicht, was ich sagen will;
Doch mein' Ungeduld die spricht:
Der ist nicht klug, dem itzund Witz gebricht.
Ich bin ein Ball, den das Verhängnis schläget;
Des Zufalls Spiel; ein Schertz der Zeit;
Des Kummers Zweck; ein Rohr durch Angst beweget;
Ein Zeughauß voller Angst und Leid.
Meine Seele lieget kranck;
Mein Hencker lacht; die Lieb ist Folterbanck.
Des Unglücks Garn will mich nun gantz umschlüssen,
Mein Leben ist ein langer Tod,
Ich bin ein Brunn, aus welchem Thränen flüssen,
Als nasse Zeugen meiner Noth;
Weil der Jammer dieser Welt
Den Sammelplatz in meinem Hertzen hält.
Der Pfeil, damit Cupido mich getroffen,
Der ist mit Wermuth angesteckt,
Die Venus selbsten heist mich wenig hoffen,
Was nicht nach Gall und Essig schmeckt.
Ja der klare Sonnenschein
Bemühet sich mir itzt ein Blitz zu seyn.
Das falsche Nichts, Beständigkeit genennet,
Darauf ich manchen Schluß gebaut,
Das hab ich allzulangsam recht erkennet,
Und allzu sicher angeschaut.
Hett' ich doch zuvor bedacht:
Das Irrthum klug, doch nicht gelücklich macht.
Wer aber kan den Schluß des Himmels stören?
Wer hebt sein strenges Urtheil auf?
Man mus es nur mit gleichen Ohren hören,
Und ihm vergönnen seinen Lauf;
Die Geduld mus hier allein,
Der Sinnen Trost, der Wunden Pflaster seyn.
Doch wil ich nicht mein Unglück selbst besingen;
Wohl dem, der stille leiden kan.
Ein Sklav' erschrickt, wenn seine Fessel klingen,
Er rührt sie nicht mit Willen an.
Wer sein Unglück recht bedeckt,
Hat oftermals des Kummers Kraft ersteckt.
Mein weinen sehnt sich nicht nach Freudenzehren;
Denn sie vertrocknen allzubald.
Mein Sinn ist nicht viel Wehmuth zubegehren;
Denn Wehmuth wird zu leichtlich kalt.
Hat mir einer wol gewollt,
Der sage nur: Er leidet ohne Schuld.

Meter: iambic
Kameje.
by Jaroslav Vrchlický

I bloudí Láska širým světa kruhem,
tu v jara úsměvu, tam v mrazu tuhém,
tu srdce dobývá, tam srdce ztrácí,
ta jedna motýli jsou, druhá ptáci,
tu zapějí, tu chvíli mannu ssají,
jde Láska dál a srdce odlétají.
Na pevné skále vážná Věrnost sedí,
zrak ztrnulý a rty bez odpovědi,
na jistý návrat jediného věří,
tím citem minulost i příští měří;
jen jedno srdce v srdce uzavřela
jen proto, by je věčně v srdci měla.

Meter: iambic
Betwixt mine eye and heart a league is took (Sonnet 47)
by William Shakespeare

Betwixt mine eye and heart a league is took,
And each doth good turns now unto the other:
When that mine eye is famish’d for a look,
Or heart in love with sighs himself doth smother,
With my love’s picture then my eye doth feast
And to the painted banquet bids my heart;
Another time mine eye is my heart’s guest
And in his thoughts of love doth share a part:
So, either by thy picture or my love,
Thyself away art present still with me;
For thou not farther than my thoughts canst move,
And I am still with them and they with thee;
    Or, if they sleep, they picture in my sight
    Awakes my heart to heart’s and eye’s delight.

Meter: iambic
V TOUZE. (II.)
by Hanuš Jelínek

To bude snivá jarní noc, jež tiše dýchne
nám v okno vůni porozvitých poupat.
A v houští zahrady až ptačí píseň ztichne,
tvůj prs mou hlavu do snů bude houpat.
A šeptat budu ti, jak marně v teskných chvílích
já líbat toužil atlas lící smavých
a filigránskou jemnost ruček tvojich bílých
a plakat smutek svůj do vlasů tvojich plavých –
Mé tělo prošlehne pak hrozná vášeň divá
i zorničky tvé velké, rozšířené
i sladké údy tvé – – –
A mine noc ta snivá
a na loži nás najdou udušené
polibky...

Meter: iambic
CLARO M. RECTO – II
by Zoilo J. Hilario

Recto fue para sus connacionales
igual que un faro de luz refulgente.
De su paso por el mundo bullente
consiguió dejar rastros perennales.
Uno de sus blasones inmortales
es el de haber regido sabiamente
la Asamblea Nacional Constituyente,
alta congregación de intelectuales.
Ojalá entre sus nobles compatricios
el recuerdo de sus patrios servicios
luces de inspiración cívica imparta.
No es fácil olvidar tan insigne hombre.
Uno se acuerda pronto de su nombre
con rememorar nuestra Magna Carta!

Meter: dactylic
MENÉNDEZ
by Rubén Darío

Los que vieron la patria bandera
empapada en la sangre de Junio;
los que oyeron vibrar los clarines
en la diana del lívido triunfo;
los que al vivo relámpago trágico
que recorre la historia del mundo,
vieron lleno de horror a Espartaco
y del duelo al espectro de Bruto;
los que miran tu límpido nombre
como enseña de honor y de orgullo,
hoy presentan las armas al paso
del arcángel vestido de luto
que es guardián del laurel de tu gloria
en la tierra en que está tu sepulcro.

Meter: anapestic
169. Man muß sein, was man nicht verlieren will
by Angelus Silesius

Der Weis' ist, was er hat; willst du das Feinperlein
Des Himmels nicht verliern, so mußt dus selber sein.

Meter: iambic
JSEM VESNA.
by Adolf Černý

„Jsem Vesna,“ dítě, pravila jsi –
a tušil jsem růst fialky,
vlát rozpuštěné dívčí vlasy
a oči toužit do dálky.
A bylo mně jak za dnů jara,
když svět byl plný úsměvů –
zas věčný oheň v prsou hárá
a srdci zas je do zpěvu!...

Meter: iambic
EL PESCADOR
by José Santos Chocano

El viejo militar endurecido
no tantos lances ni victorias cuenta,
como el buen pescador, que en la tormenta
duérmese al son de tumultuoso ruido.
Él, por las olas trémulas mecido,
cuando la bronca tempestad revienta,
piensa en su hogar y en su familia hambrienta:
ave que sufre, se dirige al nido...
Cuando alza el día su cantar sonoro,
recoge alegre el pescador sencillo
en las preñadas redes su tesoro;
¡y, en medio del placer con que se inflama,
de las monedas adivina el brillo
sobre eñ plateado lustre de la escama!...

Meter: iambic
1L: Die Lerche hat schon längst ihr Lied gesungen,
by Louise Otto

Die Lerche hat schon längst ihr Lied gesungen,
Gegrüßt den ersten warmen Sonnenstrahl,
Die Primeln sind beherzt hervorgedrungen
Und Blätterknospen folgen ohne Zahl.
Die neue Saat sprießt fröhlich schon hervor
Strebt aus der Erde Schoß zum Licht empor.
Ein Sänger nach dem andern kehret wieder,
Ein Blümchen nach dem andern kommt hervor,
Wir schauen auf die Dornen spähend nieder –
Da blaut und blüht ein ganzer Veilchenflor,
Und junges Grün ringsum das Aug' erquickt,
Das überall nach Lenzeszeichen blickt.
Nur eines fehlt und kluge Leute sprechen:
So lange wir noch keine Schwalbe sehn
Kann sich der Winter noch am Lenze rächen,
Kann alle seine Herrlichkeit verwehn
Durch Schnee und Sturm aus kaltem Ost und Nord –:
Die Schwalbe nur ist unsers Frühlings Hort.
Wir dürfen keinen Frühling je vertrauen
So lang' sich nicht die erste Schwalbe zeigt,
Noch nicht beginnt ihr trautes Nest zu bauen,
Noch nicht mit Zwitschern auf und niedersteigt,
Und fröhlich einzieht in den alten Kreis –
Sie erst bringt uns des Frühlings dauernd Reis.
Und also ist es auch im Völkerleben!
Schon manchmal ward ein hartes Joch gesprengt,
Schon manchmal hat es freie Flut gegeben
Und frisches Grün, das sich hervorgedrängt.
Schon manchmal schiens, als sei es Frühlingszeit –
Dann kam ein Sturm – und alles war verschneit!
Ein Warnungsruf! doch soll er uns nicht rauben
Das frohe Hoffen, daß es Frühling wird,
Den ewigen, den hohen Zukunftsglauben!
Er bleib in jedem Herzen unbeirrt.
Doch niemand sei in Sicherheit gewiegt,
So lange nicht zum Nest die Schwalbe fliegt.
So lange nicht zu uns aus schönem Süden
In jedes Haus ein Friedensbote kam –
So lange nicht am Herde, den wir hüten
Der Freiheit Lied ein jedes Ohr vernahm –
So lange nicht von allen Dächern reden
Nach kecker Schwalbenart die Volkspropheten!

Meter: iambic
Die Gewißheit
by Gotthold Ephraim Lessing

Ob ich morgen leben werde,
Weiß ich freilich nicht:
Aber, wenn ich morgen lebe,
Daß ich morgen trinken werde,
Weiß ich ganz gewiß.

Meter: trochaic
SETMĚLO SE. (III.)
by Hanuš Jelínek

Ty drobná bytosti s tím velkým bílým čelem,
teď v poduškách svých vonných klidně spíš...
Já ublížil ti nejvíc v světě celém
a vím: ty přece, přece odpustíš.
Oh, ty to víš... Já mnohou bouři prožil
a hřešil, že až hořko vzpomínat.
Teď už bych rád svou hlavu v klín ti složil
a tiše bych se chtěl ti zpovídat...
a říci ti, jak často jsem se ploužil
jak raněný, jenž ztratil v bitvě štít,
a vysílen jak častokrát jsem toužil
tvé dobré ruce slzou pokropit...
a říci ti, co smutných poblouzení
jak bludiček mi v duši vzplanulo,
a čekat pak, až slovo odpuštění
s tvých sladkých rtů by v duši skanulo...
Tak tiše čekat, čelo nakloněné
a hlavu skrytou ve tvůj měkký klín,
bys neviděla oči zamlžené
lítostí hořkou ze spáchaných vin...
Hleď, v úzkostech já znám se ke svým vinám,
v tvé ruce kladu bludný život svůj...
Po prvé v žití k prosbě ruce spínám:
Můj smutek a mou bídu ulituj...

Meter: iambic
I.
by Jaroslav Vrchlický

Trochu hudby při měsíci
rádi mají milující,
v pause polibků když tisknou
v nachu líčko k líci.
Hudba jiný druh je záře,
v hvězdném svitu v luny páře
padající při měsíci
v srdce samotáře!

Meter: trochaic
De
 Gustibus non est disputandum.
by Barthold Heinrich Brockes

Es ist recht, wenn man verbietet, vom Geschmack zu dispu-
tiren,
Aber wie? Wär alle Welt klärlich hier zu überführen,
Daß auch Meynungen, Geschmack, und nichts anders in
Wär zur Wahrheit und zum Frieden wohl kein beßrer Weg
Als daß so, wie im Geschmack, durch Verbindung beyder
Man von allen raisonniren, nimmer disputiren müsse.

Meter: polymetric
En los días de A. F.
by José Jacinto Milanés

¡Qué montaña, qué prado, o qué
                     ribera
en su ameno recinto albergue ha
                     dado
a una ninfa cual tú! ¿Ni quién
                     cantado
habrá nunca beldad más hechicera?
¡Oh, Almendares feliz! si acaso
                     viera
el Támesis en bellas tan preciado,
la hermosa que tú abrigas despechado,
de envidia y de rubor su curso hundiera
Y mi cítara humilde, al sentimiento
solo avezada del dolor sombrío
¿celebrarla podrá con digno acento?
¡Ay! no la cantaré; que al labio mío
expresar no le es dado lo que siento,
y mis votos callando al cielo envío.

Meter: polymetric
DAR VÁNOČNÍ.
by Eliška Krásnohorská

Zůstalos, ó zůstalos,
nadšení! nám zářným znakem,
nezhlceno záhad mrakem,
v němž se líhne lidstva los!
Ze tmy v bílém úsvitu
vzešlos otcům v jitro prvé;
nám se zvedáš z moře krve
nad červánky k blankytu.
Z dálky věků storoční
k nám se vracíš s novým leskem,
budíc věštbu v kraji českém,
žes nám hvězdou vánoční!
Žes nám hvězdou spasení,
vůdkyní a těšitelkou,
nadějí a vírou velkou,
nadšení, ó nadšení!
Celý svět nechť hrozí nám,
nechť je obr sebe větší
a my hrstka v nebezpečí,
spasí nás tvůj oheň sám.
Všecka moc-li sevře nás,
naděje-li selže každá
a nám křivda, záští, vražda
v prsa zahřmí, ráz co ráz –
krkavec nechť se supem
chvělý dech náš lačně hlídá,
nechť nám trýzeň, hlad a bída
posledním jsou výkupem;
naše krby – led a mráz;
naši snové – žal a děsy;
naši dnové – vzteklí běsi;
naše cesty – strž a sráz:
Ty, ó hvězdné znamení,
nedáš klesnout naší pouti,
ty nám nedáš zahynouti,
silné české nadšení!
Ať náš trud je bezmezný:
nadšené jen vytrvání
svine věnec naší skráni
trnitý, však vítězný.
Za krvavých přebrodů
dějinám lze kácet s výše
trůny, chrámy, vojska, říše,
ne však ducha národů.
Lze nás vraždit na těle,
hlásá mocně nám však tucha:
nemožno jest ubit Ducha,
národ s hvězdou na čele.

Meter: trochaic
[6] Beschreibung der Römischen Käyser, von Julius Cäsar an, biß auf den Augustulus
by Friedrich Rudolph Ludwig von Canitz

Erst macht sich Julius Roms Freyheit unterthan,
In dem verwirrten Reich folgt ihm Octavian.
Tiberius, nach ihm, ist voll von bösen Tücken,
Und an Caligula sonst wenig zu erblicken,
Als Grimm und Aberwitz. Der dumme Claudius,
So gleichfals ein Tyrann, erlebet den Verdruß,
Daß sein verbuhltes Weib mit andern sich vermählet.
Wie wird der Christen-Schaar zu Nerons Zeit gequälet!
Der ietzt durch Mutter-Mord, durch angelegten Brand
Und tausend Grausamkeit der Nachwelt noch bekannt.
Als Galba fällt durch Geitz, wird Otto zwar erkohren,
Der aus Verzweifflung doch, nachdem die Schlacht verlohren,
Sein eigner Mörder ist. Vitellius, verhaßt,
Weil er in Schlemmerey viel Gut und Blut verpraßt,
Wird, wie ein Aaß, geschleppt. Vespasianus Güte
Beglückt das Käyserthum. In Titus groß Gemüthe
Ist alle Welt verliebt; wiewol die heilge Stadt
Des Himmels schwehren Zorn durch ihn empfunden hat.
Ihm folgt Domitian, sein Bruder, der am Blute
Der Bürger sich ergötzt, der Christen zweyte Ruthe;
Biß endlich Nerva kommt, gleich, da die Zeit verfließt
Der ersten hundert Jahr, die er mit Ruhm beschlüßt.

Meter: iambic
1L: Mein Sohn, hast du allhier auf Erden
by Wilhelm Busch

Mein Sohn, hast du allhier auf Erden
Dir vorgenommen, was zu werden,
Sei nicht zu keck;
Und denkst du, sei ein stiller Denker.
Nicht leicht befördert wird der Stänker.
Mit Demut salbe deinen Rücken,
Voll Ehrfurcht hast du dich zu bücken,
Mußt heucheln, schmeicheln, mußt dich fügen;
Denn selbstverständlich nur durch Lügen
Kommst du vom Fleck.
Oh, tu's mit Eifer, tu's geduldig,
Bedenk, was du dir selber schuldig.
Das Gönnerherz wird sich erweichen,
Und wohl verdient wirst du erreichen
Den guten Zweck.

Meter: iambic
Meč Damoklův.
by Jaroslav Vrchlický

Srdcem tichým, klidnou myslí
v ústret budoucnosti zřím,
Damoklův nechť i meč svislý
visí nad temenem mým.
Na tenké jen visí niti,
přetrhne ji vteřina,
a meč již se dolů řítí
a mé žití přetíná.
Bezstarostně patřím přeci
v budoucnost dál mlhavou;
byli moudří, byli reci
s mečem stejným nad hlavou.
Každému z nás meč ten hrozí,
aby v každé chvíli sjel,
byli věštci, byli bozi,
proč bych já se chvěti měl?
A nechť sjede – drží posud –
bez bázně já k němu zřím,
v meč to zakuklený Osud –
a s tím se již usmířím.

Meter: trochaic
Das Ewige
by Friedrich Schlegel

Früchte fallen, Rosen bleichen,
Blüte muß der Blüte weichen;
Nimmer doch, vom Tode grau,
Lischt des Himmels Sternenblau;
Ewig auf und nieder schwellen
Dieses Meeres alte Wellen.
Also auch des Menschen Lieder
Schallen, schwinden, kommen wieder,
Jede künstliche Gestalt
Blühet sterblich, welket bald;
Doch der Wahrheit selig Licht,
All' umscheinend, altert nicht.
Wie die Zeit das All' zermalme,
Grünet dieser Hoffnung Palme;
Eine Lieb' im Herzen schlägt,
Die gen Himmel uns bewegt;
Denn aus Gottes stillen Reichen
Mußte fern der Tod entweichen,
Und es wird der heil'ge Glaube
Keiner ird'schen Zeit zum Raube.

Meter: trochaic
CATULLE MENDES
by Rubén Darío

Puede ajustarse al pecho coraza férrea y dura;
puede regir la lanza, la rienda del corcel;
sus músculos de atleta soportan la armadura; ...
pero él busca en las bocas rosadas leche y miel.
Artista, hijo de Capua, que adora la hermosura,
la carne femenina prefiere su pincel;
y en el recinto oculto de tibia alcoba obscura,
agrega mirto y rosas a su triunfal laurel.
Canta de los oarystis el delicioso instante,
los besos y el delirio de la mujer amante;
y en sus palabras tiene perfume, alma, color.
Su ave es la venusina, la tímida paloma.
Vencido hubiera en Grecia, vencido hubiera en Roma,
en todos los combates del arte o del amor.

Meter: anapestic
20. Der Fuchs und der Hofhund
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

In König Löwens Monarchie,
(äsop und Phädrus kannten sie,)
Bestellen allemal die Erben,
Wenn ihnen reiche Vettern sterben,
Zum Lobredner den Fuchs.
Einst starb ein reicher Luchs;
Da trat der Redner auf,
Erzählte seinen Lebenslauf,
Sprach:
Ein Hofhund stand auf beiden Hinterfüßen,
Und macht' ein hämisches Gesicht,
Dem roten Redner, sagend:

Meter: iambic
Weinsüppchen .
by Clemens Brentano

Anne Margrittchen!
Was willst du, mein Liebchen?
Ich trinke so gerne
Gezückerten Wein.
Zwey Pfund Zuckerchen,
Ein Pfund Butterchen,
Zwey Maaße Wein,
So muß es gut seyn.
Schütt' es in ein Kesselchen,
Rühr es mit dem Löffelchen,
Anne Margritchen,
Welch Süpplein ist das?
Eine Weinsupp! eine Weinsupp!

Meter: polymetric
223. Na muže.
by Matěj Josef Sychra

Nejlepší z žen, praví Šiller, ta prej je,
O které se nikde zmínka neděje;
Na znamení špatné tedy to jest,
Že jde o tvé ženě hlučná pověst.

Meter: trochaic
177.  Verwunderung über der Gemein-
 schafft GOttes.
by Angelus Silesius

Es ist erstaunungs voll/ daß ich Staub Asch und Koth/
So freundlich und gemein mich machen darf mit GOtt!

Meter: iambic
V. Causerie o jaru v jeseni.
by Jaroslav Vrchlický

Má i jeseň svoje dny,
kdy se zbudí ptáci,
s písní jejich staré sny,
v těch se jaro vrací.
Ovšem je to illusí
v sklon dne líbezného,
bys moh’ patřit bez hrůzy
v slední konec všeho.
Příroda jest herečkou,
líčiti se umí,
husté mlhy pod vléčkou
zvadlý luh jí šumí.
Protká svity zlatými
úsměv zvadlých lící,
žely v mračnech vzňatými
šedivou již kštici.
Astry i směs skabios
v ústrety stře tobě,
v sled svou flétnu drozd i kos
zkouší v pozdní době.
Smutná sláva poslední,
milá však a hřeje,
jitro spěje k poledni,
slunce plá, pták pěje.
Na javoru žlutý list
chví se, k zemi splývá,
celý jako zlato čist
v houšť, která se stmívá.
Mihne se jak hvězda tam,
do mechu než sletí;
luny bledý drahokam
vzplá tu v temnu snětí.
A to ticho do duše
měkkou rukou sahá,
v nové Vesny předtuše
zem sní šedá, vlahá.
Však již zítra najednou
šer a chlad tu zbudou,
k břehům řeky usednou
v scenerii chudou.
Však již zítra s deštěm tmy
dostaví se náhle,
celý kraj se zkalí, ztmí
v písni větrů táhlé.
Proto číše, bratři, výš!
pokud slunce v jase;
Srdce, nepokoj svůj ztiš,
jaro přijde zase!

Meter: trochaic