PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: Der Marschall steht oben am Fenster im Schloß
by Detlev von Liliencron

Der Marschall steht oben am Fenster im Schloß
Und starrt in den einsamen Garten.
Schon ein Jahrzehnt, das ihm verfloß;
Wie lang läßt der Tod auf sich warten.
»was soll mir das Leben, was soll mir der Tag,
Zu dem ich mich freuen nicht kann und nicht mag;
Längst bin ich vergessen, vergessen.
Und nicht ertrüg ich, wenn je ein Soldat
Vorbei meinem Hause marschierte,
Und gar, wenn hier unten im staubigen Staat
Ein Bataillon präsentierte.
Zehn Jahre bald sah ich kein Regiment;
Und zög eins vorbei, dann wär es mein End,
Ich könnts nicht ertragen, ertragen.«
Horch! Horch! Pumplum, ganz schwach und leis,
Wie Trommelgetön in der Leere.
Im Walde dort drüben, im Sonnenstrahl heiß,
Es blitzen wohl tausend Gewehre.
Nun zieht es heran, nun zeigt es sich schon,
Mit lustigen Liedern ein Bataillon,
Soldatengesänge, Gesänge.
Und dem Marschall wird kalt, und der Marschall wird bleich,
Es beben ihm alle Glieder.
Rasch stürzt er ins Zimmer; im Waffenrock gleich
Steht er am Fenster wieder.
Im Knopfloch hängt am blutroten Band,
Zum ersten Mal trägt ers, seitdem er verbannt,
Das Kreuz der Ehre, der Ehre.
Das Bataillon steht links eingeschwenkt,
Der Kommandeur vor der Mitte;
Die Fahne ist tief zur Erde gesenkt,
Wie eine stumme Bitte.
Doch dann bricht ein Hurra wie Donner heraus,
Der Burghof zittert, der Garten, das Haus:
Es lebe der Kaiser, der Kaiser!
Und in Sektionen rechts abgeschwenkt,
Der Kommandeur an der Tete.
Der Schloßherr hat schwer das Haupt gesenkt:
Die Fahne, sie wehte, sie wehte.
Sie wehte noch immer, die Trommel klang,
Als der Marschall sich über die Brüstung schwang –
Lebt wohl, Soldaten, Soldaten.

Meter: polymetric
El abrazo pitagórico
by Julio Herrera y Reissig

Bajo la madreselva que en la reja
filtró su encaje de verdor maduro,
me perturbaba con el claroscuro
de la ilusión, en la glorieta añeja
Cristalizaba un pájaro su queja
Y entre un húmedo incienso de sulfuro
la luna de ámbar destacó al bromuro
el caserío de rosada teja
¡Oh, Sumo Genio de las cosas! Todo
tenía un canto, una sonrisa, un modo
Un rapto azul de amor, o Dios, quién sabe,
nos sumó a modo de una doble ola,
y en forma de «uno», en una sombra sola,
los dos crecimos en la noche grave.

Meter: iambic
A Corina en sus días
by Juan Nicasio Gallego

Id, mis suspiros, id sobre el ligero
plácido ambiente que el abril derrama;
id a los campos fértiles do brama
en ancho cauce el orgulloso Duero
Id de Corina al pie sin que el severo
ceño temáis del cano Guadarrama,
pues el ardor volcánico os inflama
que en mí incendió la hermosa por quien muero
Saludadla por mí; su alegre día
gozad ufanos, y el cruel tormento
recordadle del triste que os envía;
y en pago me traed del mal que
                     siento
un ¡ay! que exhale a la memoria mía
empapado en el ámbar de su aliento

Meter: polymetric
1L: Mopsus hat ein grob Verständnüß, meint, es sey ihm trefflich nützig;
by Friedrich von Logau

Mopsus hat ein grob Verständnüß, meint, es sey ihm trefflich nützig;
Dann was tölpisch, tauret lange; stumpff wird leichtlich, was zu spitzig.

Meter: trochaic
Píseň milujícího.
by Karel Dostál-Lutinov

Ne, Bože můj, mne nezatratíš!
Ty nechceš, nesmíš, nemůžeš!
Sic vše, co o Tobě řek’ Ježíš,
by pouhý klam byl, pouhá lež.
Ty nemůžeš mne odkopnouti
a vrhnouti mne zlobohu,
když každou žílkou srost jsem s Tebou
a bez Tebe žít nemohu!
Jak země tančí kolem slunka,
jak luna k zemi tulí se,
jak jedle do skal kořen vtíná,
tak my dva, Bože, skulí se!
Což může matka klidně patřit
na svého dítka bol a zmar?
Ó Bože, kdybys zatratil mne,
nešťasten byl bys, jak jsi stár!
Ó Bože, kdybys v pekla jícen
mne vrhl, brány rozlámu
a byť bych hořel jako svícen,
já stanu Tvého u chrámu!
A kdybys fortnu Svojich nebes,
si zavřel na sto západů,
já rozbiju ty zámky všechny
a dobudu Tvých pokladů!
A MUSÍŠ vpustit mne a všechny,
jež na tom světě měl jsem rád,
jak otec musíš obejmout nás
a neskonalé štěstí dát!
A musíš říc: Ne, nelze svrhnout
toho, kdo nenáviděl kal,
a nelze vzíti Boha tomu,
kdo Pravdu, Krásu miloval.
(A kdybys potom ještě tvrd byl
a kdyby dál Tvůj mrazil hněv,
pak s Kristem šel bych v peklo plakat,
že nadarmo svou prolil krev.)

Meter: iambic
Preferencia dada a todas las desdichas sobre los c
by Vicente García de la Huerta

De tu dueño tirano los recelos,
castigo de una vil desconfianza,
con dilatar el fin a mi esperanza
defraudan de su logro a mis anhelos.
Él pena, Filis, con sus duros celos,
y como tanto mal a mí me alcanza,
dudo a donde se inclina la balanza,
Filis, si a su pesar o mis desvelos
Él goza, aunque celoso, tu hermosura,
si bien aborrecido; yo, privado
de tanta gloria, aunque adorado, muero
Pero, ¿dónde me lleva mi locura?
Muera mil veces yo desesperado,
que antes morir que estar celoso quiero.

Meter: iambic
BYL JEDEN KRÁL...
by Josef Šimánek

Byl jeden král, král Nabuchodonozor,
jenž pod žezlem svým třímal skoro světa půl
a jehož duši nebe za trest zastřelo zor,
že sešílel pak a měl za to, že je vůl.
Dnes obrátila se ta smutná historie,
a mnohý vůl, jejž porodila zem,
v myšlence fixní neustále žije,
že nadgeniálním je mocnářem.

Meter: iambic
A los celos
by Leonor de la Cueva y Silva

Siempre guerra me dais, terribles celos;
celos, nunca acabáis de atormentarnos;
injustos celos, no queréis dejarnos,
pues que siempre nos dais tantos desvelos.
Ladrones sois de el nombre de los cielos,
que os disfrazáis ansí para matarnos,
pues de vuestra ponzoña no hay librarnos,
aunque más por huir alcemos vuelos.
Veneno sois, bastardos, mal nacidos,
de el alma pena y de la vida infierno,
flecha de el corazón, de el pecho fuego,
donde se abrasan todos los sentidos,
y al fin sois, celos, un tormento
                     eterno
laberinto intrincado de amor ciego

Meter: iambic
1L: Ihr Herrn und Frau'n, im Januar
by Gotthard Ludwig Kosegarten

Ihr Herrn und Frau'n, im Januar
Sind, wie ihr wißt, die Blumen rar;
Nichts sonderlichs giebt es zu schenken!
Doch ihr seyd gut, und werdet nicht
Mit einem höhnischen Gesicht
Das blöde Sträußermädchen kränken.
Schlicht ist mein Strauß, doch klug mein Spruch;
D'rum hält mich werth, wer fromm und klug.

Meter: iambic
Soneto
by Felipe Bernardo del Castillo

De inmensa caridad, de amor procede
el éxtasis que a IGNACIO le dilata,
mientras en siete círculos de plata
el sol más resplandores le concede
Asciende a Dios, que es todo lo que puede,
y Dios con él divinidades trata,
que en santa humanidad Dios se retrata
y en IGNACIO, aunque humano, glorias cede.
Esto es estar, IGNACIO, arrebatado,
aquesto éxtasis es, gozar del cielo
en carne humana espíritu endosado.
Si el alma en fuego, el cuerpo ardiendo en hielo,
así el divino IGNACIO transformado,
en Dios se vio, corriendo a Dios el velo.

Meter: iambic
1L: So wandle denn, von Thränen und von Küssen
by Johann Georg Jacobi

So wandle denn, von Thränen und von Küssen
Begleitet, deine Bahn!
Ein kleiner Engel wird voran
Dir gehn, und leuchten dir in deinen Finsternissen.
Des Engels Haupt ist sanftes Abendroth;
Aus seinen Händen nimmt der Tod
Den Becher, den er dir zum letzten Schlummer beut;
Und tief im Becher ist des Himmels Süßigkeit.
Schon warten dein mit rosenfarbnen Flügeln,
Auf ewig grünen Hügeln,
Die Kinder-Seelen dort, im bessern Sonnenglanz,
Und zeigen sich einander deinen Kranz.
O wie so brüderlich, mit seligem Vertrauen,
Du neuer Engel! wirst du nun
An ihrer Brust, als ihr Gespiele, ruhn;
Mit ihnen Palmen-Hütten bauen,
Und zwischen Lilien den Gott der Wonne schauen,
Den du, vom Winde leicht gekühlt,
Hienieden schon gefühlt,
Als wir in deinen Schooß die ersten Blumen warfen.
So wandle denn zum Klang der Silberharfen;
Und wenn dein Blick herab von hohen Sternen fällt,
O dann gedenk' an diese Schatten-Welt,
An diesen Erden-Tag,
An diesen Labetrunk, in liebevollen Armen,
Das einzige, was irdisches Erbarmen
Dem Sterbenden zu reichen noch vermag.
Gedenk' an uns, in deinem Siege!
Mir aber segnen oft die kleinen, holden Züge,
In denen uns das Paradies
Ein Bild von seiner Unschuld wies.

Meter: iambic
- CCXVII -
by Gutierre de Cetina

Sesenio, pues que vas do vengo agora,
antes do siempre estoy, do ir quisiera,
cuando a ver llegarás la gran ribera
del Betis, que por ti tanto se honora,
si aquella Brisis que tu alma adora,
jamás se muestra a tus suspiros fiera,
a Dórida dirás que desespera
la mía ya de verse alegre un hora.
Pero si aquel antiguo nuestro río
fuera el otro do suelen los mortales
el peso descargar de sus cuidados,
no por eso dejara el ardor mío
de atormentarme acá, porque mis males
no quiero ni podrán ser remediados.

Meter: iambic
Hádka.
by František Alexandr Rokos

Kliď se odtud! dlouholi chceš píti?
Nevíš, že máš u mne doma býti?
Na tvé zdraví ještě jeden korbílek
Ženo! nech, ať vyprázdním u tebe,
Víš, že tato krčma slove Nebe*);
Pročež povede tě odtud andílek!
Mejlíš břicháči se na mou čest,
Vrávoráním zkazíš sobě zdraví,
V peklo s tebou, víš snad, co se praví?
„Ouzká jen do nebe cesta jest!“
Ztěžka mohu sem od tebe odejít,
Pilně se tu musím na pozoru mít;
Ale k tobě – k švitorné nevěstě –
Musím kráčet po široké cestě.

Meter: trochaic
SEN.
by Arnošt Czech z Czechenherzu

Přichází s úsměvem z večera ke mně,
čelo mi políbí laskavě, jemně,
vlasy mé havranní oddaně hladí,
rukama palčivé skráně mi chladí,
přátelsky vyzve mne v daleké kraje,
zlaté kde ovoce v zahradách zraje.
Všude mne provází cestami ráje,
vede mne v zelené luhy a háje,
trhá mi v měkký klín čarovné květy,
vede mne daleko v neznámé světy.
Vrací se rozteskněn k svítání se mnou,
čelo mi pohladí rukou svou jemnou.

Meter: dactylic
Vzpomínka na matku.
by Adolf Brabec

V to okno mé tak tiše voní
zas bělostný květ jasmínu,
tak rád tu sedal již jsem v loni,
při měsícovém zástinu.
Na stěnách keřů kresby matné,
se mihotají sem a tam –
mně zdá se slyšet kroky chvatné,
však zatím jsem tu sám a sám.
Květ prší dolů sněhobílý,
při něžném vánku dotknutí,
i jediný ten květ mně milý,
že cítím duše pohnutí.
Tak zadumčívě hledím kolem,
kdy měsíc červen, měsíc krás
rozechvěl každým vetchým stvolem
a probudil jej v žití zas.
Tak, Bože, náhle napadá mi,
proč nevzbudil – též moji máť,
bych obsypal ji fialkami
a nemusila v hrobě spát...

Meter: iambic
- 1280 - Jornada III, RICARDO
by Lope de Vega

¿Por Betsabé, David no mató a Urías?
¿Por Dalila, Sansón no se vio ciego?
¿No se vio, por Elena, Troya en fuego,
vueltas sus torres en cenizas frías?
¿No perdió las romanas monarquías
por Tarpisa, Nerón, sin bastar ruegos?
¿No mató Polixena a Aquiles griego,
guiada por sus locas fantasías?
Idolatrar se ha visto el mayor sabio,
Hércules con el huso y con la rueca,
Sardanápalo, llamas, por su gusto;
mas yo llevo sin el aqueste agravio,
que si esta Circe engaña y embelesa,
¿qué no ha de hacer un bárbaro robusto?

Meter: polymetric
A Dios
by Enrique López Lacarra

¡Sin principio ni fin! ¿Quién lo describe?
Aunque mi ser en todo admira y
                     siente
a un Supremo Creador omnipotente,
jamás su esencia mi razón concibe
¿Por qué si el pensamiento lo percibe,
revelado en sus obras a la mente,
y en su palabra al ser inteligente,
de su augusta presencia nos proscribe?
Nuestra débil razón germen fecundo,
es átomo no más de esa grandeza,
que eterna brota del Creador del Mundo.
Por eso nos privó Naturaleza
descifrar ese arcano tan profundo
de saber, de bondad y de belleza

Meter: polymetric
An einen Kritikaster
by Christian Friedrich Daniel Schubart

Wer nichts als deinen Geifer kennt,
Der ächt Verdienst zu stürzen brennt,
Ruft: der verfluchte Recensent!
Schlagt todt den Hund, schlagt todt!
Wer aber deine Ohnmacht kennt,
Wer weiß, du schimpfst ums liebe Brot,
Sagt: mit dem Schlingel hat's nicht Noth!
Laßt ihn nur leben, er ist todt!

Meter: iambic
14.
by Friedrich Rückert

Die heil'ge Brahmastadt, gleich einer Lotosblüte,
In welcher Brahma wohnt, o Mensch, ist dein Gemüte.
Fünf Thore hat die Stadt an ihren Außenwerken,
Das sind die Sinne, die die Welt von außen merken.
Die Fäden des Geruchs, die Fasern der Empfindung
Erhalten mit der Welt den Lotos in Verbindung.
Im Richtweg des Geschmacks, im Schneckengang des Ohres,
Die Brahmamitte bleibt bewußt des offnen Thores.
Am liebsten aber steigt auf seinem Lotosglanz
Der Gott ins Aug' empor und schaut die Schöpfung ganz.
Da wird die Schöpfung hell, vom Lotosglanz bethaut,
 und fühlet freudig, daß ihr Schöpfer sie beschaut.
Solang' er innen wacht, wacht außen Welt in Wonne;
Was hier die Sinnen macht, das machet dort die Sonne.
Und hat durchs Aug' er sich die Welt beschaut mit Ruh,
Steigt er ins Herz hinab, und macht die Fenster zu.
Die Lotosblüte schließt sich dann als Schlummermohn,
Und draußen träumt der Mond, und ist benannt davon.
Doch tief im Lotoskelch wird nun vom Schlummer frei,
Die müd' am Tage schlief, die Biene Schwärmerei.
Die schwärmt, den Nektarkelch des Lotos auszukosten,
Und tränk' ihn leer, wenn nicht Besinnung tagt' im Osten.
Und wieder wacht empor der Sinne Städterchor,
Und Lebensnahrung führt er ein durchs offne Thor.
Du schaust dem Treiben zu, und fühlst in stiller Lust
Den, der dies Alles lenkt, den Gott in deiner Brust.
Im Bilde zeigt er dir sein ew'ges Wohngefild,
Weil du ihn anders nicht kannst fassen als im Bild.

Meter: iambic
MODLITBIČKY
by Vladimír Frída

Modlitbičky staré vzala
od prvního přijímání,
s pohnutím v nich listovala
v tichém zbožném pousmání.
Obrázků tu dávných řada
– její šťastné dětství celé –
upomínek co se vkrádá
do duše jí rozechvělé.
Naději a Víru četla,
jak když byla kdysi malá,
– ale Lásku, která zkvetla,
na mých rtech už odříkala.

Meter: trochaic
Thy Brother’s Blood
by Jones Very

I have no Brother,—they who meet me now
Offer a hand with their own wills defiled,
And, while they wear a smooth unwrinkled brow,
Know not that Truth can never be beguiled;
Go wash the hand that still betrays thy guilt;
Before the spirit’s gaze what stain can hide?
Abel’s red blood upon the earth is spilt,
And by thy tongue it cannot be denied;
I hear not with my ear,—the heart doth tell
Its secret deeds to me untold before;
Go, all its hidden plunder quickly sell,
Then shalt thou cleanse thee from thy brother’s gore,
Then will I take thy gift; that bloody stain
Shall not be seen upon thy hand again.

Meter: iambic
Sonnet from an Ungrafted Tree, XVII
by Edna St. Vincent Millay

Gazing upon him now, severe and dead,
It seemed a curious thing that she had lain
Beside him many a night in that cold bed,
And that had been which would not be again.
From his desirous body the great heat
Was gone at last, it seemed, and the taut nerves
Loosened forever. Formally the sheet
Set forth for her to-day those heavy curves
And lengths familiar as the bedroom door.
She was as one that enters, sly, and proud,
To where her husband speaks before a crowd,
And sees a man she never saw before --
The man who eats his victuals at her side,
Small, and absurd, and hers: for once, not hers, unclassified.

Meter: iambic
SV. FRANTIŠKA Z ASISSI „CANTICO DELSOLE“.
by Jaroslav Vrchlický

O nejvyšší a všemohoucí, dobrý Pane!
Tvou chvála, sláva, čest a vše jest oslavení,
ty Tobě pouze sluší
a jmenovat Tě nikdo hoden není.
Buď chválen, Bože, Pane můj, vším tvorstvem,
zvlášť ale panem sluncem, bratrem naším,
neb ono ve dny života nám svítí,
tak jasné, krásné, velkým leskem plane,
Tvé moci, Pane! nesouc oslavení.
Buď chválen, Pane, hvězdami a lunou sestrou,
jež srovnal’s v nebi na směs zářící a pestrou!
Buď chválen, Pane můj, i bratří větrů sbory,
i oblaky a vzduchem,
i jasným počasím i každým,
jímž udržuješ na živu vše tvory.
Buď chválen, Pane můj, i sestrou vodou,
jež sprostná a skvostná, vzácná a cudná.
Buď chválen, Pane můj, i bratrem ohněm,
neb noc jím rozsvěcuješ,
jenž krásný jest a jarý, čilý a pln síly.
Buď chválen, Pane můj, i naší matkou zemí,
která nás lidi živí a řídí,
i rodí plody různé
a traviny a pestré květy luzné.
Buď chválen, Pane můj, i těmi, pro Tvou lásku
již mnoho ztratili a nesli trud a mdlobu;
o blažení! v běd víru že vytrvali v míru,
jimž Nejvyšší Ty podáš korunu svou v zdobu.
Buď chválen, Pane můj, i sestrou Smrtí těla,
jíž z objetí se nikdo nevyvine;
ach běda tomu, v smrtelném kdo hříchu zhyne!
Ó šťastni, již v Tvou vůli jsou vždy odevzdáni,
že druhá smrt jim zlého nic už neudělá.
Ó chvalte Pána, dobrořečte s díky,
a velkou pokorou mu služte bez ustání!

Meter: iambic
Der Wachtthurm .
by Joseph von Eichendorff

Und als das Schiff verschwunden
Er warf seine Krone nach,
Und aus dem tiefen Grunde
Das Meer wehklagend brach.

Meter: iambic
30
by Klabund

Herbst entbrennt im letzten Flore,
Und du hast mich heut verlassen.
Frierend erst im Kirchenchore,
Strolch ich einsam durch die Gassen.
Durch die Hosen pfeifen Winde;
Meine hohlen Zähne klappern.
Mit scharmantem Hökerkinde
Hör ich Polizisten plappern.
Klamm sind meine roten Hände,
Sie vermögen kaum zu schreiben:
Daß der Sommer nun zu Ende...
Daß selbst Dirnen mir nicht bleiben...
In verräucherter Taverne
Sitz ich weinend nun beim Weine.
Fange Fliegen. Träume Sterne.
Und ich bin so ganz alleine...

Meter: trochaic
- VII - Al aposento de sus libros
by Luis de Ulloa y Pereira

Leyes al escarmiento se establecen
en esta tabla, Licio, construida
al ocio de las musas, redimida
del mar cuyas tormentas se fenecen.
En breves descripciones le parecen
ruinas de la edad envejecida,
confusiones y ejemplos a la vida
en la pintura y el cristal se ofrecen.
Aquí ya defendido a la violencia,
del poder excusado a las porfías,
de la ignorancia logro desengaños,
y a tanto cuanto pudo la experiencia,
un rato río los sobrados días,
otro lamento los perdidos años.

Meter: iambic
STRABA.
by Karel Hynek Mácha

Tam kde v lese na vysoké skále
Smutné stříbrozvuky pěji stále,
Před časy stál převysoký hrad,
Na němž bydlel rytíř Milorad.
Miloval on slečnu Bělolinu,
Často býval u ní na Milínu,
Často jej skrz černý, hustý les
Vraný oř tam ku milence nes.
Bělolina, co bohyně Lada
Sličná, oblíbila Milorada.
Dívce každý líbý, sladký sen
Představoval Milorada jen.
K blankytu když líbé ptactva plesy
Zdvíhaly se a skrz černé lesy
Větříček když jemný z rána vál,
Rytíř se již ku Milínu bral.
Jednoho když času v tmavé noci
Vichr bouřil se svou valnou mocí,
Zdaleka pak silný zuře hrom
Odrážel se tam o skály lom:
Rytíř právě jeda s honby domů
Přicválá až tam ke skály lomu,
Poslouchá – „Ha, co to? nyní zas,
Nezní to tam potřebného hlas?“
Znova cválá oř tam silným krokem,
Již u skály jede za potokem,
Jeho běh jestiť co ptáka let –
Hle, proč rytíř tak co stěna zbled?
Stará žena tam pod skalou sedí,
Do jakéhos kotle temně hledí,
Vstanouc pak: „Rytíři,“ zvolá, „stůj!
Ještě této noci budeš můj.“
Obrátě pak koně spěšně cválá
Rytíř tam, kde nejvyšší jest skála;
Přijede až tam, kde skály lom,
S něhož jej i s koněm srazí hrom.
Z hluboka jest hrůzné slyšet hlasy:
„Milenka si s hlavy rve teď vlasy,
nikdy rytíř nemůž’ býti tvůj,
Neb já Straba, a rytíř jest můj.“
Druhého pak dne když časně z rána
Na hradě se otevřela brána,
Tu spatří milenka mužů šest
Mrtvého rytíře k hradu nést.
Od toho hned času víc a více
Vždy milenky vpadlé blednou líce,
Když pak kvítí všecko vadlo již,
Sejme smrt s ní té bolesti tíž.
Tu uvíjej’ dívky z kvítí věnce,
Okrášlejí rakev též milence;
Na marách jež leží v černý šat
Dívka oblečená, zdá se spát.
Dobrou noc ti, dívko, dívko zlatá,
Tichost tamo kde panuje svatá,
Budeš dlouho, dlouho sladce spát,
Až tě k soudu bude trouba zvát.
Tu z Milína při trub smutném zvuku
A při shromážděných lidí hluku
Dívku bledou v rakvi vidět jest
Od mládenců dolů k skále nést.

Meter: trochaic
Lodilom.
by Adolf Heyduk

Loď rozbita je; do kajut
vod příval burášem je vsut,
už ani s nasazením žití
nic nelze plavcům zachrániti.
Je marno modlit se i lát;
jak pýr je stožár v moře svát,
a v troskách do zlícených proudů
je hnáno všecko k smrti soudu.
Kde vrak je bouří nejvíc rván,
sám stojí lodi kapitán;
jak smrt je ve svém šatě bílém,
jist posledním své plavby cílem.
A znova laje, zuří hrom,
jak zbojník hvízdá lodilom –
vln lvice v troskách slaví hody – –
a zbytek stožáru ční z vody.

Meter: iambic
[aufschwinge dich, o Wind]
by Georg Friedrich Daumer

Aufschwinge dich, o Wind,
Mit einem ihrer Düfte
Und wonnige damit
In Edens Hain die Lüfte!

Meter: iambic
EPIGRAM O SVOBODĚ.
by Emanuel Čenkov

Svobodo! Svobodo! Duhový ptáku,
v oblaku růžovém mizíš nám zraku,
kdy zdá se, peruť tvá že juž se k zemi chýlí...
Chce Lidstvo lapit tě – a velechytré hlavy
ve sborech studují a mrhají své síly
pro tento Ideál... Klec velkou denně staví
a tisíceré zákony jsou její mříží...
Zní jásot nadšený, že nadešel den pravý!...
Leč pták ten duhový zas v oblacích se leskne
a lid jen sebe zří v té kleci teskné,
kde nové okovy jej tíží.

Meter: iambic
El viernes santo
by Pedro Antonio de Alarcón

Solo, negado, escarnecido, muerto,
enclavado en la Cruz, ¡oh Jesús mío!
la frente inclinas sobre el mundo impío,
en la cumbre del Gólgota desierto.
Ebrio, entre tanto, y de baldón cubierto,
el mortal, en su infame desvarío,
adora una beldad de aliento frío,
pálida y mustia cual cadáver yerto
¡Perdónalo, Señor! Que si en tal hora
la majestad de tu dolor ultraja
e ingrato y loco tu pasión olvida,
su espíritu inmortal se agita y
                     llora
por sacudir del cuerpo la mortaja
y vive en él como enterrado en vida!

Meter: iambic
EN LA BRECHA – I
by José Santos Chocano

Si vivir es luchar, —cuando la pluma
vibre en la mano del poeta ardiente,
debe el poeta levantar la frente
y sacudir el miedo que lo abruma.
Si escribir es luchar, —la gloria suma
es azotar al déspota insolente,
que estallando la ola prepotente
cubre su sien con delicada espuma...
Reviente el verso al roce de la chispa;
y zumbe de la gloria entre las palmas
con el tenaz zumbido de la avispa...
¡Que por la ley eterna de las cosas
y por la ley eterna de las almas,
los versos sin espinas no son rosas!

Meter: iambic
- 36 - Acto III, DON FÉLIX De La campana de Aragón
by Lope de Vega

Entré por laberintos tan extraños
adonde tengo puestos los deseos,
que todos los remedios son rodeos
y todos los consejos son engaños.
Quieren, para salir de tantos daños,
ser el ingenio y la razón Teseos;
mas no se alabarán de sus trofeos,
pues no ha podido el curso de los años.
Amor, que en las costumbres se transforma
por ellos viene a ser naturaleza
que, como cuerpo, al alma se conforma.
Cegome el resplandor de tu belleza;
ave de noche soy, y estoy de forma,
que no quiero más luz que mi tristeza.

Meter: iambic
Pojď, nech mne zírat...
by Augustin Eugen Mužík

Pojď, nech mne zírat v tajemný svůj zrak,
jak moře hloub tam tmavě azurový,
kde vše má božské nevinnosti znak,
z níž ruka boží tvoří vesmír nový.
V něm tmí se mír a září lásky svit,
a plynou tiché myšlénky a dumy,
v něm vidím s bázní důvěru se chvít
a vlny života, jak na dně šumí.
Kdy čelem jasným náhlý projde stín,
já čekám v bázni nad tebe se chýle
jak hvězdář, který hledí v noci klín,
kdy zas mi vzejdou hvězdy lásky bílé.

Meter: iambic
Der Schutzengel
by Rainer Maria Rilke

Du bist der Vogel, dessen Flügel kamen,
wenn ich erwachte in der Nacht und rief.
Nur mit den Armen rief ich, denn dein Namen
ist wie ein Abgrund, tausend Nächte tief.
Du bist der Schatten, drin ich still entschlief,
und jeden Traum ersinnt in mir dein Samen, –
du bist das Bild, ich aber bin der Rahmen,
der dich ergänzt in glänzendem Relief.
Wie nenn ich dich? Sieh, meine Lippen lahmen.
Du bist der Anfang, der sich groß ergießt,
ich bin das langsame und bange Amen,
das deine Schönheit scheu beschließt.
Du hast mich oft aus dunklem Ruhn gerissen,
wenn mir das Schlafen wie ein Grab erschien
und wie Verlorengehen und Entfliehn, –
da hobst du mich aus Herzensfinsternissen
und wolltest mich auf allen Türmen hissen
wie Scharlachfahnen und wie Draperien.
Du: der von Wundern redet wie vom Wissen
und von den Menschen wie von Melodien
und von den Rosen: von Ereignissen,
die flammend sich in deinem Blick vollziehn, –
du Seliger, wann nennst du einmal Ihn,
aus dessen siebentem und letztem Tage
noch immer Glanz auf deinem Flügelschlage
verloren liegt...
Befiehlst du, daß ich frage?

Meter: iambic