PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
VZPOMÍNKA Z MOSTU
by Karel Toman

Ve vzduchu chvěl se sametový třpyt
a po zemi hra stínů
a my zasedli zlaté víno pít
u otců kapucínů.
Den hříšně kvet’ a smál se askesi
až ve klášterní ticho
a páter Němec vzdychal: ,Poesie!‘,
šňupal a hladil břicho.
Řím, Wicklef, Hus a přísní papeži
ustoupli brzo vínu.
Nu, na morálce málo záleží
u otců kapucínů.
A páter Wolfgang šeptal o ženách
famosní historie.
Já ovšem cítil v tváři horký nach,
což oficielní je.
Můj vlasatý druh reformoval svět
(hrál dynamit v tom roli)
a kácel trůny. Páter Wolfgang bled’:
,Svět potřebuje soli.‘
Den hříšně kvet’ a mně táh’ hlavou sen:
Ty, zmlklá, sedíš u mne,
paprsek slunce padá roztříštěn
na tvoje čelo dumné
a světelná hra, kterou vzplál tvůj vlas,
dostačí, drahá, zcela,
by pokrytecká ctnost a asketický mráz
i tato krčma-cela
poznaly pyšnou slávu života
a blaho slunných výší.
Ty vzdálená, než sen můj ztroskotá,
buď zdráva! Ještě číši!

Meter: iambic
HRDINA ULICE
by Josef Svatopluk Machar

Ty dítě předměstí, ty bezejmený,
jenž píku v ruce a zrak rozpálený
jdeš na největší dějin jeviště
a tam se mihneš, jednotkou jsa, stínem
však s myšlenkou, jež je ti vždycky činem,
dnes připraven a hotov pro příště –
Byls kramářem snad kdesi v stuchlém krámku,
či sedlákem, jenž krev svou dával zámku,
či dělníkem, jenž neměl zakázek
a s Madame Bídou sedals k tabuli si,
však za to ducha sytil tiskopisy
a vším, co přítel Marat tobě řek –
Krev vřela ti, žhly zažloutlé tvé líce
a tak jsi vycházíval do ulice
a hledal chudáky jak byl jsi sám,
v debatách zlostných svírali jste pěstě
a vyhlídali po nějaké cestě,
jež šla by z bídy – lhostejno pak kam –
Tu jeli mimo v ekvipážích páni
v hedvábných šatech, sněžně pudrováni,
na boku růžolící lokaji –
vy slyšeli jste – vévoda či kníže –
jde do Versaillu – nebo do Paříže –
a pěstě za nimi se zdvihají –
A slýchali jste, kterak dvůr se baví,
jak ve Versaillu hýří trubců davy,
jak stoly jsou tam stále bohaté,
vepř bourbonský a harpyje ta jeho
– z pamfletu znáte jen je posměšného –
co vy tu hladem zuby skřípáte –
Ah, hotov být! Vy jste se připravili,
tyč z mříže vzali, v píku upravili,
ze staré muskety jste smyli rez –
zvon uhodil a zástup přenesmírný
vzal prach a děla, šavle ze zbrojírny –
už máte vše a možno začít dnes? –
A začal jsi a neustal jsi v dílu –
v den červencový došels na Bastillu
a se zemí ji srovnal, příšeru –
i do Versaillu zašels pro pekaře
i na zrádce jsi dostoup do žaláře
a pracoval od rána k večeru –
Ah, Revoluce! Ty jsi Revoluce!
Tys ten, jenž hladov choval ji v své ruce,
svou krví sytil ji, svým žárem hřál –
co jiní blýskali se floskulemi
a opatrnými šli kročejemi,
tys pro ni píkou pracoval! –
Strom Svobody tvá ruka zasadila
a zas jen píka tvá jej ochránila
před nástrahou a zlobou zlosynů –
tys bděl a bez odkladů, dlouhých řečí
jsi srdcem vytušil vždy nebezpečí
a hotov byl jsi ku činu –
Pak děj byl ukončen... A mzda ti dána...
Má pořádek být, potřebí je pána
a tys tak nezřízený velice –
S puškami vyšli, děla postavili
a, bědný hrdino, za malou chvíli
si skartáčovali tě s ulice!

Meter: iambic
- CXXXIV - A una religiosa muy hermosa, y de gran virtud, que murió moza
by Joseph de Litala y Castelvi

No he de llorar por más que te contemplo,
muerta, y que a Abril sin alma le has dejado,
y el arroyuelo de dolor quebrado,
en las guijas se queja sin ejemplo.
A melodías pues, a glorias templo,
el instrumento que guarde colgado,
que no muere quien todo su cuidado,
puso en la Religión, puso en el Templo.
Viniste ejemplo de virtud a todas,
siendo envidia de todas las bellezas,
despreciando las galas, y las bodas.
fueron tu adorno duras asperezas,
y cuando para el Cielo te acomodas,
se a de cantar, y no sentir tristezas.

Meter: polymetric
Smrt. (II.)
by František Alexandr Rokos

Na paloucích pod kosou vše padne:
Stéblo, poupátko snad nesoucí,
Travka i bylinka kvetoucí,
Časem jejich krása mizí, vadne.
Podtíť sekáči jest velmi snadné
Zhůru travičku se tahnoucí,
Jeho ruka kosou vládnoucí
Nevyhýbá rostlině se žádné.
Kosa smrti zůřivěji drtí
Napořád zde světa v oboru,
Všecky tvory bez milosti smrtí.
Její kořistí jest pacholátko,
Co jen patří lidí ke zboru:
Kmet i mládenec i nemluvňátko!

Meter: trochaic
15. An Klopstock
by Johann Heinrich Voß

Tritt hin, mein Lied! Tritt mutig vors Angesicht
Des Sioniten! Zittre, wer Frevler ist!
Du, keines Knecht, selbst sein nicht! weihtest
Frühe dich Gott und dem Vaterlande!
In hoher Wolke feiert den Ewigen
Der Ruf des Donners; aber ihn feiert auch
Des Halmes Grille, die dem Schnitter
Fröhlichkeit singt und der jungen Hirtin.
Hat nicht Eloa seinen Gesang geehrt?
Sprecht, Edens Wonnen, welch' ihm der Seraph schuf!
Und er, von seinem Tabor, sollte
Stolz auf den Jünglingsgesang herabschaun?
Mann Gottes, wahrlich! kannst es nicht! kannst mein Herz
Nicht so betrüben! Schmeichler umarmte mich
Mein Bruder? rief mir falschen Beifall?
Mädchen, du weintest mir Heuchelthränen?
Still, meine Seele! Wahrlich! er kann es nicht!...
Und wenn sein Antlitz Segen mir lächelte?
»getrost, mein Sohn! du singst der Eiche
Würdiger einst, und der Palme Sions!«...
O dann, ihr Brüder, schwur ich mit euch dem Herrn!
Dann kniet' ich einsamweinend, als Knabe schon,
Vor meinem Gott, und fleht' um Weisheit;
Und mich umschwoll's, wie Gesang des Himmels!
Dann räch' ich, Unschuld, dich mit Jehovahs Kraft
An Satans Priestern! an den Verrätern dich
Mein Vaterland! des Pöbels Hohnruf
Trotzend, und trotzend dem Wink des Wütrichs!

Meter: iambic
Na Matěje.
by Josef Krasoslav Chmelenský

Matěj se vždy honosívá:
Že ho hlava nebolívá –
Bezrukého
Ruka také nebolívá.

Meter: trochaic
-XXIV- Incendio de Troya
by Fernando de Herrera

El bravo fuego sobre el alto muro
del soberbio Ilión crecía airado,
y todo por mil partes derramado,
se envolvía confuso en humo oscuro.
Caía traspasado por el duro
hierro, y ardía en llamas abrasado,
y se rendía al ímpetu del hado
del Frige osado al corazón seguro.
Solo el rey de Asia, muerto en la ribera,
grande tronco ¡ay cruel dolor! yacía,
y su cuerpo bañaba el ponto ciego.
¡Oh fuerza oculta de la suerte fiera!
Que cuando Troya en fuego perecía,
falte a Priamo tierra y falte fuego.

Meter: iambic
- XVII -
by Gutierre de Cetina

Como el que enfermedad de muerte tiene,
que está de su salud desconfiado,
ni se puede alegrar del mal pasado
ni gozo entero haber del bien que viene;
pensando en el morir, si se detiene,
es porque el plazo cierto no ha llegado,
de cuya causa el mejorar de estado
ni lo asegura ya, ni lo entretiene;
tal el triste Vandalio en la estrecheza,
envuelto en un temor con mil temores,
a la bella Amarílida decía:
«Poca seguridad, menos firmeza,
no me dejan gozar vuestros favores;
que un recelo mortal me los desvía.»

Meter: polymetric
Catón de Útica
by Ramón de Campoamor

Rasga su pecho el último romano,
y exclama, deshonrando su memoria:
-Sueño es la libertad, humo la gloria,
y la austera virtud un nombre vano -.
Detén, Catón, la temeraria mano,
que en huir del dolor nunca hay victoria;
fiel a ese pueblo, mártir de la historia,
muere, si hay que morir, cara al tirano.
Torna a ganar la libertad perdida;
vuelve hacia Roma, y cuando hieran, hiere;
si cae la virtud, caiga vencida.
¿Quién su deshonra a su dolor prefiere?
En las batallas de la humana vida,
sólo se mata el vil, el noble muere.

Meter: polymetric
KARLŠTEJN.
by Karel Horký

Bývali Češi paráda,
dneska se parádí stejně,
zaslouží dvacet na záda,
kdo nebyl v Karlově Tejně!
Kdysi tam sůva houkala,
dnes ji to potvůrku mrzí,
sůva je slota nestálá,
kvartýr ji omrzel v tvrzi.
Bydlila v hradním arkýři,
měla tam s kulichem kutě,
najednou přišli malíři,
natřeli arkýře žlutě.
Sůva je, jářku, divnej pták,
ona se malířů bojí,
houká už jen tak všelijak,
peří jí na hlavě stojí.
Krčí se smutně v arkýři,
má starost s kulichem ptákem,
zda-li ji jednou malíři
nenatřou taky snad lakem.
Malíři všichni, spral je kat,
jsou dávno s rozumem v štíru,
začnou-li jednou malovat,
obarví třebas i díru...
Karlštejn, hrad jak z pohádky,
příkopem obehnán všecek,
kluci tam kladou hromádky
z voňavých třešňových pecek...
Na hradě lípy jeden květ,
zpívá tam pěnkava s kosem,
v nádvoří stojí flašinet
a klíčník s červeným nosem.
Klíčník je věrný vlasti syn
a barva nosu tak tklivá,
dřív ho měl rudý z medovin,
teď ho má červený z piva...

Meter: dactylic
A Dios
by Gertrudis Gómez de Avellaneda

¿No es delirio, Señor? Tú, el absoluto
en belleza, poder, inteligencia;
Tú, de quien es la perfección esencia
y la felicidad santo atributo;
Tú, a mí -que nazco y muero como el bruto-
Tú, a mí -que el mal recibo por herencia-
Tú, a mí -precario ser, cuya impotencia
sólo estéril dolor tiene por fruto
¿Tú me buscas ¡oh Dios! Tú el
                  amor mío
te dignas aceptar como victoria
ganada por tu amor a mi albedrío?
¡Sí! no es delirio; que a la humilde escoria,
digno es de tu supremo poderío
hacer capaz de acrecentar tu gloria!

Meter: iambic
1.
by Friedrich von Logau

Nicht dencke, daß du was verdienen soltest künnen!
Bey Hofe lohnt man nicht; was kümt, das kümmt durch günnen.

Meter: iambic
Übergang
by Friedrich Schiller

Aber wie bin ich es müde, durch lauter Fratzen und Larven
Mich zu drängen; o führt, Verse, zu Menschen mich hin.

Meter: polymetric
V kaštanové aleji.
by Jaroslav Vrchlický

Aleje houstnou, listím se šatí,
co nejdřív ptáci do nich se vrátí.
Za ptáky květ pak rudý a bílý,
který se k hnízdům jak clona schýlí.
Kdo přijde potom v stín, který chladí?
Nejdříve ti, jenž mají se rádi.
Nejdříve přijdou, nejvíc tu stanou,
nejdéle zbudou, hvězdy až vzplanou.
Ba pro ně skoro aleje clonou
šatí se listů, ve květech tonou.
Pro ně tu v šeru sta ptáků zpívá,
ať den se nití, noc ať se stmívá.
Celý tu vzduch kol chví se jak vzdechem
braných i daných polibků echem.
A kdo jde tudy, měkce jde, zticha,
všecko to štěstí cítí a dýchá.

Meter: polymetric
KRÁSA.
by R. Bojko

Za toužebných vzlyků kosa
přede mnou jde vzdušná, bosá
jako narozený den.
Teskně zaševelím rtoma:
Postůj chvíli, ozářená,
postůj, vidino má.
Ať se blížím, okouzlen.
Jako vůně, pozdrav květů ranních,
přistoupí a políbí mne jemně.
Jako štěstí, bohů dar a země,
roztaje v mých horkých dlaních –
mroucí hudba – opojení žalné –
povzdech melodie dálné –
polopravda – polosen.

Meter: trochaic
How careful was I, when I took my way (Sonnet 48)
by William Shakespeare

How careful was I, when I took my way,
Each trifle under truest bars to thrust,
That to my use it might unused stay
From hands of falsehood, in sure wards of trust!
But thou, to whom my jewels trifles are,
Most worthy comfort, now my greatest grief,
Thou, best of dearest and mine only care,
Art left the prey of every vulgar thief.
Thee have I not lock’d up in any chest,
Save where thou art not, though I feel thou art,
Within the gentle closure of my breast,
From whence at pleasure thou mayst come and part;
    And even thence thou wilt be stol’n, I fear,
    For truth proves thievish for a prize so dear.

Meter: iambic
Esperanza
by Bernardo López García

¡Bendecid al Señor! Alzad las manos,
siervos de ayer, sin sangre ni cadenas;
ya ruedan las fortísimas almenas,
murallas de soberbios y tiranos.
Ya no hay persa, ni godos, ni germanos,
ni verdugos cual Roma, o cual Atenas;
que en las cimas del Gólgota serenas
murió Jesús por enlazar hermanos
¡Hermosa libertad! ¡presta tus dones !
Desde el Indo hasta el Rin, del
                  Volga al Tibre
repite tus magníficas canciones
Que tu poder en las conciencias vibre,
para que digan pronto las naciones:
bendigamos a Dios ¡el mundo es libre!

Meter: polymetric
VII.  Jako by nad vším hrůzy sen
by Julius Skarlandt

Jako by nad vším hrůzy sen
těžké rozestřel perutě,
dusivé mraky nad zemí
vyssátou stojí nehnutě.
Šedivým stříbrem zalita
zamlklá chví se krajina.
Za lesy, v sinném daleku
podivné slunce shasíná.

Meter: dactylic
Vi.
  Der verliebte Bauer.
by Friedrich von Hagedorn

Nühmt mir des Schulzens Tochter nicht.
Nein! Sagt nur, sie ist reich.
Jm ganzen Dorf ist kein Gesicht
Der flinken Hanne gleich.
Das Mensch gefällt, auch ungeputzt;
Ich sag es ohne Scheu:
Trotz mancher, die in Flittern stutzt;
Sie sey auch wer sie sey.
Wie frey und weiß ist ihre Stirn
Und roth und frisch ihr Mund!
Wie glatt der Haarzopf meiner Dirn
Und ihre Brust, wie rund!
Jhr Aug ist schwarz wie reifer Schlee:
Schier komm ich auf den Wahn,
Wann ich ihr lang ins Auge seh,
Sie hat mirs angethan.
Jhr wißt, wie wir im Rosenmond
Die Meyen hier gepflanzt.
Da ward der Füsse nicht geschont,
Da hat sichs gnug getanzt.
Des Schaffers Tenne knarrte recht,
Wir schäkerten uns satt:
Der Hüfner Heinz und Hanns, der Knecht,
Und Hartwig aus der Stadt.
Den Vorreihn, Nachbarn, ließ man ihr:
Flugs rief sie mich herbey.
Beym Element! wie flogen wir
Nach Kilians Schallmey.
Wann Hanne nur in Schaukeln schwebt,
Wie muthig steigt ihr Schwung!
Und wann sie sich im Tanzen hebt,
Wie schön ist jeder Sprung!
Allein, beym Kehraus glitzschte sie;
Doch ich ergriff sie stracks;
Und dafür sah ich auch ein Knie,
Das war so weiß als Wachs.
Des Pfarrers Muthe schimpft’ aus Neid
Und zwackte mich gar an.
Ich sprach: Mensch, laßt mich ungeheyt
Und kneipt den Leyermann.
Mein Liebchen ging mit mir ins Feld:
Ich half ihr übern Zaun.
Da hab ich mich nicht mehr verstellt,
Sie war bey guter Laun.
Wir lagerten uns drauf ins Gras,
Wie Nachbars-Kinder thun;
Doch ich empfand ich weiß nicht was,
Das ließ mich gar nicht ruhn.
Gnug, daß sie mich ihr Büfchen hieß,
Mir Hand und Guschel reicht’
Und mir ein saftig Schmätzchen ließ,
Dem auch der Most nicht gleicht.
Jhr schmutzelt? Denket was ihr wollt.
Glaubt, daß sie euch nur neckt,
Und daß ihr nicht erfahren sollt
Was Hannens Mieder deckt.
Die Edelfrau ist zart und fein;
Mein Mensch ist wohl so schön.
Sollt ich nur ihr Leibeigner seyn,
Den Dienst wollt ich versehn.
Jhr, die ihr gern was Neues wißt,
Das euch die Ohren kraut,
Hört, was ihr alle wissen müßt:
Sie ist schon meine Braut.
Der Herr Magister merkt schon was:
Bring ich den Decem hin,
So fragt er mich ohn Unterlaß:
Ob ich verplempert bin?
Und wann sie in die Kirche tritt,
So singt er, glaubt es mir,
Noch weniger, als sonsten, mit,
Und schielt und gafft nach ihr.
Die Hochzeit soll auch bald geschehn,
Noch vor der Erndte-Zeit.
Da sollt ihr manchen Luftsprung sehn,
Der Leib und Seel erfreut.
Die ganze Dorfschaft komme mir,
Sie soll willkommen seyn;
Und ich versprech euch Kirmiß-Bier
Und guten Ferne-Wein.

Meter: iambic
Stará píseň.
by Jaroslav Vrchlický

To útlé čílko, domov neviny,
a velké oko hluboké a sivé,
pleť, meruňky nach barvy temně živé
a rosný nádech mladé květiny;
nad zoubků perlemi rtů rubíny,
jež, nežli motýl, slovo čtveračivé,
s nich sletí, stokrát zulíbal bys dříve,
šíj, nad níž sám by trnul Cellini;
a nožka, která vyzývá mne sama,
bych zlíbal ji, nechť na šíj mou se klade –
jak nemá vše motivem písně být?
Ó jaký div, že provází mne všade
o kráse tvojí píseň písní známá,
jež pro mne jest jen prací Danaid.

Meter: iambic
Como se congratulan del retorno
by Amado Nervo

Tornaré como el pródigo doliente
a tu heredad tranquila; ya no puedo
la piara cultivar, y al inclemente
resplandor de los soles tengo miedo
Tú saldrás a encontrarme diligente;
de mi mal te hablaré, quedo, muy quedo
y dejarás un ósculo en mi frente
y un anillo de nupcias en mi dedo;
y congregando del hogar en torno
a los viejos amigos del contorno,
mientras yantan risueños a tu mesa,
clamarás con profundo regocijo:
«¡Gozad con mi ventura, porque
                  el hijo
que perdido llorábamos regresa!»

Meter: polymetric
72.
by Friedrich von Logau

Was seltsam ist, ist lieb; auß Orient ein Stein,
Der seltsam ist, muß mehr, als liebes Brot, lieb seyn.

Meter: iambic
1L: Fünfzig Jahre sind's, da riefen unsre Eltern zu den Waffen:
by Anastasius Grün

Fünfzig Jahre sind's, da riefen unsre Eltern zu den Waffen:
Krieg und Kampf den dicken, plumpen, kugelrunden, feisten Pfaffen!
Auch in Waffen steh'n wir Enkel; jetzt doch muß die Losung sein:
Krieg und Kampf den dünnen, magern, spindelhagern Pfäffelein!
Aber wo gab's größre Arbeit, welcher Kampf bot mehr Gefahren?
Wo galt's fester auszudauern, wo galt's klüger sich zu wahren?
Lauthin schnaubt die plumpe Wildsau, wenn sie durch das Dickicht keucht,
Aber leise kriecht die Viper, die nach deinen Fersen schleicht!
Einst verschnarchten dicke Pfaffen ganze Tag' in süßem Schläflein,
Jetzt doch liegen auf der Lauer immer wach die dünnen Pfäfflein;
Jene brüllten ihre Inbrunst heulend in die Welt hinein,
Diese winseln ihren Jammer, Katern gleich im März, so fein.
Mächt'gen, schweren Folianten glichen einstens jene Dicken,
»allgemeines großes Kochbuch« stand als Inschrift auf dem Rücken;
Einem schmalen kleinen Büchlein sind die Dünnen gleich, fürwahr,
»kurzgefaßte Gaunerstücklein« beut das Titelblatt euch dar.
Mit der Grobheit und der Dummheit hattet einst den Kampf, ihr Alten,
Doch der Artigkeit und Schlauheit müssen wir die Stange halten!
Einstens rannten euch die Dicken mit dem Wanst die Thüren ein,
Doch es kriechen jetzt die Dünnen uns durchs Schlüsselloch herein.
Längst schon hat ein tapfrer Ritter kühn der Dicken Heer gebändigt,
Und als goldner Stern des Tages jene finstre Nacht geendigt,
Joseph hieß der Stern und Ritter! Wien, du kannst sein Denkmal seh'n
Ach und will denn gen die Dünnen nimmer solch ein Held ersteh'n?
O so steigt ihr Dicken wieder lebend aus der Todesurne!
Doch mit altem gutem Magen! Werdet christliche Saturne!
Und verschlingt den magern Nachwuchs, o dann sind wir beider los,
Denn nicht lange mehr kann leben, wer solch' gift'ge Kost genoß!

Meter: trochaic
Na tlachala.
by František Vladislav Hek

Za celý den, co ti z ust slov vypadne, marných a lehkých! –
Lépe je mlčeti, než tlachati bez rozumu.

Meter: polymetric
67.  An Sanct Bernhard.
by Angelus Silesius

Bernhard weil mit dem Mund dein Hertz stim̄t überein/
So kan es anders nichts als lauter

Meter: iambic
VI. MY hlásíme se k žití právem žití,
by Josef Václav Sládek

MY hlásíme se k žití právem žití,
jež od pravěků nepozbylo ceny
a právem svatým jest a bez proměny
při všem, nač velké, boží slunce svítí.
Prohrané bitvy a křivd krupobití
a výsad roztrhané pergameny
jsou cetkou těm, jichž vůle vyzbrojeny
života silou, jejíž klokot cítí.
Chcem světlo, vzduch a volný vzrůst a vláhu,
jak má je strom, byť stál i na úskalí,
chcem šťastni býti u vlastního prahu;
a dokud slunce s nebe neservali,
my na bojišti prvním jara vanem
jak podupaná tráva znovu vstanem.

Meter: iambic
44.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der Glöckner dieser Welt, es wird nichts guts bedeuten,
Fängt die gegoßne Glock in Welschland an zu laüten:
Nu Campanella trägt den Klang in Franckreich feil,
Und der gefrorne Belt kriegt auch davon sein Theil.
O Vater, Oesterreich und Spanien ingleichen
Hat Euch von Alters her die Hände helffen reichen,
O laütet ihnen nicht, der Klang möcht euch bethörn,
Ihr wüst, wie Carl der Fünfft euch konte beten lehrn.

Meter: iambic
LXII. Jak as ten pěvec vypadá,
by Duchoslav Panýrek

Jak as ten pěvec vypadá,
co tyto písně skládá?
tak u nás každý – bohužel –
když čte, si věděť žádá.
U stolku v malé světničce
je jinoch plných tváří,
před sebou bochník chleba má,
tak s hladem hospodaří.

Meter: dactylic
Al pie de la cubana
by Francisco Javier Blanchie

Alto el empeine, contorneado y breve,
ya lánguida se mueva, o ya de prisa,
el pie de la cubana apenas pisa
bien luzca en rica alfombra o grama leve
Desnudo, al alma de placer conmueve,
ya lo bese el arroyo, ya la brisa,
y si calza de blanco o seda lisa,
dudo si es de ámbar, si de espuma o nieve
¡Hermoso pie! El alma al contemplarlo
cien encantos y cien trémula advierte
¡Siente una agitación tan dulce y sana!
Yo diera mi existencia por besarlo,
porque es muy dulce recibir la muerte,
ebrio de amor, al pie de la cubana.

Meter: iambic
Ze strachu před „zraněním“?
by František Ladislav Menhard

Pana Houžvičku prý kdysi na honbě
„vyplatil“ kýs střelec sváteční svou brokovnicí.
Proto snad vždy rychle zmizí z hostince,
na stole-li objeví se „střelec“ – na „Matici“...

Meter: trochaic
- 80 - Acto I, LUCINDA
by Lope de Vega

Flechas de Amor, de plomo y de oro puro,
arco trocado con la muerte fiera,
falsa imaginación, dulce quimera,
libro dorado y en la letra oscuro.
Blando, ofendido, y sin ofensa dura
y castigado, convertido en cera;
Etna con fuego dentro y hielo fuera,
gigante, aunque rapaz, y dios perjuro.
Yo soy aquella que he tenido en poco
flechas, arco, quimera, Etna, gigante
con libre y arrogante pensamiento.
Amor, pues con injurias te provoco,
labra mi corazón como diamante;
pero no tienes sangre, que eres viento.

Meter: polymetric
A un orador contrahecho, zazoso y satírico
by Fray Diego González

Botijo con bonete clerical,
que viertes la doctrina a borbollón,
falto de voz, de efectos, de emoción,
lleno de furia, ardor y odio fatal;
la cólera y despique por igual
dividen en dos partes tu sermón,
que, por tosco, punzante y sin razón,
debieras predicárselo a un zarzal.
¿Qué prendas de orador en ti se ven?
Zazoso acento, gesto pastoril,
el metal de la voz cual de sartén,
tono uniforme cual de tamboril
Para orador te faltan más de cien;
para arador te sobran más de mil.

Meter: iambic
El centenario en América
by Ricardo del Monte

En tu panteón levántate, y despierto,
recuerda, Rey adusto de Castilla,
aquel soldado que admiro en Sevilla
tu catafalco de esplendor cubierto
El que evocaba el ánimo del muerto
para gozar de tanta maravilla,
tiene hoy perenne túmulo que humilla
tu Escorial, triste mole en el desierto
¡Goza en los triunfos del ingenio hispano!
Mira esos pueblos jóvenes, distantes,
de aquel que fue tu americano imperio;
rompieron ya tu cetro soberano;
pero el habla y la gloria de Cervantes,
suyas las siente el índico hemisferio.

Meter: iambic
Roland ein Roßkamm
by Adelbert von Chamisso

Herr Roland ein seltsamer Roßkamm,
Als feil er die Stute bot.
Ausnehmend schön war die Stute,
Sie aber war leider tot.
»sieh her, die vortreffliche Stute,
Du kaufst sie, das sag ich dir!
Mein Ohm, der mächtige Kaiser,
Besitzt kein schöneres Tier.
Betrachte den Hals und die Hüften,
Den zierlichen Gliederbau;
Kein Fehler an ihr zu rügen,
Und forschest du noch so genau.
Ist leider sie tot, was verschlägt das?
Ein Unglück ist es doch nur,
Kein Fehler, es lieget das Totsein
In solcher Stuten Natur.
Sieh her, die untadliche Stute,
Du kaufst sie, das sag ich dir!
Mein Ohm, der mächtige Kaiser,
Besitzt kein schöneres Tier.« –
Ist musterhaft auch geschrieben
Und regelrecht das Gedicht,
Wir kaufen die tote Stute,
Wir lesen die Verse doch nicht.

Meter: iambic
XXXI. Víc trpět!
by Xaver Dvořák

Po trnech k Tvému kříži blíž,
tu cestu jak bych dávno znal;
ach, vědět, že se přidružíš,
že půjdeš se mnou v jeho dál!
Že se mnou shalíš tělo v cár,
své nohy svaté zkrvit dáš,
ret smočíš žluče ve pohár,
a dlaň svou hřebem zprobodáš!
Korunu vtiskneš z trní v skráň,
dáš zlobě posmívat se též;
jak kdysi za nás v lásky daň
Své srdce sladké otevřeš! –
Ach, necítím juž, co ran mám,
jež zasazuje život mi;
jak v mém bys těle trpěl sám,
je zachyť svými dlaněmi.
Své čisté tělo jak bys v cíl
mým mukám ve mně vystavěl,
a vytrpěné teprv přesadil
jak růže, bych se vítěz skvěl.
Tak s Tebou v prostřed bolestí
jak martyr mohu v ples se dát,
ždát milenci jak po štěstí
víc trpět! nežli umírat.

Meter: iambic
Dědoušek. (I.)
by Miroslav Krajník

Často spolu sedávali
v zimě jsme u teplých kamen;
v kamnech vesel praská plamen,
venku mráz jak oheň pálí.
Ve tvůj klín svou hlavu skláním,
u nohou tvých sednuv sobě,
a upřeně patřím k tobě,
když jsi počal s povídáním.
Jací to kdys byli reci:
milovat a válčit znali,
za vlast, dívku život dali,
lože v poli, ne za pecí!
Vlasti volnost vydobyli
– mnohý arciť dokrvácí –
pak se v milky lokte vrací –
oj! to praví reci byli!
A jak naslouchám tak tiše,
mladá ňadra touha plní,
mladá ňadra dmou se, vlní,
mladé srdce sotva dýše,
a tou dětskou duší tane:
kéž bych, muž až ze mne bude,
té mé drahé vlasti, chudé,
jak děd praví – upoutané,
mohl volnost vrátit zase!
Vlasti volnost vybojovat,
sobě dívku zamilovat – –
ach tak snil jsem v onom čase!

Meter: trochaic