PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
RŮZNÍME SE...
by Josef Kalus

Různívá se člověk od člověka
myšlenkami, cítěním i povahou:
někdo, ruce v klíně, štěstí čeká,
jiný dobývá je pílí, odvahou.

Meter: trochaic
- 1283 - Acto III, FELISARDO De Los muertos vivos
by Lope de Vega

Cruel amor, ¿tan fieras sinrazones
tras tanta confusión, tras pena tanta?
¿De qué sirve la argolla a la garganta
a quién jamás huyó de sus prisiones?
¿Hierro por premio das a mis pasiones?
Dueño cruel, tu sinrazón espanta,
el castigo a la pena se adelanta
y cuando sirvo bien hierros me pones.
¡Gentil laurel, amor; buenos despojos!
Y en un sujeto a tus mudanzas firme
hierro, virote, lágrimas y enojos.
Mas pienso que has querido persuadirme
que trayendo los hierros a los ojos
no pueda de la causa arrepentirme.

Meter: polymetric
Potěšení žáčků.
by Václav Antonín Crha

Jaká radost žákem býti
radost nevýslovná, –
tu když srdéčko mé cítí,
boháči se rovná.
Živobytí mé je krásné
jak polního kvítí:
na nás oba slunce jasné
usměvavě svítí.
Vesele si zpívám vůkol,
a zas jako včelky
čile pracuj svůj úkol,
vždyť není tak velký.
S chuti každičký den vítám
k pilnosti a slasti,
a tak jako kvítek zkvítám
k blahu milé vlasti.
Je to radost, vlasti žíti,
radost nevýslovná,
tu když srdéčko mé cítí,
boháči se rovná!

Meter: trochaic
1L: Sie kömmt – sie kömmt, des Mittags stolze Flotte,
by Friedrich Schiller

Sie kömmt – sie kömmt, des Mittags stolze Flotte,
Das Weltmeer wimmert unter ihr,
Mit Kettenklang und einem neuen Gotte
Und tausend Donnern naht sie dir –
Ein schwimmend Heer furchtbarer Zitadellen,
(der Ozean sah ihresgleichen nie)
Unüberwindlich nennt man sie,
Zieht sie einher auf den erschrocknen Wellen;
Den stolzen Namen weiht
Der Schrecken, den sie um sich speit.
Mit majestätisch-stillem Schritte
Trägt seine Last der zitternde Neptun,
Weltuntergang in ihrer Mitte,
Naht sie heran, und alle Stürme ruhn.
Dir gegenüber steht sie da,
Glückselge Insel – Herrscherin der Meere,
Dir drohen diese Gallionenheere,
Großherzige Britannia.
Weh deinem freigebornen Volke!
Da steht sie, eine wetterschwangre Wolke.
Wer hat das hohe Kleinod dir errungen,
Das zu der Länder Fürstin dich gemacht?
Hast du nicht selbst, von stolzen Königen gezwungen,
Der Reichsgesetze weisestes erdacht,
Das
Zu Fürsten deine Bürger macht?
Der Segel stolze Obermacht,
Hast du sie nicht von Millionen Würgern
Erstritten in der Wasserschlacht?
Wem dankst du sie – errötet, Völker dieser Erde –
Wem sonst als deinem Geist und deinem Schwerte?
Unglückliche – blick hin auf diese feuerwerfenden Kolossen,
Blick hin und ahnde deines Ruhmes Fall!
Bang schaut auf dich der Erdenball,
Und aller freien Männer Herzen schlagen,
Und alle gute schöne Seelen klagen
Teilnehmend deines Ruhmes Fall.
Gott der Allmächtge sah herab,
Sah deines Feindes stolze Löwenflaggen wehen,
Sah drohend offen dein gewisses Grab –
Soll, sprach er, soll mein Albion vergehen,
Erlöschen meiner Helden Stamm,
Der Unterdrückung letzter Felsendamm
Zusammenstürzen, die
Vernichtet sein von dieser Hemisphäre?
Nie, rief er, soll der Freiheit Paradies,
Der Menschenwürde starker Schirm verschwinden!
Gott der Allmächtge blies,
Und die Armada flog nach allen Winden.

Meter: iambic
Abschied von Nicolai
by Friedrich Schiller

Unerschöpflich wie deine Plattheit ist meine Satire,
Doch für das laufende Jahr nimm mit dem Hundert vorlieb.

Meter: polymetric
JAN XXII. V AVIGNONĚ
by Josef Svatopluk Machar

– A pamatuj, že vystavit máš palác,
pro toho, jenž zde vládne jmenem Krista,
tož rozsahem i vzhledem musí hlásat
budova ona papežský náš význam.
Petrovu skálu musí zpodobňovat,
jíž ani brány pekla nepřemohou,
ni úklady a síla světa toho.
A lodi podobna být musí vzhledem,
o niž se tříští marná zloba času,
úklady potvor mořských i vztek větrů.
Tak postavíš ji. Bude bezpříkladná
svou velikostí, neb je slovem naším;
zdi vysoké, až k nebi sáhající,
nehnuté, tvrdé – zná-li hrubý Němec
a kterýkoli jiný z králů světských
číst také písmo, aby porozuměl,
co říci chceme. Cimbuří a věže
ať hlásají pak, že má hrad svůj církev
jenž nepodá se a se dobýt nedá.
Ať vidí francouzský král... Byly doby,
že papež býval ještě v horších tísních
a vycházel z nich jenom s větší mocí.
A císařové tři dny stáli v sněhu
pod okny jeho žadoníce teskně
o milost nejvyšího odpuštění...
Jsme tady, pravda, odáleni hrobů,
v nichž leží těla knížat apoštolských,
a půdy zbaveni, jež církví patří,
neb polita je krví mučeníků –
však církev tam jest s celou svojí silou
a milostí a mocí, kde je papež,
náměstek Kristův. Proto tento palác
svým vzhledem musí všechno vypovědět.
A vnitřek musí lahodou tou dýchat,
jak má ji obcování členů církve.
Pamatuj na park, jehož kře a stromy
kořeny svými trčí v černé půdě,
však větvemi a korunami, květy
k nebesům tíhnou, na ně ukazují,
tak nejen v úpalu stín dávajíce,
ale i látku k zbožným přemítáním.
A na stěny pak, stropy chodeb, sálů
obrazy opatř, které představují
příběhy z písma – nikdy nemůž dosti
být připomínán lidstvu dar ten velký,
jenž leží zaznamenán na těch stránkách.
Malíře opatř. Napadá mi právě,
že Simon di Martino ze Sieny
takové věci umí zpodobňovat.
Tak Zvěstování, Klanění se králů,
pán Ježíš v chrámě, oslavení Panny
a podobně, jak malíři je robí.
Však Simonovi onomu rci předem,
ať zlatem nešetří, ať namaluje
světicím, světcům kol hlav svatozáře
a vytlačí v nich lilie ty umné,
jak prováděl to dosud ve Sieně.
A Kristu pánu jak i Matce jeho
ať koruny dá zářné, nešetří v nich
obrazem drahých kamenů a perel,
ať rouchy ze zlata jen odívá je,
jež rovněž drahokamy protkat musí,
by šat ten hoden byl těch panstev nebes.
I pole, v nichž se budou představovat
výjevy ony, musí býti zlatá –
neb vším tím církev vznešenost svou hlásá.
Ať lidé vidí. Rozumí-li Němec
a francký král a kterýkoli vladař
znamením takým, ať mu jasno bude,
že církev naše nese vyhnanství své
nezlomná, hrdá, s povýšeným čelem,
a s pohrdáním hledí se své výše
na každého, kdo mní, že může býti
svobody její na čas žalářníkem...

Meter: iambic
16.
by Friedrich von Logau

Ein guter Morgen ward gebracht zu einer guten Nacht,
Die aber keine gute Nacht hat gutem Morgen bracht.

Meter: iambic
XXIII. VOLBA. (VII.)
by Jaroslav Vrchlický

Nás dvanáct, všeho svědků očitých
od Jana křtu až v den, kdy v oblitých
paprsky mracích Pán vzat od nás vzhůru,
stát věrně vždy má v svatém nadšení,
neb svědky byli jeho vzkříšení
i jeho vystoupení do azuru.

Meter: iambic
Povzdechy.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Bože můj, bože můj,
jaké máme časy:
na polích nezrají,
více plné klasy!
Máku dost, charpy dost
heřmánku až bílo,
žaludek kazí se,
kdy chuť není v dílo.
Bože můj, smutných jsme
dočkali se časů,
hrůza je dívat se
na tu naši chasu;
práce jí nevoní,
nedbá si osení,
o lásce zpívá si
a přec se nežení.
Jestli to půjde tak,
budem asi míti
na místě obilí
samé plané kvítí!
Myli to přečkáme,
je mně synů líto:
ubozí nebudou
míti na chléb žito!

Meter: polymetric
38.
by Emanuel Geibel

Das reine Licht läßt sich nicht malen;
Die Dinge mal' in seinen Strahlen,
So werden an den festen Massen
Wir auch des Lichtes Wesen fassen.

Meter: iambic
NAD ZORANÝMI POLI V MÁJI.
by Vladimír Houdek

Slétejte, nová žití čistá,
do klínů žhavě toužících:
prý hojnou pastvu pro vás chystá
zem kyprá, plná plodných rýh.
A v teplých náhle paprscích
rychleji dole těla hnijí,
nad nimi stonek květů tich
svých barev splétá harmonii.
Pak rozpuklých všech poupat dech
kol milujících krouží v reji,
z jich hlubin láká vášně žeh.
A tesknou touhou v hrobech svých
se časem slední zbytky chvějí
mladistvých prsů mateřských.

Meter: iambic
Südwärts
by Clara Müller-Jahnke

Durch die nordische Winternacht
auf harten, hallenden Schienenwegen
fahr ich südlicher Knospenpracht
fahr ich italischem Lenz entgegen.
Tief und tiefer ins Land hinein,
scheu, wie Träume die Nacht durchgleiten.
Schon spielt ein ernster rosiger Schein
auf den weißen, schweigenden Weiten.
Und der schneeige Duft zerrinnt.
Leise will sich die Ebene heben . . .
küssend fühl ich den Morgenwind
durch das flatternde Haar mir schweben.
Und die Arme breite ich aus,
nordwärts greifen die zitternden Hände:
In das Land unserer Sehnsucht fahr ich hinaus
Und du? – Wer nur sagte, wo ich dich fände! –
Die Sonne von Capri steigt und glüht,
in den Grotten kichert es leise, lose . . .
und auf dem Monte Tiberio blüht
einsam die erste Rose.

Meter: polymetric
- XXX -
by Lopez de Mendoza

Venció Anibal al conflicto de canas
e non dubdava Livio, si quisiera,
qu'en pocos días o pocas semanas
a Roma con Italia posseyera.
Por çierto al universo la manera
plugo, e se goza en grand cantidad
de vuestra también fecha libertad
onde la Astrea dominar espera.
La graçia leemos sea dada
a muchos, e a pocos la perseverança,
pues de los rayos sed vos, rey prudente;
e non vos canse tan viril jornada,
mas conseguidla tordiendo tardança
cuanto es loable, bueno e diligente.

Meter: polymetric
De cómo hago los dramas
by José Echegaray

Escojo una pasión, tomo una idea,
un problema, un carácter y lo infundo
cual densa dinamita en lo profundo
de un personaje que mi mente crea
La trama al personaje le rodea
de unos cuantos muñecos, que en el mundo,
o se revuelcan en el cieno inmundo
o se calientan en la luz febea
La mecha enciendo, el fuego se propaga,
el cartucho revienta sin remedio,
y el actor principal es quien lo paga.
Aunque a veces también en este asedio
que al arte pongo y que al instinto halaga
me coge la explosión de medio a medio.

Meter: polymetric
NA ŠVESTKÁCH (40)
by Bohdan Kaminský

Ó, nevděk zlý je, ano, nevděk bolí
a jako dýka v srdce proniká!
Já sliboval mu darmo hory doly,
já zapřísahal lumpa Toníka,
on, darebák, hle, jako skála zůstal...
Nad černým nevděkem tím dumal jsem
a v duši pocit lítosti mi vzrůstal
nad nezvedeným vlasti dorostem.

Meter: iambic
Belehrendes Gleichniß.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie wir, wenn wir gebohren werden,
Den gantzen Zustand unsrer Erden
Schon sattsam zugerichtet finden;
So werden wir, wenn wir erblassen,
Sie in demselben Zustand lassen:
Die Welt wird nicht einmahl gewahr, daß wir verschwin-
Wie hoch, wie nöhtig wir uns schätzen;
So finden sich, an unsrer Stelle,
Mit neuer Kraft sich hebt und steigt,
So bald die erste sich zum Untergange neigt)
Doch immer neue gnug, die unsern Platz ersetzen.
Wenn wir nun alles lassen müssen,
Warum sind wir denn nicht geflissen,
Den kurtzen Durchgang einzurichten,
Jm frölichen Gebrauch der Sinnen, nach den Pflichten,
Die der, so alles schuf, wenn man es nur bedenckt,
Uns in die Seelen eingesenckt?
Ob wir nun, da wir also handeln,
Hier, wie wir wandeln solten, wandeln,
Da wir den Wunder-Bau der Welt so wenig schätzen,
Darüber will ich dich jetzt selbst zum Richter setzen.
Wenn einst ein grosser Herr, zu seiner Ehre,
Hätt’ einen Pallast aufgeführt,
Und daß derselbige mit aller Pracht geziert,
Und wunderschön von ihm geschmücket wäre,
Und er erlaubet’ etwann Zween
Des Pallasts Herrlichkeit zu sehen;
Der eine nun bewunderte die Pracht,
Vergnügte sich, er säh’ bald vorwerts, bald zurück,
Es gäb’, auf jeden Schritt, sein aufgeräumter Blick
Mit frohen Minen zu verstehn,
Wie er die Weisheit und die Macht
Des Herrn, der alles Wunder-schön
Geordnet und erbaut, nicht oft gnug zu erwegen,
Nicht gnug zu schätzen, zu verehren,
Noch zu erhöhen wüst’, der andere hingegen
Säh’ immer unter sich; Pracht, Ordnung, Glantz und
Mit allem Reitz, nähm’ seinen Blick nicht ein,
Als den er blos allein
Beschäftigt’, um ein wenig Sand,
Der auf dem Boden gläntzt, zu suchen, und die Hand
Jhn aufzuheben, auszustrecken
Und ihn bey Kleinigkeiten einzustecken,
Ob es ihm gleich nicht unbekannt,
Daß man, beym Ausgang ihm, von dieser seiner Bürde,
Nicht das geringste lassen würde:
Sprich du nun selber, wessen Weise,
Den schönen Pallast durchzugehn,
Gereicht von beiden doch am meisten dem zum Preise,
Der ihn so herrlich auferbauet?
Auf denn, ihr Sterblichen, die ihr hier Wandrer seid,
Erweget, was ihr thut, besinnet euch! beschauet
Auf eurer Wanderschaft, mit Lust, die Herrlichkeit
Des Pallasts dieser Welt! Laßt Sand und Erde liegen
Und sucht das Würdigste die Seele zu vergnügen.

Meter: iambic
Perpetuum mobile.
by Emanuel Züngel

Jako kvadratura kruhu
podobně též nejde k duhu
učencům to rozmilé
perpetuum mobile.
Mnoho o tom nabádáno,
napsáno i nahádáno,
ba i skvělá odměna
vynálezci slíbena.
Já po mnohé zkoušce tuhé,
jak se mi zdá, za to druhé
dobyl jsem si aspoň ceny:
jest to – jazýček mé ženy!

Meter: trochaic
1L: Die Tugend ist ein Weib, so Mahlern ist zu glauben;
by Friedrich von Logau

Die Tugend ist ein Weib, so Mahlern ist zu glauben;
Drumb fleucht sie; Monsieur Mars möcht ihr die Keuschheit rauben.

Meter: iambic
JITRO.
by Jan Spáčil Žeranovský

Svět zatajil se. V dunivé své slávě
se hněvně rudé slunce nad něj zdvihá
a paprsky jak biči k nebi švihá,
však milostně hned září ono právě.
Jak z brv se z osin klasů slzy třpytí,
jak krupice se v stéblech rosa sráží,
jež samet vlčího též máku vlaží,
prach cest se zvlhlý na šlepěj ti chytí.
Ó, blaho sytosti, jež kolem vládne,
div nezalkne se duše vyjevená!
Zem v rozkoš těhotenství pohřížena
a čirý vzduch již novou moukou sládne.

Meter: iambic
- XL - Para explicar la causa a la rebeldía…
by Juana Ines de La Cruz

Probable opinión es, que conservarse
la forma celestial en su fijeza,
no es porque en la materia hay más nobleza,
sino por la manera de informarse.
Porque aquel apetito de mudarse,
la sacia de la forma, la Nobleza,
con que cesando el apetito, cesa
la ocasión, que tuvieran de apartarse.
Así tu amor, con vínculo terrible,
el alma que te adora, Celia informa,
con que su corrupción es imposible.
Ni aducir otra con quien no conforma,
no por ser la materia incorruptible,
más por lo inadmisible de la forma.

Meter: polymetric
29.
by Friedrich von Logau

Ob Liebe gleich ist blind, wil Jung doch Alt nicht lieben;
Warum ists dann zu thun? O, um deß Liebens üben.

Meter: iambic
CIII  Březnové slunce už by hřáti chtělo,
by Stanislav Kostka Neumann

Březnové slunce už by hřáti chtělo,
přikouzlit smaragdový růměnec
na šedé tváře, na vrásčité čelo
kraje, jímž chodí smutný milenec.
I dobrým ptákům plným snubní něhy
se živel sladký dere z hrdélek,
vždy znova škrcených však zlými sněhy
a dechem zamrzajících zas řek.
Mstivými vpády navrací se zima
ač přemožena znova do kraje.
A my jsme ti, jimž jihomořské klima
se do snů touhy rdí jak naděje.
Zápolí křehké jaro s nepohodou
jak žebrákovy touhy s chudobou.
Nakonec země s nebem výsknou shodou,
a jaro provede zas přec jen svou.
Však žebráci, jak dříve zimou lysou,
teď jarem půjdou se svým břemenem.
Žebráci dvakrát světem trestáni jsou,
a více svými sny než chudým dnem.

Meter: iambic
- 1207 - El HOMBRE a la VIRGEN De Las Batuecas del Duque de Alba
by Lope de Vega

Hermosa Virgen, si alabaros quiero
por hermosa, por Virgen, por prudente,
noble, humilde, magnánima y valiente,
puesto que en todo a todos os prefiero;
miro a Judit sangriento el blanco acero;
y, clavando de Sisara la frente
fuerte a Jael, a Débora elocuente,
y a la humilde Esther rendida a Asuero:
la gracia de Abisag, y la dulzura
de Abigail, que un rey venció con ella,
y de Raquel la cándida hermosura.
Pero ninguna tuvo, Virgen bella,
después de ser más santa, honesta y pura,
gozo de Madre y honra de doncella.

Meter: polymetric
STARÝ BRACHU!
by Josef Václav Sládek

STÁRNEM, brachu! – vlasy šednou,
z květných luhů jde to k srázu;
tam, kde kvetly růže v nachu,
kývá proutek zimostrázu,
– ano, brachu!
Mnohou míli šli jsme spolu
v radosti a práci, v bolu,
v slunci, – teď se připozdívá;
mnohý krásný sen jsme snili,
přec jen z něho úsměv zbývá,
brachu milý!
Trním cesta šla a kvítím,
já byl prostý poutník žitím,
nad zemí tvůj duch se tratil,
ale s tím, co má jen země:
s kusem lásky vždy se’s vrátil,
bratře, ke mně.
A ty víš, co dá to síly!
Slunce mé se v západ chýlí; –
než se za ním křídla zvednou,
že’s mne rád měl v žití prachu,
řekni mi to ještě jednou,
starý brachu!

Meter: trochaic
28.
by Friedrich von Bodenstedt

Wer seine Augen stets am rechten Orte hat,
Zum rechten Sinne stets die rechten Worte hat,
Der ist der wahre Dichter, der den Schlüssel,
Den rechten Schlüssel zu der rechten Pforte hat!

Meter: iambic
Ta jedna slza Tvá. (V.)
by Ervín Špindler

Tak dobrou noc! Spi anděli,
Bůh v sen Tě ukolíbej;
a strážný duch Tě s perutí
v sladinký spánek zlíbej.
Tak dobrou noc! Na blankytu
měsíc již taky dříme,
a hvězdy tiše slouchají,
o čem my tady sníme.
Já o tobě! – Jeť píseň sen
z nejsvětějšího zdroje,
poslední píseň usnula,
poslední slza Tvoje.

Meter: iambic
1L: So willst du denn so schnell das Werk vollenden,
by Ernst Schulze

So willst du denn so schnell das Werk vollenden,
Wozu die Kraft der treuen Brust dich trieb,
Und pflückst so bald mit ungestümen Händen
Den letzten Schmuck, der deinem Leben blieb?
Dir blüht das Glück nur noch in süßen Träumen,
Und feindlich ist dir draußen Lieb' und Welt;
Kein andrer Lenz wird deinem Herzen keimen,
Wenn auch der Täuschung holde Blüthe fällt.
Ja, noch einmal will ich herniedersinken,
Du heil'ges Meer, in deine tiefe Fluth,
Will unverzagt bis auf die Neig' ihn trinken,
Den vollen Kelch der göttlich reinen Gluth;
Will seinen Rand mit allen Blumen krönen,
Die tausendfach mein letzter Lenz mir beut,
Und mich geliebt und reich und glücklich wähnen
Im raschen Traum der sel'gen Trunkenheit.
Doch wenn dann einst, was ich geliebt im Leben,
Durch meine Kraft verherrlicht und erhöht,
Von Engeln rings und Glorien umgeben,
Vor aller Welt, ein leuchtend Vorbild, steht;
Wenn ich getilgt des Lebens alte Schulden,
Wenn ich der Welt auch ihre Schuld verziehn,
Und bittern Haß gerächt durch stolzes Dulden,
Und großen Lohn für großen Schmerz verliehn:
Dann laß, o Gott, wohl darf ich kühn es fodern,
Nicht hast du Lust an deines Kindes Schmerz,
Nur Einen Blitz auf mich hernieder lodern;
Dann nimm es hin, dies tiefgekränkte Herz!
Daß hell und leicht auf deiner Flammenschwinge,
Von welcher stets ein Strahl in mir gebrannt,
Der Tod zurück den reinen Geist dir bringe,
Den hier die Welt verstoßen und verkannt.

Meter: iambic
314. Jak se jitro oknem tímto vkrádá,
by Jan Kollár

Jak se jitro oknem tímto vkrádá,
Bleskem hry snů ranních pokaze,
Tys, o milý, krásný obraze!
Pervý předmět, jenž mi v oči padá;
Tu hned starou sardce tužbou strádá,
V onné opět vězím povaze,
Kde svár, pokoj, slast a nesnáze
V dobu jednu sardce jedno bádá:
Onatě to! zdychám šeptem lkavým,
Ona to! a v tomto mámení
Líbám jej, s ním smlouvám se a bavím;
Až pak zatím slunce záře zlatá
Obraz v úkaz jasný promění,
Jemuž slouží s Milkem Andělčata.

Meter: trochaic
59.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Niemahls laß ich mich nicht schauen/ lufft die ist mein element/
Sterb und lebe wieder auff tausendmahl in einem tage.
Red und habe keine zunge/ antwort iedem der mich nennt/
Diesem/ der mich reden macht/ alle wörter nach ich sage.

Meter: trochaic
Soneto
by Ricardo de Turia

Si Labán a Jacob no le da Lía
por premio y galardón de los siete años,
nunca Jacob llorando desengaños
vuelve a servir tan fiel como solía
Y no sirviendo más, ¿cómo podía
trocar en tanto bien tantos engaños?
Luego Labán por medios aunque extraños
a fin de dalle más, más le pedía
Si esto es así, Jacob, no formes
                     queja
de tu suegro, que a más pena te
                     obliga
para obligarse a darte mayor gloria
Fórmela el que sin premio está,
                  y se queja
del rigor de su estrella, en tu fatiga,
y del de su fatiga, en tu memoria

Meter: polymetric
Chtěla bych ti zpívat.
by Růžena Jesenská

Chtěla bych ti zpívat písničky,
bys v nich slyšel milé slavíčky,
by v nich slunce hřálo, svítilo,
a tvé srdce radost cítilo,
abys jimi vzrostl, sesílil,
došel v ráj, o němž jsi se mnou snil,
abys věděl, jak je krásný svět,
když ti budu na vždy náležet!

Meter: trochaic
Die schwarzbraune Hexe .
by Clemens Brentano

Es blies ein Jäger wohl in sein Horn,
Wohl in sein Horn,
Und alles was er blies das war verlorn.
Hop sa sa sa,
Dra ra ra ra,
Und alles was er blies das war verlorn.
Soll denn mein Blasen verloren seyn?
Verloren seyn?
Ich wollte lieber kein Jäger seyn.
Hop sa sa sa, u. s. w.
Er zog sein Netz wohl über den Strauch,
Wohl über den Strauch,
Sprang ein schwarzbraunes Mädel heraus.
Hop sa sa sa, u. s. w.
„schwarzbraunes Mädel entspringe mir nicht,
„entspringe mir nicht,
„hab' große Hunde die holen dich.“
Hop sa sa sa, u. s. w.
„deine großen Hunde die holen mich nicht,
„die holen mich nicht,
„sie wissen meine hohe weite Sprünge noch nicht“
Hop sa sa sa, u. s. w.
„deine hohe Sprünge die wissen sie wohl,
„die wissen sie wohl,
„sie wissen, daß du heute noch sterben sollst.“
Hop sa sa sa, u. s. w.
„sterben ich nun, so bin ich todt,
„so bin ich todt,
„begräbt man mich unter die Röslein roth.“
Hop sa sa sa, u. s. w.
„wohl unter die Röslein, wohl unter den Klee,
„wohl unter den Klee,
„darunter verderb ich nimmermehr.“
Hop sa sa sa, u. s. w.
Es wuchsen drey Lilien auf ihrem Grab,
Auf ihrem Grab,
Die wollte ein Reuter wohl brechen ab.
Hop sa sa sa, u. s. w.
Ach Reuter, laß die drey Lilien stahn,
Die Lilien stahn,
Es soll sie ein junger frischer Jäger han.
Hop sa sa sa, u. s. w.

Meter: iambic
CHVÍLE.
by Otakar Theer

Znáš divnou chvíli tu? Hle, v ráz vše pohasnulo
a zchladlo. Křídla ztratil sen, rty lásce zbledly, s lebi
květ jaru padl v prach. Kde tisíc barev žhnulo,
teď nahý, šerý, mrazný, prázdný hrob se na tě šklebí.
V týl úzkost sedne ti; tak asi dítě kvílí,
jež cizím městem zbloudilo a cize v tvář zří všemu.
Vše cizí, cizí tak! A ruka tvá tou chvílí
na váhy smrt i život kladouc, nechví se. Proč? K čemu?

Meter: iambic
ČÍM VÍCE TRPÍM...
by Antonín Klášterský

Čím více trpím, tím se více směji,
a Bůh mi odpusť, je-li to snad hříchem,
když v bolesti a muce, beznaději
své duše pláč tím přehlušuji smíchem.
A duše pláče často dětským stonem
pro touhy marné, nedostižnou metu,
ó, jen se smát, vše grimasou skrýt honem,
co po tom všem, co trpíš, celkem světu!
A duše pláče, jako vítr kvílí
po letech zniklých, po snech, které přešly,
ó, jen se smát, co stačí tobě síly,
a nežebrat jen o soucitu grešli!
Tam doma – ano. Na klín staré matky
neb na hruď teplou milované ženy
lze dáti hlavu přes vše světa zmatky
a drahou rukou tlumit vzlyk a steny.
Tam nechť se taví láskou ocel tvrdý
a slza v oku neskrytě se blýští,
však úsměv na rtech, veselý a hrdý
jde gladiator pevně k zápasišti.

Meter: iambic
(sonntagmorgen.)
by Gustav Falke

Ein müder Greis im Schatten staubiger Hecken,
Das Brot verzehrend, das ihm Reiche gaben.
Vor ihm, fruchtschwer, die goldnen Segensstrecken
Schnittreifer Felder. Schnelles, plumpes Traben:
Der Bauer fährt mit seinen feisten Schecken
Im Sonntagsstaat zur Kirche. Sein Behaben
So satt, zufrieden. Wolken Staubs verdecken
Das Herrenbild dem Bettelknecht im Graben.

Meter: iambic
Racine
by August von Platen

Sinnreich trat in die Spuren ich ein des bewunderten Meisters;
Aber verweichlicht schon, ärmer an Kraft und Genie.
Doch weil allzugalant ich der Liebe Sophistik entfaltet,
Huldigen mir Frankreichs Kritiker allzugalant.
Zwar Melpomene segnete mich; doch wandte sich Klio
Weg, sie erkannte jedoch meinen Britannicus an.

Meter: iambic