PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ZABLOUDILÝ
by Bohdan Kaminský

Proč jsi mne, má milá,
nevyprovodila,
prosil jsem, nechtěla’s tomu,
zvonilo klekání,
když jsem šel po stráni
samoten v podvečer domů.
Tak smutno bylo mi,
když jsem šel pod stromy
v soumraku lesní tou stezkou –
potkal jsem za krátko
líbezné děvčátko,
panenku hezkou, ó, hezkou!
Jak plachá vzpomínka
tiše a zlehýnka
přejde a zpátky se točí,
zas ještě povzdálí
na mne se usmály
ty její čarovné oči.
Zjev jako z pohádky
drahý a přesladký,
snad pouhé šálení klamné –
jako by tajemně
vyrostla ze země,
s úsměvem dívá se na mne.
Ticho je dokola –
a kdože odolá,
když se mu po lásce stýská?
Hledáš ji po světě –
a sama najde tě,
v oči se dívá tak zblízka –
V oči se dívá ti
a duši uchvátí –
kdože se ubránit může?
Na čílko, do vlásků
zlatému obrázku
červánky sypaly růže.
Dokola po lese
ni lístek nehne se,
klekání doznívá v dáli –
pohádka o máji,
krása, jež opájí,
duši ti omamně šálí.
Žár v duši vyrůstá,
zlíbat ji na ústa,
zpíti se krásy té vděkem,
hladit ji po skráni –
ani se nebrání
v úsměvu vlahém a měkkém.
Dokola nad lesy
ticho se rozvěsí,
západ byl červánky poset.
Klekání doznělo,
na rty a na čelo
polibků sneslo se do set.
„Rusalka,“ šeptá mi
hlas jakýs neznámý,
„nechoď s ní do lesů ve tmě!“
Není mi pomoci –
dál a dál do noci
bílý stín rusalčin ved’ mě –
Proč jsi mne, má milá
nevyprovodila,
ještě mne zachránit mohla’s –
v nitru se na chvíli
kmitne a zakvílí
vzpomínky vzdálený ohlas.
Kmitne se, zachvěje –
pozdě již, pozdě je,
hlas v duši umírá, slábne,
v těch lesů hluboku
chví se mi po boku
zjev bílé rusalky vábné.
Rusalka pobledlá
vedla mne, zavedla –
a kdož ví, zda jsem se vzpouzel?
Po boku rusalky
zbloudil jsem do dálky,
v království tajemných kouzel.
Stín bílý vede mne
v ty říše tajemné,
vidina čarovná, světlá
kol sebe záři tká –
v očích jí pohádka,
zlatá báj o štěstí zkvetla.
Dokola sta a sta
světélek vyrůstá
a chví se, zniká v noc temnou –
v pohádkách o štěstí
cestou i v bezcestí
šla bílá rusalka se mnou.
Slyš – nikdo nevolá?
Ne – ticho dokola,
a život, sen to je krátký.
Kdo jat byl závratí,
sotva se navrátí,
k lidem se nevrací zpátky.
Kdes v duši doznívá
pohádka blouznivá –
zabloudil’s v hlubokém lese.
Břeh mizí pod nohou –
za duši ubohou
Otčenáš pomodlete se...

Meter: dactylic
- CXXVIII - A Julio César muerto en el senado
by Joseph de Litala y Castelvi

Desprecio no, recelo ser debiera
la prevención atenta de Spurina,
y excusaras (o César) la ruina,
que en el Senado ay mísero te espera.
No fuerza, no el influjo de la Esfera,
ni obliga al sublunar, pero le inclina.
y aunque es sabio en los Astros predomina,
su influencia en las almas reverbera.
Moriste o Campeón en el Senado,
y en la paz, que los méritos mejora,
cuando en Pharfalia el mudo te ha temblado.
O cuánto guarda la postrera hora,
allí un gran riesgo fue leal cuidado,
y una seguridad aquí traidora.

Meter: iambic
Nada
by Juan Cristóbal Nápoles Fajardo

Nada es todo en el mundo en que vivimos,
«Nada» es todo en verdad lo que miramos;
de la «nada» los hombres son formados,
y en la «nada» después nos convertimos.
«Nada» son los pesares que sufrimos,
«nada» son los placeres que gozamos,
y son «nada» los bienes que adquirimos
como «nada» las glorias que anhelamos
«Nada» es toda la tierra bien mirada;
«nada» es todo por Dios, y es
                  mucho sólo
el Señor que nos hizo de la «nada»
«Nada» el mundo del uno al otro
                     polo
y «nada» viene a se reste soneto,
que sin decir más «nada» aquí completo

Meter: anapestic
De Murmurios de la selva
by Joaquín Arcadio Pagaza

Dejó en Tesalia un cazador garrido,
bajo al móvil sombra de un manzano,
a su hijo, mientras va por monte
                  y llano
una perdiz siguiendo hasta su nido
Al volver, ¡oh dolor!, le ve ceñido
por las espiras de dragón tirano;
¡era padre!, al carcaj llevó la mano,
trémulo el brazo, el corazón transido
La flecha embebe al arco; y con tal arte
la fuerza mide y el impulso pesa,
que tan sólo al dragón, certero, hiere.
Así Dios el socorro nos imparte
cuando nos mira del infierno presa;
y vive el hombre y la serpiente muere.

Meter: iambic
Mi gusto
by José María Heredia

Llénase de placer el marinero
cuando la dulce playa ve cercana:
gózase el sabio que estudiando afana,
cuando su parecer es verdadero
Goza también impávido guerrero
cuando gloria fatal en lides gana;
gózase entre la gente cortesana
quien miró a su señor menos severo
Nada de esto me place; soy dichoso
tan sólo estando a par de mi Belisa,
que paga con su afecto mi ternura
Si al tiempo que me mira
                  advierto ansioso
en su boca asomar dulce sonrisa,
llega a su colmo entonces mi ventura

Meter: polymetric
Výčitka.
by Marie Calma

Ne, nemá jara ten můj život s tebou!
Je hájem bez písní a keřem bez poupat,
je cestou, severní kde větry zebou,
a duši často chce se zazoufat.
Ne, nemá tepla, které já mu nedám,
a nemá míru velkých splnění.
K tvé duši, unavena, cestu hledám
ve velké touhy marném vlnění.
Ne, nemá slunce, nemá svěžích poupat,
pln úžasu je a pln tesknoty –
leč učí mne, jak k výšinám lze stoupat,
kde mír je jistý velké samoty.

Meter: iambic
Píseň melancholická o mém slunci.
by Karel Rožek

Když myslím, že slunce již prorazí z mraků,
vždy mlhy zas povstanou z hlubokých lesů
a zkryjí ho na dlouho toužnému zraku.
A duše má leká se šerého děsu,
jenž tíží muk dopadá v samotu moji.
Já o světlo sluneční tolik se třesu!
Ó, slunce, chci jedenkrát uzřít zář tvoji,
jak vzplála by na nebi plně a sytě;
pak rány mé duše brzy se shojí.
Vždyť sluncem tím Láska a Ty, moje dítě.

Meter: amphibrachic
-CXXXIV-
by Fernando de Herrera

Dulces contentos míos ya pasados,
que sostuve en error de mi esperanza,
lo que vuestro recuerdo más alcanza
es dolor de mis días mal gastados;
porque, envuelto en deseos y cuidados,
me consumo llorando la mudanza,
y Amor, que reconoce su venganza,
mis daños me descubre renovados.
¿Qué puedo yo si ausente me condeno,
sino sólo al olvido y niebla fría
esta memoria ingrata rendir muerta?
Mas. ¡ay! que tiene el corazón, ajeno
de bien, presente siempre la Luz mía,
y ofrece en cierto mal su gloria incierta.

Meter: iambic
Gitanjali 2
by Rabindranath Tagore

When thou commandest me to sing it seems that my heart would break with pride; and I look to thy face, and tears come to my eyes.

All that is harsh and dissonant in my life melts into one sweet harmony—and my adoration spreads wings like a glad bird on its flight across the sea.

I know thou takest pleasure in my singing. I know that only as a singer I come before thy presence.

I touch by the edge of the far spreading wing of my song thy feet which I could never aspire to reach.

Drunk with the joy of singing I forget myself and call thee friend who art my lord.

Meter: iambic
A un hipócrita de perenne valentía
by Quevedo

Su colerilla tiene cualquier mosca;
sombra, aunque poca, hace cualquier pelo;
rápesele del casco y del cerbelo:
que teme nadie catadura hosca.
La vista arisca y la palabra tosca;
rebosando la faz libros del duelo,
y por mostachos, de un vencejo el vuelo;
ceja serpiente, que al mirar se enrosca.
Todos son trastos de batalla andante
u de epidemia que discurre aprisa:
muertos atrás y muertos adelante.
Si el demonio tan mal su bulto guisa,
el moharrache advierta, mendicante,
que pretende dar miedo, y que da risa.

Meter: polymetric
L.
by Gustav Pfleger Moravský

Před sebou vzorek majíc k vyšívání
Guirlandy tuším k letní suknici –
To k pohoršení bych říc’ neměl ani,
Ač je to pravda přímo svědčící –
Pozorně zírá na svou práci... Ranní
Větříček líbá její temné vlasy,
V nichž všetečně a mile zahrává si.
Tu dívka vstane slyšíc dusot koně
A lehkým skokem měkkém na záhoně
Se octne u zábradlí – divu dosti,
Že není prosta slavné zvědavosti.

Meter: iambic
88. Zwerge und Riesen
by Wilhelm Müller

Die Zwerge, die auf Stelzen gehn,
Meinen den Riesen zu übersehn.
Aber stürzen sie in den Graben,
Möchten sie doch seine Beine haben.

Meter: polymetric
Ins Weite
by Johann Wolfgang Goethe

Das geht so fröhlich
Ins Allgemeine!
Ist leicht und selig,
Als wär's auch reine.
Sie wissen gar nichts
Von stillen Riffen;
Und wie sie schiffen,
Die lieben Heitern,
Sie werden wie gar nichts
Zusammen scheitern.

Meter: iambic
107. Jak se zrodí člověk k pouti světem,
by František Sušil

Jak se zrodí člověk k pouti světem,
Hned se jemu milostnice snoubí,
Jenžto sídlo béře v duši hloubi,
A vždy větším vládu vede vznětem.
Pramáť v ráji v dar ji dala dětem.
Ona pouští všady mocné rouby,
Prodychá vše živobytu loubí
Dráhu lidskou plavým stelouc květem.
Kdož ta děva? Spánek jest jí bratem,
O ní věstí, temně však a němě,
K ní hruď strojí v objímání svatém.
Věno její prach a popel země.
Avšak volá duši v nebes hradbu
A jí věčnou připravuje svadbu.

Meter: trochaic
An den heiligen Joseph.
by Joseph von Eichendorff

Du warst ja auch einmal hier unten,
Hast ew'ger Treue Schmerz empfunden;
Längst war Maria fortgezogen,
Wie einsam rauschten rings die dunklen Wogen!
Da breitet oben Sie die Arme aus:
Komm', treuer Pilger, endlich auch nach Haus!

Meter: iambic
JARNÍ OBRÁZEK.
by Pavla Maternová

Do vody se vrby kloní
s nízkých břehů Žofina,
s nimi hraje, v křemel zvoní
slunná vodní hladina.
Mladé snítky šepotají
letmým vlnkám pěkný sen,
jaký může zdát se v máji
dětské dívčí duši jen.
A ty vlnky jako v tanci
v poskoku a přeletu
mladé snítky objímají,
měkký pocel na retu.
Sklonů, smíchu, laškování
víc než v sále kdekoli;
strop se modrá v slunka plání,
ptáci hudbu šveholí.
Pod stromy se rdí a bělá
lepých dívek vzdušný šat,
smavé líce, jasná čela;
jarých nožek hrá tu chvat.
Mladé štěstí usmívá se
s nízkých břehů Žofína,
zachvívá se v jara kráse
slunná vodní hladina.

Meter: trochaic
Safo
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Una mujer, como visión o hada,
en la roca de Léucades se agita;
retrátase en su faz pena infinita,
la desesperación en su mirada.
Es Safo, la poetisa enamorada
que el arpa hiere con doliente cuita,
y en su última canción llora y
                     palpita
la pasión infeliz y desdeñada
Tú fuiste, oh mar, de su dolor testigo,
y en tu seno aquel cuerpo recibiste,
que al sacro numen y al amor dio abrigo.
Así, en tu inmensidad tumba le diste;
en tus amargas olas, llanto amigo,
y en tu eterno rumor, funeral triste.

Meter: polymetric
1L: Du seraphischer Geist! Heiliger Gotteshauch!
by Johann Heinrich Voß

Du seraphischer Geist! Heiliger Gotteshauch!
Wird mein sterblicher Blick nimmer gewürdiget,
Deiner Herrlichkeit Abglanz,
Jene Himmelsgestalt, zu schaun?
O so wandelte Fluch, als ich geboren ward!
Nacht, so keimten in dir ländervergiftende
Schandgesäng', und ein König
Sann der Freiheit die Fessel aus!
So gab Gott mir im Zorn dieses phantastische
Herz, das geniuskühn zaubernde Träume schafft,
Dann abgöttische Thränen
Vor dem eignen Geschöpfe weint! –
Traum war, täuschender Traum, dieser erhabne Blick?
Dieses Beben der Brust? dieser edenische
Frühling lächelnder Wangen?
Ganz der himmlischen Seele Bild?
Nein! so wahr er im Sturm freudiger Schauer mich
Drauf, durch Sphärengesang, unter die Blüten riß,
Wo in goldenen Schalen
Mir Unsterblichkeit funkelte:
Diesen göttlichen Traum schuf mir ihr Genius!
Ihren ahndenden Wunsch hüllt er in Morgenglanz,
Bracht' in Schlummergewölken
Dann die heilige Bildung mir!
Uns, zur Liebe bestimmt, ach! zu der feurigsten
Reinsten Liebe bestimmt! warum, o Selma, schrieb
Dort ein schwarzes Verhängnis
Unsre Trennung mit Sternenschrift?
Ach! ich fühl' es, sie feufzt! Eile, geflügelter!
Selma seufzet dir auch! Eile, beglückter Tag,
Der in Thränen der Liebe
Meinem zitternden Arm sie schenkt!
Flamme Gottes, du strahlst, Liebe! der Sonne gleich,
Auf des Todes Gefild Leben und Schönheit aus!
Gleich dem Liede Sionas,
Stürmst du Seelen zu Gott empor!
Oft durchbebtest du mich, Liebe! doch unerkannt,
Schien dein Odem mir jetzt Balsam der Sommernacht,
Jetzt ein Säuseln des Frühlings,
Jetzt ein Seufzen der Nachtigall!
Schon im schattigen Thal, wo wir, noch Seelen nur,
Träumten, spielten wir stets unter demselben Strauch,
Pflückten einerlei Blumen,
Horchten einerlei Harmonie.
Doch die Seraphim, einst unserer Pilgerschaft
Zu Geleitern gesellt, senkten den Psalterton
Oft zum Lispel der Wehmut,
Blickten seitwärts, und weineten.
Jetzo weinen auch wir! Dumpfere Trauer bebt
Diese Saiten herab! Denn in der Mitternacht
Leisem Hauche begegnen
Sympathetische Seufzer sich!

Meter: polymetric
1L: Anzünden das Licht ...
by Ada Christen

Anzünden das Licht ...
Warum? – Wozu
Beleuchten
Die öde Ruh,
Das eigene Leid,
Die feuchten
Einsamen Kissen,
Das winzige Kleid,
Das zerrissen
Im Fenster schwebt,
Und bewegt vom Wind
So sachte webt,
Als trüg' es mein Kind ...
Das

Meter: iambic
- 02 - Jornada III, CELINDA De La historia de Tobías
by Lope de Vega

Junta las piedras amoroso el trato,
y los pechos aquí permite apenas;
quiere amor descansar de tantas penas
y tócanle las armas a rebato
Vestido el santo honor de su recato
tiene las manos de laureles llenas,
y abrasada la sangre por las venas
llama el amor de este mi dueño ingrato.
¿Por qué me deja quien me tiene asida
y soy de quien yo adoro despreciada?
Y si me quiere bien, ¿por qué me olvida?
Si el honor se descuida, amor se enfada;
que más quiero vivir aborrecida
que bien querida para mal gozada.

Meter: polymetric
269.
by Friedrich Rückert

Nie stille steht die Zeit, der Augenblick entschwebt,
Und den du nicht benutzt, den hast du nicht gelebt.
Und du auch stehst nie still, der gleiche bist du nimmer,
Und wer nicht besser wird, ist schon geworden schlimmer.
Wer einen Tag der Welt nicht nutzt, hat ihr geschadet,
Weil er versäumt, wozu ihn Gott mit Kraft begnadet.

Meter: iambic
XLV.
by Gustav Pfleger Moravský

A on klesne k smrti loži,
Jako smysly pominutý –
V bolu hlavou v lože ryje,
V slzí proudech rozplynutý.
„Neumírej!“ volá stále;
Ze všech hájů zní to v echu.
„Neumírej!“ v síních zní to
Jako v srdcelomném vzdechu.
Avšak ona mrtva leží,
Sladká náruč pěvce jímá,
Až i chladné lokte sklesnou,
Věčný sen i tělo dřímá.
Tu jak ve snách těžkých pěvec
Pomalu se z lože vzchopí –
Zlíbá srdce svého ženu,
Slzami ji celou skropí.
A pak ještě na shledanou
S ní se loučí bez úlevy –
Odchází – kam krok jej nese,
Ve snách trudných on to neví!

Meter: trochaic
Suleika .
by Johann Wolfgang von Goethe

Nimmer will ich dich verlieren!
Liebe giebt der Liebe Kraft.
Magst du meine Jugend zieren
Mit gewaltiger Leidenschaft.
Ach! wie schmeichelt’s meinem Triebe,
Wenn man meinen Dichter preist:
Denn das Leben ist die Liebe,
Und des Lebens Leben Geist.

Meter: trochaic
Das glaubst du nur nicht
by Ludwig Achim von Arnim

In den finstern Wäldern,
Da die Wolken schwarz,
In den Diestelfeldern
Fühl ich mich so wahr,
Wo die Vöglein lustig seyn,
Ach da fühlt mein Herz nur Pein:
Das glaubst du nur nicht!
O ihr hohen Berge
Fallet auf mich zu,
Und den Müden berget
In der kühlen Ruh,
Tausend Seufzer schick ich dir
Durch die kühlen Winde hier:
Das glaubst du nur nicht!
Das ist übertrieben!
Sagest du mir stets;
Ach was ist das Lieben,
Nimmermehr geräths:
Ich will es nun lassen ganz,
Du bist eine dumme Gans:
Das glaubst du nur nicht.

Meter: trochaic
Guten Morgen –!
by Kurt Tucholsky

Ich blick zurück. Das tu ich alle Jahre.
Und immer mit demselbigen Sükzeh.
Es überhingen deine blonden Haare
mir Blüten, Sommerstaub und Herbst und Schnee.
Oh, Publikum! So wars bei mir persönlich.
Und euch? Was hat denn euch das Jahr gebracht?
Wir waren guter Hoffnung – wie gewöhnlich –
wir warteten auf Dämmerung in der Nacht.
Wir warteten an Depositenkassen,
wir warteten beim Kohlenkommissar,
wir warteten in Volksversammlungsmassen –
wir warten, warten, warten – –
welches Jahr!
Wir warteten auf unsre Kriegsgefangenen,
wir warteten auf neue Menschlichkeit,
wir warteten aufs Sterben des Vergangenen –
wir warteten auf Frieden –
welche Zeit!
Bilanz: das Ding ist diesmal nichts geworden.
Prozente: Null. Der Stand des Ladens: flau.
Rechts: Reaktion – links: Bolschewistenhorden.
Bleibt, in der Mitte schließlich –: nur die Frau.
Ihr, die ihr guckt aus sanft verklebten Lidern
in diesen Neujahrstag – grüßt sie von mir! –
Wir warten weiter unter einem niedern
und grauen Weltenhimmel – wir sind wir!
Wir warten weiter. Mag der Kosmos krachen:
Prost Neujahr!
Nur die Ruhe kann es machen.

Meter: iambic
1L: Dort unter den schattigen Linden,
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Dort unter den schattigen Linden,
Wo frische Blumen blüh'n,
Ruht aus eine gute Mutter
Von ihres Lebens Müh'n.
Sie sieht nicht ihre Kinder,
Sie ahnt nicht unsern Schmerz;
Geschlossen ist ihr Auge,
Und ruhig bleibt ihr Herz.
Mit jedem Frühling werden
Die Linden wieder grün,
Und an dem Grabeshügel
Die Blumen wieder blüh'n.
Dann blicken die Linden und Blumen
Gar fröhlich himmelwärts,
Doch unsern Blick beugt nieder
Zum Grabe tief der Schmerz.

Meter: iambic
Bruchstück einer Ode
by Nikolaus Lenau

Der Stadt Getös ward banges Gemurmel, und
Es schlagen mattern Schlages die Pulse nun
Des vielgeschäftgen Lebens, – schrecklich
Hallt noch im Ohre das Donnerwort ihr. –
Klagt, Glocken, klagt! Der Herrliche sank! mit ihm
Das große Werk des Brüdervereins der streng
Geschiedenen Völker! – Hülle tiefer,
Tiefer, o Seele, dich ein in Wehmut!

Meter: iambic
Soneto
by Luis de Rivera

Hoy al templo una Virgen se presenta
con un hijo en los brazos, Virgen madre,
que siendo tal, de no terreno padre
lo parió, y a sus pechos lo alimenta.
En gozo fue su parto, y sin afrenta
de culpa; el concebir de humana madre;
mas en la luz en que se vio su padre
y en su mente engendrado lo sustenta
Al mismo Padre se lo ofrece, y dice,
con aquella pureza que en su alma
vido el Infante cuando estuvo dentro:
«Tú, gran Padre, lo acepta, y lo bendice,
porque de tu virtud la excelsa
                     palma
de su enemigo humille el recio encuentro »

Meter: iambic
- XXV -
by Juan Boscan

Harto mal fue, que un hombre tan cuitado
pusiese amor estado tan dichoso;
prosperidad me hizo ser medroso,
y mal sufrido estar tan regalado.
De esto nació, quedar desesperado,
adonde más había de estar gozoso;
y allá en mitad del centro del reposo
tener toda su fuerza mi cuidado.
¿Qué me aprovecha el bien, si el bien me estraga?
¿Qué fruto hará amor, do no hay sujeto
que sostenga la cura de la llaga?
Un ser traigo entre manos muy perfecto;
mas cuando tomo cuanta de la paga,
alcánzame otro ser, que es imperfecto.

Meter: iambic
Contra el amor
by Manuel de Zequeira y Arango

Huye, Climene, deja los encantos
del amor, que no son sino dolores;
es una oculta sierpe entre las
                     flores
cuyos silbos parecen dulces cantos:
es un néctar que quema y da quebrantos,
es Vesubio que esconde sus ardores,
es delicia mezclada con rigores
es jardín que se riega con los llantos:
Es del entendimiento laberinto
de entrada fácil y salida estrecha,
donde el más racional pierde su instinto:
Jamás mira su llama satisfecha,
y en fingiendo que está su ardor extinto,
es cuando más estrago hace su flecha.

Meter: anapestic
1L: Er hatte, was sich nicht gehört,
by Wilhelm Busch

Er hatte, was sich nicht gehört,
Drei Bräute an der Zahl
Und nahm, nachdem er sie betört,
'ne vierte zum Gemahl.
Allein, es war ein kurzes Glück.
Kaum waren sie getraut,
So hat der Hund auch diesen Strick
Schon wieder abgekaut.

Meter: iambic
PRO ŽIVOT
by Josef Svatopluk Machar

Poraní-li tě kdo na citlivém místě
do sebe jdi, sebe propátrati hleď:
uražen být můžeš, neodpustit jistě,
když sám urazit bys jej tak nedoved.

Meter: trochaic
PROCITNUTÍ
by Petr Fingal

Byl krásný den a slunce plálo žhavě,
běl mráčků plula v modru nad hlavou.
Mladičký hoch na vonné usnul trávě,
vln ukolébán notou toulavou.
Sny veselé měl. Střídaly se hravě
v nich barvy: rudá, žlutá s modravou.
Ne dlouho však. O ráji prý snil právě,
když náhle procit. Jak by za hlavou,
tak otřásl se, rána vyšla z děla,
mráz proběhl mu všemi nervy těla,
a chvěje se, hoch ohlédl se plaše.
Byl starý trhan tam, jenž v snách ho vzrušil
svým hrubým řehotem, kdy nejmíň tušil.
Náš Osud stejné lotroviny páše....

Meter: iambic
- CLXV -
by Fernando de Herrera

Ardió en las llamas de Eta Alcides fiero,
que desdeñó el valor nunca vencido
de su inmortal espíritu encendido,
quedar mortal, sujeto al común fuero;
tal yo, que en la serena lumbre muero
de mi Estrella inflamado, aunque el perdido
dolor me trae mísero, rendido,
eterno en su rigor vivir espero;
mas ¡cuánto desigual es nuestra suerte!
que el veneno acabó su fuerte pecho,
y del error nació su grande gloria;
pero mi luz no se preció en mi muerte,
y yo en sus rayos vivo, incendio hecho;
perpetua ofrezco al tiempo esta memoria.

Meter: iambic
Ianthe! You are Call’d to Cross the Sea
by Walter Savage Landor

Ianthe! you are call’d to cross the sea!
         A path forbidden me!
Remember, while the Sun his blessing sheds
         Upon the mountain-heads,
How often we have watcht him laying down
         His brow, and dropt our own
Against each other’s, and how faint and short
         And sliding the support!
What will succeed it now? Mine is unblest,
         Ianthe! nor will rest
But on the very thought that swells with pain.
         O bid me hope again!
O give me back what Earth, what (without you)
         Not Heaven itself can do—
One of the golden days that we have past,
         And let it be my last!
Or else the gift would be, however sweet,
         Fragile and incomplete.

Meter: iambic
59.
by Friedrich Rückert

Wer Glück im Hause hat, hat außerm Hause Lust;
Wohl ist dirs in der Welt, wenn wohl in deiner Brust.

Meter: iambic
172.
by Friedrich von Logau

Der Tag hat grosse Müh; die Nacht hat süsse Ruh:
Das Leben bringt uns Müh, der Tod die Ruhe zu.

Meter: iambic
NOČNÍ NÁLADA.
by Otakar Auředníček

Když záře svítilen spí v ulic kalužích,
jak luny zářící a rozházené střepy,
a hvězdy planou bílé jak sněženek sníh,
když v zlaté vějíře se světla oken třepí
a chvíle blouznění je duší hlubokých,
a měsíc bílý plá jak Kyklopa zrak slepý,
když vůně mystické dýchají lupeny,
a v šeru milenci své údy v sebe pletou
a na chvíli se vracejí v ráj ztracený,
když s krůpějemi hvězd nebe nad zemí kletou
jak boha nesmírný plá pohár zvrácený,
a hvězdy v jezerech jak vodní růže kvetou,
když věží v ňadrech bijí srdce zvonů všech,
a duše básníků ten ticha nektar pijí,
na loži bezesném, v šílených záchvěvech
na mrtvé vzpomínám, již na hřbitovech hnijí.

Meter: polymetric
Tríptico – La iglesia
by Julio Herrera y Reissig

En un beato silencio el recinto vegeta
Las vírgenes de cera
                     duermen en su decoro
de terciopelo lívido y de esmalte incoloro;
y San Gabriel se hastía de soplar la trompeta
Sedienta, abre su boca de mármol la pileta
Una vieja estornuda desde el altar del coro
Y una legión de átomos sube
                     un camino de oro
aéreo que una escala de Jacob interpreta
Inicia sus labores el ama reverente;
para saber si anda de buenas San Vicente,
con tímidos arrobos repica la alcancía.
Acá y allá maniobra después con un plumero,
mientras, por una puerta que da a la sacristía,
irrumpe la gloriosa turba del gallinero.

Meter: anapestic
Winterstiefel
by Peter Hille

Hat ja nur sich selber an,
Schämt sich nicht, hat Freud' daran
Krauses Haar wie lachend Gold,
Das von tausend Teufeln tollt.
Beide Beine flink und fein
Sinken in zwei Stiefel ein.
Kappen plump und Absatz schwer,
Lachend schleppt es sich daher.
Also ob die Welt nur Leder wär!
Schwarz das Leder, ros' das Bein:
Stiefel, sag', was fällt dir ein?
»hup, mein Jung, da fliegt er hin:
Will dir zeigen, was ich bin!«
Heissa, wie der Stiefel flog
Beide Hände klatschen hoch.
Und die Füßlein ganz befreit
Machen die ein Zehengespreit.

Meter: trochaic
3.
by Justinus Kerner

Blick aus deinem Fenster, Liebe!
Schaue über die blauen Berge:
Denn dort will ich an den Himmel
Dir ein licht' Gemälde malen.
Steigen aus der Näh' und Ferne
Hohe Berge an den Himmel,
Stürzen helle, kühle Quellen
In ein blumigt, grünes Thal.
Stüzt der Wanderer im Thale
Auf den Stab sich, einzuathmen
Jugend, Freiheit, Liebe, Kraft.
Steht gelehnt an einen Felsen,
Unter Laub und Rebenblüthe
Dort ein kleines Haus verborgen,
Steh' ich vor dem kleinen Haus.
Kommt vom Bache, Kräuter tragend,
Dort ein liebes, junges Wesen,
Bist du es — die Meine längst.
Ist kein Lauscher mehr zu fürchten,
Drück' ich dich, du süßes Wesen!
An ein treues Herz voll Liebe,
Offen vor des Himmels Aug'.
Aber weh! o wehe Mädchen!
Siehst du dort nicht jenen Raben?
Aechzend fliegt er durch den Himmel,
Und verlöscht mit schwarzem Fittig
Mein Gemälde, weh! o weh!

Meter: trochaic