PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
6 ...., víte proč k Vám
by Jan Evangelista Nečas

...., víte proč k Vám
lnu tak vroucně, vřele?
Mám Vás v duchu za anděla
v ladném ženském těle!
Hledím na Vás jako k zlaté,
sličné hvězdě na obzoře;
na Vás myslí duše moje
ráda všude, štědře, spoře!

Meter: trochaic
- 23 - A don Juan de Valdés, caballero de la Orden de San Esteban de Florencia, excelente jurisconsulto
by Lope de Vega

Digna siempre será tu docta frente,
Alciato español, del verde engaste,
venciste para mí, don Juan, triunfaste,
y mi fortuna lo contrario intente.
¡Qué claro, qué erudito, qué elocuente,
al Senado Católico informaste!
en cuya heroica majestad mostraste
tus letras y elocuencia ilustremente.
Premio tendrás, que hables, o que escribas
del Senado Real, cuando a sus puertas
el parabién de vencedor recibas.
Las leyes vivas siempre fueron ciertas;
¿más qué importan, don Juan, las leyes vivas
en pleito donde están las dichas muertas?

Meter: iambic
27. An Eugenien
by Andreas Gryphius

Fragt ihr/ warumb ich erbleiche? habt ihr diß nicht längst vermuttet/
Daß ich blaß sey weil mir täglich mein verwundtes Hertze bluttet.

Meter: trochaic
1L: Ein Ton, der in den Lüften lebt,
by Otto Erich Hartleben

Ein Ton, der in den Lüften lebt,
hoch über allem Dasein schwebt,
den doch des Menschen Ohr erst hört,
wenns schon kein fremder Laut mehr stört,
wenn Todesschweigen schon die Welt
gebannt in ihren Tiefen hält ...
Ein Ton der Freude, überreich
bald trotzig froh, bald lieb und weich –
der letzte Ton. Auch du darfst einst ihn hören
– dann wird kein Leid, kein Schmerz die Seele mehr bethören!

Meter: iambic
Siebendes Buch.
by Franz Christoph von Scheyb

„berühr’ ich endlich auch mein Amt und meine Pflicht,
„die schon für mich das Wort, bevor ich rede, spricht:
415”Wer wiederredet mir? kann es mir nicht geziemen,
„gleich wie dem ganzen Kreiß, mich selber auch zu rühmen?
(bey diesen Worten fieng der Greiß zu lächeln an,
Als hätt er diese Frag aus stillem Scherz gethan)
„so will ich, ohne mich durch Prahlen auszubreiten,
420”Zu meinem eignen Lob durch diese Frage schreiten:
„wer hat von euch mich nicht in jedem Fall gefragt?
„wer hat es nicht befolgt, wann ich ein Wort gesagt?

Meter: iambic
- XXIX -
by Argensola

Dentro quiero vivir de mi fortuna
y huir los grandes nombres que derrama
con estatuas y títulos la Fama
por el cóncavo cerco de la luna.
Si con ellos no tengo cosa alguna
común de las que el vulgo sigue y ama,
bástame ver común la postrer cama,
del modo que lo fue la primer cuna.
Y entre estos dos umbrales de la vida,
distantes un espacio tan estrecho,
que en la entrada comienza la salida,
¿qué más aplauso quiero, o más provecho,
que ver mi fe de Filis admitida
y estar yo de la suya satisfecho?

Meter: polymetric
- XXXV -
by Gutierre de Cetina

Por repararse de una gran tormenta
con que el cielo una noche amenazaba,
debajo de un alto olmo suspiraba
temeroso Vandalio en tal afrenta.
No que con las ovejas tenga cuenta,
ni el temor de los lobos recelaba;
antes un ruiseñor que allí cantaba,
la historia de su mal le representa.
Piadoso, (a) la avecilla enamorada
dijo: «¿Qué así te afliges y cantando
muestras la tempestad tener en nada?
¿Qué haremos los dos, pues que llorando,
nuestro triste cantar tan poco agrada?»
«¿Qué -dijo el ruiseñor- Morir amando.»

Meter: polymetric
Soneto
by Francisco de Quintana

Lejos de sí, de sentimiento ausente,
cerca de Dios, al mismo Dios unido,
ausente, porque ajeno de sentido,
y unido, por tener a Dios presente.
Absorto en glorias, que insensible siente,
falto al discurso, si de amor vencido,
dudando el propio bien que ha recibido,
confuso IGNACIO a lo que ignora asiente.
Contempla, advierte, estima,
                  atiende, adora
suma deidad, poder, bondad, alteza,
poco percibe, y mucho se suspende
Vese ignorante, y sabio se mejora,
porque en el ser de Dios, en su grandeza
sólo el que ignora más, más le comprende.

Meter: iambic
Jednání první. (Výstup I.)
by Jindřich Böhm

Vděkem duše rozjařených
plesá lidu tvého dav,
že’s nad dolem obdařených
svůj rozestřel běloháv.
Bělobohu, Dobrobohu!
Jara, leta, všeho blaha
byl jsi rolí úrodem;
světlé oko tvé kam sahá,
všude’s ráje původem,
Bělobohu, Světlobohu!
Než-li svorem
s polovice
zajde blaho údoby,
pějte sborem,
holubice,
z jaré dívčí útroby!
Květy, klasy
barvy ladné
vijte bohu u věnec,
než-li časy, větry chladné
počnou líbat růměnec.
Ku smíru živlů, nech ku poctě boha
přinesem vděčný přípitek:
i vzpomenouti dlužno Černoboha,
by nás nestíhal hrůzy jek! ( (

Meter: trochaic
1L: O, du wunderbarer grüner
by Luise Büchner

O, du wunderbarer grüner
See, im schönen Schweizerland,
Wie so lieblich sich die stolze
Zürich schmiegt an deinen Rand!
Hüben sanfte Rebenhügel
Hingestreut wie ein Idyll,
Drüben majestät'sche Alpen,
Schneebedecket, ernst und still.
Wie ein Mann ruhst du dazwischen,
Dem ein Zaub'rer Alles lieh,
Tiefsten Ernst und Morgenfrische,
Frohe, starke Poesie.
Lächelst in so holder Schöne –
Fast Vergessen mich umstrickt,
Daß mir von den grünen Höhen
Auch ein Grab entgegen blickt.
Weh', da tönen Glockenklänge,
Schneiden mir in's tiefste Herz,
Niemals wachte so gewaltig
In mir auf der erste Schmerz!
Weh', das sind dieselben Glocken,
Welche bebten durch die Luft,
Als man deine theure Hülle
Senkte in die kühle Gruft!
Alles Andre ist vergangen,
Selbst den Schmerz bethört' die Zeit,
Aber diese Glocken sprechen
Noch so laut, als wär es heut',
Daß der besten Geister einem,
Ganz erfüllt vom höchsten Drang,
Daß dem treusten, wärmsten Herzen
Sie getönt den Grabgesang!

Meter: trochaic
[wohlan denn nun, nicht klaglos will ich fallen]
by Franz Grillparzer

Wohlan denn nun, nicht klaglos will ich fallen,
Dem Opfertiere gleich, das stöhnt und stirbt;
Auf daß Gemeinheit zu den Siegen allen,
Die schon sie feiert, nicht noch den erwirbt,
Daß kundlos ihre Tat, daß, die sie schlachtet –
Wenn nun die Welt früh, eh der Morgen glüht,
Die Leiche schaut und keinen Täter sieht –
Als Frevler an sich selber sei'n geachtet.

Meter: iambic
U „JOSIFA“
by Antonín Sova

Má Josif krámek malý za kostelem.
Sem snadno od mše skočit pro zahřátí!
Na zemi plecháče jsou v koutě stmělém
a soudky s hevery... Hle, slunce zlatí
před domem stromy sněhem zasypané
i okno, za nímž Josif zvyk’ již státi.
Co ve vnitř hrají v karty obehrané
na prázdném soudku, den se valem krátí.
Tu večer žena pro muže si chvátá.
Však nehne se... I dojde proň kluk rusý.
S tím čtyřletým se potácí ven táta:
„Prodáme mámu“, směje se. „Ať zkusí!“

Meter: iambic
158.
by Friedrich von Logau

Manchen Frevel acht man nicht; manches Unrecht wird verlacht;
Selten rächt man einen Fleck, den uns Ochs und Esel macht.

Meter: trochaic
The Old Stoic
by Emily Brontë

Riches I hold in light esteem,
   And Love I laugh to scorn;
And lust of fame was but a dream,
   That vanished with the morn:

And if I pray, the only prayer
   That moves my lips for me
Is, "Leave the heart that now I bear,
   And give me liberty!"

Yes, as my swift days near their goal:
   ’Tis all that I implore;
In life and death a chainless soul,
   With courage to endure.

Meter: iambic
A San Acacio
by Cristóbal de Villarroel

De un golpe dio el amor diez mil heridas,
un solo arnés armó diez mil soldados,
hizo una cruz diez mil crucificados,
y produjo una muerte diez mil vidas;
un palio se cortó a diez mil medidas,
y un hábito a diez mil encomendados,
una venera honró diez mil cruzados,
y enriqueció un cruzado diez mil Midas;
juntó una adversidad diez mil amigos,
a una misa se cantan diez mil glorias,
y una gloria llevó diez mil espacios;
concordó una verdad diez mil testigos,
un testador dejó diez mil memorias
y un Acacio heredó diez mil Acacios.

Meter: iambic
NÁVRAT ZE SYLVESTROVSKÉ NOCI.
by Karel Hugo Hilar

(Je mu tak smutno, bolestně smutno,
a neví vlastně, proč a zač...
Mlhy jsou v zracích, bolest spí na rtech,
v srdci se chvěje stichlý pláč – –)
Člověk se dostal z víru a tance,
venku ve chladu procítá:
– Uf –! Je to smutek.. tragický smutek,
neměla číš’ být dopita!
Nemělo přejít všechno, co přešlo,
mohl přec dále valčík znít,
a pohár mohl cinkati dále,
daleko ještě nedopit – – –
Škoda je první dětinské lásky,
nevinných, čistých úsměvů,
škoda je prvních stydlivých styků
a prvních sladkých záchvěvů.
Škoda je lásky hebounkých vlásků,
modravých očí, kdy on tich
učil se zvolna milovat, jásat
v hýřivých květů alejích – –
– – A teď jest venku.. Noc už a zima..
všechno již duši dálné je – –
Nevzplanou jitra, nevzkvetou máje,
nerozpučí už aleje...
Máje.. a aleje... Chachachá!!!!

Meter: polymetric
Unbeschreiblich .
by Annette von Droste-Hülshoff

Dreitausend Schreiber auf Teppichen saßen
Und rührten den Bart mit der Feder;
Sie schrieben, schrieben so manchen Tag,
Daß grau geworden die Bärte,
Daß trüb geworden die Augen längst
Und längst erkrummet die Finger;
Wer aber, was sie geschrieben lies’t,
Und lies’t das, was sie geschrieben,
Der spricht: es ist ein Schatten wohl,
Oder ist es der Schatten des Schattens.

Meter: iambic
VII. Ó mnoho krásných myšlenek
by Josef Kalus

Ó mnoho krásných myšlenek
jak bílých labutí
mé duše táhlo oblohou
na sněžné peruti.
Leč kroužily tak vysoko,
mizely do dáli,
a v rozpjatou mou náruč jen
jich brky padaly.
Ó mnoho krásných myšlenek
jak bílých labutí
mé duše táhlo oblohou
na sněžné peruti!

Meter: iambic
XLVIII. Stěhování duší.
by Jaroslav Vrchlický

Již v ně věřím od chvíle, z bytu když starého v nový
s troskami Penatů svých musím se harcovat dál,
nové stěny, nová též vyhlídka, chodby a krovy!
Z nábytku otců však, z knih starý duch na mne zas vál,
jímavým kouzlem o svoje právo hlásil se starý duch,
jakoby v starém sedím zas, starý polykám doma vzduch.
Proč by tak stejně nemohla duše, ano ba spíš,
majíc byt nový, přejít veň, starý když schátral již?

Meter: polymetric
Queens
by J. M. Synge

Seven dog-days we let pass
Naming Queens in Glenmacnass,
All the rare and royal names
Wormy sheepskin yet retains,
Etain, Helen, Maeve, and Fand,
Golden Deirdre's tender hand,
Bert, the big-foot, sung by Villon,
Cassandra, Ronsard found in Lyon.
Queens of Sheba, Meath and Connaught,
Coifed with crown, or gaudy bonnet,
Queens whose finger once did stir men,
Queens were eaten of fleas and vermin,
Queens men drew like Monna Lisa,
Or slew with drugs in Rome and Pisa,
We named Lucrezia Crivelli,
And Titian's lady with amber belly,
Queens acquainted in learned sin,
Jane of Jewry's slender shin:
Queens who cut the bogs of Glanna,
Judith of Scripture, and Gloriana,
Queens who wasted the East by proxy,
Or drove the ass-cart, a tinker's doxy,
Yet these are rotten — I ask their pardon —
And we've the sun on rock and garden,
These are rotten, so you're the Queen
Of all the living, or have been.

Meter: trochaic
HLAS ZVONŮ.
by Antonín Klášterský

Hlas velkonočních zvonů světem letí:
„Z tmy, mdlob a mrákot zbuď se, chmurný světe!
Pod křížem lkáte, samy křižujete
však Pravdu dále, země křehké děti!
Leč rouhejte se, klamů ve objetí,
dlaň vaše v skráň nechť ostrý trn jí plete,
jí na hrob balvan přivalte – v den třetí
jak On též vstane, hrobní kámen smete.
Ó, probuďte se z temna dlouhé noci,
blah, čistý zrak, kdo bude vzhlédnout moci
k ní, až se vznese vzhůru, plna záře.
Neb s hrobu, jejž jí věky budovaly,
se po balvanu balvan s třeskem svalí
na katany, na pokrytce a lháře!“

Meter: iambic
P. zu F.
by Christian Friedrich Hunold

Bar recht/ drum schminckst du dich/ du schönes Angesicht:
Du hälst zwar steif und fest/ jedoch die Farbe nicht.

Meter: iambic
MOTIVY Z LIBOSADU. (XIV.)
by Irma Geisslová

V jasmínovém houští nad lavičkou
pučí v květy větev za větvičkou,
s dechem vůně snoubí se můj dech
a co píseň zvučí na ústech.
Nebe slasti v duši mou se dívá,
žeť, jak když se k ránu rozednívá,
z trávy kalíšků vstal květný zjev,
všady jásot, všady chvalozpěv.
Odpusť, přírodo, má sladká máti,
že můj bol vždy o dar tvůj mne skrátí,
že v tvém plesu hruď má vzdechem lká –
jsemť tvá dcera, s citem člověka!
Trápí mne, že k živých rakví víku
odsuzuješ tolik nešťastníků,
sama dobrá, pouhý zpěv a ples
nedbáš stenajících do nebes – –
Švehol, jímž se chvěje azur volný
trpce probouzí můj úsměv bolný,
člověk, jenž tě miluje, tě zná,
často ani radosť nepozná! – –

Meter: trochaic
PÍSEŇ POSLOVA.
by Viktor Dyk

Vyráží zeleň stromů znova,
a uzříš jejich druhý květ.
I podzim svoji měkkost chová
a jde jí šálit zchladlý svět.
Příroda svěží, ač je stará,
na modrém nebi ani mrak.
Je listopad, však vzduch jak z jara.
Proč, srdce mé, jsi smutno tak?
Promiňte, srdce moje praví.
Chápu, můj pane, každý hněv.
Tak dlouho čekat ale znaví.
Já čekalo jsem na úsměv.
Já mohu zlomit žezlo krále,
otevřít mohu jeho hrad.
Zpívají písně k mojí chvále,
jih jimi zvučí odevšad.
Jít mohu v konec světa, chci-li,
je volná cesta, kam zří zrak.
Jsem velkým hrozný, štěstí milý.
Proč, srdce mé, jsi smutno tak?
Odpustit, srdce moje praví.
Chápu, můj pane, každý hněv.
Tak dlouho čekat ale znaví.
Já čekalo jsem na úsměv.
Když hledím přísně, všecky zebe,
když hledím jasně, teplo všem.
Mohl bych ztéci třeba nebe,
až unudí mne moře, zem.
Papež se chvěje, císař leká.
Já nelekám se, nechvěji.
Kdo ví, trůn který na mne čeká?
Proč, srdce, nemáš naději?
Promiňte, srdce moje praví.
Chápu, můj pane, každý hněv.
Tak dlouho čekat ale znaví.
Já čekalo jsem na úsměv.

Meter: iambic
SAMA
by Božena Benešová

Dnes slyš: za hořkou číš je těžko děkovat
a těžko říkat: Pojď, když samo srdce brání,
však nejtíž zadržet je nedočkavý chvat,
s nímž k černé noci již se šerý večer sklání.
A přec: jak ráda jsem kdys zřela v slunci plát
růst očím lahodný a jasné letní zrání –
po hořké číši tvé tmu umím milovat,
můj úsměv za to měj, však nechtěj děkování!
V jak temný pruh je zkutý obzor všady,
jak nebe slepé a jak nízké tady
a jak mé srdce bije tiše, tiše!
Ty odejdi, mne cizí slovo ruší,
já nemohu, než mluvit s vlastní duší
a sama dojít hranic černé říše.

Meter: iambic
Lásko blažená.
by Eliška Krásnohorská

S nebe zavíváš a líbáš rosu,
světíš květný pel,
objímáš i blesků tajnou osu,
žehnáš práci včel;
sleduješ i símě, ježto nese
vánek v cizou zem;
těšíš lunu, jenž se v mraku třese
teskným plápolem;
svítíš lašťovičkám putujícím
do domácích hor,
hoříš tonouc v moři zápasícím
jako meteor,
záříš vlídně jako odpuštění
vedle bludice,
duhu pneš, kde po srázu se pění
mladá bystřice;
s každým obláčkem a vánkem plyneš
neunavená:
ó kdy u mne vejdeš, odpočineš,
lásko blažená?
Žij a bluď a po daleké pouti
schyl se ke mně níž –
v srdci mém jest měkko spočinouti –
věrně čeká již!

Meter: trochaic
Auf eine wind-mühle.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Schau hier ein fliegend hauß, das niemahls stille steht,
Und dennoch auch niemahls von seiner stelle geht.
Schau eine werckstatt an, die in den lüfften schwebet,
Die andere ernährt, und selbst vom winde lebet.

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán, insigne ingenio de España
by Francisco Benavides Manrique

Vive oh grande Varona mayor fama
que te sepa querer la Musa mía,
vive, que a tu ceniza, aún no bien fría,
aliento induce repetida llama
Desprecio de la luz que el sol derrama
te presta ardientes mientras forma el día,
y como a Fénix Átropos te fía,
y a tu nuevo vivir Laquesis trama.
Oh tú siempre feliz, pues no es
                     incierto
que te fomenta Apolo como al ave,
aquella que antes leve fue ceniza
Oh tú siempre feliz, pues aun no has muerto,
cuando empezando vida más suave
en tu muerte tu vida se eterniza.

Meter: polymetric
- XIII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Vuelve el cielo, y el tiempo huye y calla,
y despierta callando tu tardanza;
crece el deseo y mengua la esperanza
tanto más cuanto más lejos te halla.
Mi alma es hecha campo de batalla,
combaten el recelo y confianza,
asegura la fe toda mudanza
aunque sospechas andan por mudalla.
Yo sufro y muero y díjete, Señora:
«¿Cuándo será aquel día que estaré
libre de esta contienda en tu presencia?»
Respóndeme tu saña matadora:
«Juzga lo que ha de ser por lo que fue,
que menos son tus males en ausencia».

Meter: polymetric
SONET ČASOVÝ
by Josef Svatopluk Machar

Je doba těhotna... Cos v lůně tvoří –
však nikdo neví, co z té vyjde sluje...
Bolestně, těžce ona odychuje
a chvilkou vše kol sebe trhá, boří...
Učenci, doktoři a profesoři
po celém světě nyní touhou hoří
jí pomoci – a vše si popiluje,
recepty píše, léky připravuje –
Oh, theorie! Už i mládež zlatá
k té hodince jí asistovat chvátá
a chce zde hráti úlohu sage femme –
Ten vztek, jímž zrudnou starým, mladým šíje,
až ráčí slehnout konečně madame –
že nešel porod dle jich theorie!

Meter: iambic
ZTRACENO.
by Jan Červenka

Vše ztraceno a marné namáhání,
již konec všemu, konec na věky!
Ať sebe víc se čelo v dlaně sklání
a zrak ať pne se v obzor daleký, –
jest konec všemu, konec na věky!
Vše ztraceno! Jak strašlivá ta slova!
Ah! Minulosť, ta nevrátí se víc!
Jen muka, slzy, práce Sysiphova,
již osud klidně zvrátí zase v nic, –
však minulosť, ta nevrátí se víc!
Ó Bože, Bože, proč jsem zříti musil,
že jiný člověk šťasten může být?!
Proč mám být živ, když se mi život zhnusil,
proč na věky mám nicotu svou zřít’,
když jiný člověk šťasten může být?!
Já nechci víc, než pokoj míti jednou,
bych na všecko, co bylo, zapomněl!
Nač klopýtat mám dálkou nedohlednou,
když nevím, kam bych hlavu sklonit měl,
bych na všecko, co bylo, zapomněl?!
Což mají věčně trvati ta muka
a věčně jen se v prachu plazit mám?
proč nezdrtí mne, Bože, tvoje ruka,
bych třeba na vždy v oběť padl tmám?
Což věčně jen se v prachu plazit mám?
Co jsem tu platen? Kdo mně drazí byli,
a z nichž mi každý chladně v oči lhal,
ti z hloubi duše se mi zprotivili.
Já nechci, aby spatřili můj žal,
ti, z nichž mi každý chladně v oči lhal!
Co jest mi po nich! Smečka nedouků,
jež slamou svojí zasypává svět,
jež pro všecko vždy bouři ztropí hluku
a káže jen, jak který pták má pět,
ať slamou dále zasypává svět!
Chci míti klid, prost účasti všech lidí
a v citech svých chci býti nerušen.
Má duše všecky, všecky nenávidí,
a je-li pro mne noc a pro ně den,
chci aspoň v citech svých být nerušen!

Meter: iambic
Vábení.
by Adolf Heyduk

Černé lesy na horách
plny jinovatky,
jako černé krajky kdys
na čepci mé matky;
ach, jak mě to vábí ven,
volá mě a svádí!
Abych mohl nerušen
ráj zřít svého mládí.
Černé lesy na horách
plny sivých mraků,
jako brvy ztemnělé
na otcově zraku;
ach, proč mě to vábí as
v klidná vaše loubí?
Bych jak dítě mohl zas
plakat z duše hloubi. –

Meter: trochaic
MNICH (VIII.)
by Leo Karmín

Zvlnilo se mocně husté křoví
v lese nízkém na pokraji rokliny.
Zda sluj temná o svém činu poví
něco? Mlčí – mlčí, jak by bylo bez viny.
Mlčí sluj i cesta kamenitá.
Za to ale hlučně rozšuměl se les,
neboť příchozího právě vítá:
– Milý, hrozné věci staly se tu dnes.
Pospěš sobě! Každá krůpěj času
velkou cenu má. Tam dole zmírá snad
bratr tvůj. Jdi rychle! Chop jej v pasu
a v svou chýš ho zanes. Zřel jsem jeho pád,
nechť tvou vidím rozjásat se slávu.
Byl tak velkým, jak spěl kamsi v pyšnou dál,
hrůza ale hrdou jeho hlavu
k zemi přitiskla a on pak zaplakal. –
Spěchá vousáč statný, plný síly
velikými kroky v zrádnou roklinu.
Avšak jeho pes již vstříc mu pílí:
– Pane, pane! Povím tobě novinu.
Pospěš rychle dolů. V tratolišti
vlastní krve kdos tam tiše spočívá.
Snad je mrtev. Tam na kůpě listí –
pohleď! Tady, slunko kam se usmívá. –
Sběhl hajný dolů i pes jeho.
Stinný les radostně listím šelestí –.
– Zločin? ptá se hajný druha svého.
Ten však míní, že se stalo neštěstí.
Nabral hajný vody do klobouku
ze studánky malé, čisté jak kus skla,
a vymyl s ní ránu v levém boku.
Pomněnka si nad tím bolně zasteskla.
Potom hajný vzkřikl k lesu. – Hano!
Pojď sem, Hanó! Letí hlas od šedých skal
k lesu. A ten odpovídá: Anoooo – – –.
Starý javor se jen nad tím pousmál.
– Dýchá – dýchá – zvolal strážce lesů,
že až rokle zachvěla se bezcitná –
pomněnka se lekla a v keř vřesu
spadla jedna její slza soucitná.
– Hano, pospěš! Volá hajný znovu,
a pomněnka druhou ztrácí slzičku –
les se zachvěl svěžím hlasem kovu:
– Již jdu, již jdu! Kde jsi, tatíčku?
– Tady dole. Haló! Zde po stráni
sestup rychle, radí otec dítěti,
útloboké, plavé, pružné lani.
– Seskoč! Hup – a zachytil ji v objetí.
– Pomoz tady, otec tiše radí
a tesákem drtí břízku mladičkou.
Hana vlhkým zrakem mnicha hladí
a sto vzpomínek jí víří hlavičkou.
– To je Jan, dí teskně plaché dítě.
– Ano, to je Jan, náš soused z hor...
Otec druhou břízku kácí hbitě,
až ozvěnou zalkal nedaleký bor.
Na nosítka z břízek dali mnicha
a stoupali zvolna vzhůru po stráni.
Z údolíčka kdesi mořem ticha
jim do kroku zaplakalo klekání.
Kroky jejich měkký písek tlumí,
nosítka se vlní v rytmu pomalém.
Oba mlčí. Tajůplné dumy,
smutkem hořké, bloudí v kraji ospalém.
Cesta k zámku kamenitá, křivá.
Jan se po ní ze své pouti navrací –
ospalý kraj mlčí – půlnoc zívá,
k novému se jitru líně obrací.
Na zámecké věži sýček kvílí
a noc jeho skřeky ze sna počítá,
Jan se vrací, aniž dospěl k cíli,
z cest ho smutných nikdo, nikdo nevítá.

Meter: trochaic
- III -
by Marqués de Santillana

Cual se mostraba la gentil Lavina
en los honrados templos de Laurençia,
cuando solemnizaban a heritina
las gentes d'ella con toda femencia;
y cual parece flor de clavellina
en los frescos jardines de Florençia,
vieron mis ojos en forma divina
la vuestra imagen e diva presencia,
cuando la llaga o mortal herida
llagó mi pecho con dardo amoroso,
la cual me mata en prompto e da vida,
me face ledo, contento o quexoso
Alegre paso la pena indebida,
ardiendo en fuego me hallo en reposo.

Meter: polymetric
178.
by Friedrich Rückert

Es ist ein wahres Wort: der Künstler wird geboren;
Doch jede Wahrheit wird Irrthum im Mund der Thoren.
Geboren wird mit ihm der Kunsttrieb, nicht die Kunst;
Die Bildung ist sein Werk, die Anlag' Himmelsgunst.
Geboren zur Vernunft, ist auch nicht gleich vernünftig
Der Mensch, doch wenn er fein dazu thut, wird ers künftig.

Meter: iambic
- LXXV -
by Argensola

Firmio, en tu edad ningún peligro hay leve;
porque nos hablas ya con voz oscura,
y, aunque dudoso, el bozo a tu blancura
sobre ese labio superior se atreve.
Y en ti, oh, Drusila, de sutil relieve
el pecho sus dos bultos apresura,
y en cada cual, sobre la cumbre pura,
vivo forma un rubí su centro breve.
Sienta vuestra amistad leyes mayores:
que siempre Amor para el primer veneno
busca la inadvertencia más sencilla.
Si astuto el áspid se escondió en lo ameno
de un campo fértil, ¿quién se maravilla
de que pierdan el crédito sus flores?

Meter: iambic
Hrnek od medu.
by Josef Jaroslav Langer

Měl v sobě hrneček
Sladinký medeček;
Hejno much si naň sedalo,
Libošťávu z něho ssálo;
Když ale ho vyčistily,
Všecky hrnek opustily.
Mouchy kolem lítaly,
Jakby hrnku neznaly.
„Nyní vidím,“ vece k sobě,
Každý že jen v šťastné době
Přátel veždy dosti mívá,
V nouzi pak opuštěn bývá!“

Meter: trochaic
1L: Wenn neu das Licht der Erde sich gezeiget,
by Friedrich Hölderlin

Wenn neu das Licht der Erde sich gezeiget,
Von Frühlingsregen glänzt das grüne Tal und munter
Der Blüten Weiß am hellen Strom hinunter,
Nachdem ein heitrer Tag zu Menschen sich geneiget.
Die Sichtbarkeit gewinnt von hellen Unterschieden,
Der Frühlingshimmel weilt mit seinem Frieden,
Daß ungestört der Mensch des Jahres Reiz betrachtet,
Und auf Vollkommenheit des Lebens achtet.

Meter: iambic
HEBREJSKÁ MELODIE
by Věra Vášová

Pán tebe nazval lidem tvrdé šíje
a stará vzpoura ve tvém srdci žije.
Jehovy trest i slova slitování,
proroků hněv i vroucí lkání,
zjev básníků i králů tvých,
obětí symbol krvavých –
nejvyšší ducha vypětí
a pokles v smyslů zajetí,
toť nekonečný čarokruh,
zde Satan, zde tě volá Bůh.
Byl's vždycky lidem tvrdé šíje.
Tvé vzpoury oheň i v mém srdci žije.
RabbÓni ve svých ramenou
konejší duši znavenou,
chlebem a vínem života ji hostí.
Mám jako věčný Ahasver
zas kořistí být pochybností?
Svůj nedovedu zkojit hlad?
Otázka vždy a nikdy klad –
kdo kleté sudby mé mne zprostí?
Vem, Pane, na mne důtky své,
mne tresci, jak jsi trestával svůj lid!
Vím, že mé srdce zraněné
uslyší slovo milosti Tvé znít.
Jsem dcera lidu tvrdé šíje,
a přec v mém srdci oheň Tvůj
a poslání Tvé žije.

Meter: iambic
Ženich.
by František Chládek

Já jsem chlapík jak Přemysl
oženit se mám úmysl.
Mám stateček spořádaný,
nové vozy, pluhy, brány.
Dobytka mám plné chlívy –
zahrada má budí divy.
Milá, chceš-li si mne vzíti,
budeš se, věř, dobře míti:
ráno budeš kávu pívat
a k obědu buchty mívat;
budeš nosit kacabajku
z toho nejlepšího cajku
šitou podle módy nové –
čekají tě sladcí dnové!

Meter: trochaic