PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Auf Eulensteins Spiel auf der Maultrommel in der Nacht
by Justinus Kerner

Kommt von Bienen, was ich höre?
Nächtlich schwärmen Bienen nicht!
Ha! nun tönt's wie Geisterchöre
Harter Sylphen leis und licht;
Lauter jetzt, wie Harfen klingen,
Sanft berührt von Windes Schwingen.
Und aus diesen Tönen heben
Sich Gestalten zart und klar,
Sterne, Blumen seh' ich schweben,
Zauberzeichen wunderbar.
Schaffet Licht, auf daß wir finden,
Welch ein Zauber uns will binden.
Ha! es ist mit seinem Eisen
Eulenstein, der gute Geist,
Der durch überird'sche Weisen
Uns ins Land der Geister reißt.
Doch er schweigt, und langsam wieder
Sinken wir zur Erde nieder.

Meter: trochaic
80.  Ein jedes in dem seinigen.
by Angelus Silesius

Der Vogel in der Lufft/ der Stein ruht auff dem Land/
Jm Wasser lebt der Fisch/ mein Geist in GOttes Hand.

Meter: iambic
At the round earth's imagined corners (Holy Sonnet 7)
by John Donne

At the round earth's imagined corners, blow
Your trumpets, angels, and arise, arise
From death, you numberless infinities
Of souls, and to your scattered bodies go,
All whom the flood did, and fire shall, o'erthrow,
All whom war, dearth, age, agues, tyrannies,
Despair, law, chance, hath slain, and you whose eyes,
Shall behold God, and never taste death's woe.
But let them sleep, Lord, and me mourn a space;
For, if above all these, my sins abound,
'Tis late to ask abundance of thy grace,
When we are there. Here on this lowly ground,
Teach me how to repent; for that's as good
As if thou'hadst seal'd my pardon with thy blood.

Meter: iambic
PO NOVÉM ZKLAMÁNÍ.
by Jaroslav Vrchlický

Chytal jsem zas marně štěstí! – Co jsem chyt’?
Sáh po prázdné ratolesti. – Nač ten cit?
Plod byl výše,
k sobě tiše
řek jsem: Darmo! – Nech to být!

Meter: trochaic
Desde el puente del Darro
by Federico Balart

¡Oh tú, que en verso y prosa celebrado,
de región en región, de gente en gente,
cuando crece Granada, vas creciente,
cuando Granada mengua, vas menguante!.
Sigue ¡oh Darro! tu curso reposado;
que, aunque estrecho el ojo de tu puente,
cuando a tal ojo llega tu corriente,
por otros más estrechos ha pasado.
No es mucho que en tus márgenes adunes
las riquezas de Baco y de Pomona,
que en copia tan espléndida reúnes.
Eso y más se merece tu persona;
porque, si bien tus fuentes son comunes,
en cambio tu raudal todo lo abona.

Meter: polymetric
O SLÁVĚ BISKUPA ODONA
by Josef Svatopluk Machar

Jenž tu nyní pod mramorem leží
čekaje, až anděla hlas zazní
slavné zmrtvých vstání zvěstující,
biskup Odo byl a pastýř stáda.
Bydlil v paláci, jenž komnaty má
samé zlato, mramor, samet, purpur.
Ze zlatých mís jedl dobrá jídla,
píval víno z rohu, jenž hrál blesky
zasazených pestrých drahokamů.
A když jazyk jeho míval hody,
také očím popřál potěšení:
svižné tanečnice tancovaly
v síni jeho zahaleny pouze
krásou svojí. A když těšil oči,
také uším přával, co jim libo:
muzikanti hráli symfonie
příjemné jak drahocená jídla,
ohnivé jak zlatožluté víno,
svižné jako tanec lepých dívek.
Aby nevzali pak pohoršení
z tancujících krasavic, dal biskup
prostým hudcům sedět v galerii,
odkud možno slyšet, ne však vidět.
Jako kterýkoli dobrý rytíř
uměl kostkovat a hrát hry všecky,
šípem střílel, sokolíka poštval,
kopím skolil medvěda i kance.
Z honu spěchal přímo v katedrálu,
by dle povinosti sloužil Bohu,
a tak horliv byl v té službě biskup,
meče od boků že neodpásal,
že si ostruh neodepjal od bot,
že si ani čapky nedal s hlavy –
tak mši zpíval, kázání svá kázal.
A když Bohu dal, což božího je,
na koně vsed, k lesům zase spěchal.
Večer uleh na veliké lože
do hedvábných podušek a peřin,
kde ho čekaly dvě krasavice.
Jedna modrých očí, plavých vlasů
rodem byla z luzných rýnských krajin,
druhou, vábnou jako tmavý oheň,
z Italie přivezl si biskup,
když se z Říma s procesím byl vrátil,
které ved tam složit poctu hrobům
svatých apoštolů, mučeníků
a papežské jasné velebnosti.
Takto žil náš pastýř, biskup Odo,
takto rozdělil dny žití svého
mezi sloužení, jež patří Bohu,
mezi radosti, jež žádá tělo.
Teď tu leží pod mramorem rudým.
Marnost nad marnost a všecko marnost.

Meter: trochaic
Der
 Sterbende
  Socrates.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Und rath ihm/ wo er folgen kan/
Sich mit mir aus der Welt zu wenden/
Die Stunde rückt nunmehr heran/
Daß ich mein Leben sol vollenden.

Meter: iambic
To Edison
by Domingo de Vivero

In thee, the spirit of thy native soil
    Draws breath and stirs with potent fruitful life.
Thou, from the field of elemental strife,
    Seizest the guerdon of thy noble toil.

Franklin before, along the slender coil
    Called down the fiery sparks in heaven rife.
Traced the quick ray, like sharp dividing knife;
    And to the earth brought down the lightning’s spoil.

And thou, the living glory of thy race,
    Preservest for all time the spoken word;
Defying ignorance’s numbing trace;
    Despising falsehood’s deadly withering breath.
The immortal tree of life thy hand conferred,
    Even on the edge of the abyss of death.

Meter: iambic
153. Daß Meer in einem Tröpfflein.
by Angelus Silesius

Sag an wie geht es zu/ wenn in ein Tröpffelein (ein.
In mich/ daß gantze Meer GOtt gantz und gar flenst

Meter: iambic
El pan del cielo
by José Peris y Pascual

¿Y desciendes, Señor, de tu morada,
para que yo en mi pecho te de abrigo?
Para que el polvo vil se una contigo,
¿tu majestad reduces a la nada?
¿Cómo podré a tu mesa regalada
sentarme ¡oh Dios! cual tu mejor amigo,
ser de tu inmensa caridad testigo,
y allí comer tu carne inmaculada?
Mas ven a mí, riquísimo alimento,
hárteme yo del Pan sacramentado,
y en gloria trocarás tu abatimiento:
Pues porque Tú no quedes humillado,
me veré yo ascendido hasta tu asiento,
y casi en otro Dios transfigurado.

Meter: polymetric
Burla burlando
by Bruno Portillo y Portillo

Es en las realidades de la vida
lo intenso cosa igual a lo excesivo;
hasta la intensidad en el cultivo,
por freno ha de tener justa medida
Amor intenso, es un amor suicida;
estar muerto de amor, no es estar vivo;
por ello del exceso yo me privo,
aunque todo a lo intenso me convida.
Hasta es malo pensar intensamente,
y lo frívolo gusta a mucha gente,
y aun a mí casi ya me va gustando.
Lo mejor es tomar la vida a broma;
sólo es dichoso quien así la toma,
y por el mundo va burla burlando.

Meter: iambic
VI. Pohřeb.
by Jaroslav Vrchlický

Bucar, Maurů král již podleh,
se spojenci i vším lidem,
na polích u Valencie,
udolán byv slavným Cidem.
Dobrý Cid co mrtev nyní,
jedou v Kastilii v kroku,
na Babieçe Cid sedí,
ostatní po jeho boku.
Brnění na těle neměl,
lehká tkaň mu tělo kryje,
že kdo nevěděl, jest mrtev,
myslit musil, že on žije.
Po skončené denní jízdě,
s oře sundali jej hnedle,
a tak zůstal vzpřímen, rovný,
jakby pevně seděl v sedle.
Jeho choť Jimena Gomez,
posla slala bezpečného
ku příbuzným Cida, aby
uviděli návrat jeho.
K jeho zeťům poslala též,
královský jej vínek stínil,
ale ti než mohli přijít,
Alvar Faněz návrh činil:
Mrtvolu by v pevnou rakev
dobře zavřenou dát spěli,
purpurem ji ověsili,
zlatým klíčem uzavřeli.
Jimena v to nesvolila,
s nevolí se k pánům točí,
řkouc: „Jak Cid tu pěkně leží,
statně jak zří jeho oči!
Ježto on všem tak se jeví,
nic se nesmí pozměniti,
aby dcery, aby zeti
těšili se, jej tak zříti!
Jak tu nepochován dřímá.“
Jak si Jimena to přála,
schváleno; druž dona Sanchy
Garcie ho uvítala.
Na půl cesty do Olmedy,
vyjeli vstříc v jaré tužbě,
i dobrý král Arragonský
s všemi jeli, již mu k službě.
Na jich sedlech obráceně
zavěsené štíty čněly,
smutek svůj by okázali,
všichni černé pláště měli.
Rozpárané kápě plášťů,
jak žal kastilský se strojí;
doňa Sol a její dámy,
všecky byly ve závoji.
Žel svůj chtěly ukázati,
matka však to zakázala,
nebo Cid to zapověděl,
jeho vůle tak se stala.
Předstoupil král s chotí svojí
k Cidovi, jenž byl jak živý,
ruce jemu políbili
a při tom se velmi diví.
Nevypadá jako mrtvý,
zachovalý jest a žije!
Viděti jej přišlo lidí
z celé říše Kastilie.
Tak i don Garcia přišel,
vladař panství Navarrského,
jeho choť s ním, která byla
dcerou Cida statečného.
Políbili jemu ruce,
hojně slzy prolévali,
k svatému pak Petru táhli,
aby tam jej pochovali.
A sám Alfonso, král dobrý,
o tom, co se stalo, slyšel,
Toledu dal rychle vale,
ku svatému Petru přišel.
By jej slavně uvítali,
Cida příbuzní vstříc jemu
spěli, mnohé pocty vzdal král
tělu Cida zbožněnému.
Král jej pochovati nedal,
leč projevil vůli svoji,
ozdobeným před oltářem,
vystavit jej v plné zbroji.
Tizonu by, meč svůj věrný,
věrně třímal po svém boku.
Na marách tak Cid tam ležel,
ještě dýl než deset roků!

Meter: trochaic
7. Když jaro kolem na lukách
by Josef Kuchař

Když jaro kolem na lukách
vydýchá kvítka lásky,
tu ku nebi až rozkošné
se nesou ptáčat hlásky.
A modré nebe plamennou
se k jaru láskou znítí
a touhy svoje rozseje
v podobě hvězdných kvítí.
A touha hledá květinku
a uloží se do ní,
a proto pláče kalíšek
a tajemně tak voní.

Meter: iambic
205. Vom Gewissen.
by Angelus Silesius

Ein gutt Gewissen ruht/ ein böses beist und billt:
Ist wie ein Kettenhund/ der schwerlich wird gestillt.

Meter: iambic
Parturiunt montes...
by Josef František Karas

K porodu se hory dlouho měly
a jen směšná zrodila se myš.
Mladočeská na Moravě strana
doopravdy založena již:
jeden Špaček, Mlynář, sedm chromých
– v vykřičených shledali se domích –
její prápor pozvedají výš.

Meter: trochaic
Devotionale
by Otto Julius Bierbaum

Schöne du, Erbarmerin,
Weil mir deine Augen lachen:
Nimm mein Lied in Gnaden hin –
Schöne du, Erbarmerin.
Nimm mein Herz in deine Hand,
Wieg mein Lied in Trost und Träume,
Schöne, himmelhergesandt,
Nimm mein Herz in deine Hand.
Alles wird dann ruhig sein,
Denn die Heimat ist gefunden,
Kehrt mein Herz in deinem ein,
Alles wird dann ruhig sein.

Meter: trochaic
KASTALSKÝ PRAMEN.
by Jaroslav Vrchlický

V tříšti skalin vyvěrá v štěrk a skály,
padá jasný, o kámen zvoní cestou,
až se v skalách poskokem čilým ztrácí
průhledný, čistý.
Obraz jeho přítele milá ruka
na stůl z dálky v papírů směs mi vrhla;
jistě jemně vycítil soudruh v písni,
nám co tu drahé.
Šťastný sám pil z kastalských, svatých zdrojů,
v snách já pouze, oběma těžko věřit,
že by zmizet pro věky měly s krásou
se světa píseň.
Nelze, aby zhynulo devět sester,
lidstvu písní památných, žijí, žijí!
pramen jejich roztříštěn, jednotlivcům
v ňadrech dál zpívá.
Vidím, kterak úderem silným Pegas
tvrdou skálu rozrazil, pod kopytem
jak mu trysknul k obloze v šumné slávě
zázračný pramen.
Tak ať osud, básníku, bez soucitu
třeskne v hruď tvou, šťastný jsi, jestli ranou
vyvře svatý, těšící, vítězící
ručej tvých písní!

Meter: trochaic
1L: Zum Spiegel einer Spanne Zeit
by Betty Paoli

Zum Spiegel einer Spanne Zeit
Wollt ihr die heil'ge Kunst erniedern?
Nichts als die bare Wirklichkeit
Soll sie euch schildern und zergliedern?
Dünkt euch die Wirklichkeit so viel?
So würdig aller höchsten Ehren
Des blinden Zufalls flüchtig Spiel,
Gebund'ner Kräfte trübes Gären?
Ein Wirrsal ist sie, in der Macht
Des Widerspruchs, der sie durchwütet!
Ein Chaos, über dem die Nacht
Der dumpfen Unbewußtheit brütet!
Soll diesem Chaos, wüst und fahl,
Sich eine blüh'nde Welt entringen,
So muß mit schöpferischem Strahl
Die Poesie es erst durchdringen.
Denn sie nur weiß das Lösungswort
Verworr'ner Rätsel aufzufinden,
Das Stückwerk hie, das Stückwerk dort
Zu einem Ganzen zu verbinden.
Denn ihr nur ward der Seherblick,
Der Wesenheit vom Scheine trennet,
Und in dem einzelnen Geschick
Ein allgemein Gesetz erkennet.
Wollt ihr von ihrem Sternenlauf
Nicht froh vertrau'nd euch leiten lassen,
Dann, teure Freunde! gebt es auf
Der Welt Mysterien zu fassen.
Dann bleibt auch künftig wie zuvor
Am Truge der Erscheinung kleben!
Zur Wahrheit führt nur sie empor,
Sie, die der Weg, das Licht, das Leben!

Meter: iambic
- LXIX -
by Fcode Borja

Las velas prendo, de oponer cansado
mi rota nave al ímpetu del viento;
y aunque perder mis esperanzas siento,
también con ellas pierdo mi cuidado.
Ni quiero ya del norte deseado
medir el no entendido movimiento;
pues cuanto más seguro el mar frecuento,
enciendo menos su furor airado.
Fatigue la ambición de los mortales
el acho reino, procurando el oro,
fiada de un atabla en la defensa.
Que yo pasando voluntarios males,
no le codicio al rico su tesoro,
por no pensar, lo que teniendo piensa.

Meter: iambic
Schreiben
 an  Mademoiselle  Weisen
 in Merseburg.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie ist mir? trau ich meinen Augen?
Betrieget mich die
Es kann nur die
Solch künstlich Werk zu wirken, taugen.
Doch wie? wer hat sie je so schön,
Mit Zwirn, ihr Werk verrichten sehn!

Meter: iambic
SLOKY IVANOVY.
by Karel Sabina

Jen jedna pravda, jakož krása jedna
V rozličné světův skvítá obdobě.
Úsměvy Máje, mrazivé sny Ledna
Jsou jedna duše v dvojí podobě,
Z bouře i z jasna kyne výhoda
A věčně dobrá jest jen příroda!
Kdož tajemství však zná, v nichž ona rodí?
Kdož v dílnu bezdného nahlédnul světa?
Kdož nebe proniknul kdy větrolodí,
Kdož jiskru zná, jež z prachu život plodí,
Kdož popel zkoumal, Fénix z nějž vylétá?
Vy oči zkřehlých školních trpaslíků,
Vše látky znáte, drápy, lebky, červy,
Krájíte srdce, zpytujete nervy,
Zkoumáte síly mluvu i kyslíků,
Však kdo-li se vás: Co jest život? – táže,
Hle, moudrost vaše na smrt mu ukáže.
Soustava, škola! křiklavá to hesla;
Věřícím žákům snadno kázati!
Však nelze ducha k kostrám vázati,
Když k plavbě v nebe uchopí se vesla,
By k zřídlům světla věčného se vznesla.
Nedajíť rukami se chytat mraky
A marně do mhly vysíláme zraky.
Co za obzorem vězí, neuzříme,
Ni pod zemí co na nás čeká, zvíme.
Duch touží dál než tam, kam smysly stačí,
A vaše nedovedné učení,
Jež božskou peruť do mhly zemské tlačí,
Jen šeré zbuzuje v něm tušení
O pravdách, v nichž se božská moudrost zračí.
Jakž zcela jináč chvíle zápalu
Nás sprošťují otroctví návalu!
Ty chvíle blažícího odpoutání,
Kde duch se stápí v zřidla zjevení,
Perutí zdoben krásných vidění
A věšteckých v snách slaví z mrtvých vstání!
Byť se i školy rozpadaly v rumy,
Nezajdeť pravda krásy u výkvětu.
Nad zbořeništěm papírových světů
Zjevením věštců rodí se svět dumy!

Meter: iambic
31. An die Natur
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Süße, heilige Natur,
Laß mich gehn auf deiner Spur!
Leite mich an deiner Hand,
Wie ein Kind am Gängelband!
Wenn ich dann ermüdet bin,
Rück ich dir am Busen hin,
Atme süße Himmelslust,
Hangend an der Mutter Brust.
Ach, mir ist so wohl bei dir!
Will dich lieben für und für.
Laß mich gehn auf deiner Spur,
Süße, heilige Natur!

Meter: trochaic
1L: Der Himmel hängt wie Blei so schwer
by Gottfried Keller

Der Himmel hängt wie Blei so schwer
Dicht auf dem wildempörten Meer;
Ein englisch Segel, fast die Quer,
Schießt wie ein Pfeil darüber her.
Ein Messer, so das Meer sich schliff,
Da starrt ein scharfes Felsenriff
Und schlitzt das Engelländerschiff;
Das Meer tut einen guten Griff.
Viel tausend Bibeln sind die Fracht,
Die sinken in die Wassernacht;
Schon hat in blanker Schuppentracht
Das Seevolk sich herbeigemacht.
Da wimmelt es von Lurch und Fisch,
Sie sitzen am Korallentisch,
Her schießt der Leviathan risch:
Was ist das für ein Flederwisch?
Die Seeschlang als die Königin
Kommt auch und blättert her und hin,
Sie putzt die Brill und liest darin
Verkehrt und findet keinen Sinn.
Sie ziehn den Steuermann empor
Und halten ihm die Bibel vor;
Doch der zu schweigen sich verschwor –
Das Meer durchbraust sein taubes Ohr.

Meter: iambic
V TICHÉ DOMÁCNOSTI
by František Šimeček

Již jdu, ba, jdu již, dítě mé,
utři si slzy v bledé líci,
vždyť zdržel sníh mne, cesta zlá
a šaškové tam na ulici.
Ba, je to bídné povolání,
kdy doma jako ve cizině,
kdo mezi se tě nechtí znát,
kdo chtěli by – jsou na mizině.
A všude to tak v světě zříš:
tu bídou tváře umořené,
tam pýchu se svou nádherou,
to zvrhlé květy od kořene.
A co ti nesu ze světa?
Zde žebrácký jen prázdný ranec,
ach, neběduj mi, neběduj,
vždyť beztoho jsem rozervanec.

Meter: iambic
3.
by Emanuel Geibel

Nun bin ich heim. O selig Ende
Der langen, ruhelosen Pein!
Jetzt schließt ihr wohl, ihr engen Wände,
Den Glücklichsten der Menschen ein.
Wir haben unter Tränengüssen
Die Seelen jubelnd ausgetauscht,
Noch ist mein Sinn von ihren Küssen
Als wie von edlem Wein berauscht.
Durch finstre Gassen schreitet stille
Die Mitternacht, und alles ruht.
Doch jauchzt mein Herz in seiner Fülle
Und freut sich schlaflos seiner Glut,
So wie, wenn's dunkel ward im Tale
Und dunkel ward am Firmament,
Noch sattgetränkt vom roten Strahle
Der Alpe Gipfel glorreich brennt.

Meter: iambic
Das .vi.
by N.A.

Got gesegen eüch hertz liebste fraw
jn tugenthafftem steten mut
aller eren ich eüch getraw
got müß eüch haben in seiner hut
vnd der soll auch mein pfleger seyn
vnd sant thomas der edel herr
soll vns thun seiner hilffe schein:

Meter: polymetric
II
by José Zorrilla

De la luna de miel el alborozo
durando aún y de la boda el ruido,
la muerte, de su ser con el destrozo,
la hundió en la eternidad, no en el olvido.
Lloradla sin contén y sin rebozo
llorad a la mujer que habéis perdido;
que no amenguan la prez de Rey
                  tan mozo
las lágrimas del Rey tan buen marido
Mientras su duelo el ánimo os destroce,
llorad con vuestro pueblo que la llora,
lloradla, Señor Rey Alfonso Doce;
perlas son vuestras lágrimas de ahora,
y el pueblo que su precio reconoce,
para vos las recoge y atesora.

Meter: polymetric
319. Die gröste Seeligkeit.
by Angelus Silesius

Die gröste Seeligkeit die ich mir kan ersinnen/ (nen.
Ist/ daß man Gott wie süss’ Er ist wird schmekken kön-

Meter: iambic
Al único sucesor del Fénix de España don Juan Pérez de Montalbán
by Juan Miguel Ibáñez

Miente El fatal destino en ti, o Montano,
pues tu ser de tu ser se inmortaliza,
que si en veneno Clotos se desliza
la envidia ha de cortar el hilo en vano
Y aunque parezca en mí medio inhumano,
ya te admito gozoso en tu ceniza,
que mucho si el primer Sol te eterniza,
que Águila pases más allá de humano.
Felice si envidiada fue tu suerte,
pues borraste a la envidia una esperanza
¿Moriste? no, que el hado menos fuerte,
otra vida en ti mismo te afianza,
dichoso tú otra vez, que aun de
                  la muerte
torcer pudiste la fatal balanza

Meter: iambic
Yo, a mi cuerpo
by Domingo Rivera

¿Por qué no te he de amar, cuerpo en que vivo?
¿por qué con humildad no he de quererte,
si en ti fui niño, y joven, y en ti arribo,
viejo, a las tristes playas de la muerte?
Tu pecho ha sollozado compasivo
por mí, en los rudos golpes de mi suerte;
ha jadeado con mi sed, y altivo
con mi ambición latió cuando era fuerte
Y hoy te rindes al fin, pobre materia,
extenuada de angustia y de miseria
¿Por qué no te he de amar?
                  ¿Qué seré el día
que tú dejes de ser? ¡Profundo arcano!
Sólo sé que en tus hombros hice
                     mía
mi cruz, mi parte en el dolor humano

Meter: iambic
XIX. PANU KARLU KRAUSOVI, Cisterciáku a administrátoru fary v Boršově v Čechách.
by Beneš Metod Kulda

Slavná brať je Bernardova,
Církev, vlast ji v úctě chová,
žijeť u nás v plné kráse
svatou vědou zastkvívá se;
Cisterciák v Jihlavě
školám býval k oslavě.
Posud zřím tu bílou hlavu
v bílém rouše, v černém hávu;
hlavou, vzorem býval sboru
gymnasijních professorů;
zašlo celých půl sta let,
co nám velel jeho ret.
I ty, Bratře, v pěvců středu
pěstuješ nám pérem vědu!
Katolických pěvců řada
v kruhu Svém Tě vítá ráda;
vlídně přijmi i dík můj,
vlast a Církev opěvuj!
„Modli se a pracuj“ stále
ke cti Matce Boha, Krále;
ladiž dlouho zvučnou lyru,
upevňuj lid v blahém míru;
šlechetnou a statnou hruď
žádný bol Ti nezarmuť!

Meter: trochaic
- CXL - A una dama que sin beber vino ni tener negros los dientes le olía mal la boca, señal de poca castidad
by Argensola

Si nunca Baco y siempre fuente viva
para tus labios su licor ofrece,
y de apariencia artificial carece
esa belleza sólida y nativa,
¿de qué causa tu aliento se deriva
que los tersos marfiles obscurece?
Hoy huele a yema pollo que perece
corrompido en la cáscara abortiva.
Decir que en los convites excediendo
se estraga el huelgo, como en su frecuencia
de tu rara templanza te desvíes,
no lo quiero creer, con tu licencia.
Colorada te pones y te ríes:
mal disimulas, Filis; ya lo entiendo.

Meter: polymetric
19. Dreyständige Reimen
by Catharina Regina von Greiffenberg

O Gottes Herz! läst dich dann betend nicht durchdringen?
bist von Demand / laß dich des Gottes-Lämmleins Blut
erweichen doch / und mir zu Trost und Hülff verbinden.
Der Heldenglaub / kont er doch sonst den Himmel zwingen.
Ich hab den nicht: ein glimmend tächtlein ist auch gut.
Mein Schwachheit nimm / Herr / wollest damit überwinden.

Meter: iambic
Tys má záře.
by Václav Antonín Crha

Tys má záře, tys mé slunce,
slunce mého osudu,
předce tě však, skvělá dívko,
v srdci nosit nebudu.
Nebudu tě v srdci nosit,
nebudu tě v srdci mít:
kdybych slunce v srdci nosil,
mohl bych se opálit.

Meter: trochaic
POLOŽ RUKU NA MĚ ČELO!
by Adolf Černý

Když vůkol mne se všecko nocí stmělo,
Ó, polož bílou ruku na mé čelo!...
Mrak posupný kde předpovídal bouři,
tam oblouk duhy nad mou nivou vzplane –
kde smutná spáleniště stála v kouři,
tam v stínu korun bílá chata stane.
Kde písek pouště vítr jenom oral,
tam vějíře svých listů vznesou palmy –
a radostný se rozezvučí chorál,
kde smuteční jen naříkaly žalmy.
Stesk oči kde jen zdvíhal pláčem rudé,
tam štěstí vejde ve Tvém usmívání –
a celou duši moji plnit bude
jen vděčnost nesmírná k Tvé bílé dlani!...
Když vůkol mne se všecko nocí stmělo,
Ó, polož bílou ruku na mé čelo!...

Meter: iambic
Die Geschichte des Davids,
 Königs in Juda.
by Johann Jacob Bodmer

Ich bin dir, sagt hierauf Thalmais, hoch verbunden,
Daß demer Heimlichkeit du mich gewürdigt funden,
Doch weil die Beroa, meins Mannes Brudern Frau,
Weiß diese Lieb und schweigt, will ich auch, daß mir trau
Die so der Adriel, der tapfre Held, erwehlet,
Hast du schon gleich wie er mich vor der Zeit gequälet
In meiner Lieb, so ist es ohne Schuld geschehn.
Gott laß dich in dem Stand, in dem ich bin, bald stehn!
Das wünschet dir mein Hertz! Der Höchste das erhöre.
Die andre wieder sprach: Wann es zu seiner Ehre
Und meinem Nutzen reicht. Dieß hörte David an,
Sein Hertze was empfindt, das er nicht melden kan.
Es liebet Adriel die eine von den beyden,
Das hat er angehört, und muß es auch so leiden,
Und fällt ihm Merob ein, daß die könn seyn die Braut,
Die ihm Gott hat bestimmt, für Adriel ihm graut.
Wann Michal Lieblichkeit ihm dann bescheint die Sinne,
Meint er, dem Adriel er sie nicht lassen könne.
Doch wie er sich besinnt, daß er ja werd geliebt,
Und auch der Adriel, sein Hertz zur Ruh sich giebt.
Hierauf bedencket er, wie frommer Leute Kinder
Oft von der rechten Bahn nachgehn den Weg der Sünder,
Und daß nicht die Gebuhrt mitbring denselben Geist,
Der in den Vätern ist, wie Joels Beyspiel weist.
Daher oft dient zur Qual, was an dern ist ein Seegen,
Kein Kind viel besser ist, als viele, die da legen
Sich auf die Lasterbahn, das diese töden kan,
Von denen sie zuerst das Leben nehmen an.
Er wünscht bey Jsai sich stets so zu bezeigen,
Daß der nicht mog zum Grab die grauen Haare neigen,
Besondern seine Lust im Alter an ihm sehn.
Dieß will er halten stets wie auch bisher geschehn.

Meter: iambic
Garten-Andacht.
by Barthold Heinrich Brockes

Ein jedes Blatt, ein jedes Kraut,
Das man in diesem Garten schaut,
Ein’ jede Blum’, ein’ jede Blüthe
Sind Proben von des Schöpfers Güte,
Sind in der That ein Göttliches Geschencke.
Da ich in der bewachsenen Allee,
Da ich auf vieler Bäume Cronen
So viele viele Millionen
Derselben nun besitz’ und seh;
So gieb, o HErr, daß ich es oft bedencke,
Daß ich mich oft an ihrer Lieblichkeit,
An ihrer Farben-Pracht, an der Vollkommenheit
Der Bildungen ergetz’, in ihnen Dein mich freue,
Und allezeit in meiner Brust,
Durch die darob verspührte Lust,
Durch ein GOtt Lob! Dein Lob erneue!

Meter: iambic
V MÉM KRÁLOVSTVÍ.
by Adolf Černý

Jsem-li otrok v zemské slzí dolině,
jím-li v potu tváří denní chléb svůj tvrdý –
tady na mých snění pyšné výšině
pán jsem sebevládný, na své panství hrdý.
Zde mně nesmí nikdo dáti pohany,
nikdo nesmí na mne vrhnout pohled křivý –
sám jsem pán svůj tady, sám svůj poddaný,
věčný chléb zde jídám, vzrostlý z duše nivy.
Lidskou zášť jsem tady vyplel z kořene,
květů, jež tu rostou, nikdy nepokálí –
sem zvu k hodům pouze duše spřízněné,
které světem chodí, které zašly v dáli.
Rány zasazené nic tu nebolí
v kruhu čistých duchů, v sluncí věčných záři:
a když pohled padne v zemské údolí –
jak jsou malincí tam naši otrokáři!

Meter: trochaic