PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Na popeleční středu.
by Augustin Eugen Mužík

Tak přímo od dotěrných masek frivolních,
jež zastíraly líce směšnou škraboškou,
však odkrývaly těla tajnosti,
třeštíce vzteklou orgií:
A přímo od výparu hnusných lihovin
a tuberkulosního dechu horkého
ze zimničného reje tančírny,
opilých davů, vyžilých
A z dýmu, puchu, cárů, sdraných illusí
a sdupaných všech ideálů mladosti
a studu, dětské bílé cudnosti
unaven rejem divokým
A uštván veselosti vřavou zlotřilou,
ve zmalátnělých údech mdloby zimnici
a celé peklo vášní za sebou
v ulici posléz vkročil jsem.
Jak ovanulo chladné, mrazné jitro mne!
Jak z nenadání pad’ bych v řeku ledovou,
mé tělo křečí smrtnou chvěje se,
mráz jako blesk mne projíždí.
Noc byla dosud smutná, šerá na zemi,
však na nebesích jitro již se rodilo,
a slední hvězdy zřely s výčitkou
dolů, v tu hříchů hlubinu.
Tam od východu přísné světlo, nové již
sem hledělo, v ten pelech vášní ohavný,
a mlčky mrazil sníh kol přečistý
tajemnou hrozbou prokletí.
A já si vzpomněl, bůh ví, jak to najednou
ach na ty tiché, drobné bídy příbytky,
kde lidé mrznou v noci o hladu,
o hladu s lože vstávají.
A zřel jsem matky, děti, kostry hubené,
jichž bídu zří jen Kristus se zdi neživý,
a poprvé jsem tehda pochopil
odvěké lidu prokletí.
Mně líto bylo lidí bědných, hladových,
však jak sem z dáli divá hudba nesla se,
mně lítěj bylo oněch ztracených –
poznání spásy cizím jim.
Jsou plni hořké zoufalosti hlodavé,
a žráni nudou žití palnou, strašlivou,
nic nezří v hrůze duše před sebou,
království boží nevidí.
A smuten na smrt zřel jsem k mrazným nebesům
a marně hledal sladkou tvář v nich Kristovu.
Jen stranou symbol bídy veškeré
opilý šašek vrávoral.

Meter: iambic
Črta životopisná.
by Beneš Metod Kulda

„Viz, příteli, zde muže bohatýra,
šat občanský as jistě v sobě svírá
kdys bývalého muže válečníka;
ten přímý chod, krok každý stejné míry,
ten bystrý zrak, ty pěkné černé kníry,
jej prozrazují tuším důstojníka.“
Máš pravdu, soudruh odpovídá jemu,
rád přisvědčuji tobě, zvědavému,
byl od mladosti ve vojenské škole;
stal rytmistrem se v našem vojsku mladý;
kde objevil se, býval vítán všady,
zvlášť v lesknoucím se kamarádů kole.
Však zadíval se sličné dámě v líce,
a netěšil jej třpytný šišák více,
i dostal úřad pošty, jehož hledal.
Vzor pracovníka v úřadovně sedí,
tam v účty své, a doma na choť hledí;
v tom nikdy ničím mýliti se nedal.
Ty měl bys za dnů slavnostních jej zříti,
jak na něm všechno leskne se a třpytí,
jak hezky všechen oblek jemu svědčí;
kord s perletí kol těla poupjatý,
a na kabátě jeho knoflík jako zlatý –
když v chrámu Páně stojí nebo klečí.
I jeho život rodinný je známý,
kéž taký byl by všude mezi námi!
Mně aspoň jest a vezdy bude vzorem.
Má dítek šest a všechny v lásce chová,
k nim přívětivá jenom mluví slova,
z nich žádné nehyzdí se hnusným vzdorem.
On věnuje své klidné volné chvíle
jen rodině a choti roztomilé;
k nim odnáší se všecka jeho snaha;
a k němu kde kdo upřímně se tulí,
chce každý věrně konat jeho vůli;
tam sídlí radost domácího blaha.
Jen se zbožnými mají bližší styky
a u nich vládnou křesťanské jen zvyky,
duch něžné lásky všechny k sobě víže;
když po modlitbě dítky spat se berou,
dřív ještě k otci laskavě se derou,
a on všem v čelo tiskne známku kříže.
Když povinnost mu v hostinci jíst velí,
svůj skrovný oběd na dvě půlky dělí,
z nichž jednu ve své torbě domů nese;
a doma jeho žena ušlechtilá,
i všechna dítek chasa roztomilá,
hned ze soustečka vděčně raduje se.
Věř, příteli můj dobrý, milovaný,
nic krásnějšího nad rodinné stany,
v nichž v pravdě víra v Boha Krista vládne;
tam vévodí vždy žezlo blahé lásky,
tam není vidět smutných trudů vrásky,
tam není sprosté vzpoury, hádky žádné.

Meter: iambic
Einem Geräuschvollen
by Otto Julius Bierbaum

Laß mir mein Glück,
Ich laß dir deins;
Mir thuts nicht weh,
Wenn ich mit Hengsten viere lang
Dich fahren seh.
Laß mir mein Glück,
Ich laß dir deins;
Laß mich allein.
Ein Stückchen Erde will ich und
Ein Bauer sein.

Meter: iambic
ČEŠPIVO PRAVÍ:
by Jan Neruda

Ten jeden z piva cítí chmel a druhý zase slad,
a třetí cítí pelyněk a čtvrtý rejži snad;
já ale z piva každého – a upřímně to dím –
čuch chytnu ihned z opice, jak sklenku nasadím.

Meter: iambic
TRILOGÍA TRÁGICA – III EL ÁRBOL DE FUEGO
by Isidro Marfori

Contrasta con el tono azul del cielo
la púrpura encendida de sus flores,
ofreciendo a la vista los colores
de la ensefia inmortal del patrio suelo.
Sus frutos del ayer rasgan el velo,
pues semejan los bolos vengadores
que segaron cabezas de invasores
en la noche sin luz de nuestro duelo.
Perenne monumento de aquel grito
que al esforzado Bonifacio honora,
elévase ofrendando al infinito
la sangre que en sus copas atesora,
y en medio de las sombras del delito
¡aparece triunfal como la aurora!

Meter: polymetric
Sigurd Thor
by František Dohnal

Na šedé skále, nejvýš všech skal,
o balvan opřen, zachmuřen stál
šedivý Sigurd, poslední z Thorů,
poslední olbřím, poslední rek...
Dole kraj širý, pruhy v něm řek,
bílých měst ostrovy, v dáli modř borů...
Denně tak chodí sivý ten Thor,
denně tak se svých oblačných hor
v údolí hledí zasmušen, hněvně:
Jaký to lid, och, jaký to lid
vidět tam dole uboze žít,
uboze živořit, zkomírat zjevně!
Jaký to lid, och, jaký to lid!
Otrocký, bídný! Čím víc je bit,
tím víc se hrbí v slabošském bolu!
Za panský úsměv prodá i čest,
slabšímu však hned cítit dá pěst,
zbabělý nahoru, surový dolů.
Spolu se škorpí, hašteří, rve,
na sebe vrahy navzájem zve –
trpaslík duší, trpaslík tělem...
Jaký to život! myslí si Thor.
Jak jinak oni, olbřími z hor,
na horách žili kdys v okruhu skvělém!
Na horských pláních silný je vzduch,
na horských pláních zocelí duch,
vzpřímí se páteř, nekřiví lestně.
Každý zde skalou uprostřed skal,
každý zde cele sobě je král –
a kdo se bije, tož bije se čestně!
Zachmuřen, hněvně dumá tak Thor,
ve zraku bolest, ve zraku vzdor,
roztrpčen hořce hovoří k sobě:
„Sigurde starý, marný tvůj vztek,
Sigurde starý, jiný teď věk,
všechno teď jiné než bylo v tvé době.
Všechno teď jiné, doba i lid,
všechno teď jiné, těžko že žít –
není již reků, není již reků!
V údolí vody začaly hnít,
v údolí nyní nový rod zřít,
údolních mloků rod, údolních šneků.
Sigurde starý, čas, abys šel,
všichni již odešli olbřímích těl –
není již reků, není již reků!...“
Teskně tak k sobě hovoří Thor,
poslední olbřím oblačných hor,
teskně zří v údolí mloků a šneků...
Potom, jak znova vzkypí v něm krev,
na koně skočí – jaký to zjev
na sivém koni Sigurd ten sivý!
jaký to jezdec, jaký to cval!
Žene se krajem v dalekou dál,
rovinou, dolinou, přes pole, nivy.
Nedbá, kde cesta, nedbá, kde hráz,
přes strže, rokle, přes strmý sráz
letí jak přízrak ponuré báje,
v letu kůň – jezdec v jeden bod srost,
za ním jak bílý komety chvost
svítivě, kmitavě bílý vlas vlaje.
O závod s větrem ve vichrů jek
žene ho lítost, žene ho vztek,
myšlenka jedna rdousí ho, dusí,
myšlenka jedna loupí mu klid,
myšlenka na ten slabošský lid,
titěrný, hamižný, že až se hnusí...

Meter: polymetric
30.
by Friedrich von Bodenstedt

Als ich der Weisheit nachgestrebt,
Kam ich den Toren töricht vor –
Und klug, da ich wie sie gelebt –
Für weise hält sich nur der Tor!

Meter: iambic
HŘÍBKOVÁ BALLADA.
by Josef Václav Sládek

HŘÍBEK jsem a z vlhkých lesů,
jak mi přišla v noci k slechu
z kapradí a snítek mechu,
skřítků pohádku vám nesu.
Někdy mi jich pod klobouček
usedává celý hlouček,
a jak měsíc kmitá v háji,
o lidech si povídají.
Co se všechno v světě děje,
ten jak pláče, ten se směje,
o děťátku přišlém nově,
čerstvé hlíně na hřbitově.
Šeptem jen jak vítr v listí
jejich tenké hlásky svistí;
šukají, – pak k očím sáhnou,
jako když jim rosou vlahnou.
Slyš! – to drozd pohvizdnul krátce.
Zmizeli; jen se to kmitlo.
Na rosu jen slunce svitlo; –
vše, co zbylo po pohádce.

Meter: trochaic
1L: Gott, Teufel, Welt und alls will in mein Herz hinein,
by Angelus Silesius

Gott, Teufel, Welt und alls will in mein Herz hinein,
Es muß ja wunderschön und großen Adels sein!

Meter: iambic
- LVII -
by Diego Hurtado de Mendoza

Esta piedra, puñal derrama seso,
este guante, este casco, este broquel,
la espada que rebana, como queso,
brazos, piernas, cabezas a tropel,
no pudiendo sufrir tan grave peso
como es la vida airada del burdel,
después de haber herido a Antón Sabueso,
salta atrás, y a las puertas cuelga de él.
Su cuerpo más arpado que un harnero,
un zafiro por medio de la haz;
en Vilches se recoge a ser ventero,
no por estar seguro y a solaz,
mas por servir a Dios tan por entero
que reciba su alma en santa paz.

Meter: iambic
JSI-LI MILUJÍCÍM SYNEM...
by Josef Kalus

Jsi-li milujícím synem,
osvědčíš svou lásku činem:
sloužit budeš rodné zemi
dary ducha svého všemi,
nebude ti nic tak draho,
jako její štěstí, blaho.

Meter: trochaic
Printz Louys von Baden.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der himmel will dir nichts als siege zuerkennen/
So offt der Türcken macht die länder überschwemmt;
Du bist mit allem recht ein Josua zu nennen/
Der zwar die sonne nicht/ iedoch den monden hemmt.

Meter: iambic
A Flori, que tenía unos claveles entre el cabello rubio
by Quevedo

Al oro de tu frente unos claveles
veo matizar, cruentos, con heridas;
ellos mueren de amor, y a nuestras vidas
sus amenazas les avisan fieles.
Rúbricas con piadosas y crueles,
joyas facinerosas y advertidas,
pues publicando muertes florecidas,
ensangrientan al sol rizos doseles.
Mas con tus labios quedan vergonzosos
(que no compiten flores a rubíes)
y pálidos después, de temerosos.
Y cuando con relámpagos te ríes,
de púrpura, cobardes, si ambiciosos,
marchitan sus blasones carmesíes.

Meter: iambic
Sitios y escenas de Orizaba y Córdoba – Las cumbres de Aculcingo
by José Joaquín Pesado

Desciende de la excelsa cordillera
al valle profundísimo el camino,
trozando bosques de laurel
                     y pino
que revisten sus cumbres y ladera
Baña de luces la inflamada esfera
el uno y otro monte convecino,
y el arroyo que baja cristalino
y el pintoresco pueblo y la pradera.
Y prosigue la senda dilatada
entre las aguas y la
                     arboleda umbría
que llenan de frescura la cañada;
y al fin de la calzada y la alquería
descúbrese la villa celebrada,
mansión feliz de la adorada mía.

Meter: iambic
Šťastně milujícím.
by Jaroslav Vrchlický

Vše nyní patří vám. – Přírody velká kniha
s vším, co v ní plápolá, se chvěje, letí, míhá,
teď vám se podává,
dech její na souzvuk se s vaším dechem snoubí,
a hvězdná jak jí zář vám sny se noří z hloubi,
říš tajů mlhavá...
Teď dusné večery a vonná svěží jitra,
noc hvězdná, poledne, dnes, včera jako zítra
vše látkou básní jest,
vše studnou, zkad lze pít a lokat plné doušky,
Saiskými obrazy, zkad trhat lze vám roušky
a nestihne vás trest.
Tak pijte hltavě vteřinu po vteřině,
dál hoňte polibky! Ve starých olší stíně
se nezachvěje list,
tam v trávě šťavnaté květ divný roste z báje,
ve zlatém kalíšku, jenž ohněm rosy hraje,
lze jemu „Štěstí!“ číst!

Meter: iambic
Rychlá zvěda.
by František Vladislav Hek

Cožkoli nového v Paříži jest, zví Hovora rychle.
Čemu se divíte? – vždyť ucho tam zůstavil své.

Meter: polymetric
Dos amores
by Manuel del Palacio

Te amé cuando en la senda de la vida
flores no más holladas con tu planta;
te vuelvo a amar en esta que te
                     encanta
edad de sueños para mí perdida
No es el amor que a la virtud mentida
himnos de gloria y de ventura canta,
ni la pasión consoladora y santa
al dulce soplo de la fe nacida
Es ese afán que en su entusiasmo
                     loco
funde lo deleznable con lo eterno,
que trueca en oro la mundana escoria,
que hasta su misma dicha tiene en poco,
y que si un dolor copia del infierno,
da en un placer la imagen de la gloria.

Meter: iambic
Luz y vida
by Gaspar Núñez de Arce

Cuando en el seno de la noche fría
oculta el sol su resplandor fecundo,
es para renacer, y espera el mundo
la nueva luz con el cercano día
Mas ¿quién penetra la
                  inquietud sombría
que abruma el corazón del moribundo?
¿Quién sabe lo que guarda ese profundo
crepúsculo moral de la agonía?
Desde la alta región del firmamento
el sol, en acordado movimiento,
con la nocturna oscuridad alterna.
Pero tú, miserable vida humana,
no mueres hoy para brillar mañana
¡Ay, no! tu noche es lóbrega y eterna.

Meter: iambic
[streuet' ich die Perlen]
by Georg Friedrich Daumer

Streuet' ich die Perlen
Meiner Seele nicht vor deine Füße hin,
Hätte meine Seele,
Hätten ihre Perlen einen Zweck und Sinn?

Meter: trochaic
En el nacimiento del Ebro
by Antonio Ros de Olano

Aquí do nacen del ibero río
en breve cuna, claras las primeras
ondas que allá tan turbias y altaneras
mueren bebidas por el mar bravío:
¡Arpa del triste sentimiento mío!
Si desterrado como yo no fueras,
negaras a estas plácidas riberas
el grave acento que en mis penas fío
¡Ay! Que los dos lloramos adorando,
arpa, la gloria y la ambición frustradas,
y en tanto van las ondas caminando.
Mas míralas que corren afanadas
al mar, que es tumba y fin de
                  su tortura,
cual lo es de mi ambición su pobre cuna.

Meter: iambic
66.
by Friedrich von Logau

Hermes ist der beste Redner weit und breit und um und um;
Ein Gebrechen ist bedencklich: manchmal ist er Silber-stumm.

Meter: trochaic
4.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der Weise liebt: Drumb kan er nicht vom besten fallen:
In Einem als wie Eins: und Eins wie Alls in Allem.

Meter: iambic
1L: Hatte einen Freund vor Jahren,
by Ludwig Eichrodt

Hatte einen Freund vor Jahren,
Eine feste edle Seele,
Aber in der alten Welt
Konnt er nimmer Ruhe finden.
Uebers Meer ist er gefahren,
Zu den thatenreichen Menschen,
Drüben in Amerika,
Drüben in dem Reich der Zukunft
Und er folgt dem kühnen Banner,
Das des Nordens Heldensöhne
Tragen unter ewgem Sieg
In die Mexikanerberge.
Durch die reichen Tropenstädte
Wandelt er mit stolzen Schritten
In dem Kleid der Republick,
Und es jauchzt ihm zu die Sonne.
Durch die heißen Kaktuswälder,
Durch die Schluchten thierbevölkert,
Durch die Stromgewässer wild
Wird der Tapfre staunend schreiten.
Und sein Herz wird kühner schlagen
Auf den sieggewohnten Märschen,
Ueber sich der Berge Stern,
Den beschneiten Orizawa.
Um und um die ewgen Berge,
Wie aus glühem Erz gegossen,
In der tausendfarbgen Pracht
Wird die Heimath er vergessen.
Wenn er schaut zu beiden Seiten
Gleich geschmolznen Diamanten
Den gewaltgen Ocean,
Wird der Heimath er gedenken.
Wenn er schaut die Sonne tauchen
Groß und blutig in die Esse
Des unendlich weiten Meers
Und sein Auge Thränen füllen.
Wenn die Nacht die dämmervolle
Niedersinkt ins Thal der Blumen,
Und der ungeheure Mond
Seine blauen Lichter sendet.
Wo die Blüthenbäume tanzen
Und die Quellen aufwärts strömen,
Drein die Millionenschaar
Süßer Sänger musiziret.
Wo ihn grüßen andre Sterne,
Zaubergroße, blitzeschleudernd,
Und der Himmel golden schwarz
Seine Sinnen überwältigt.
Wenn er dann hinab die Thäler
Zu den schönen Menschen steiget,
Zu der Mädchen ewgem Tanz
In die Hütten von Puebla.
Wenn die weichen Blumenarme
Und die süßen hellen Stimmen
Mit dem niegeträumten Reiz
Ihn umtaumeln und umscherzen.
Wenn ihm die Gazellenaugen
Klug und seltsam, scheu und lüstern,
Dringen bis ans tiefste Herz,
Schauen auf den Grund der Seele.
Wahrlich wenn er eines Tages
Ueberrascht wird unversehens
Von dem herrlichen Roman,
Den er hier – vielleicht geschrieben.
Oder wenn zur Zeit der Regen
Schrecklicher als Schlachtendonner
Alle Thäler widerhalln,
Baum und Berg in Fluthen stürzen.
Wenn die Hochgewitter rollen
Ueber öden Felsgebirgen,
Aufgescheucht der Adler kreischt,
Und der Leu des Urwalds brüllet.
Wenn die Feuerkegel speien,
Wenn die Meteore sausen,
Wenn der Erde Kern erbebt,
So daß dumpf das Weltmeer aufrauscht –
Da wird seine starke Seele
Schauernd jubeln zu den Schrecken;
Bei der Schönheit Wechselspiel
Auf der Wonne Gipfel rasen.
Ha! ich wills ihm nicht verdenken,
Wenn er lange wird vergessen,
Seine Bücher, seinen Freund,
Und die deutsche Muttererde.
Und ist er im Kampf gefallen,
In der stolzen Schlacht des Ruhmes,
Hab ich keine Klag um ihn,
Besser werd ich wohl nicht sterben.
In den holden Wunderdüften
Webet seine freie Seele,
Und um seine Leiche klingt
Ewig Lied der Urwaldsänger.
Palmen werden ihn umrauschen,
Kühne Thierwelt um ihn lärmen,
Und die Sterne heiß und groß
Auf sein Grab herniederblitzen.

Meter: trochaic
26.
by Emanuel Geibel

Der als Morgenstern am Himmel
Glänzte, bei des Tages Schluß
Vor dem andern Sterngewimmel
Geht er auf als Hesperus.
Früh und spät vom selben Golde
Glüht der Saum des Firmaments,
Und des Herbstes letzte Dolde
Gleicht der ersten Dold' im Lenz.
Also gehn, wie sich dazwischen
Auch in buntem Unbestand
Der Entfaltung Stufen mischen,
End' und Anfang Hand in Hand.
Und so kann ich, rauscht in leisen
Melodien mein Saitenspiel,
Ein Gefühl nicht von mir weisen,
Das mir sagt: Du bist am Ziel.
Denn die letzten meiner Lieder,
Wenn ich recht zu hören weiß,
Klingen wie die ersten wieder,
Und vollendet ist der Kreis.

Meter: trochaic
LESNÍ TŮNĚ.
by Alfons Breska

V staletých dubů zátiší,
hlubokou roklí ztajena,
kde ani vánky nedýší,
sní lesní tůně zlacená.
Jen modré ticho zrcadlí
tajemná její hladina,
neb v tento úkryt zapadlý
nevniká stezka jediná.
Co náhle ruší kmenů sen,
že tichý záchvěv jimi táh?
Les celý žasne okouzlen,
a snivý šepot v korunách.
Strom každý větve kolíbá.
Ó! V zlatých vlasů záplavě
se k tůni sylfa nahýbá,
s kouzelným vínkem na hlavě.

Meter: dactylic
NANEBEVSTOUPENÍ
by Xaver Dvořák

Výš a výš se nese
na oblacích;
dole smutek stře se
v apoštolů zracích.
Nebe otvírá se,
výheň slávy;
mizí v jejím jase,
nic ho nezastaví.
Pohled lásky, touhy
za ním letí,
tichý vzdech a dlouhý
v rukou vroucím spjetí! –
Ach, ta láska, touha
v srdcích leží;
život plyne zdlouha,
však svou naděj střeží;
Tou jen život sládne,
číše žluči,
že mu jednou padne
navždy do náručí!

Meter: trochaic
A Dios
by Rafael María Baralt

Cielos, orbes y abismos reverentes
narran tu gloria, ¡oh Dios!, y tu grandeza;
y ante el sol inmortal de tu belleza
postran los santos las radiosas frentes
Materia y forma, especies y vivientes
sacaste a luz con próvida largueza;
y bebe, sin cesar, naturaleza
copiosa vida en tus eternas fuentes
Diste al hombre tu imagen, y un
                     destello
es su razón de tu razón sublime,
con que pusiste al gran prodigio el sello;
pues sólo aquel es digno de adorarte
que en libre estadio el pensamiento esgrime,
y libre puedo, aunque en error, negarte.

Meter: iambic
XXXVI. Byly dvě boží myšlénky
by Vítězslav Hálek

Byly dvě boží myšlénky
co hvězdy vedle sebe,
a ty sou se milovaly
nejvíc z celého nebe.
I spadla s nebe jedna z nich
a druhá mřela v bolu,
až bůh se nad ní smiloval
a poslal ji též dolů.
Mnohou zde noc protoužily
od večera do rána,
až pak se jednou potkaly
co mládenec a panna.
A jak si v oči pohlídli,
tu poznali se zcela,
a žili v štěstí největším,
až jedna zase zmřela.
A když ta jedna umřela,
tu druhou zvala k sobě,
a bůh ji za ní povolal
a zas jsou hvězdy obě.

Meter: iambic
[wie sie rannten und liefen mit Macht]
by Friedrich Rückert

Wie sie rannten und liefen mit Macht, mit Macht,
Das Herz mir im Leib hat gelacht, gelacht;
Der erste voran, der zweite sodann,
Der dritte, der vierte, der fünfte Mann,
Und endlich hinter dem Haufen
Das sechste, das Mädchen, mit Schnaufen.
Sie rannten nach einem Ziel im Lauf,
Und jedes, wo es fiel, stand auf.
Wer hat nun den Kranz erlaufen?
Das ist wohl zu errathen leicht:
Je älter, je stärker, je schneller vollbracht.
Doch ach, es haben, wer hätt' es gedacht,
Die Kleinsten das Ziel zuerst erreicht.

Meter: iambic
1L: Mäuler und Ohren auf!
by Sándor Petöfi

Mäuler und Ohren auf!
Paßt auf, fein still,
Weil ein gewichtig Wort
Ich reden will!
Vernehmt, was jetzt mein Mund
Verkündet euch,
Und auch der Himmel hör'
Es gnadenreich!
Lang spinne sich – lang, wie
Die Würste dort –
An unsrem Lebensrad
Der Faden fort!
Wie wir jetzt schmunzeln nach
Dem Braten hier,
So lächle das Geschick
Uns für und für!
Es überschütte uns
Mit seiner Gnad',
Wie's hier den Brei mit Schmalz
Beflutet hat!
Und hält sein grimmes Mahl
Der Tod zuletzt,
Der, zu verspeisen uns,
Sich niedersetzt:
Dann mög' ein Riesenkloß
Der Himmel sein,
Wir aber seien bloß
Das Füllsel drein!

Meter: iambic
60.
by Friedrich von Logau

Was gab der deutsche Krieg für Beute?
Viel Grafen, Herren, Edelleute.
Das deutsche Blut ist edler worden,
Weil so geschwächt der Bauer-Orden.

Meter: iambic
Los deleites – I
by Salvador Bermúdez de Castro

¡Volad, volad memorias! ¿qué
                     se han hecho
las mujeres que amé, cándidas, puras?
Beben las unas heces y amarguras,
o yacen tristes en marmóreo lecho
En rico carro, bajo ebúrneo techo,
rameras otras, pérfidas, impuras,
van a vender sus yertas hermosuras,
sus secos labios, su insensible pecho.
Todas ya sin amor, sin emociones,
a una dicha tristísima, mentida,
rindieron sus ardientes corazones
¡Pálidas sombras de ilusión perdida,
dejadme sin mis fúlgidas visiones,
pero pasad, aunque llevéis mi vida !

Meter: polymetric
LXI.
by Gustav Pfleger Moravský

Toť stánek Ludmilin. Ta dívka milá,
Jež vládla jím jak Víla spanilá,
As dva dni na to, když se narodila,
To divné jméno české „Ludmila“
V křtu svatém nevědouci ulovila:
A věru jiných jmen je skoro dosti,
Jež vynikají zvláštní původností;
Je Agrippina, Angelina, Tína,
Pak Levkadije, Blanche a Evelina,
Jež by se hodily vždy veršům spíše,
Než Ludmila, jež podivně se píše.

Meter: iambic
[weißt du, warum ich trinke?]
by Georg Friedrich Daumer

Weißt du, warum ich trinke?
Von Hochmuth strotz' ich und Eitelkeit,
Und die will ich ersäufen
Im Meere der Betrunkenheit.

Meter: iambic
- XLII - Todo se muda, su desdicha no
by Pedro Soto de Rojas

Múdase el tiempo, y con mudarse muda,
la planta, el animal, el ave, el peze,
estrecha a Anfitre, y a Anfitrite crece
orna a Cibeles, y a Cibel desnuda;
Hace que humilde a tanto imperio acuda,
cáucaso erguido, que inmortal parece,
cual sombra todo vana desfallece
a su cuchilla incontrastable aguda.
Este mundo interior es de una infiable
forma imperfecta, y cuanto en él se cría,
imita a su principio invariable.
Sólo es constante la desdicha mía,
que como nace de mi amor durable
no se puede mudar como solía.

Meter: iambic
Mañana
by Mariano Miguel de Val

De la altivez ufana con que empecé la vida,
¿qué quedará mañana sino débil memoria?
En vez de alientos mozos, en vez de ansias de gloria,
los restos y destrozos de la ilusión perdida.
Sin realizar los sueños, sin aplacar la herida,
pues grandes y pequeños no tienen otra historia,
como todos, trocados con miserable escoria,
llegaré fatigado al fin de la partida.
Y sabido el alcance de los mayores bríos,
desearé en tal trance, como el primer anhelo,
morir tranquilamente llorado de los míos
cuando ellos igualmente oír puedan un día
cantos, en torno, suaves, para aliviar su duelo,
como los de las aves que cantan en la umbría.

Meter: polymetric
A Galatea
by Jacinto Labaila

Llena mi corazón de tus amores
la imagen inmortal y en mi cabeza
de la gloria la fúlgida belleza
levanta pensamientos bullidores
El amor y la gloria son las flores
más lindas que creó naturaleza,
y el mortal que a aspirar su aroma empieza,
vive siempre aspirando sus olores.
Por la gloria poética me afano;
ella en mil ilusiones eslabona
las ideas que asaltan en mi mente
¡Si alcanzara el laurel! ¡Ah, fuera en vano!
¡Qué importa alcanzar una corona
si el mundo nunca la verá en tu frente!

Meter: polymetric
Hrdě!
by Adolf Heyduk

Shoř, shasni, stiš se, srdce, smíru dbej,
nech vzletu, odpočiň si, umírej!
Což nezraněno’s šípem jedovým?
Chceš ještě vzplanout? šlehat? Marno, vím!
Snad zřelo’s blesk, jenž žhavě s nebe kles’,
a jelena, jenž po ráně se vznes’...
To ty’s, mé srdce, nechvěj se již dál,
zhyň jak ten blesk, jak jelen, lesů král!

Meter: iambic
Eines kamm-machers.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die hörner und die bein die haben mich ernähret/
Fast iedem hab ich was zu seinem haupt gewähret.
Der todt/ so sorge trug für sein verdorrt gebein/
Nahm mir das leben/ bloß daß er kont sicher seyn.

Meter: iambic
309. Na sousedstvo P.
by Matěj Josef Sychra

Pryč se od vás dravý právník stěhuje,
Že mu scházý na živnosti, stěžuje.
Žeby zůstal na vždy u vás tento chlap,
Kdyby bylo méně čápů, více žab? –

Meter: trochaic