PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
KOSTNICKÁ EPISODA.
by Vojtěch Martínek

...Dóm otřásal se rozvášněným křikem...
A prelátové, plešatí a tlustí,
dlaň zatínali v pěsť a rozčileně
z míst povstávali, křičeli a láli...
Proud slunce padal okny barevnými,
skvrn plno házel na dlaždice chrámu
a jasné světlo na hlavu lil muži,
jenž ve vřavě stál upoután a hlídán
a k němuž vlna gest a prudkých řečí
zvšad mířila. Stál vyhublý a bledý,
se zrakem vpadlým, ve špinavém šatě,
on, neznámý kněz, mezi kardinály,
stál ve své bídě jako výkřik němý
v jas barev svítící a lesk a zlato.
Stál nepohnutě v poutech, ponížený,
zrak jeho horečně plál jako hvězdy,
a v okna hleděl, jimiž výsek nebe
smál modravý se v jeho pokoření.
...A slova hanlivá dál zněla dómem...
Pak mluvit jal se, ale jeho věty
se ztrácely v tom prudkém vlnobití,
jen občas slovo rozlehlo se z proudu
a prudčí přízvuk vynořil se z něho:
...Bůh... Písmo Páně... svatí učitelé...
...a ukažte a přesvědčte... jsem hotov...
...blud lživý... falšováno... články... pravda...
však přehlušen byl výkřiky i smíchem.
Tam volal kdos: „Hle, kacíř zatvrzelý!“
a jiní: „Odvolej a odpřisáhni
a podrob se!“... a všecko v jednu vřavu
se slévalo...
A mistr v poutech umlk’,
zrak přivřel, poslouchal a zdálo se mu,
že do duše všech hledí v shromáždění,
jak hřích se směje jejich ve hlubinách,
jak žalobci z Čech groše počítají,
jež vydali už, aby zničili ho,
jak zlaté ornáty jsou maskou lživou,
jak cítění všech daleko je Krista,
jak touha po rozkoších, statcích světských –
jim v krvi volá, jak ten celý koncil
je velikou lží, pestrou komedií
...a cosi jako hnus a pohrdání
mu celou jeho bytost provanulo,
své touhy silou k Ježíši se povznes’
a řekl zpříma, úsečně a krátce:
„Ne, neodvolám!“ – – –

Meter: iambic
- XX -
by Fernando de Herrera

Tal alto esforzó el vuelo mi esperanza,
que mereció perderse en su osadía;
yo bien lo sospechaba y le temía
de su atrevida empresa la venganza.
No me escuchó, y siguió con confianza
que huyó con los bienes que tenía;
y conmigo en tal cuita y agonía
se adolece y lamenta en la mudanza.
Para aliviar la culpa en tanto daño,
de Faetón el rayo le recuerdo,
y de su intento ufano la memoria;
que solo ya me sirvo del engaño,
en mi mal, y en mi error, penando pierdo
sin razón, las promesas de mi gloria.

Meter: polymetric
1L: Majestätische,
by Karl Henckell

Majestätische,
Stolze Geleise
Zog es von dannen ...
Wie staunte die Nacht!
Wunder umwob
Die geflügelte Reise,
Kühn vom gewaltigen
Luftschiff vollbracht.
Willkür und Allmacht
Der Winde gebrochen,
Dunkles Geheimnis
Des Fluges erkannt!
Höher die Pulse
Der Harrenden pochen,
Sphären gehorchen
Der steuernden Hand.
Wachende Städte!
Wimmelnde Fluren!
Siegverkündender
Funke der Welt!
Völker des Erdballs
Folgen den Spuren,
Hoch durch das Luftreich
Zieht sie der Held.
Held! Ob erschütternden
Mißgeschickes
Blindverwüstendes
Feuer dich schlug,
Unbeirrbar
Spähenden Blickes
Planst du schon neuen,
Erprobteren Flug.
Held! Deiner Seele
Sonniger Wille,
Deiner Erkenntnis
Stählerner Mut
Hielt in Stürmen des
Ungemachs stille,
Weihte dem Meisterwerk
Leben und Gut.
Graf Zeppelin,
Du zähester Schwabe,
Dein sich des Glaubens
Erfüllung beschied,
Dir unsrer Liebe
Wirkende Gabe,
Dir der Bewunderung
Krönendes Lied.

Meter: polymetric
127. Kam to jedou oni rychlí plavci?
by František Sušil

Kam to jedou oni rychlí plavci?
Mocně vedou v samé bouři jezd,
Družstvo plesá z radostných těch cest,
Šťastnou plavbu věští ptakopravci.
Avšak vedou si jak vrtohlavci,
Nedovidna jejich dráha jest;
A předc nechtí řídiť se dle hvězd;
I tož pasou po nich morští dravci.
V přístav vjeli plachtami předc všemi,
Ale k jaké přistanuli zemi?
Ach to není zlatého kraj rouna!
Tam jen řeka libovůle šplouná,
Za charitku ctí lid holou můru.
Vandalismus váží za kulturu.

Meter: trochaic
Klage der Churfürstin,
by Ludwig Achim von Arnim

Ach Gott mich thut verlangen,
Nach dem, der jezt gefangen,
Den liebsten Fürsten mein,
Daß ich ihn so muß meiden,
Bringt mir ein herzlich Leiden;
Ach Gott hilf ihm aus dieser Pein.
Er ist in Kaisers Händen,
Mein Gott thu es bald wenden,
Dem Kaiser gieb den Muth,
Daß er recht thu bedenken,
Woher komm dieses Zänken,
Dem Fürsten geb wieder sein Gut.
Ob er was hätt verbrochen,
Fürwahr ist g'nug gerochen,
Land, Leut hat man verderbt,
Den Fürsten abgeführet,
Mein Herz damit gerühret,
Der Chur hat man ihn enterbt.

Meter: iambic
OTEC A SYN.
by Antonín Klášterský

Leta již, leta v hrobě spíš,
ohlas ni pláče, ni smíchu,
otče můj starý, neslyšíš
v travné své mohyly tichu.
Myslím, jak rakev prohnilá,
země jak provlhlá studí –
lítost se náhle rozlila,
taková lítost mi hrudí.
Vidím, jak čelo jsi podepřel
žilnatou v smutku svém dlaní –
každá z mých prudkých hloupých střel
nazpět dnes srdce mi raní.
Ty jsi byl zklamán, zoufalý,
já jsem byl illusí plný,
čarovnou píseň zpívaly
bouřné mi života vlny.
Ty jsi zřel všech svých tužeb pád,
touha má letěla smělá,
ký div, že naše častokrát
střetla se nárazem čela!
Kde ty jsi viděl úklad zlý,
já jsem zřel krásu a květy,
srozumět, chápat nemohly
dva se ty protivné světy.
Dneska již všecko jinak zřím,
vím již, co bolí a trudí –
rozlívá lítost srdcem mým,
taková lítost se hrudí!
Sám jsem již otcem, na klíně
houpám si malého syna –
otče můj, všecko jedině
má byla, má byla vina!
Cítím tvou bolest po letech,
hoch můj když na klín mi skočí,
dceruška malá, jiskry šleh,
obrátí ke mně své oči.
S bolestí na černých perutích
bázeň mi nad srdcem letí,
že bych těm jasným očím jich
nemohl porozuměti!

Meter: dactylic
III.
by Alois Vojtěch Šmilovský

Proč to slunce, svíce nebes,
ku spánku se ukládajíc,
probírá se olšinami
a nachovým zrakem ještě
dívá se na bílé lože,
na němž úpí jinoch bledý
před očima věrné matky?
Či snad, aby truchlou máteř,
nežli usne, potěšilo,
zbledlé líce nachem růží
synáčkovi postelouc?
Neb je Víla sladkým slovem
k chýši jíti poprosila,
by jí mohlo povědíti
zvěsty o mileném hochu,
po němž často v mlází nyje,
kdy dřímají labské vlny? –
Matka mluví: „Dítě milé,
vezmi léky: dají zdraví.“
,Pro mou bolest,( synek na to,
,ani na májové louce
ani v snivém stínu boru
lékův, máti, nevykvétá!
Dej, o dej mi krásnou děvu,
ana zlatým broučkem hraje
a tichounko píseň zpívá,
v kvítí sedíc na lučině!(
„Hochu, tobě duši mladou
zlé mocnosti pomámily!“
,O dej, matko, krásnou děvu,
ona svým se prstem dotkne
srdce mého stonavého,
a ono si povyskočí,
jak na jaře mladé ptáče
na haluzce květorodné,( –
Matka mlčí, slzy stírá,
jme se modlit k svaté Panně,
až v modlitby loktech svatých
tiše usne. I syn dřímá.
Noc se vkrádá v tichou jizbu,
slyšet jenom chvění času,
jenž nad světem kvapem letí.
Na okénko: Klepy, klepy!...
jun se budí; libý úsměv
se snem na rtech pohrává si.
„Což, miláčku, neslyšíš mne?“
u okénka zpívá hlásek.
Jun polobdě z lože vstává –
„Ach! mně posud neuvadl!“
Jun hlas slyší, v chvatu stírá
spánek s očí zasloněných
a zří děvu rajské krásy,
ana kyne u okénka
ve stříbrném jasnu luny.
Děvu zří a k oknu pílí,
nemá slova k uvítání,
a má ústa k ulíbání
a má ruce k objímání!
„O! pojď, zlatá hvězdo moje,
pojď, o pojď do jizby tiché!“ –
a jak kouzlem jaro zdraví
v oudy zemdlené mu proudí,
sladkým vlito podíváním,
sladkým vlito celováním.
,„Jak mám k tobě, hochu, jíti,’“
odpovídá děva hlasem,
v němž se tajná bázeň chvěje,
,„vždyť ta matka na obraze
s svým děťátkem, nemluvňátkem
hrozí mně, bych nevstoupila!’”
Jinoch trne. Podívá se
na obraz a na svou matku,
jak na svaté knize dřímá,
a z náručí pouští děvu.
‚„Což mne nemáš?‘“ děva stená
ve stříbrném jasnu luny.
‚„O pojď, hochu, pojď ven, milý:
povíme si pod hvězdami,
jak se rádi, rádi máme!”’ –

Meter: trochaic
La muerte del tirano
by Vicente Riba Palacio

Herido está de muerte, vacilante
y con el paso torpe y mal seguro
apoyo busca en el cercano muro
pero antes se desploma palpitante
El que en rico palacio deslumbrante
manchó el ambiente con su aliento impuro,
de ajeno hogar en el recinto oscuro
la negra eternidad mira delante
Se extiende sin calor la corrompida
y negra sangre que en seno vierte
de sus cárdenos labios la ancha herida,
y el mundo dice al contemplar inerte:
«Escarnio a la virtud era su vida:
vindicta del derecho fue su muerte»

Meter: iambic
- - Soneto
by Pedro Espinosa

Es la varia fortuna tan sin tiento
y en los casos de amor tal su mudanza,
que a la gloria la tristeza alcanza
y encuéntrase el dolor con el contento.
Temores trae un dulce pensamiento,
con tempestad comienza su bonanza,
despecho ocurrió con esperanza
da de manos la gloria en el tormento.
Do pone el placer (si bien acaso
allí le asientan luego mil enojos),
siempre va noramala la hora buena.
Tal es (fortuna) el mal que por ti paso,
que salen ya mezcladas por mis ojos
las lágrimas de gozo y las de pena.

Meter: iambic
4.
by Ludwig Uhland

Schwarze Wolken ziehn hinunter,
Golden stralt die Sonne wieder,
Fern verhallen schon die Donner,
Und die Vögelchöre singen;
Blumen heben sich und Bäume,
Sind erfrischet vom Gewitter,
Wanderer, die sich geborgen,
Schreiten wieder rasch von hinnen:
Nur des Waldes höchste Eiche
Hebt nicht mehr die stolzen Wipfel,
Nur Kastiliens bester Streiter
Bleibt am Fuß der Eiche liegen.

Meter: trochaic
25. Ein Kind seyn ist am besten.
by Angelus Silesius

Weil man nunmehr GOtt selbst den grösten kleine
findt/
So ist mein gröster Wuntsch zu werden wie ein Kind.

Meter: iambic
- 1286 - Acto III, ROSELIANO De Los nobles como han de ser
by Lope de Vega

¿Qué importa que la mar su arena envuelva
con las estrellas en tormenta grave?
¿Qué importa que una máquina de nave
en una tabla sola se resuelva?
¿Y qué importa que él solo vaya y vuelva
y falte al preso de los hierros llave,
pellejo a la culebra, pluma al ave,
agua a la fuente y hojas a la selva?
Sosiego el mar tendrá y el hombre puerto
en la tabla del mar, el sol serena
la cara, el preso y los demás victoria.
Y aun estoy por decir que viva un muerto,
que el tiempo que volvió la gloria en pena
también podrá volver la pena en gloria.

Meter: iambic
VI. Kdybyste, vy oblakové skvělí,
by Josef Kalus

Kdybyste, vy oblakové skvělí,
den a noc jen mezi námi dleli,
ztemnělo by vaše čelo jasné:
vždyť v tmách našich paprsk štěstí hasne.
Oblakové rychlí, poletaví ptáci,
kdybyste vy znali naši lidskou práci,
naše sny a touhy, boje naše:
umdlela by rychlá peruť vaše!

Meter: trochaic
V sluj hlubokou se slunce uchýlilo
by H. Uden

V sluj hlubokou se slunce uchýlilo
a stanulo na prahu šeré chýše,
na malé okno zaklepalo tiše;
již vstala Tma, a slunce v klín jí skrylo
svou jasnou tvář. Jak unaveno bylo,
jak hlavu kloní! Tma ji zvedá výše
a líbá ji: „Proč nepřišlo jsi spíše,
mé zlaté dítě, kdes tak dlouho zbylo?
Ty stále spěcháš, sloužíš všemu lidu,
když klesneš jedněm, ihned druhým svítáš
a k odpočinku neuložíš hlavy.
Svou trýzeň samo z lásky své si splítáš,
spi chvíli aspoň – dýše zdáním klidu
důl zapomenutí jak vrchol slávy.“

Meter: iambic
Die Geschichte des Davids,
 Königs in Juda.
by Johann Jacob Bodmer

Der alte Jsai wie er diß kaum vernommen,
Wollt nicht, daß David sollt mit in das Treffen kommen,
Weil seine Jugend ihn noch schützte, daß er nicht
Dem König dienen dorfft, nach der Soldaten Pflicht;
Drum seine ältste Söhn er nach dem Heere sandte,
Dafür er David nun bey ihm zu seyn ernannte,
Bis dieser Krieg fürbey, und ließ es Saul geschehn,
Daß David wiederum nach Bethlehem möcht gehn;
Der dann in allem sich so willig wust zu geben,
Daß was man von ihm wollt, auch war sein Will und Leben.
Sein hoher Heldenmuth sehnt sich zwar mit ins Heer,
Doch galt des Vaters Will bey ihme noch vielmehr,
Daß, als nur Saul hinweg, er gleich den Hof verliesse,
Und wiederum der Art des Feldes sich beflisse,
Aus einem Hofmann ward hinwiederum ein Hirt,
Der beydes Stadt und Feld mit seinem Wesen ziert.

Meter: iambic
Sonetos – - II -
by Rodrigo de Robles de Carvajal

Ya no culpo al amor porque no es parte
ya para deshelar tu pecho frío,
porque todo su fuego está en el mío
y mi fuego no aspira a deshelarte.
Antes si de él me pides una parte
para amarte y matar a tu desvío
no te ha de dar ninguna mi albedrío
por no perder ninguna de adorarte.
Y pues la obstinación de mi
                        firmeza
para tu sequedad, no busca medio,
busca fiereza tú, para matarme,
que con desvío, sequedad, fiereza,
es bien que contradigas mi remedio,
pues yo mismo no aspiro a remediarme.

Meter: polymetric
POVZDECH
by Stanislav Kostka Neumann

Když vtrhnou do lesa dělníci
a počnou razit si cestu
a budovati silnici
k nádraží nebo městu,
když kamením zní a železem
ryk inženýrského hladu
a klidné věci s klidným snem
rvány jsou ze svého řádu,
tu vyhnán z tichého doupěte
i drobný živočich lesní
z řinčící bouře té prokleté,
jež kolem něho běsní,
s životem holým prchá jen,
řev lidský v patách maje –
Tak hnán a štván a pokořen
a jemu se podobaje
mu závidím, neb jeho jest
svět před ním, noc mezi vřesem.
Mě z místa na místo staví pěst,
on volnou cestu má lesem.

Meter: dactylic
92. An den Wesp
by Gotthold Ephraim Lessing

Nur Neues liebest du? nur Neues willst du machen?
Du bist, mein guter Wesp, sehr neu in allen Sachen.

Meter: iambic
267. Wie die Schule/ so die Lehre.
by Angelus Silesius

Inn Schulen dieser Welt wird GOtt unß nur be-
schrieben:(lieben-
Ins Heilgen Geistes Schul lernt man Jhn schaun uñ

Meter: iambic
- LXXVII -
by Francisco de La Torre

Filis, no busca desangrada cierva
con más ardor el agua, cuya pura
vena mitiga el fuego, que la dura
flecha del cazador llevó en la hierba,
como mi alma a ti; tú, cuya acerba
condición inhumana no asegura
la soberana gracia y hermosura,
que a su firmeza el cielo le reserva.
Más terrible y más brava tú que el fiero
mar alterado, y más que el ofendido
áspid crudo te muestras ofendida.
Vuelve, Filis, por mí, que el atrevido
dolor que en tu desgracia ve que muero,
despojo inútil hace mi alma y vida.

Meter: polymetric
Idilio
by Antonio Smith

Lame con una lámina argentina
el alba a la montaña somnolienta;
y cae silenciosamente lenta
con lenidad de besos la neblina
La choza en fuegos róseos se ilumina;
la purvia brasa en el fogón revienta
y una parava de moscas de oro avienta
en la armoniosa gloria matutina.
Corre como una matizada esfera
el gallo tras la hembra que lo espera
en el plumoso lecho de sus alas
Y presa en una sensación divina
sacude voluptuosa la gallina
la plumazón de sus irídeas galas

Meter: iambic
The House of Life: 71. The Choice, I
by Dante Gabriel Rossetti

Eat thou and drink; to-morrow thou shalt die.
     Surely the earth, that's wise being very old,
     Needs not our help. Then loose me, love, and hold
Thy sultry hair up from my face; that I
May pour for thee this golden wine, brim-high,
     Till round the glass thy fingers glow like gold.
     We'll drown all hours: thy song, while hours are toll'd,
Shall leap, as fountains veil the changing sky.

Now kiss, and think that there are really those,
     My own high-bosom'd beauty, who increase
          Vain gold, vain lore, and yet might choose our way!
          Through many years they toil; then on a day
     They die not,—for their life was death,—but cease;
And round their narrow lips the mould falls close.

Meter: polymetric
Charade
by Nikolaus Lenau

Die
Nach dessen schönem Strande
Aus fernem, fernem Lande
Ertönen wird mein sehnsuchtsvoller Gruß.
Die
Und wird, bist du geschieden
Zum ewigstillen Frieden,
Auf deinem Hügel ehrend sich erheben.
Der Hauch der
Wenn ihm das Wort gebricht,
Doch tief die Liebe spricht
In ihrer Sehnsucht selig bangem Schweigen.
Das
Vier alternder Ruinen
Mit schwesterlichen Mienen,
Die meiner Seele als Erinnrung teuer.

Meter: iambic
- LXXI -
by Juan Boscan

No es tiempo ya de no tener templanza;
si mi dolor quisiese consentilla
perdono mi congoja y el sentilla,
y el disgusto que del sufrir me alcanza.
Mas el amor me pone tanta lanza
que ojalá yo pudiese no sufrilla;
hagan de mí los hombres ya mancilla,
siquiera porque soy su semejanza.
Caigo y levanto, espero y desconfío;
no tengo del vivir sino que siento:
ya cuanto soy parece desvarío.
Si un poco más en mi penar porfío
en mí presto se acabará el tormento,
su poder acabando con el mío.

Meter: iambic
1L: Wie der Frommen Lanze blühet,
by Friedrich Schlegel

Wie der Frommen Lanze blühet,
Die vollendend ihr Gelübde,
Hier die Schulden abzubüßen,
Sich in frommen Streit bemühen,
Mit der Palme sich zu schmücken,
Die im Himmel immer grünet,
Gern in eignem Blut sich kühlen;
Wie im Maien die Gebüsche
In den stillen Talen grünen,
Blütumkränzt die vollen Hügel,
Linde liebe Blumen glühen,
Auf der Erde buntem Gürtel
Sich erhebt ein Liebesgrüßen,
Auf Gesanges kühnem Flügel;
Also blühet, also grünet,
Von jedwedem Mund gerühmet,
Manches Heldenherz entzündend,
Und in manchem Lied verkündet,
Rolands Tod und Heldenkühne,
Auch sein adelich Gemüte,
Wie er fern von Trug und Lügen,
Doch vor allem, wie er frühe
Alle seine Schuld abbüßte,
Mit der Märt'rer Kranz sich schmückend,
Deren Palme immer grünet.
Noch in fernen Zeiten glühen
Helden in dem Schlachtgewühle
Bei dem Rolandsliede kühner,
Wenn der Held also begrüßet
Vor der Schlacht die Heldenbrüder,
Ziehend über Tal und Hügel.
Lied wird gesungen,
Kampf dann begunnen,
Wohlauf ihr Gesellen
Froh in Reih'n zu stellen.
Sonne hoch da leuchtet,
Wies' im Taue feuchtet,
Einer läßt vor allen
Seine Stimm' wohl schallen.
Wie die weiß' und rote
Blüt' im Sturm zu Boden,
Also blut't der Ritter
In der Freunde Mitte.
So in roten Wunden
Alles Leids gesunder,
Höret wie Roland all
Fiel dort in Roncisvall.
War er da verraten,
Manchen Schlag doch tat er;
Muß in Blute sinken,
Ehrenkranz da findet.
Starb mit ihm Oliver,
Hat er des hohe Ehr.
Alle seine Starken
Sah' da fallen Karle.
Roland blieb noch eine,
Sah der Mannen keinen,
Noch sein Horn erklungen,
Daß es mitten sprunge.
Lied muß erklingen,
Schlacht dann beginnen,
Höret wie Roland all
Fiel dort in Roncisvall.
Erst in Blut befeuchtet,
Dann im Kranze leuchtet;
Immerdar nun ruht er,
Sitzt auf goldnem Stuhle.
Ist er da bei Gotte,
Für ihn starb er Todes,
Schimmert hoch in Ehren,
Ewig muß das währen.
Wir Sankt Roland bitten,
Führ' in Todes Mitten;
Hell noch scheint die Lanze
Bald in rotem Glanze.
Lied ist nun gesungen,
Kampf wird begunnen.
Gedenkt wie Roland all
Fiel dort in Roncisvall.
So auf kühnen Liedes Flügel
Wird des Roland Leid verkündet,
Dessen Taten ewig blühen,
Dessen Palme immer grünet.

Meter: trochaic
Sonetos – I
by Gaspar Núñez de Arce

Al morir el invierno, el
                     mundo siente
renacer su agostada lozanía
y cobra de improviso la energía
con que despierta el alma adolescente
Corre la savia, como oculta fuente,
por el árbol sin hojas todavía,
y do la tierra aletargada y
                        fría
palpitan el insecto y la simiente
Cuando sus auras germinales lleva
marzo ventoso hasta el sepulto grano,
todo se anima y todo se renueva.
Sólo, como un sarcasmo de la vida,
en el marchito corazón humano
¡ay!, no retoña la ilusión perdida.

Meter: iambic
Abermalige
 Betrachtung des Mond-Scheins.
by Barthold Heinrich Brockes

Allgegenwärt’ger Schöpfer, lenke,
Ach lenke meinen Sinn
Durch Deine Gnade doch dahin,
Daß ich an Deine Gröss’ und Allmacht oft ge-
denke!

Meter: iambic
- CVI -
by Lope de Vega

La noche viene descorriendo el velo
bordado de las luces de Diana,
bese la bella Copa y Ariana
con la corona de que ilustra el cielo.
Vense la hermosa Andrómeda y el vuelo
del alado Pegaso y la inhumana
espada de Orión, y con su hermana
Helice clara, tan notoria al suelo.
Sólo faltan aquí mis luces bellas
que, si salieran no se viera alguna
de cuantas hace el resplandor de Apolo.
Salid, que a vuestra luz, mis dos estrellas,
esconderase la envidiosa luna,
y gozaré mi bien secreto y solo.

Meter: iambic
KDYBYCH BYL KRÁLEM...
by Rudolf Illový

Kdybych tak králem byl veliké říše,
kdybych byl slavný a bohatý král,
dvořané plazili by se na břiše,
s ministry bych si jak s loutkami hrál.
Měl bych své paláce, zámky a hrady,
měl bych též korunu, žezlo a trůn,
u hostin nikdo by nezhynul hlady,
kočár můj táhlo by šestero brun.
Hymna má nadšeně zněla by sálem,
ó, to by život byl, kdybych byl králem!
Zemi své byl bych já předobrý vládce,
z výstřižků novin svou chválu bych čet,
měl bych své vojsko a pro velezrádce
tajných a popravčích několik set.
Byl bych vždy laskav a nespouštěl hrůzu,
odíval bych se jen v purpurný háv,
duše by jásala, kdybych i lůzu
uslyšel volati: Král náš buď zdráv!
Uplynul by mi čas ve snění stálém,
ó, to by život byl, kdybych byl králem!
Přes to však možná, že jednou snad přece
odložit chtěl bych svůj královský šat,
prchnouti přestrojen ze zlaté klece,
vkročiti nepoznán do prostých chat.
Do očí pohlédl svému bych lidu
a zřel, jak škrtí jej dračice zlá,
ucítil starosti jeho a bídu,
slyšel bych, jak mi můj poddaný lá.
Rebelem stal bych se potom snad málem,
ó, to by život byl, kdybych byl králem!

Meter: dactylic
Očím čtoucím mé verše.
by Jaroslav Kvapil

Vy oči neznámé, jež skloníte se krásné
jak k bledým fialám, co vůní mdlou jsou tkány,
v těch smutných písní sny, kde naděje má hasne,
vy hvězdy milenců, ó, buďte požehnány!
Vy hvězdy zapadlé, jichž neuzří mé oko,
já ve snu tuším vás i zářnou vaši krásu,
jak v duše hlubinách bych cítil přehluboko
znít rhytmy polibků a dýchal vůni vlasů.

Meter: polymetric
- LIII - A la estatua de Memnon que hablaba herida de los rayos del sol en ponderación de su amor
by Joseph de Litala y Castelvi

Purpúreos rosicleres de la Aurora,
vencía el Sol en su primer Oriente,
coronando de luces su alta frente,
cuando los Montes con sus rayos dora.
Hirió la estatua de Memnon, que adora
el Nilo undoso en húmeda corriente,
y a contactos solares obediente,
habló con voz dulcísima, y sonora.
¿Qué es esto, Lisi, Amor? ¿Qué Astrología
tiene en su Cielo, guarda en sus arcones
que tocándome el Sol del bello día,
de tu hermosura no encontré razones,
y sólo adoro en muda idolatría
tu desdén, tu rigor, y tus baldones.

Meter: polymetric
12.
by Martin Opitz

Ich empfinde fast ein Grauen
Daß ich, Plato, für und für
Bin gesessen über dir;
Es ist Zeit hinauß zu schauen
Und sich bey den frischen Quellen
In dem Grünen zu ergehn,
Wo die schönen Blumen stehn
Und die Fischer Netze stellen.
Worzu dienet das Studieren
Als zu lauter Ungemach?
Unter dessen laufft die Bach
Unsers Lebens, das wir führen,
Ehe wir es inne werden,
Auff ihr letztes Ende hin,
Dann kömpt ohne Geist und Sinn
Dieses alles in die Erden.
Hola, Junger, geh' und frage
Wo der beste Trunck mag seyn,
Nimb den Krug und fülle Wein.
Alles Trauren, Leid und Klage
Wie wir Menschen täglich haben,
Eh' uns Clotho fort gerafft,
Will ich in den süssen Safft,
Den die Traube gibt, vergraben.
Kauffe gleichfals auch Melonen.
Und vergieß deß Zuckers nicht;
Schaue nur, daß nichts gebricht.
Jener mag der Heller schonen,
Der bey seinem Gold' und Schätzen
Tolle sich zu krencken pflegt
Und nicht satt zu Bette legt;
Ich wil, weil ich kan, mich letzen.
Bitte meine gute Brüder
Auff die Music und ein Glaß;
Kein Ding schickt sich, dünck mich, baß,
Als ein Trunck und gute Lieder.
Laß' ich schon nicht viel zu erben,
Ey, so hab ich edlen Wein;
Wil mit Andern lustig seyn,
Wann ich gleich allein muß sterben.

Meter: trochaic