PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
1L: In wilder Höhle Hintergrund
by Jean de La Fontaine

In wilder Höhle Hintergrund
Ein Satyr saß mit Weib und Kindern,
Den Suppennapf vor Hand und Mund,
Um ihres Magens Not zu lindern.
Sie hockten auf gehäuftem Moos
Und wünschten keine beßren Pfühle.
Ihr Appetit war gut und groß
Auch ohne Tisch und Tuch und Stühle.
Da trat ein Wandersmann herein,
Durchnäßt von kalten Regenschauern.
Man lud ihn gleich zum Essen ein
Und bat ihn, sich aufs Moos zu kauern.
Der Gast nahm gern die Schüssel an,
Erfreut ob solch erwünschter Spende.
Mit Atempusten er begann
Zunächst zu wärmen seine Hände.
Dann blies er auf die Suppe hin,
Die ihm noch allzu heiß erschienen.
Dem Satyr schien's ein Widersinn,
Er sprach: »Wozu soll beides dienen?«
»erstmals erwärmt's die kalte Haut,
Zum andern kühlt's die warme Speise.«
Da hat's den wilden Mann gegraut:
»steh auf und mach dich auf die Reise.
Bewahr mich Zeus vor solchem Bund!
Mich schauert über alle Maßen.
Fort mit den Menschen, deren Mund
So warm wie kalt versteht zu blasen.«

Meter: iambic
- 9 -
by Lope de Vega

¡Con qué artificio tan divinas sales
de esa camisa de esmeralda fina,
¡oh, rosa celestial alejandrina,
coronada de granos orientales!
Ya en rubíes te enciendes, ya en corales,
ya tu color a púrpura se inclina,
sentada en esa vasa peregrina,
que forman cinco puntas desiguales.
Bien haya tu divino autor, pues mueves
a su contemplación el pensamiento,
y aun a pensar en nuestros años breves.
Así la verde edad se esparce al viento,
y así las esperanzas son aleves,
que tienen en la tierra el fundamento.

Meter: iambic
9.
by Friedrich Rückert

Wenn du nur die Natur, wenn du nur die Geschichte
Befragtest, was dir die und die von Gott berichte;
In manigfacher Kräft' und ew'gen Streits Urkunden,
Viel Götter hättest du, nicht Einen Gott, gefunden;
Und wenn nicht mehrere, doch statt des Einen Zwei,
Wovon der eine gut, der andre böse sei.
In dir nur findest du, nicht in der Welt Getöse,
Daß Einer nur ist gut, und nichts durch ihn das Böse.

Meter: iambic
Die Uhren
by Gustav Sack

In weichen Riesenknäueln, darin Traum
und tiefer Schlummer brünstig sich umschlangen,
durchfloß die Nacht den hochgewölbten Raum;
so unaufhaltsam drangen
ihre Sammetwogen und so schwer und breit
aus einer unerschöpfbaren Unendlichkeit,
daß sie die Stadt, die Tages hier gestanden,
fortschwemmten in die fernste Ewigkeit
und meine Sinne sie nicht wiederfanden,
daß mich das Bodenlose ganz umfing
und zitternd ich in seinem Brunnen hing – – –
da ging ein Schlagen durch die Nacht,
von allen Türmen auf und nieder
schwatzten die Uhren ihre Stunde wieder,
wirr, hastig, auf und ab und ohne Ende
zerbrachen sie mir meines Brunnens Wände
und riefen: es ist vier! ist vier! ist viere! –
Da hab ich meines Schlummers laut gelacht
und ihrer, dieser braven Uhrentiere.

Meter: iambic
- 1149 - Jornada III, DON JUAN DE HARO De La octava maravilla
by Lope de Vega

Dulce tormento do el amor se vía
pues camináis al fin de mi esperanza,
las alas esforzad, que cuanto alcanza
con más aliento el corazón porfía.
Sobre los ramos que esta huerta cría,
pintad luego en su orilla o semejanza
del Fénix de la Arabia su mudanza;
la oscura noche vela y duerme el día.
Pues llego cerca de su ilustre nido,
y como blanco azor las uñas tiendo;
fuentes, no murmuréis ni hagáis ruido.
Que si callando a amor sus alas prendo
entre su pico de rubíes teñido,
dejar el alma por la presa entiendo.

Meter: iambic
Kostru časem vybělenou
by Adolf Heyduk

Kostru časem vybělenou
ovinuje v houští mech –
srnka se tu uhostila
s ranou v boku, její síla
proudila se v žalný spěch.
Vrah ji stihnul, zasténala,
zavolala na svou mláď,
pohleděla na vše strany,
vlastní krev svou pila z rány,
kladla hlavu na kapraď.
Ptáci s bohem zazpívali,
zavzdychal i šuměl les,
drobných srnčat chasa malá
žalostivě blekotala,
a háj pláč ten krajem nes’. –
Zlaté vlasti síla bujná
neznala tak šťastný den,
nehynula v ptactva zpěvu,
v zrády rozkaceném řevu
krev cedila na kámen.
Rozprchly se děti plaše,
v dálku hnal je hněv i strach.
a v tom zpěvném svatém háji
z ňader bratří bídy ssají,
rabem syn a pánem vrah.

Meter: trochaic
Starý kazda.
by Jan Václav Tůma

Rybařil jsem, rybařil jsem,
rybky se mi v sítě draly,
malé, velké, všelijaké,
ty mi sítě potrhaly.
Kramařil jsem, kramařil jsem,
přišli z blízka, přišli z dáli,
hezké oči, pěkné tváře,
ty mi zboží rozebraly.
Dorybařil, dokramařil,
teď jsem stár, a co mám z toho?
okraden jsem – v duši trpkosť,
v srdci nic – a v světě mnoho!

Meter: trochaic
XVIII. Mne uštvali, kdo první ruku zvedl?
by Tereza Dubrovská

Mne uštvali, kdo první ruku zvedl?
Byl můj to přítel, hodil kamenem,
že klesám, věděl, však se neohlédl,
by nezřel slzy v oku zamženém...
Byl zvláštní osud můj – mne cestou vedl,
jíž jiní nešli. V zámku skleněném
jsem žila. Velký pavouk síť svou předl,
žal zpíval žalmy v srdci zraněném.
A pavouk předl, v sadě den se šeřil,
nit z přadena se žití motala,
že trpěla jsem, nikdo neuvěřil.
Jak v pohádce princ nezjevil se oku...
leč duše má se přec jen dočkala –
je rubáš hotov, práce dlouhých roků!

Meter: iambic
Jak „dělal“ kdysi pan Fanta kalendáře.*
by František Ladislav Menhard

K starým, zbylým kalendářům nové kalendarium
přilepiti dal pro P. T. publikum,
čímž ušetřil literátům honoráře.
Tak se někdy dělaj’ kalendáře.

Meter: trochaic
Soneto
by Ángel María Dacarrete

Muerto está el corazón: ¡ni aun
                  el suspiro
exhala del dolor! Mustio, cansado,
enmudece el laúd, desesperado
fastidio y soledad do quiera miro
No son sueños poéticos, deliro:
no suspira mi pecho enamorado
¡quisiera descansar! sí, que abrumado
me siento por el aire que respiro
Ya no puedo cantar, ¡adiós, mi lira!
tú que de mis ensueños y dolores
el eco fuiste, queda abandonada
Si pronto el plazo de mi ser expira,
tus vibraciones de pesar y amores
repite en torno de mi tumba helada

Meter: iambic
I Heard an Angel
by William Blake

I heard an Angel singing
When the day was springing 
Mercy Pity Peace
Is the worlds release 

Thus he sung all day
Over the new mown hay 
Till the sun went down
And haycocks looked brown 

I heard a Devil curse
Over the heath & the furze 
Mercy could be no more 
If there was nobody poor 

And pity no more could be 
If all were as happy as we 
At his curse the sun went down 
And the heavens gave a frown 

Down pourd the heavy rain
Over the new reapd grain 
And Miseries increase
Is Mercy Pity Peace

Meter: polymetric
I never saw that you did painting need (Sonnet 83)
by William Shakespeare

I never saw that you did painting need
And therefore to your fair no painting set;
I found, or thought I found, you did exceed
The barren tender of a poet’s debt;
And therefore have I slept in your report,
That you yourself being extant well might show
How far a modern quill doth come too short,
Speaking of worth, what worth in you doth grow.
This silence for my sin you did impute,
Which shall be most my glory, being dumb;
For I impair not beauty being mute,
When others would give life and bring a tomb.
    There lives more life in one of your fair eyes
    Than both your poets can in praise devise.

Meter: iambic
Von den Weltweisen.
by Barthold Heinrich Brockes

Man spreche nicht: es sey nur Frechheit, die den Geist
Mit einer unfruchtbar-und falschen Hoffnung speist,
Geheimniss’ auszufinden,
Die nie ein Mensch vermögend zu ergründen.
Man spreche nicht: es such’ ein’ eitle Wissenschafft
Durch falschen Köder uns zu täuschen, zu betrügen.
Uns leitet die Vernunfft, sie reitzt durch ihre Krafft
Zur
Dies ist es eigentlich, was einen Menschen macht,
Und was er wissen soll. Solch edeles-Vergnügen
Soll billig einzig und allein
So seine Pflicht, als Endzweck seyn.

Meter: iambic
Idea 31: Methinks I see some crooked mimic jeer
by Michael Drayton

Methinks I see some crooked mimic jeer
And tax my muse with this fantastic grace,
Turning my papers, asks "what have we here?"
Making withall some filthy antic face.
I fear no censure, nor what thou canst say,
Nor shall my spirit one jot of vigour lose.
Think'st thou my wit shall keep the pack-horse way
That ev'ry dudgeon low invention goes?
Since sonnets thus in bundles are impress'd,
And ev'ry drudge doth dull our satiate ear,
Think'st thou my love shall in those rags be dress'd
That ev'ry dowdy, ev'ry trull doth wear?
Up to my pitch no common judgment flies:
I scorn all earthly dung-bred scarabies.

Meter: iambic
KDE DOMOV MŮJ?
by Karel Vojtěch Prokop

Tu píseň čarovnou kdys ruka mistra hrála.
A housle mluvily a pěly jedním zvukem,
jak borů domácích by šumná hudba vála
a vody valily se lučinami s hukem.
Ó jak těch tónů proud lét’ mocně kolem skrání,
ten roztoužený zpěv jak celou duši jal,
jí prochvěl do hlubin a v citu rozevlání
vzňal blaho závratné a neskončený žal.
Jak v bájnou vidinu v ráj pozemský jsem patřil,
květ jara odíval jej prostou nádherou,
v něm útlých duší cit se s jasnou myslí bratřil,
zdar mužných, vzdorných sil zněl zemí veškerou...
Tu lásku nesmírnou jsem náhle pojal v hrudi,
již cítil v duši ten, kdo takou píseň pěl;
já pochopil, proč zpěv ten mrtvá srdce budí
a věrou zjasňuje mrak zoufajících čel.
Vše, vše jsem pochopil: Co poutá k zemi rodné
náš prostý ryzí lid, kde pramen jeho síly,
ač krví úrodnil to české pole plodné,
proč v chaloupkách mu přec ty snivé písně zbyly;
proč, kroky vyhnanců když bloudívaly světem,
tu lásku nezměrnou v svém srdce nesli v dál,
proč mnohý dějin list nám v bolu chvěje retem,
i proč teď v oku mém cit v horkou slzu ztál.
Ty lásko k domovu. – buď skutkem nebo písní,
buď stonem útisku neb holdem úspěchu,
buď potem krvavým, jenž v práci čelo třísní,
buď zkazkou, u krbu jež plyne v oddechu,
buď slovem mateře, když dítě svoje učí,
buď rudým praporem a k boji mocně duj –:
ó kéž kdys volnosti přivineš do náručí
a zvýšíš, oslavíš zem rodnou, domov můj!

Meter: polymetric
Soneto a Nice
by Félix María de Samaniego

No te quejes, oh Nice, de tu estado
porque te llamen puta a boca llena,
pues puta ha sido mucha gente buena
y millones de putas han reinado.
Dido fue puta de un audaz soldado,
a ser puta Cleopatra se condena,
y el nombre lucrecial, que tanto suena,
no es tan honesto como se ha pensado.
Esa de Rusia emperatriz famosa
que fue de los carajos centinela,
entre más de dos mil murió orgullosa;
y pues ya lo dan todas sin cautela,
haz tú lo mismo, Nice vergonzosa,
que esto de honra y virgo es bagatela.

Meter: iambic
[I come weary,]
by Matsuo Bashō

I come weary,
In search of an inn—
Ah! These wisteria flowers!

Meter: trochaic
1L: Ein
by Christian Friedrich Hunold

Ein
Er bat ihn Himmel-hoch/ noch etwas zu verweilen.
Ein Pulver sey noch da/ ein Pulver/ welches schön/
Von dem der
Hier auf verzog der Tod; das Pulver kam im Magen;
Allein der Krancke starb und ward zur Gruft getragen.
Denn ward ein andrer kranck/ von dem der Tod noch fern;
Er rief: das Pulver her. Der
Das schöne Pulver half dem Krancken von dem Leben.
Doch ließ der
Weil Menschen Staub und Koth/ was siehst du sauer aus:
Zum Vortheil machen wir nur Pulver wieder draus.

Meter: iambic
XXXIV. ŠEST EPIGRAMŮ (SLUŽKA JDOUCÍ ZE SLUŽBY... čili: jak se rozloučíme s Rakouskem)
by Josef Svatopluk Machar

Dáme vám s bohem pěkně tuze
a poděkujem slušně všem.
Tak mějte se tu po zásluze...
A myslit budem: Čert vás vem!

Meter: iambic
24.
by Friedrich von Logau

Tag, der von dem Erde-Klumpffen und der Laster Last uns löst,
Ist der beste Tag der Tage, der uns freyt, erfreut und tröst.

Meter: trochaic
Junio
by Carlos Mendoza

Mes que espera gozoso el prestamista
y que impaciente ansía el usurero:
precisa hacerse con algún dinero
a fin de darse tono de bañista
El zapatero, el sastre y al modista,
que tomaban paciencia desde Enero,
con ímpetu terrible y porte fiero
quieren cobrar sus cuentas a la vista.
Es fiesta cada día en este mes
con Corpus, las verbenas y demás;
hacen su agosto fondas y cafés;
viajan los enfermos cual jamás;
mientras otros se quedan sin parnés
por culpa de una sota o de algún as.

Meter: iambic
1L: Zum Dichter machten dich die Lieb' und die Natur.
by Friedrich von Hagedorn

Zum Dichter machten dich die Lieb' und die Natur.
O wärst du dieser stets, wie Opitz, treu gewesen!
Du würdest noch mit Ruhm gelesen:
Jetzt kennt man deinen Schwulst und deine Fehler nur.
Hat sonst dein Reiz auch Lehrer oft verführet,
So wirst du jetzt von Schülern kaum berühret.
Allein, wie viele sind von denen, die dich schmähn,
Zu metaphysisch schwach, wie du, sich zu vergehn!

Meter: iambic
22.  Erheb dich über dich.
by Angelus Silesius

Der Mensch der seinen Geist nicht über sich erhebt/
Der ist nicht wehrt daß er im Menschenstande lebt.

Meter: iambic
PÍSEŇ UKLIDNĚNÍ
by Viktor Dyk

Vezmeme-li to kriticky,
čas mění lidi a světy.
Býval prý kdysi tragický
ten národ z operety.
Leč historismus přežilý
přítomnou radost hatí.
Postavme třeba mohyly,
nechme však zašlé spáti!
Dnes víme, že vše změněno.
V budoucnost zříme klidně.
Nes, osle, svoje břemeno,
a hýkej v slohu Vídně.
Je třeba změnit smutný kraj.
Rozvaha k tomu nutí.
Zazpívej, brachu, Bajkajlaj,
a spij se podle chuti.
Nech příliv moře zlehýnka
zem Lotofagů rváti.
Ničím-li tobě vzpomínka,
nač vůbec vzpomínati?
Už leccos vzaly hlubiny.
Přeje si moře stravy.
Nač starati se o syny,
když tatík dnes se baví?

Meter: iambic
Soneto
by Antonio de Villegas

¡Oh, quién tuviese un corazón
                  de acero
que no fuese falsado de arma alguna,
para sufrir los golpes de Fortuna,
y aquellas ansias tristes con que muero!
Leed, señora, mi vivir primero,
y revolved sus hojas una a una,
tomando la inocencia de la cuna,
hasta llegar al término postrero.
Adonde podréis ver una firmeza
con accidentes duros y suaves,
llagada de los pies a la cabeza
Dolores que de agudos son ya graves;
veréis una rendida fortaleza,
do tiene Amor las fuerzas, vos las llaves.

Meter: iambic
- CXXIII - Ternezas
by Pedro Soto de Rojas

Cuando eterno Señor de mis dolores,
alguno nacerá tan atrevido,
que asalte el muro a vuestro santo oído
y en él entre mi llanto y mis clamores.
Cuando con esperanza, y sin temores,
desnudo sombras claridad vestido,
el gran vacío, que ocupó el sentido
perfectos llenarán vuestros amores.
Oh cuán difícil si a mi ser mezquino,
(¡oh qué tarde!) se atiende, y cuán temprano
si al vuestro generoso peregrino,
en tierra estoy conduzca vuestra mano,
(que yo por mí jamás sabré camino)
luz que se ofusca en Laberinto humano.

Meter: iambic
ZLÍ SLÍDIČI –
by Arnošt Ráž

Nějaký drak vždycky přijde
do pohádek o štěstí. –
Drápy hrubé obejmou tě,
zasměješ se bolestí.
Dlaně líbáš, dlaně bílé,
mníš, že měsíc zří to jen,
a kdos v šeru s okem dračím
pověsil se do oken. –
Drzou hlavu jemu setneš. –
Okřikneš smích, kdo ví, čí. –
A z té krve za jednu noc
nových sto hlav vyklíčí. –

Meter: trochaic
Elegy V:  His Picture
by John Donne

Here take my picture; though I bid farewell
Thine, in my heart, where my soul dwells, shall dwell.
'Tis like me now, but I dead, 'twill be more
When we are shadows both, than 'twas before.
When weather-beaten I come back, my hand
Perhaps with rude oars torn, or sun beams tann'd,
My face and breast of haircloth, and my head
With care's rash sudden storms being o'erspread,
My body'a sack of bones, broken within,
And powder's blue stains scatter'd on my skin;
If rival fools tax thee to'have lov'd a man
So foul and coarse as, oh, I may seem then,
This shall say what I was, and thou shalt say,
"Do his hurts reach me? doth my worth decay?
Or do they reach his judging mind, that he
Should now love less, what he did love to see?
That which in him was fair and delicate,
Was but the milk which in love's childish state
Did nurse it; who now is grown strong enough
To feed on that, which to disus'd tastes seems tough."

Meter: polymetric
I Used to Think
by Trumbull Stickney

I used to think
The mind essential in the body, even
As stood the body essential in the mind:
Two inseparable things, by nature equal
And similar, and in creation’s song
Halving the total scale: it is not so.
Unlike and cross like driftwood sticks they come
Churned in the giddy trough: a chunk of pine,
A slab of rosewood: mangled each on each
With knocks and friction, or in deadly pain
Sheathing each other’s splinters: till at last
Without all stuff or shape they ’re jetted up
Where in the bluish moisture rot whate’er
Was vomited in horror from the sea.

Meter: iambic
NÁLADA NA PODZIM 1916
by Karel Horký

Je zářijová tak a smírem vonící
a že nás konec sblíží, člověk cítí.
I sokům osobním by stiskl pravici –
jest otázka jen, budou-li ji míti.

Meter: iambic
502
by Josef Vlastimil Kamarýt

Nekupuj vše, cobys žádal mít,
ale bez čeho ti nelze být.

Meter: trochaic
A la muerte de Lope de Vega
by Pedro Mesía de Tovar

Ya del parnaso el monte generoso
no tan fértil tributo al mundo ofrece,
y a sus deidades turba, y enternece
mirar ausente el hijo más glorioso
La hermosa Vega, el fruto numeroso
marchito yace, a Ceres enmudece
ver que si siembra flor, ya flor no crece,
que sólo reina en brazos del reposo
Felice solo tú, que de la fama
toda la trompa es limitado aliento,
LOPE, LOPE, a tu nombre, a tanta gloria
Poca voz todo el orbe que te llama,
estrecha pira el ámbito del viento:
o vive eterno, y vive a tu memoria.

Meter: iambic
1L: Von der Welt sich scheiden,
by Gerhard Tersteegen

Von der Welt sich scheiden,
Was Gott schicket, leiden,
Recht einfältig, still und klein,
Beten und gehorsam sein.

Meter: trochaic
- 133 - Memorial que Lope dio a su majestad Felipe IV
by Lope de Vega

Lope dice, Señor, que a vuestro abuelo
sirvió en Inglaterra con la espada,
y aunque con ella entonces no hizo nada,
menos después; pues fue valiente el celo.
También a vuestros padres, que en el cielo
están, sirvió con pluma, que dorada
en su esplendor pudiera bien cortada
de polo a polo dilatar el vuelo.
Tengo una hija y tengo muchos años;
las Musas dan honor, mas no dan renta,
corto en los propios, largo en los extraños.
Dios cría, el sol engendra, el Rey sustenta,
criad, dad vida, reparar mis daños,
que un novio de resultas traigo en venta.
Fortuna me amenaza, fe me alienta,
haced, o gran Felipe,
que de vuestras grandezas participe;
así tengáis más oro y más diamantes,
que yo tengo vasallos consonantes.

Meter: iambic
Kapucín a věrná žena.
by František Cajthaml-Liberté

Na cestu dálnou dobrý muž
kdys musil odejíti,
bol řezal jej jak ostrý nůž,
že nemoh‘ ženu vzíti,
neb útlá byla, ubohá –
i prosil každý den boha,
by ráčil nad ní bdíti.
Po muži toužíc, chodila
k posile do kostela,
tam nábožně se modlila
a skromné přání měla:
By bůh s ní sejmul těžký kříž
a muž se vrátil šťastně již –
chudinka osiřelá!
Kdo prosí, bývá vyslyšen,
řádně když ruce spíná,
po bouři bývá jasný den,
kdy chutná sklenka vína –
čís‘ ruka jednou pod střechu
jí poslala na útěchu
mladého kapucína.
A byl to řádný řemeslník,
rozuměl práci věru
a zasloužil si mnohý dík,
vždyť pracoval i v šeru. –
Slov příval, jeho očí lesk
vypudil z ženy brzy stesk
za duchovních večerů.
Tak prchal rychle mnohý čas
ve zbožném rozjímání –
z cest muž se vracel z jara zas
a nepsal předem psaní;
v soumraku spěchal s radostí
dát odměnu za starosti
své zbožné, věrné paní.
I zarachotil v zámku klíč,
muž vstoupil v známé dvéře,
vletěl tiše jako míč
kde manželka spí v šeře; –
avšak ustrnul a stál jako sloup,
když pod peřinu sáhl hloub
a zařval hlasem zvěře...
A vytáhl zpod peřiny
hned silou přeukrutnou
pátera v záři neviny
(neb nebyl oděn kutnou),
pak slyšet bylo buch, buch, buch!
to páterovi platil dluh
a vyhnal ženu smutnou.

Meter: iambic
XxXVII.
  Pegasus im Joche.
by Georg Herwegh

„muß ich, sprach mein Pegasus,
meiner Freiheit denn entsagen:
Zieh' ich lieber doch am Pflug,
als selbacht am großen Wagen,
Freß' ich lieber doch mein Heu
aus des letzten Bauern Raufe,
Als ich aus der Marmorkrippe
mit dem Vieh des Hofes saufe.“

Meter: trochaic
An einen Langweiligen
by Nikolaus Lenau

Unnahbar sind die Mächte, unbezwingbar,
Die dir getreu, gleich Sklaven, schwerbejochten,
An deine Ferse, deinen Wink geflochten,
Zu mächtig schier, als daß sie mir besingbar.
Mein Saitenspiel auch darf nur zagend hoffen,
Von ihrem Sieg zu bleiben ungetroffen.
Doch Tyrannei ist Mutter der Empörung;
Drum wagt ich einst mit lustigen Gesellen,
Gemacht, den Kater Cato selbst zu prellen
Um einen Schwank, – wir wagten die Verschwörung.
Uns in der Schenk an deinen Tisch zu setzen,
Mit Scherz und Witz dich einmal scharf zu hetzen.
Weh uns! da quoll der Murmelbach der Rede
Hervor aus deines Kopfes finstrer Nacht,
Und unsre plänkelnde Vorpostenwacht,
Der Scherz, der Witz erlagen in der Fehde;
Von Wassergeistern ward der Witz umnebelt,
Von ihnen ward im Hui! der Scherz geknebelt.
Da trat, für uns zu Schmach und argem Spotte,
Die hohe Fürstin der Dämonenschar,
Mit faulen Schritten, trägem Zottelhaar,
Es trat aus deines Hirnes Felsengrotte
Die Langeweile, griff uns ohne Gnade,
Des Murmelbaches gähnende Najade.

Meter: iambic
Nächtliche gedancken/ bey erbli-
 ckung des monden.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Halt ein mit deinem lauf/ du königin der sternen/
Du silber-weißer mond mit deinem blassen schein/
Du kanst aus deiner burg am besten ja von fernen/
Ein zeuge meiner noth/ und meiner wehmuth seyn.
Sag an/ ich schwere dir/ hastu mich auch erblicket/
Seyt dem Melinde sich von hinnen hat verfügt/
Daß mein verwachtes aug vom schlaffe sey erquicket/
Ob schon die gantze welt in sichrer ruhe liegt?
Du weist/ wann mensch und vieh die müden augen schliessen/
Und die gestirnte nacht den stillen welt-creys deckt/
So wach ich zwischen furcht/ und ängstlichem verdriessen/
Und bleicher kümmernüs die geist und blut erschreckt/
Bald klag ich meine noth mit jammernden geberden/
Bald ruf ich himmel/ erd und das verhängnüs an;
Bald red ich gantz verwirrt von tausend angst-beschwerden/
Womit so kümmerlich mein hertz ist angethan.
Bald spiel ich wieder auch mit flüchtigen gedancken/
Doch häuf ich solcher art nur immer meine pein/
Bis letzt die geister selbst aus ihren zirckeln wancken/
Und drauf mein gantzer leib wil wie erstorben seyn.
So pfleg ich tag und nacht den jammer zu beklagen/
Der meine brust bestürmt mit ungemeiner noth/
So wünsch ich mehrentheils bey hundert tausend plagen/
Mir nichts als meinen sarg/ mein grab und meinen todt.
Ja mond! du weist genug mein innerlich betrüben/
Du kennest gar zu wohl den ursprung meiner pein.
Laß dann Melinden auch ein theil von meinem lieben/
Und meiner traurigkeit nicht unverholen seyn/
Bring vor ihr zartes ohr mein jammer-volles klagen/
Zeig ihr in deinem licht und deiner bleichen pracht
Den abris meiner angst und meiner heissen plagen/
Die meinen leib erstarrt/ mein autlitz blas gemacht.
Sag ihr/ wie meine brust mit bleicher furcht ümbfangen/
Worinn die trauer-sucht ihr schwartzes wonhaus baut/
Wie mein gewöhntes aug mit seufzendem verlangen
Viel tausend tausendmahl nach ihrer wohnung schaut/
Wie mein bestürtzter geist mit ängstlichem beginnen/
Auff seinen untergang und sein verderben läuft/
Wie unmüth und verdrus/ die foltern meiner sinnen/
Nur seele geist und blut mit drangsal überhäuft.
Stell ihr auch endlich vor mein kümmerndes bezeigen/
Und laß die seufzer ihr nicht unverborgen seyn/
Die mit bedrängter stimm aus meiner seele steigen/
Und himmel/ erd und lufft umb hülff und rettung schreyn.
Nun Luna! lauffe fort mit deinen blancken pferden/
Dein helles licht nimmt zu/ mein lebenslicht nimt ab/
Du grüst der sternen heer mit jauchtzenden geberden/
Ich aber traurens voll mein längst gewünschtes grab;
Du cilest freudig fort Melindens mund zu küssen/
Und senckst auf selbigen die reinste strahlen hin/
Und ich hergegen mus dis alles alles missen/
Weil ich nur allzuweit von ihr entfernet bin.
Doch gönn ich gerne dir dein völliges vergnügen/
Nur bitt ich/ wann dein licht sich einsten wieder zeigt/
So sage mir alßdann ohn heucheley uud lügen/
Was doch Melinde macht/ und wie sie mir geneigt.

Meter: iambic
- CCXLII - A don Jerónimo de la Cerda sobre un retrato
by Gutierre de Cetina

Si por prueba mayor de su victoria
mostrando va Perseo la peligrosa
cabeza de Medusa, y por tal cosa
fue consagrado a la inmortal memoria,
¡cuánto sois digno vos de mayor gloria,
que otra nueva Medusa y más hermosa
os ha vencido, y cuanto más honrosa
que fue su vencimiento, es vuestra historia!
Estad, señor, con tal retrato ufano;
que si Perseo lo viese, él trocaría
en vos su vencimiento y sus loores.
Pero no lo mostréis tan a la mano,
que si aquella mató mientras vivía,
la sombra de esta matará de amores.

Meter: polymetric