PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Der Monte Pincio
by Wilhelm Waiblinger

O hätt' ich Farben, Aether und Seel' und Geist,
Du unaussprechlich himmlische Luft, getaucht
In deiner Schönheit süßen Abgrund,
Wär' ich dein Priester, dein reinster Säugling,
Wär' ich geboren, wär' ich erzogen auch
An deinem Lichtquell, könnt' ich die Reinheit doch,
Könnt' ich die Milde nicht, die Wärme
Dieser Natur in mein Lied einhauchen.
Wenn du zuerst in schauender Seligkeit
Voll Unschuld in ein glühendes Auge schaust,
Wenn du vergehst in seiner Tiefe,
Wenn du verschmachtest in seiner Seele,
O dann vielleicht verstehest die Wonne du,
Verstehst mein überschwänglich Entzücken du,
Und meine Liebe zu des Südens
Blühendem Grün und krystallnem Himmel.
Drum wählt' ich dich zum Liebling, mein Pincio,
Wo Roms unübersehbare Herrlichkeit,
Wie ein empörtes Meer, vom sonn'gen
Hügel das Marsfeld hinunter leuchtet.
Denn solch ein Anblick größer erscheint er stets,
So oft er dir in all' der Gewalt ersteht,
Womit das Schicksal ihn geheiligt,
Könige, Consuln, Cäsare, Päbste.
Doch oft im dünnen Laubwald versteck' ich mich.
Wenn so unsäglich blendend aus glänzenden
Lichthellen Blüthen und Gebüschen
Ach wie elysisch die Ferne strahlet.
Dann auf Borghese's üppigem Schattenhain,
Des Pinienwaldes mächtiger Masse ruht
Mein Blick, sich an der Villa wilder
Lockend arkadischer Nacht erquickend.
Blaudämmernd über wallendem Eichengrün,
In seiner Lüfte liebliches Bad getaucht,
Entsteigt mir selbst von fern mein schöner
Einsamer Freund, der Sorakte, mählig.
Kein Tag vergeht, wo, träumender Muse voll,
Ich dieses Paradies nicht durchwandere,
Doch schwach ist nur mein Lied, das bess're
Fliehet als Seufzer von meiner Lippe.

Meter: iambic
El primer viático
by Atenógenes Segale

Fue la primera vez esa mañana
que a mi Señor llevé junto a mi
                     pecho
de un moribundo al doloroso lecho;
y la que iba a partir era mi hermana
Lo pongo en el altar, que olores mana,
todo de prendas muy queridas hecho;
y recibo, ya en lágrimas deshecho,
las confesiones de su fe cristiana.
Calló su voz que dulce respondía,
y en su semblante de ángel resignado,
la luz de la esperanza sonreía.
Y le di el Cuerpo del Señor (que
                     alado
le acompañase por la eterna vía),
con gotas de mis ojos empapado

Meter: iambic
[abzuschaffen geschärfte Todesarten]
by Friedrich Rückert

Abzuschaffen geschärfte Todesarten,
Abzustellen den Graus der Folterkammern,
War wohl unseren aufgeklärten Zeiten
Vorbehalten zu einem Ruhm. Doch leider
Daß unschuldige Menschenleben gleichwohl,
Von Krankheiten gespannt auf Folterbetten,
Schwerem langsamem Tod entgegenschmachten!
Ach wenn menschlicher auch die Menschen wurden,
Unsre Mutter Natur, sie ist bei ihrer
Alten heiligen Barbarei geblieben.

Meter: trochaic
- CL -
by Lope de Vega

Rota barquilla mía que, arrojada
de tanta envidia y amistad fingida,
de mi paciencia por el mar regida
con remos de mi pluma y de mi espada,
una sin corte y otra mal cortada,
conservaste las fuerzas de la vida
entre los puertos del favor rompida
y entre las esperanzas quebrantada:
sigue tu estrella en tantos desengaños,
que quien no los creyó sin duda es loco,
ni hay enemigo vil, ni amigo cierto.
Pues has pasado los mejores años,
ya para lo que queda, pues es poco,
ni temas a la mar ni esperes puerto.

Meter: iambic
¿POR QUÉ?
by Adelina Gurrea Monasterio

Encerrada en mis tristes soledades
no pasa una sonrisa por mi alma;
mi ser dormita en la profunda calma
que engendra el tiempo y guardan las edades.
¿Hay algo que me falta? Las verdades
que tarde vienen siempre con su palma
a coronar la fatigada alma
batida por las fuertes tempestades.
¿Hay algo que me falta? No lo sé.
Yo presiento unos ojos que me miran.
¿De quién son esos ojos que soñé?
En medio del misterio do deliran
las vidas, mi alma grita su «¿por qué?»
Y los silencios en tomo mío giran.

Meter: iambic
That thou art blamed shall not be thy defect (Sonnet 70)
by William Shakespeare

That thou art blamed shall not be thy defect,
For slander’s mark was ever yet the fair;
The ornament of beauty is suspect,
A crow that flies in heaven’s sweetest air.
So thou be good, slander doth but approve
Thy worth the greater, being woo’d of time;
For canker vice the sweetest buds doth love,
And hour present’st a pure unstained prime.
Thou hast pass’d by the ambush of young days,
Either not assail’d or victor being charged;
Yet this thy praise cannot be so thy praise,
To tie up envy evermore enlarged:
    If some suspect of ill mask’d not thy show,
    Then thou alone kingdoms of hearts shouldst owe.

Meter: iambic
13. Lied der Rhodope von der schönen Orithyja
by Paul Fleming

Als Hymen zusammen brachte
den berühmten
und die
Jupiter gar lieblich lachte;
alle Götter ingemein
sah man wunderfrölich sein.
Phöbus sprach: Mein Licht ist nichtes
gegen
ich bin überwunden ganz.
Ist doch ihres Angesichtes
und der Augen heller Schein
klärer als die Stralen mein.
Venus und die kleinen Buben,
die da schürzen Liebesband',
wann man
bald zu springen sich erhuben,
und für Freuden tanzten all',
daß es weit und breit erschall.
Wann das Meer durch starke Winde
an die Wolken wird gerückt,
und die Schönste herfür blickt:
in ein Lüftelein gelinde,
in ein sanftes Sausen gut
sich der Sturm verwandeln tut
Charites, in eurem Orden
seind zuvor gewesen drei;
ietzo solt ihr wissen frei,
eure Zunft ist größer worden:
ist die vierde in der Zahl.

Meter: trochaic
98.
by Friedrich Rückert

Wenn ich vermöchte von den Schlacken zu befrein
Mein Gold, es wäre werth die Lust der Welt zu seyn.

Meter: iambic
Vber den Abschied einer Edlen Jungfrawen.
by Martin Opitz

Gleich wie zu Sommerszeit/ wann alles frölich blühet/
Vnd Wald/ Berg/ Feld vnd Thal anmütig schön außsiehet/
Auch vnder anderen sehr zarten Blümelein
Die schöne Lilie läst blicken jhren schein:
Es fliegen auff sie zu die Bienen hauffen weise/
Vnd saugen auß mit fleiß die angenehme Speise/
Den angenehmen Safft: Sie steht in höchstem Flor/
Es glentzt jhr weisses Kleyd für allen Blumen vor.
Ihr günstiger Geruch erfrewet Hertz vnd Sinnen/
Man muß jhr werden hold/ man muß sie lieb gewinnen/
Der schöne Zephyrus wirdt gegen jhr entzündt/
Vnd wehet auß Favor jhr zue den Liebes Windt.
Bald aber vnverhofft da kompt einher gebrauset
Der vngeheure Nort/ er pfeifft/ er heult/ er sauset/
Vnd nimpt mit vngestümm die Lilie dahin/
Die liebliche Gestallt bricht jhm gar nicht den Sinn/
Das grüne Feld beginnt vmb seine Zier zutrauren/
Die andre Blümelein thut jhrer Schwester tauren/
Die Bienen fliegen auch vor schmertz vnd Trawrigkeit
Verjrrt jetzt hin/ jetzt her/ vnd sind in grossem Leidt.
So bistu auch zuvor/ du schöneste/ gewesen/
Du stirbst/ durch welch’ ich mir verhoffte zugenesen/
O du mein einig all/ jetzt bistu nackt vnd bloß/
Vnd kriegest einen Sarck vor deines Liebsten Schoß.
Du weisse Lilie/ du Spiegel aller Tugendt/
In deiner besten Blüht/ vnd in der grünen Jugendt/
Kürtzt dir der grimme Todt dein junges Leben ab/
Vnd führet dich behendt auß meinem Arm ins Grab.
Doch bistu von der Welt vnd jhrer Noth gerissen/
Ich aber muß allhier in Qual vnd trawren büssen/
Ich wall im weiten Meer/ im weiten Meer der Noth/
Du bist todt lebendig/ ich bin lebendig todt.

Meter: iambic
They that have power to hurt and will do none (Sonnet 95)
by William Shakespeare

How sweet and lovely dost thou make the shame
Which, like a canker in the fragrant rose,
Doth spot the beauty of thy budding name!
O, in what sweets doth thou thy sins enclose!
That tongue that tells the story of thy days,
Making lascivious comments on thy sport,
Cannot dispraise but in a kind of praise;
Naming thy name blesses an ill report.
O, what a mansion have those vices got
Which for their habitation chose out thee,
Where beauty’s veil doth cover every blot,
And all things turn to fair that eyes can see!
    Take heed, dear heart, of this large privilege;
    The hardest knife ill-used doth lose his edge.

Meter: iambic
- XIV -
by Lopez de Mendoza

Cuando yo so delante a aquella donna
a cuyo mando me sojuzgó amor
cuido ser uno de los que en Tabor
vieron la gran claror que se razona,
o aquella se a fija de latina
según su aspecto e grande resplandor;
así que punto yo non he vigor
de mirar fijo su real persona.
El su grato favor dulce amoroso
es una maravilla ciertamente
e modo nuevo en humanidad:
el andar suyo es con tal reposo
honesto e manso e su continente
que, libre, vivo en cautividad.

Meter: iambic
VII. Vy chlubná ústa Vatikánu,
by Vítězslav Hálek

Vy chlubná ústa Vatikánu,
vy místo boha bohové:
jen jediný mi stvořte lístek,
jímž páchnou keře růžové!
Jen jeden paprslek mi spřeďte,
jímž slunce v máji zářívá!
Však ani brouček o vás neví,
když v slunci tom se zahřívá!
Na místě božím! Kde jest větřík,
jenž v pokyn váš si oddychne,
a kde jest krůpěj ranní rosy,
jež na váš oddech zanikne?
Kde jest ta větev, která počká,
až sečtete jí poupata?
A přece každá vydá květů
za všecka vaše dogmata.
Na místě božím! A to jaro
i bez vás bývá prohřáté,
ba v něm ni jedna lašťovička
se v písni, v letu nemate.

Meter: iambic
- 1262 - Acto III, JUAN De Los Guanches de Tenerife y Conquista de Canaria
by Lope de Vega

Señor, que en esa cruz, por darme paz,
sufriste guerra tan cruel y atroz,
cruz, honda, espada, lanza, sierra y hoz
que la garganta derribó trifaz.
Tú que rompiste, y vio tu hermosa faz,
las puertas del infierno de una coz,
tu casa mire y tiemble de tu voz
el rebelde flamenco pertinaz.
Si vencieron Señor, alguna vez,
la espada, el tiro, el brazo, el arcabuz,
tuyo ha sido el honor, tuya la prez.
A castigarlos voy, dame tu luz,
pues que llevo lavara del juez,
que cuando juzgues lo será tu cruz.

Meter: iambic
584
by Josef Vlastimil Kamarýt

Koho nemoc obklíčila,
zdraví šetřit naučila.

Meter: trochaic
Na hřbitově.
by Irma Geisslová

Byl večer letní, plný vnad
i planul kouzlem odevšad
a dýchal vůní snivou,
stoup měsíc nad skal vroubení
a stříbrné své třepení
táh doubravou a nivou.
Zeď kolem hřbitova,
a za ní zdoba myrtová,
a drobné sněžné květy;
v jich středu růvek zelený,
a nad – památník kamenný
ční javor sedmiletý.
Krok šustí – dívka mladičká
tam kleká na rov bratříčka
a naříká a pláče.
„Už sedmero je tomu let,
co navždy opustil Jsi svět
jak v jeseni les ptáče.
Já nemám bratra, soudruha,
i myslím někdy ubohá,
žeť lépe v zemi spáti –“
tu zachvěla se potichu; –
kdes ve květném tu kalichu
k ní hlasové dí svatí:
„Vstaň, jdi a pracuj pro všecky,
Tvůj žal byl příliš sobecký,
Ty musíš zapřít sebe;
pak v jemné péči o jiné
čas tichounce Ti uplyne
jak mráček modrem nebe.“

Meter: iambic
I .
by Joseph von Eichendorff

Lindes Rauschen in den Wipfeln,
Vöglein, die ihr fernab fliegt,
Bronnen von den stillen Gipfeln,
Sagt, wo meine Heimath liegt?
Heut' im Traum sah ich sie wieder,
Und von allen Bergen ging
Solches Grüßen zu mir nieder,
Daß ich an zu weinen fing.
Ach, hier auf den fremden Gipfeln:
Menschen, Quellen, Fels und Baum,
Wirres Rauschen in den Wipfeln, —
Alles ist mir wie ein Traum.

Meter: trochaic
Metempsicosis
by Manuel Serafín Pichardo y Peralta

A veces me pregunto: ¿En otra edad he sido?
Y cuando el sueño atávico es a mis horas grato,
un olor de ultratierra envanece mi olfato
y un eco muy distante acaricia mi oído.
El dolor que ahora siento: ¿antes lo habré sentido?
¿Acaso en otro tiempo el amor que hoy acato?
En mi vida de siglos: ¿será esta vida un rato?
¿Por dónde he transmigrado? ¿En quienes he vivido?
¿Por qué tan larga vida con distintas conciencias?
¿Por qué un ánima errante tras mil generaciones?
Yo no sé si son ciertas estas graves creencias;
pero también, a veces, en mis declaraciones,
siento el dolor cuajarse de muchas existencias,
como el arrastre impuro de mis reencarnaciones.

Meter: polymetric
XVIII.
by Gustav Pfleger Moravský

A po bálech s ni chodě na procházky,
Vždy věren kráčel jejím po boku,
A každým hnutím nový důkaz lásky
Jí vzdával šťasten všechněch bez soků,
Anť i proň jiné nestávalo krásky.
Tak v společnosti paní Orlovské se,
Svou dívkou hrdý, pevným krokem nese
A v rozhovoru živém po nábřeží
Se bere denně davem k mostské věži,
A zase nazpět a pak opět dolů
V tom věčně stejném – ba i nudném – kolu.

Meter: iambic
47 Vy jste vždycky byla dobrá,
by Jan Evangelista Nečas

Vy jste vždycky byla dobrá,
nikdy jste se nehněvala;
ráda jste mi pro potěchu
přívětivé slovo dala.
Byl bych hrubým nevděčníkem,
zasloužil bych těžké tresty,
kdybych nešel odvalovat
kámen smutku s Vaší cesty!

Meter: trochaic
205.
by Friedrich Rückert

Es ist ein alter Spruch: Reiß ein dein altes Haus,
So findest du den Schatz, und baust ein neues draus.
Was ist damit gemeint? die ernstliche Belehrung:
Bekehrung gründliche, verkehrten Sinns Umkehrung.
An alt baufälligem Gebäude hilft kein Flicken,
Zum morschen Balken wird kein derber Stein sich schicken.
Du magst hier einen Klaff, dort einen Sprung verkleben,
Stets wird ob deinem Haupt der Einsturz drohend schweben.
Drum faß ein stark Vertraun, laß dir vorm Schutt nicht graun,
Und bau von Grund-auf neu, was nicht ist umzubaun.
Der aber ist beglückt, wer stets, zur rechten Zeit
Nachhelfend, hielt sein Haus im Stand der Baulichkeit.

Meter: iambic
- XX - Abismo de celos
by Antonio Enriquez Gomez

Amor con esperanza de unos celos
es tiranía de precepto injusto,
que en los desaires bárbaros del gusto
aún no viven sin causa los recelos:
¿Cómo el amor verá con tantos velos,
investigando, necio, con disgusto
un deshonor en un afecto justo,
ganando abismos y perdiendo cielos?
Cuando los celos son forma de vida,
bien es que la materia sienta el daño
como parte que vive al alma unida:
Pero si el mal resulta de un engaño,
muera la pena, ciérrese la herida,
pues no hay cura mejor que un desengaño.

Meter: iambic
- 1319 - Acto I, OLIVERIO
by Lope de Vega

Parece que estos pasos temerosos
me llevan siempre a ver mi incierta vida,
porque en una esperanza tan perdida,
los más seguros son más peligrosos.
¡Ay! ¡Si de ese jardín en los frondosos
árboles, que hacen sombra a mi homicida,
dejase yo, con la esperanza asida,
la causa de mis males amorosos!
Enmudecieran mis amargas quejas,
y saliera este amor de lo profundo
de mis locas entrañas abrasadas.
Y en estos troncos, en lugar de rejas,
dos Anaxartes contemplara el mundo,
y el infierno dos piedras castigadas.

Meter: polymetric
Kříž.
by Augustin Eugen Mužík

Stál dobrý Josef, tesař svého díla,
měl v pracných rukách těžkou širočinu,
stál v poledne a nedbal, zdali v stínu,
šla v zápas s prací celá jeho síla.
Zvěst, že se vrátí domů hlava milá,
k níž v bázni on jen časem šeptal: „Synu,“
jej pudí splnit vůli Mariinu,
by trůn mu jeho ruka urobila.
Dva trámy stesány. Slyš, kterak z dáli
sem hustý dav se s divým křikem valí,
lid jak by vítězně tam nad kýms plesal.
A Josef usmívá se... Již zde luza,
již dřeva chápou... „Kristu smrt!“ A hrůza! –
zří Josef kříž, jejž svému synu tesal.

Meter: iambic
REFORMNÍ KATOLICISMUS
by Josef Svatopluk Machar

Je nutnou předůkladná oprava,
jež božskou věc od lidské odmísí –
tak starý kus když táhnout přestává,
tož malují mu nové kulisy.

Meter: iambic
Valčík.
by Jaroslav Kvapil

Jako květ jsi vonný, bílý,
na vlnách jenž kolébá se.
Na břehu, slyš, flétna kvílí,
umlká a volá zase,
pláče teď a jásá chvílí,
povídá snad o tvé kráse,
čarovný ty květe bílý,
na vlnách jenž kolébá se.
Letní noc je vlahá, tichá,
a my v kraji sami, sami,
jenom jasmín vůní dýchá,
měsíc svítí nad vodami.
Srdce moje touhou vzdychá:
jako láska připadá mi
letní noc ta vlahá, tichá,
v níž my sami, sami, sami.
O tak nyní chtěl bych mříti
tebe maje ve objetí,
hledět v zrak, jenž touhou svítí,
v líc, když nachem zaplane ti,
jenom na tvých retech sníti,
neznat bouř, jež krajem letí,
tiše jak tón flétny mříti,
tebe, drahá, ve objetí!

Meter: trochaic
NUDA.
by Emanuel Čenkov

Jak duše bloudivé tak chmury plynou,
šat věsí sedraný nad lesy hučící,
jak rubáš kolem hor se mlhy vinou
a vichr – splašený oř, letí silnicí.
Hle, po skle oken mých jen zurčí voda,
ve sterých bystřinkách se vine chladivě,
a nuda, šedá myš, u srdce hlodá,
kde nejvíc zraněno, tam zatne zuřivě.
A nevím, co bych chtěl a co bych robil,
kde léků našel bych své duši znavené...
vše směšně dráždí mě, – i automobil,
jenž kryje pod střechou dvě tváře zhyzděné
a s větry o závod sem z dálky letí,
jenž k domu přirazil, dým pustil nečistý...
Ni doma nechci být, ni s druhy spěti
s tlumokem na zádech a v kroji turisty.
Dnes verše básníků mně byly mukou,
a žurnál boulevardní jsem shodil nedbale
a celou hodinu jsem zřel, jak tlukou
v mé okno mouchy dvě tak teskně zoufale,
tak teskně zoufale a jednotvárně,
vždy v novém rozletu a ze všech svojích sil...
Jak bych byl přešťasten, v své touze marně
za přelud nějaký teď kdybych tak se bil!

Meter: iambic
PÍSEŇ.
by Zdeněk Knittl

Hledal jsem štěstí v dalekých krajích,
za ním se řítil ve světa vír,
hledal jsem v polích, hledal jsem v hájích,
nenašel štěstí, nenašel mír.
Až na té pouti ku tvojim dveřím
bludné mne kroky přivedly v sled,
a od té chvíle ze srdce věřím
v lidského štěstí zázračný květ!

Meter: polymetric
Seelenwanderung
by Wilhelm Busch

Wohl tausendmal schon ist er hier
Gestorben und wieder geboren,
Sowohl als Mensch wie auch als Tier,
Mit kurzen und langen Ohren.
Jetzt ist er ein armer blinder Mann,
Es zittern ihm alle Glieder,
Und dennoch, wenn er nur irgend kann,
Kommt er noch tausendmal wieder.

Meter: iambic
RESIGNACE.
by Jaroslav Vrchlický

Svůj vezmi kříž, mne následuj!
děl Kristus, a ta slova
v ráz krotí hněv i odboj můj
i muka denně nová.
Svůj zahoď kříž a šlápni naň!
svět volá v téže chvíli.
Jsi svoboden, jen zvedni skráň! –
Kde pravá cesta k cíli?
Kde záruka, se příti jmu,
kde spásy brána jistá?
Než rozhodneš se, v hrobky tmu
tě složí jako Krista.
Však jisto máš, ty nevstaneš,
a proto mudrc pravý,
jenž ví, že kolem všecko lež,
a jejž přec všecko baví,
tvář slině, duši pohaně,
jen nastav, otevř dlaně,
svůj vezmi kříž – ne oddaně,
leč pouze odhodlaně!

Meter: iambic
Z MÉHO ŽIVOTA.
by Emanuel Čenkov

Den dlouhý uvězněn jsem v kanceláři,
den co den slouchám jen pláč bídy v únavě,
před stolem mým se dělník s pánem sváří
o žold svých rukou zmozolených krvavě.
Den celý prožiju jen v hořké muce
své naděje tak záhy vida pohřbené,
den ke dni nařizuji exekuce,
vyslýchám dělníky při práci raněné...
Ó, jak ten den se táhne poutí dlouhou!
Mně zdá se, že čas někde uvíz’ na cestě,
já, snílek, hynu, zmírám sladkou touhou
po svojí Múse, po své mladé nevěstě.
Nuž večer tu! – Já v něžném pokojíku
u dívky své se v knihu veršů ponořím,
po chuti polibky si kradu s rtíků,
snů zlatou duhu klenu nad tím žitím svým.
Po trudném dni své nervy jemně tiším,
ten záblesk štěstí maje v blahou náhradu,
a když jdu na lože, tu v srdci slyším
jen hudbu lásky plnou klidu, souladu.

Meter: iambic
Soneto dedicatorio
by Quevedo

A quien hace el Amor tantas mercedes,
que le calienta lo que tiempo hiela,
y no admitiendo canas en su escuela
quiere que en ella eternamente quedes;
y como presa antigua de sus redes,
de verte galán verde se consuela,
y viendo que la edad tu casa asuela,
tus cuentas va poniendo en sus paredes,
quiérote dedicar mis conclusiones.
Recíbelas, abuelo de Cupido,
debajo del amparo de tus martas;
ansí te amen damas a millones,
y seas de las tuyas tan querido,
que con los mozos de las sobras partas.

Meter: iambic
Blaho života.
by Anna Vlastimila Růžičková

Proč mé srdce někdy těsným
Ozývá se tlukotem,
Proč se duch můj nespokojí
Zvučným světa hlukotem?
Pokoj hledám, společenstvo
Nedá jej, ni samota;
Kde ji najdu, onu krásnou
Cestu k blahu života?
Budu hledat blaho v lesku,
Jistě tam se najít dá.
Slavená a ctěná býti,
To snad bude rozkoš má.
Máš-Ii srdce cnosti prázdné,
Co ti sláva zpomůže?
Celý by se svět ti klaněl,
Blaho dát ti nemůže.
Tak snad v lásce mír ten svatý
Objala by duše má,
Neboť kdož je láskou zňatý,
Ve všem ráj svůj nalézá?
Lásky ovšem cit je krásný,
Ne však cesta k blahosti,
Není základ k cnosti spasný,
Neboť jsou v ní slabosti.
Ó kde tedy mír ten zbožný,
Jenž mé srdce ukojí,
Jenž mou duši roztouženou
Svatým blahem napojí?!
Máš-li život činů plný,
Pak i cestu k blahu máš,
Máš-li lásku k člověčenstvu,
Pak svůj účel dobře znáš.
Miluješ-li národ, zemi,
Pak i svatá tobě cnost;
Láska tedy vlastenecká
Věčně tvá buď blaženost!

Meter: trochaic
El único día del paraíso – I
by Gaspar Núñez de Arce

En la bóveda azul, antes sombría,
el fulgor de la gloria reverbera,
y es el mundo en su breve primavera
todo amor, todo paz, todo armonía.
¡Con qué infantil y extática alegría
alzan su vista a la insondable esfera
Eva y Adán, cuando por vez primera
abren los ojos a la luz del día!
Rinden al hombre, sazonado fruto
la tierra, el cielo su vital fluido,
música el bosque y obediencia el bruto
Todos vienen a un signo de su dedo:
que, en brazos del dolor,
                     aún no ha nacido
de las entrañas de la culpa el miedo

Meter: dactylic
Osmicepní.
by Karel Alois Vinařický

Chutě, chutě na robotu,
Nebojte se, hoši, potu!
Podlé noty robotiti
Veselé je živobití.
Cepy tady kolo mají,
Klepajíce dupotají;
Nebolejí ruce více,
Jako nohy po muzice.

Meter: trochaic
Soneto
by Gumersindo Laverde Ruiz

Cuando gimiendo por el sol que espira,
su torre gigantesca lanza al viento
grandioso clamor que en ondas lento
hasta el confín del horizonte gira;
y en sus calladas naves do respira
de otros siglos el alto pensamiento,
la tierra olvido, y penetrar me
                     siento
del Infinito a quien el alma aspira;
la quietud, las tinieblas, el misterio,
de los santos inmobles la mirada,
la antorcha del sagrario veladora
todo me dice allí con vago imperio,
plácido al corazón que se anonada
¡Aquí habita el Señor! ¡Póstrate y ora!

Meter: iambic
- XXXIX - Al obispo de Lieja
by Diego Ximenez Ayllon

Sacro varón ilustre y muy prudente
pastor benigno fuerte y animoso
de lobos muy temido y espantoso
a quien la dignidad es conveniente.
Vuestra virtud muy alta y excelente
por don que el cielo os dio maravilloso
guerrero os hace siendo Religioso
y de uno y otro usáis bien igualmente.
A Dios servís con mitra y con almete
con almas, carnes, cayado y espada
herejes muy potentes resistiendo.
Y al Duque de Alba invicto en la jornada
con lo que a vuestra Iglesia le compete
y tanto celo estáis favoreciendo.

Meter: iambic
Mientras muere la tarde
by Ramón López Velarde

Noble señora de provincia: unidos
en el viejo balcón que ve al poniente,
hablamos tristemente, largamente,
de dichas muertas y de tiempos idos.
De los rústicos tiestos florecidos
desprendo rosas para ornar tu frente,
y hay en los fresnos del jardín de enfrente
un escándalo de aves en los nidos.
El crepúsculo cae soñoliento,
y si con tus desdenes amortiguas
la llama de mi amor, yo me contento
con el hondo mirar de tus arcanos
ojos, mientras admiro las antiguas
joyas de las abuelas en tus manos

Meter: polymetric
An Floriden.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ich qvälte neulich mich in meinen krancken sinnen/
Die augen stunden mir voll wasser und voll glut/
Die zunge zwängte sich/ ihr klagen zu beginnen/
Doch war der athem nicht viel besser als der muth.
Den himmel schaut ich an/ von dem mein leiden kommen/
Und dann den reinen leib/ der mich zum sclaven macht/
Und ob ich mir gleich viel zu sagen fürgenommen/
So ward es endlich doch in diese reime bracht:
Hier ist ein reiner geist/ von reiner zucht entzündet/
Dem weder schein noch schmuck hat eine brunst erregt.
Der seine hoffnung bloß auff deine tugend gründet/
Und seinen gantzen sinn zu deinen füssen legt.
Ich weiß/ du liebest nicht von liebe viel zu hören/
Weil thorheit ingemein der liebe richtschnur ist;
Doch glaube/ Florida/ ich will dich nicht bethören/
So wenig als ich mir die thorheit auserkiest.
Ich liebe keinen schmuck/ ich ehre keine seide/
Sie ist der würmer werck/ und auch der würmer kost/
Mein auge sehnt sich nicht so sehr nach einem kleide/
Was gold und perlen sind/ ist mir genung bewust.
Dein reden ohne falsch hat meinen sinn gebunden/
Dein schertzen ohne list legt mir die fässel an;
Die reine lieblichkeit/ so ich bey dir gefunden/
Macht daß ich Florida nicht wohl verlassen kan.
Bedencke/ was du thust/ und dencke/ daß die flammen
So reine sind wie du/ von der sie kommen sind;
Laß endlich blick und blick/ und kuß und kuß zusammen/
Doch daß die keuschheit stets sich zum geferden find.
Ein kuß der ist mein ziel/ und meines wunsches ende;
Mehr schreib ich itzo nicht/ mich rufft die süsse ruh.
Immittelst küß ich dir die wollen-weiche hände/
Und schliesse diesen reim/ doch nicht die hoffnung zu.

Meter: iambic