PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
DVORNÝ BAČA
by Marie Calma

Ptal se mne bača: „Jakpak jste stará?“
„Hádejte!“ – „Myslím osmnáct let!“
„Osmnáct, bačo, pak že jste moudrý.
Styďte se, bačo, takhle mně lhát!“
„Tedy už dvacet?“ – „Mluvíte vážně?“
„Keď vyzierate na dvacet let!“
Můj dvorný bačo, kdybych já měla
jen dvacet let, svou zkušenost k tomu,
kde bych já byla! – Zavírám oči,
slyším znít zvonce rozprchlých stád.
Oveček bílých dvacet má bača
a dvacet černých smíšeno v nich.
Kdybych já chtěla léta svá čítat,
léta svá černá, bude jich víc.
A kolik bílých, kolik že je jich?
Počet tak malý vyšel by let,
že, dvorný, milý bačo můj starý,
s hory, kde sedím, a která kvete,
jako by jediné jí dán byl příkaz
vonět a kvést a zelení sytit,
v lázeňské údolí snést byste musel
holčičku malou, bačo můj starý.
Ale že černé s bílými čítám
tak jak vy v stádu ovečky svoje,
vzpřímena sama v údolí sejdu
kvetoucí úrodou zelených strání,
špalírem mohutných smrků a jedlí,
s pocitem, že v hoře za vaším stádem
stádo se zatoulá černých mých let.

Meter: polymetric
Z wölfftes  B uch.
by Franz Christoph von Scheyb

„nun hast du„, fuhr sie auf, das jenige gesehen,
„warum die schwere Reis und unser Flug geschehen.
„nicht wahr? du wirst ja mir darum verbunden seyn?
Und du, war meine Red entgegen, mir verzeihn,
Daß ich aus Ungeduld dir bin zur Last gewesen?
20Du konntst auf meiner Stirn oft meine Schwachheit lesen.
O klebte diese Nacht mir allzeit in dem Sinn!
O daß ich nicht so starck und so begeistert bin
Den Innhalt dieses Streits, die Reden aufzuschreiben,
Daß sie der spätsten Welt zum Beyspiel möchten bleiben!
25Hierauf versezte sie: ”Nimm Geist und Wiz zu Rath!
„ermuntre das Gemüth und gib der Mühe Statt;
„so wirst du jedes Spruchs und Umstands dich entsinnen,
„mithin ganz leicht den Lauf zu deinem Ziel beginnen.

Meter: iambic
Krásněji se nikdo nehonosí
by Emanuel Züngel

Krásněji se nikdo nehonosí
smělým čelem, jako vlastenec,
jenž v svém srdci celý národ nosí.

Meter: trochaic
16.
by Paul Heyse

Daran merk' ich, daß lebendig mir das Herz im Busen blieb
Und mein Blut noch nicht verständig-kühl sich durch die Adern trieb,
Da es, wenn ich Unbill schaue, schnöde Vergewaltigung,
Gleich empor mir schwillt unbändig, abzuwehren Hieb mit Hieb,
Und ich weiß doch, stets auf Erden werde Macht vor Recht ergehn,
Ob ein Gott auch eigenhändig strenge Strafgesetze schrieb.
Immer wird die Kraft bewundert, sei sie noch so frevelhaft;
Große sündigen beständig, und man hängt den kleinen Dieb.
Aber ist's auch toll und töricht, gegen ein Naturgesetz
Aufzubäumen, doch verständ' ich nie zu zügeln diesen Trieb.
War der Ritter von la Mancha glücklicher, vom Wahn geheilt?
Drum an diesen Wahn verschwend' ich, was mir noch von Jugend blieb!

Meter: trochaic
- XXV -
by Lope de Vega

Antes que el cierzo de la edad ligera
seque la rosa que en tus labios crece
y el blanco de ese rostro, que parece
cándidos grumos de lavada cera,
estima la esmaltada primavera,
Laura gentil, que en su beldad florece,
que con el tiempo se ama y se aborrece,
y huirá de ti quien a tu puerta espera.
No te detengas en pensar que vives,
oh Laura, que en tocarte y componerte
se entrará la vejez, sin que la llames.
Estima un medio honesto, y no te esquives,
que no ha de amarte quien viniere a verte,
Laura, cuando a ti misma te desames.

Meter: polymetric
1L: Tief schläft die Stadt und wieder schlägt es drei;
by Gustav Sack

Tief schläft die Stadt und wieder schlägt es drei;
doch eine Ewigkeit muß noch verfließen,
bis aus den feucht verhangenen Verließen
der alte lichtdurchtönte Tag sich frei
gemacht und ihn mit ihrem Morgenschrei
die schwarzen Amseln von den Dächern grüßen.
Drei Nächte – drei endlose Nächte stießen
sich hohl und qualenwach an mir vorbei –
doch während sie die längst verharschten Wunden
blutig aufbrachen und im bangen Schoß
der gähnend grenzenlos gedehnten Stunden
des Tages Bitternisse riesengroß
aufbauschten, sah ich, obwohl ganz zerschunden,
hellseherisch mein vorbestimmtes Los.

Meter: iambic
Desaliento
by Manuel del Palacio

Placeres, gloria, juventud, poesía,
sueños del corazón enamorado,
a través de las brumas del pasado
aun os evoca la memoria mía
Cual eco de lejana melodía
regocijáis mi espíritu apenado,
y a vuestro aliento dulce y regalado
reviven mi ambición y mi alegría
Pájaro soy doquiera peregrino,
que preso en tosca malla o red de seda,
a cantar y sufrir al mundo vino:
El anhelo del bien sólo me queda,
¡Y acaso nunca fijará el destino
de mi fortuna la inconstante rueda!

Meter: iambic
Mech.
by Adolf Heyduk

Ať jdu tam anebo sem,
k dědině či k městu,
napořád stín za stínem
zaléhá mi cestu;
ve dne, v noci – naschvál snad –
stále vždy a stejno
kráčí se mnou v před i v zad
tajemné to hejno.
Jen když v mech si uléhám,
menší se a krátí;
proto mech rád nad vše mám,
když jej slunce zlatí.
Tož až stíny v šíř i v dál
v noc se věčnou stekou,
uhostím se jako král
v mechu rakev měkkou. –

Meter: trochaic
LOS PIRATAS
by Rubén Darío

Remacha el postrer clavo en el arnés. Remacha
el postrer clavo en la fina tabla sonora.
Ya es hora de partir, buen pirata, ya es hora
de que la vela pruebe el pulmón de la racha.
Bajo la quilla el cuello del tritón ya se agacha
y la vívida luz del relámpago dora
la quimera de bronce incrustada en la prora,
y una sonrisa pone en el labio del hacha.
La coreada canción de la piratería
saludará el real oriflama del día
cuando el clarín del alba nueva ha de sonar
glorificando a los caballeros del viento
que ensangrientan la seda azul del firmamento
con el rojo pendón de los reyes del mar!

Meter: dactylic
PŘI ZÁPADU SLUNCE...
by Josef Kalus

Při západu slunce je nám teskno vždycky,
dum a vážných úvah padá na nás tíha,
na dně srdce tón se chvěje elegický,
jako dočtena když bývá krásná kniha.

Meter: trochaic
288.
by Friedrich Rückert

Ob die Erklärungen der Sache falsch auch wären,
Soviel erklären sie, sie sei doch zu erklären.
Und ob als falsche noch viel andre müßen schwinden,
Sie sind der Weg zuletzt die wahre doch zu finden.

Meter: iambic
Láska.
by Jaroslav Vrchlický

To láska byla, šla jak poutník bludný
a krosnu velkou měla na svých zádech
a hvízdala si po stráních a sadech
a v duši vnikal její nápěv svůdný.
A každý tón jak doušek z chladné studny
a každý sladký měl a rosný nádech
a tak to v zpěvných znělo vodopádech
smích, štěstí, rozkoš v lidský život nudný.
Já rovněž zlákán byl tou písní, blíže
jsem přistoupil a zřel pln nepokoje
na ptáčky skrz ty pozlacené mříže,
a jak jsem hleděl, srdce tam jsem viděl
na místě ptáků a v jich středu svoje,
a nevím sám, proč chvěl jsem se a styděl.

Meter: iambic
[es giebt keinen Tod für den, der ihn nicht zu fürchten braucht]
by Karl May

Es giebt keinen Tod für den, der ihn nicht zu fürchten braucht.

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Katze zieh die Handschuh aus/
Sonsten fängst du keine Maus.

Meter: trochaic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Es giebt bey Mühlen und Frauen
Sich immer ein Mangel zu schauen.

Meter: polymetric
BLUDIŠTĚ LÁSKY.
by Jan z Wojkowicz

Já Lásky příbytkem jak bludištěm jsem šel.
Před sebou, kolem sebe – co tu zrcadel
všech tvarů a všech barev, postavení!
A ve všech, jak by tisícerá žena,
se Láska shlížela ze všech stran odražena.
I nevěděl jsem, kdy jsem stál, kdy šel,
kdy kráčel v před, kdy v zad se navracel,
kdy, v kterém odrazu jsem Lásce blíže byl –
v kterém že vůbec z těchto zrcadel
je věrně odražena,
kde končí maska, kde začíná žena –
a jaká tedy je ta pravá Lásky tvář.
Já ani nevěděl,
v prostoru jakém že se nalézám:
Vždyť samé zrcadlo byl, samý klam –
a já jen o zrcadla narážel!
Takové nekonečno, nekonečno žen,
takové nekonečno možných Lásky tvarů,
takové nekonečno možných k Lásce vztahů –
a všecko v pouhém zrcadlení jen!
Takové množství možných k Lásce cest,
a přece nevědět, kde ona Láska jest,
v tisíci maskách se zde zrcadlící!
A kdy Jí nejblíže jsme, nevědět,
a jak se zmocniti Jí, nevědět!
I stanul jsem, a v středu zrcadel,
k tisícihlavé Sfinze v tisíceré síni
jsem takto děl:
„A kdyby’s ještě více masek měla,
přec máš-li masky, musíš mít i tvář,
a kdybys v ještě víc se plochách obrážela,
za těmi zrcadly se musí krýt přec tvář!
Což nelze zbýt se těchto zrcadel,
s maskami nikdy hotov být?
Ó žel!
Vždyť jenom tak se mohu nasytit,
když bez masky Tě budu moci mít,
Tě políbit,
ó Lásko!“
Tu odněkud jsem slyšel temně znít:
„Dřív musel by’s se Bohem-Koncem stát:
Všech masek lidství v sobě, masek dění kolem,
všech masek poměrnosti, změny Života se vzdát!“

Meter: iambic
1L: Jüngst rühmte sich der Arzt Rhabarbarin,
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Jüngst rühmte sich der Arzt Rhabarbarin,
Ich sey durch ihn von Gicht und Pest genesen.
Die Probe, daß er nie mein Arzt gewesen,
Ist, weil ich noch am Leben bin.

Meter: iambic
La musa heroica
by José Antonio Domínguez

Si quieres que tu canto digno
                     sea
de tu misión, del siglo y de la fama,
no derroches el estro que te inflama
en dulce pero inútil melopea
Lanza las flechas de oro de la idea;
depón el culto de Eros y proclama
otro mejor; la lucha te reclama:
yérguete altivo en la social pelea
No enerves tu vigor con el desmayo
del femenil deliquio; ya no es
                     hora
de lágrimas y besos; doquier mira:
Hoy al estrofa compite con el rayo,
la inspiración es lava redentora
y clava en manos de Hércules la lira.

Meter: iambic
Střídání.
by Adolf Heyduk

Nad černými hvozdy již se šeří,
sněhy sešly, bystřiny se peří,
první pučky na vrbách se stkvějí,
drozdi vrátili se, drozdi pějí.
Pějte, veselte se, drozdí děti,
než zavítá jará doba setí,
sic jak zrno v zemi zklíčí všude,
jíž vám slavík odzpěvovat bude.
Však i ti hned zmlknou opeřenci,
až se v polích zjeví snědí ženci,
a děvčatům chlapci v slunné hati
za výskotu budou nadbíhati.

Meter: trochaic
- 1116 - Acto I, MIRÓN, criado
by Lope de Vega

Qué paz gozara el mundo, sino hubiera
nacido amor, ni su furor mostrara,
Troya estuviera en pie, Grecia reinara,
ociosa, y sin valor la guerra fuera.
Ni tortolilla en álamo gimiera
ni toro en bosque de dolor bramara,
ni su cama el coloso ensangrentara,
ni el mar tranquilo arar sus campos viera.
No tuviera las almas el profundo,
que le dieron Briseyda, Elena y Cana,
Cana Española, y el Simón segundo.
Pero perdona amor, que me olvidaba,
de que por ti se ha conservado el mundo,
pues más engendras, que la muerte acaba.

Meter: iambic
Josef Slavík.
by Bedřich Peška

Nesmírný lidstva hluk se valí Peští,
ve hospodách cikánská hudba vřeští
a starý Dunaj dumá opodál,
a nedaleko leží hřbitov v tichu,
kde anděl smrti pýše, ctnosti, hříchu
ložnici pospolitou uchystal.
Tam z hrobů světlé stíny vyšlehují,
tam květy mladé v prachu mrtvol bují,
tam volno děcku jen, neb básníku;
tam zbloudil duch můj, to těkavé ptáče,
a v luny svitu touhyplném pláče
u hrobu – hrobu Tvého, Slavíku!
V daleké zemi rov Ti vykázali
a těžký kámen Tobě na něj dali;
u něho žádný přítel nevzlyká,
a jenom když se měsíc nocí šeří,
zatouží zpěvu hlas v poblízkém keři
a slavík počne slavit Slavíka.
A přece pověsť tajná vypravuje,
že srdce Tvoje zde jen podřimuje,
a když se v temné roucho halí svět,
že pouta smrti odhodlaně střeseš,
že na peruti vichřice se vzneseš
a toužíš, spěcháš, letíš k vlasti zpět.
Zpět k vlasti té, hor obroubené kolem,
kteréžto druhdy bývals apoštolem,
již zpěvem slavil jsi, až svět se chvěl,
o níž jsi v cizích zemích báje zpíval
a žal náš zvukem houslí přiodíval,
až maně cizinec i zaslzel.
Tys prorokem oslavy naší býval,
Tvé struny zvuk nám opět svět zdobýval,
jímž často již zavládl český duch,
Tys zvukem jemným kázal dobrou víru
a co syn věrný našich bohatýrů
jsi žil a zemřel – jako dobrodruh.
O duchu slavný, duchu dobrý, tichý,
Tvůj národ překonal již snahy pýchy
a mocně ku předu se pošinul,
a kde jsi Ty zřel úhory jen holé,
tam osením se honosí teď role,
tam v sadě čacký květ se vyvinul.
A pěvce máme, máme opět reky,
a smíme doufat v nové slávy věky,
a vztýčili jsme pravdy korouhev,
a v bitvě mužné, rekovné a přímé
vlastními silami již vítězíme
a celý národ pěje chvály zpěv.
Evropa s úžasem se na nás dívá,
hned příznivá, hned opět závistivá,
však nechť, již probudil se národ náš,
on vlastní silou zná si osud kouti
a bude zas jak v minulosti slouti
miláček slávy, pravdy první stráž.
A Ty, Ty duchu velký, tichý, ve snu
jen můžeš pozdravit tu krásnou Vesnu,
o níž jsi sníval věrně za živa,
však my, my ctíme svoje apoštoly,
i Ty jsi světu hlásal naše boly,
i Tě koruna zdobiž zářivá.
A třeba proudy světa k předu spěly,
my na Tebe jsme předc nezapomněli,
Tvé jmeno z minulosti vyniká,
Tvé jmeno v srdci lidu našlo stánek
a národ v prostřed hlučných radovánek
zpomíná věštců svých i Slavíka.
V daleké zemi rov Ti vykázali,
aniž tím naši lásku překonali,
my k Tobě jdeme, Ty zalétáš k nám,
žaláře boří se a věčný led se láme,
tak spolu budoucnosť teď uvítáme,
kterouž si staví národ svorně – sám.

Meter: iambic
Sonnet [Upon these deeps in days remotely old]
by Luis G. Dato

Upon these deeps in days remotely old,
A daring band of Malays flung their sails
Intrepidly. On tempests, storms, and gales,
On ocean furies, full their valor told,
Each gust a grave, each grave a tale unscrolled,
A covert pathos of the tongueless wave
For utterance suspiring. O the brave
Unnumbered dead that slumber in their fold!
Some day a bark of light will Hereward glide.
By no one sent, whence no one living knows,
And, breaking centuries of deep repose,
Upgather from the sea the dead who died
In search of it. A gleam these deeps will tear,
And give new life to all that slumbered there.

Meter: iambic
Llanto por una muerte
by Carlos Ortiz

Es el llanto tenaz que me conjura
por la muerte hermanada con la mía,
a este tétrico adagio y elegía
cuya impronta a la ausencia no da cura
Llanto dócil que apenas da sutura
a ese tajo de pérdida que impía,
a la pérfida vida, raudo alía,
cicatrices tenaces de amargura.
En su cauce tan brusco la impotencia
se desangra en dolor anquilosado,
y no ayuda alejando la conciencia
de la imagen del cuerpo sepultado
Llanto impío, canales de inclemencia,
en mi rostro te guían al pasado.

Meter: anapestic
- 30 -3 Hipérbole a los pies de su dama, que este poeta debió de nacer en sábado
by Lope de Vega

Juanilla, por tus pies andan perdidos
más Poetas que bancos, aunque hay tantos,
que tus paños lavando entre unos cuantos,
oscureció su nieve a los tendidos.
Virgilio no los tiene tan medidos,
las Musas hacen con la envidia espantos,
que no hay picos de rosca en todos Santos,
como sus dedos blancos y bruñidos.
Andar en puntos nunca lo recelas,
que no llegan a cuatro tus pies bellos,
ni por calzar penado te desvelas.
Que es tanta la belleza que hay en ellos,
que pueden ser zarcillos tus chinelas
con higas de cristal pendientes de ellos.

Meter: iambic
1L: Die Butterjungfer steht bei'm großen Ruland,
by August Wilhelm Schlegel

Die Butterjungfer steht bei'm großen Ruland,
In Stein gehau'n, dort auf dem Markt in Zerbst.
In deinem strengen Stil besinge du sie, Uhland!
Weil du doch allen Kram des Mittelalters erbst.

Meter: iambic
IMPROVISACE.
by Adolf Bohuslav Dostal

Zazpívám tu píseň, kterou na mně chcete –
co je komu po tom, co mi duši hněte.
Co je komu po tom, že mě srdce bolí;
zpěvák musí zpívat vždy a komukoli.
Všecko bylo v květu, šeřík voněl v keři,
jak na jaře vždycky, kdy se všemu věří.
Princezna šla krajem, krásná jako vesna,
květy pozvedaly hlavu jako ze sna.
Ptáci najednou se rozepěli všichni:
„Pojď a chyť nás, jenom jednou na nás dýchni!“
Slunce paprsky, ty do vlasů jí vklouzly,
aby obestřely její duši kouzly.
Vše se touhou chvělo, když ven vyšla branou,
i ten hloupý panoš, jenž se skrýval stranou;
i ten hloupý panoš, který noci celé
proplakal jen proto, že má srdce v těle.
Princezna šla krajem, pořád dál a dále,
až tam kamsi na zad, ku vysoké skále.
Najednou se u ní, bůh ví odkud asi,
cizí člověk zjevil, s červenými vlasy.
Kdo ví, co jí šeptal, kdo ví, čím ji trápil,
kdo ví, jakým kouzlem její duši lapil.
Jenom tolik ví se, že se slunce skrylo,
ptáci zmlkli náhle, květy zamrazilo,
a ten panoš hloupý přestal plakat zbledlý...
A tak i tu píseň ke konci jsme svedli.
Že je trochu divná, to je jedno přeci,
na světě je mnoho všelijakých věcí.
Některé jsou k smíchu, některé jsou k pláči –
zpěvák zpívá jenom, na co právě stačí.

Meter: trochaic
- XXXIII - Inés, yo con tu amor me regocilo
by Juana Ines de La Cruz

Inés, yo con tu amor me Refocilo,
y viéndome querer, me Regodeo,
en mirar tu Hermosura me Recreo,
y, cuando está celosa me Reguilo.
Si a otro miras, de celos me Aniquilo,
y tiemblo de tu Gracia, y tu Meneo,
porque sé (Inés) que tú con un voleo,
no dejarás humor, ni aun para Quilo.
Cuando estás enojada no Resuello,
cuando me das picones me Refino,
cuando sales de casa no Reposo,
Y espero (Inés) que entre esto, y entre
tu Amor acompañado de mi Bino,
dé conmigo en la cama, o en el Coso.

Meter: polymetric
- I -
by Hipólita de Narváez

Engañó el navegante a la sirena,
el dulce canto en blanda cera roto;
y ayudado del santo, su devoto,
el cautivo huyó de la cadena.
De la serpiente que en la selva suena,
la virgen se libró con alboroto,
y de las ondas se escapó el piloto
haciendo remo el brazo, nao la entena.
Yo, fuerte, presa tímida, constante,
venzo sirenas, sierpes, ondas, hierro,
y sola muero a manos de mi daño.
Virgen, piloto, esclavo, navegante,
ven, libres, que no importa a mi destierro
voto, temor, necesidad, engaño.

Meter: iambic
90. Die Unterwürfflichkeit.
by Angelus Silesius

Der Blitz deß Sohnes GOtts durchleucht in einem
Nun
Die Hertzen/ welche sich Jhm gäntzlich unterthun.

Meter: iambic
Entwurff einiger Betrachtungen,
 über den
  Zustand der Seeligen.
 Beym Anfang des 1727sten Jahres.
by Barthold Heinrich Brockes

Ach GOTT! wenn ich nur dies allein,
Mit Andacht überleg’; erblick ich schon hienieden,
Ein Licht, das mich beglückt:
Weil ich darinn, je mehr ich es ergründe,
Ein etwas, welches uns nicht unbegreifflich, finde.
Ich werde gleichsam, als entzückt!
Mich überschüttet Freud und Wonne,
Wenn aus der Pracht von unsrer Welt,
Und aus der Schönheit einer Sonne,
Mein Geist sich fürgestellt:
Wie tausend Millionen Erden,
Von unterschiedner Pracht und Grösse,
Mir so viel herrliche Gefässe,
Voll Majestät des Schöpffers, werden.

Meter: iambic
401. Pověděvši: ať se dobře máte!
by Jan Kollár

Pověděvši: ať se dobře máte!
Tomuto zde Svatých výběrku,
Hodím na hůrku tu k závěrku
Běžné oko ještě jedenkráte;
A ai pod ní vůkol padesáte
Vozů s koňmi bylo ve šperku,
Vnebevemklý Otto z Bamberku
Volal z nich: proč tu mi státi dáte?
Na těch vozech byly zlatohlavy,
Sukna, šaty, jídla, peníze,
Nimiž křestil pomořanské Slavy;
Pročež onen blahozvěstů spolek
V studu od něho se odcize,
Nechal jenom hory té mu dolek.

Meter: trochaic
VÁNOČNÍ VZPOMÍNKA.
by Maryša Šárecká

Když na Štědrý den za dveřmi jak děti
jsme krčili se v blahém čekání,
tu anděly jsme zřeli přicházeti,
jež z nebes bran k nám byli vysláni...
Pak vešli jsme a v světlech stromku zlatých
svých dárků, knížek četli nápisy,
a věci oblité jak paprsky snů svatých
se srdcem plesajícím brali si.
A tolik radosti jsme v nitru měli,
že zdálo se nám, že i andělé
radostně jaksi od nás odcházeli,
když blaho v tváři čtli, jas na čele...
V té velké chvíli posvátného míru,
jenž v srdce vešel z nebeských těch bran,
jsi, otče můj, vždy sedal ke klavíru
a zahrál: „Narodil se Kristus Pán...“
A mnohé změnilo se od té doby,
víc trní život dal než ovoce,
když na cestu nám nasel drahé hroby,
své kouzlo ztratily i Vánoce...
Dnes srdce rozjasněné, plné blaha
jich nevítá již v sladkém čekání,
a chladná mysl uvěřiti váhá,
že andělé k nám byli vysláni...
U stolu sedíme a vzpomínáme,
v duši i všude kolem teskno je...
Vždy kouzlo jakés hledáme, jež klame,
však není ho tu, v stěnách pokoje...
Tu, otče můj, jsi sedl ke klavíru
a zahrál: „Narodil se Kristus Pán...“
A je nám zase v oné chvíli míru,
jak by šli andělé k nám z nebes bran...

Meter: iambic
A la memoria de Garcilaso
by Juan Nicasio Gallego

Río, ¿do está de Laso la divina
musa que un tiempo suspiraba amores;
la que tu verde sien ciñó de flores
y suspendió tu linfa cristalina?
A tu margen la alondra matutina
modula al son del agua sus loores,
y el dulce lamentar de dos pastores
resuena grato en la imperial colina
Zagales de Aranjuez, que en lastimera
voz recordáis su muerte cada día,
vosotros los del Tajo en su ribera,
dejad ¡ay! que la humilde musa mía
de flores a su cítara ligera
y tierno llanto a su ceniza fría.

Meter: iambic
Musí.
by Adolf Heyduk

Slunéčko skrývá se
za sivé mraky,
zapadá, zapadá –
mládí mé taky;
hlava juž prokvétá.
ňádro se dusí –
srdce mé ze světa
nechce, a musí. –
Musí! zda pomůže
polibek jara,
štěp-li s půl umrzne,
s půl bleskem zhárá,
v jíní kdy změní se
vlas někdy rusý
a kštice opadať
nechce, a musí?

Meter: polymetric
An den Schöpfer
 an ihrem Geburtstage den 1ten des Weinmonats
  1761 .
by Anna Luise Karsch

Noch gleich dem kleinsten Staube, den die Sonne

Meter: iambic
The Dream
by Winifred M. Letts

I dreamt—before death made such dreaming vain—
That sometime, on a day of wind and rain,
I would come home to you at fall of night
And see your window flushed with firelight.
There in the chill dark lonesomeness I’d wait
A moment, standing at the garden gate
Scarce trusting that my happiness was true,—
The kind warm lights of home and love and you.

Then, lest they’d vanish to be mine no more,
I’d speed my steps along the garden path,
Cross my own threshold, close the wind-blown door
And find you in the firelight of the hearth.
O happiness! to kneel beside you there
And feel your fingers resting on my hair.

Meter: iambic
Al mismo asunto
by Rafael María Baralt

Alto Portento del amor divino
tus oprobios, ¡oh Cruz!, torna en blasones
y el suplicio de esclavos y ladrones
de Dios a la mansión abre el camino
Lábaro fuiste al magno Constantino
y por ti victoriosas sus legiones
anunciaron a pueblos y a naciones
nueva luz, nuevo altar, nuevo destino
Entre cielo y tierra lazo fuerte,
del orbe antorcha, de la historia guía
en quien eterna la verdad reposa;
cuando vive y respira vendrá a muerte;
Tú con Jesús en el postrero día
asistirás triunfante y gloriosa.

Meter: polymetric
95. Ueber ein Gedicht der Frau Karschinn
by Abraham Gotthelf Kästner

Wie einst zum Salomo des Südens Königinn,
So reist
Nur konnte sie wohl nicht mit Centnern Goldes kommen,
Die hatte

Meter: iambic
ZPOVĚĎ
by Jiří Karásek ze Lvovic

K zpovědi nastal pravý čas,
Ať upřímné teď slovo zní:
Jsem šeredný jak chudý ďas,
Jak starý faun jsem perversní.
Mne poskvrňuje každý hřích,
Však nemám zpupnost drzých čel.
Jak v horských stržích čistý sníh
V tmách duše září něhy běl.
Mne každá špína promáčí
A každá krása opojí...
To lidem ovšem nestačí,
Však Bůh, ten se tím spokojí.
Jsem tulák, jako Villon byl,
Však nejsem jak on genius.
Já pranýř také okusil –
On slávu má, já z lidí hnus.
Můj Bože, láskou zaplaje
Vždy k tobě duch, jsem plevel, vím:
Já nechci k tobě do ráje,
Přej jenom klidu kostem mým.
Ať hlína shltne tělo kdes,
Jak shnilý kořen sevře zem.
Já ztlučený byl v žití pes,
Však byl jsem při tom básníkem.

Meter: iambic
133  Die Gelassenheit.
by Angelus Silesius

Freund glaub es/ heist mich GOtt nicht in den Himmel
gehn/
So wil ich lieber hier/ auch in der Höllen stehn.

Meter: iambic
XIV. Nedivte se, že váš starý děd
by František Hajniš

Nedivte se, že váš starý děd
Nynější nechválí čas,
A že mrzutě zní jeho hlas:
„Ach můj Bože! za mých mladých let
Byl docela jiný, lepší svět;
Nyní žije pokolení hadí.“
Hle! tak stále hanu zvoní.
Nedivte se, lidé mladí!
Až vám stáří hlavu skloní,
Budou stejně vaše hlasy
Na zkažené, špatné časy
Vnukům mladým bědovat;
V povaze to lidské položeno,
Zkušeností stálou potvrzeno,
Stáří že si zvyklo: Stěžovat.

Meter: trochaic