PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Hamlet, Act III, Scene I [To be, or not to be]
by William Shakespeare

To be, or not to be: that is the question:
Whether 'tis nobler in the mind to suffer
The slings and arrows of outrageous fortune,
Or to take arms against a sea of troubles,
And by opposing end them? To die: to sleep;
No more; and by a sleep to say we end
The heart-ache and the thousand natural shocks
That flesh is heir to, 'tis a consummation
Devoutly to be wish'd. To die, to sleep;
To sleep: perchance to dream: ay, there's the rub;
For in that sleep of death what dreams may come
When we have shuffled off this mortal coil,
Must give us pause: there's the respect
That makes calamity of so long life;
For who would bear the whips and scorns of time,
The oppressor's wrong, the proud man's contumely,
The pangs of despised love, the law's delay,
The insolence of office and the spurns
That patient merit of the unworthy takes,
When he himself might his quietus make
With a bare bodkin? who would fardels bear,
To grunt and sweat under a weary life,
But that the dread of something after death,
The undiscover'd country from whose bourn
No traveller returns, puzzles the will
And makes us rather bear those ills we have
Than fly to others that we know not of?
Thus conscience does make cowards of us all;
And thus the native hue of resolution
Is sicklied o'er with the pale cast of thought,
And enterprises of great pith and moment
With this regard their currents turn awry,
And lose the name of action.—Soft you now!
The fair Ophelia! Nymph, in thy orisons
Be all my sins remember'd.

Meter: iambic
Schnelle, schwebende Strophe.
by Friedrich Gottlieb Klopstock

Liebe des Sohns, himmlisches Heil, dem Verstande
Göttliches Licht! vom Altar Glut dem Gefühle!
Tag, der erwacht, in das Meer nicht unterzugehn.
Der Erlösten ewiger Tag, Liebe des Sohns!

Meter: iambic
317. Du sollst nicht stehlen!
by Gerhard Tersteegen

Mensch, deinen Gott alleine lieb,
Sonst bist du wahrlich schon ein Dieb,
Weil du, was Gottes ist, Gott raubest!
Dein Herz gehöret Gott nur zu,
In ihm such Freud', in ihm such Ruh,
Bedenk es recht, wenn du es glaubest!

Meter: iambic
PŘÍRODOPIS BYROKRATISMU
by Josef Svatopluk Machar

Má bez počtu hlav, očí, ruk a uší
a jednu suchou povznesenou duši.
A zdržuje se v jizbě zaprášené
a horko rád má v míře netušené.
Živ papírem je, inkoustem a pery
a nadějemi brzké kariery.
Své obzory má, logiku má svoji,
a nepřítel, kdo v postupu mu stojí.
Dny počítá mu lačná pretense,
kdy jeho nápředník jde do pense.
Má nazbyt času: hlemýždí chod všude
vážnosti znakem jest mu, byl a bude.
Zří v občanu vždy pouze poplatníka
a institucí svojich nevolníka.
Neb: Stát jsem já! – tak jeho břitká pýcha
z gest, pohledů i slov úsečných dýchá.

Meter: iambic
Wie man Napoliums macht
by Wilhelm Busch

Nimm Feder und Tintenfaß!
Mach dies,
mach das!
Und mach noch so!
bei Austerlitz und Waterloo.
Fruchtstück
Den Kürbis nimm!
Setz die Gurke dran!
Drei Radi vollenden
den großen Mann.

Meter: polymetric
Sonetos – VI
by Miguel W. Garaycochea

Cuando se llega a hacer
                     estudio serio
de natura, sus obras y excelencia,
penetra sus arcanos y misterio
el hombre que posee inteligencia
Sujetas las verdades a su imperio;
conoce los principios de la ciencia;
y de ellos, con prudente magisterio,
deduce la inmediata consecuencia.
El sofisma desata y los engaños
que ocultan la verdad en la disputa,
y su sentencia es dictamen grave
Adolfo mío, con placer tus años
a Minerva, cual feudo, pues, tributa,
que el hombre vive tanto cuanto sabe.

Meter: iambic
Na záletech.
by Adolf Heyduk

Na okénko zaklepal,
vyšla z mlýnských vrátek,
na bohatých vrkočích
kosmo lehký šátek.
Přenesl ji přes potok,
kde ta planá hruše:
„Nechvěj se jen, nelekej,
moje zlatá duše! –“
U pazderny pod skalou
černovlasá jedle,
tamo sedl na balvan,
ona tiše vedle.
Modrá voda šplounala,
bílé kvetlo hloží;
nad nimi se jasnily
zlaté hvězdy boží.
Jako v jaře vlaštovky
hovořili spolu:
hned hleděli do nebes,
a hned na květ dolů.
Večer prchal: zpět ji nes’,
děvče jen se chvělo,
na dobrou noc tisíckrát
políbil jí čelo. –
Neví otec, neví mať,
neví mlýnská chasa,
ale mně to zradila
jedle černovlasá.

Meter: trochaic
Como tú
by Juan Martínez Nacarino

Juntó nuestras dos almas de tal suerte
aquel inmenso amor que nos unía
que Dios solo entre sí las distinguía:
¡así fue nuestra unión de íntima y fuerte!
Pero la Muerte mísera no advierte
cuál es el alma tuya y cuál la mía,
¡y juntos padecimos la agonía,
y de un golpe a los dos mató la Muerte!
Verdad que yo, que te adoraba tanto
amortajé después tu cuerpo yerto
y te enterré, ay de mí, bañado en llanto!
Pero para mí el mundo es un desierto
y a mí nadie me lleva al Camposanto,
¡aunque también estoy, como tú muerto!

Meter: iambic
75.
by Friedrich von Logau

Alle Schlösser öffnen künnen
Ist ein Fund von schlechten Sinnen;
Denn hierzu ist diß der Rath,
Das man göldne Schlüssel hat.

Meter: trochaic
27.
by Andreas Gryphius

Du Jessen grosser Sta i/ gleich ob er gantz erstorben
Schier ohne Zweige stund/ wuchs eine Rutten vor
Vnd trug die hohe Frucht das Heil der Welt empor
Die alles lebend macht/ was in den Tod vertorben
Auff dieser ruht der Geist/ der ewig Gott gewesen.
Der dreymal weise Geist: der einig diß versteht/
Was niemand lernen kan/ der Felß vnd Berg' erhöht/
Vnd Meer vnd Welt angab/ durch den was schwach genesen/
Durch dehn wird Davids Kind/ nicht nach dem ansehn richten.
Nicht nach deß Pövels Wort/ er wird der Armen Recht/
Der müden Tröster seyn/ er wird was krum' ist schlecht/
Was dunckel offenbar/ was langsam eilends schlichten
Er ist den Rosen gleich sein Scepter stärckt vnd bricht
Gleich wie ein Rosen-Zweig wol reucht/ vnd hefftig sticht.

Meter: iambic
- XVI - A la palabra
by Antonio Enriquez Gomez

Repara, mira, atiende, considera
de esta virtud, oh noble Caminante,
la perfecta verdad con que triunfante
el camino te enseña de tu esfera.
Síguela, nota, aguarda, advierte, espera,
no pierdas este norte vigilante
si anegarte no quieres arrogarte
en el mar de Babel y su ribera.
Mueva tus labios esta gran señora
para gobierno de tu justa vida
pues es del sacro honor divina Aurora.
Mira que el que la tiene ya perdida,
vive muriendo si viviendo llora,
sirviéndole su fama de homicida.

Meter: iambic
180. Der Tag und Morgenröth der
 Seele.
by Angelus Silesius

Der Seelen Morgenröth/ ist GOtt in dieser Zeit:
Jhr Mittag wird er sein im Stand der Herrlichkeit.

Meter: iambic
[ja, dann erglänzt ein heller Sommertag]
by Paul-Marie Verlaine

Ja, dann erglänzt ein heller Sommertag,
Es fühlt die ew'ge Sonne meine Freude,
Die dir in Atlas und in lichter Seide
Die liebe Schönheit noch verschönen mag.
Blau leuchtend wird der Himmel sich erheben
Gleich einem Zelt, an üpp'gen Falten reich,
Hoch über unsern Stirnen, welche bleich
Im bangen Glücke der Erwartung beben.
Sanft wird das Spiel des Abendwindes sein,
Der schmeichelnd dann in unsern Schleiern fächelt,
Der Liebesblick der Sterne aber lächelt
Den Gatten zu mit freundlich mildem Schein.

Meter: iambic
Dojmy ze středních škol.
by Jan Daniel Korvín

Jak často na vás myslím, školy zlaté,
jichž hoch tak často z duše nenávidí,
že ruce své má disciplinou spjaté,
že jeho ducha rozvrh hodin řídí!
Jak často na vás myslím, zlaté doby,
jež v pravdě nejvíc máte volnosti,
jež nesklamány ponurými hroby,
jen za nadějí jdete v mladosti!
Vám péče k čelu vrásek nepřipíná,
než nadšení vám dává vzletná křídla,
oř bujný málo pod vámi se vzpíná,
jen volně letí ve blažená zřídla – –
ten snivý zrak, co mládí ono značí,
těch nezří hrází mezi losem duší,
pod nimiž slabé lidstva řady pláčí
a čekají, až doba hráze zruší!
Jak často na vás myslím, léta dětská,
a ze srdce vám všem i sobě přeji,
by do života vešla mládež všecka
s tím nadšením, jímž na školách se hřejí!
Těch cifer bylo někdy na tabuli,
co na nebi hvězd nad mou světnicí,
kam zlaté moje sny se posunuly,
z let chlapeckých až podnes zářící.
Já dobře uměl jednou počítati
a ještě nyní nejsem v rozpači –
než na hvězdy, co kraje nocí zlatí,
ni logaritmů knížka nestačí.
A ještě hvězdy sečtu, které chladný
kol vesmír jímá za svou okrasu,
těch lidstva slz však nespočítá žádný,
co nenalezly v srdci ohlasu...
Já „do češtiny chodil“ nejraději.
Už proto, že to byla mluva rodná.
Tam učil jsem se toužiť po naději,
ne, kdy se píše „hodna“ a kdy „hodná“,
tam ze starých úst v mládí jsem juž chápal,
co značí pravý pro věc českou zápal.
Tam neslyšel jsem nikdy od kathedry
těch zvučných, ale věčně prázdných frází,
jež na škodu nám rodí čas náš štědrý
a hlavně v duše nedospělé hází – –
jež rodí potom bolesť bezdůvodnou –
a ta nám kazí všechnu práci plodnou!
Té vzpomínám si hlavy zšedivělé,
těch vzpomínám si dobrých, jasných zraků,
já vzpomínám si toho učitele,
co, třeba stár, těch nenáviděl mraků,
co duši hlodou, dokud na ní trvá
jen jako odlesk její doba prvá!
Jsem tedy v žití, a když mohla sivá
ta hlava jenom jasnou býti vždycky,
ať vesele se také moje dívá,
jak marno osud oplakávať lidský,
ať hrdinně se nese tam, kam míří,
těm duchům na vzdor, kteří tmu jen šíří!
Tak trochu ještě u sebe mám listů,
co zachoval jsem z řeckých klassiků,
a zrovna v nich je hodně aoristů,
jež nadělaly tolik povyku,
že hrozila mně často konference,
až uznával jsem slávy jejich věnce.
To gramatiky věčné biflování,
to neznačí nám, tuším, Helladu,
jak to neb ono zájmeno se sklání,
kdy jakou předložku dám ku pádu,
já po duchu jsem pátral, plném světla,
a po slávě, co na Helladu slétla!
Já, Hellado, tě stavěl vedle hrází,
co věnčí zemi českou dokola,
a poznával jsem, jak nám ještě schází
ta povaha, co v dějinách tvých plápolá,
co potřebujem’ ještě víry v sebe,
než zasvitne nám slávy tvojí nebe!
Ta methoda se mnohé duši zhnusí,
že v životě pak v boha nevěří,
když do slova se všemu učiť musí,
co se jí v knize loktem odměří,
kdy v srdci třeba city nejsou žádné,
jen slovíčko když z hlavy nevypadne!
Já v boha věřím, ale jeho bytí
jen umem poznám, když se ponoří
snad v řádky ty, jimž mám se naučiti,
v ty lásky plamy, které neshoří
a které hřáti budou věčně mraky
v ta stvoření, jež moci jich jsou znaky.

Meter: iambic
Svět nebude již ku básníkům jiný.
by Jaroslav Vrchlický

Svět nebude již ku básníkům jiný,
toť pán, jenž mnoho chce a málo dává,
toť hydra, které znova roste hlava,
toť soudce, skutečné jenž žádá činy.
A pravdu má, když smete jako třtiny
tu havěť, která bez povahy lhavá
své limonadě říká vroucí láva
a cetku frase mísí do své špíny.
To nepostačí, srdce své mu nésti,
a proto juž chtít na něm okázale
klid, čest a jmění, pohodlí a štěstí.
Jak velké kolo ve svém běhu dále
on cestou svou jde nezastaven smrtí,
a srdce jako křemen stejně zdrtí!

Meter: iambic
Poslání Rudolfa Hesse
by Petr Křička

Padák s Hessem
nad Lochnessem
klesá k zemi níž a níž:
„Páni, dámy!
Pojďte s námi
na sovětskou rudou říš!
Je přec vratká –
a je sladká!
Slupnem ji jak malinu!“
Leč pan Churchill,
jen ho zmurchill,
brnkl strejci Stalinu:
„Halloo! Londýn!
Arisch blondýn
půjde na vás na jaře.“
„Díky, W. C.!“
Kreml vece,
„přivítáme kasaře...“

Meter: trochaic
- - A una dama tuerta
by Lope de Vega

Habiendo hecho en ti naturaleza
Julia, el ojos derecho tan perfecto,
juzgó que era bastante, o fue defecto
de no acertar a darle igual belleza.
De Antígono pintó al gentileza,
puesto de un lado aquel pintor discreto,
yo como necio alabo lo imperfecto,
que no supe tener tanta destreza.
Las partes que en tu rostro se desean,
¿qué lunar pudo haber que las deshaga?
que tal vez los defectos hermosean.
Mas cuando a la objeción no satisfaga,
basta que en el matar iguales sena,
como quien riñe con espada y daga.

Meter: iambic
Frühling
by Ernst Moritz Arndt

Wann die leisen Bächlein rauschen,
Säuseln durch die Blätter bebt,
Muß ich horchen, muß ich lauschen,
Ob der Liebste niederschwebt;
Wann die Frühlingsvöglein singen,
Und die ganze Blumenflor
Nur ein Blühen ist und Klingen,
Singt und klingt und blüht er nur.
Und ich rufe meinen Schmerzen
Unter manchem lauten Ach:
Blüht auch ihr! – Ich will euch herzen,
Werdet frisch im Lenze wach!
Bringt die schönste meiner Gaben,
Bringt mir das verlorne Glück,
Bringt mir meinen süßen Knaben
In der alten Pracht zurück.
Und die Tränen fließen milder,
Und es schmilzt das starre Herz,
Und die holden Liebesbilder
Zaubert neu der neue Schmerz,
Liebesbilder, Liebesschatten,
Sie bevölkern jeden Raum;
Was wir haben, was wir hatten,
Was wir lieben, heißet Traum.
Ach! Ein süßer Traum, verdunkelt
In der Erde Nebelluft,
Dessen hellstes Bild erfunkelt,
Wann wir weinen auf der Gruft:
Erde müssen wir begraben
Und was in uns irdisch ist,
Wollen wir im Lichte haben,
Was vom Himmel göttlich ist.

Meter: trochaic
119.
by Friedrich Rückert

Abhängig von der Welt mußt du dich nicht betrachten,
Doch auch nicht gegen deins das Recht der Welt verachten.
Nicht du lebst und die Welt ist todt, nicht lebt die Welt
Und du bist todt; ihr seid zwei Leben gleichgestellt.
Magst du dich nun als Mann, sie sich als Weib verhalten;
Mag weiblich dein Gemüth, der Weltgeist männlich walten:
Es sei nun, daß in dir die Welt sich eingebar,
Es sei, daß du in ihr dich selber stellest dar;
So wirst du hier als Mann ins Weltgetriebe greifen,
Und dort in stiller Brust der Welt Geheimnis reifen.
Drum soll einander Held und Dichter nicht beneiden,
Denn nur verschieden ist die Welt verklärt in Beiden.

Meter: iambic
16. V snech v domova-li slétáš drahé kraje;
by Adolf Heyduk

V snech v domova-li slétáš drahé kraje;
zda zkvétajícím luhem myšlenek,
hlas mládí nezní ti jak zvonek z ráje.

Meter: iambic
1L: In unbewahrter Jugend frischer Blüthe
by August Wilhelm Schlegel

In unbewahrter Jugend frischer Blüthe
Riß Magdalenen ihre Schönheit hin;
Den edlen Geist berückt' ein weicher Sinn,
Daß sie in ungeweihten Flammen glühte.
Sie hört den Heiland, und die ernste Güte,
Die aus ihm spricht, wird ihres Heils Beginn.
Zu seinen Füßen sinkt die Sünderin,
Mit tiefzerrißnem schmachtendem Gemüthe.
Entblößt vom Schmucke liebt sie nun, allein,
Den Arm gelehnt an blaß geweinte Wangen,
Betrachtungen der Buße nachzuhangen.
Ja, fromme Huldin! flieh in Wüstenei'n,
Verbirg der Welt den Anblick deiner Schmerzen:
Denn sonst bethört noch deine Reu die Herzen.

Meter: iambic
I. Mám bázeň, drahá, o Tebe,
by Vítězslav Hálek

Mám bázeň, drahá, o Tebe,
pakli nás los kdy spojí,
že mého kletba osudu
též ztíží hlavu Tvoji.
Jeť druhý v světě Ahasver,
jejž osud bičem hání;
mněť otec kletbu v podíl dal
na místo požehnání.

Meter: dactylic
MAYÚSCULAS – II
by Rubén Darío

Fra León Bloy, pon en mi himnario
del siglo infame el cautiverio.
Mammón triunfante del Misterio.
La Fe llorosa en el osario;
el alma azul del solitario
que va hacia Dios, del monasterio;
en su mayor crueldad, Tiberio;
Cristo en su más triste Calvario.
Muda la lengua del salterio;
casi apagado, el incensario;
Caín magnífico en su imperio,
y en el prostíbulo-escenario,
trayendo tú, justo emisario,
la chispa roja del cauterio.

Meter: iambic
33. Ha jaké verše jsou v tvé básni,
by František Sušil

Ha jaké verše jsou v tvé básni,
A jaký jesti jejich rým,
Mně při čtení jdou octy z dásní
A palčivý jme hrdlo prým.

Meter: iambic
- XXIII -
by Lope de Zarate

Filis tú te concede a tu alabanza
que todo Apolo no es bastante aliento,
tú que eres plenitud del pensamiento,
y límite a los siglos de esperanza.
Lo mejor de la vida en ti se alcanza,
ya no hay a que vivir, último intento
eres al más sublime entendimiento
la misma perfección tu semejanza.
Si es premio de virtudes la belleza,
aun te es deudor el Cielo, y la es gloriosa
la deuda, tanto a la mejor se inclina.
En ti se mejoró naturaleza,
si por obligación eres hermosa,
por fuerza noble, por razón divina.

Meter: iambic
Die drei Lieder .
by Ludwig Uhland

In der hohen Hall’ saß König Sifrid:
„ihr Harfner! wer weiß mir das schönste Lied?“
Und ein Jüngling trat aus der Schaar behende,
Die Harf’ in der Hand, das Schwerdt an der Lende.
„drei Lieder weiß ich; den ersten Sang,
Den hast du ja wohl vergessen schon lang:
Meinen Bruder hast du meuchlings erstochen!
Und aber: hast ihn meuchlings erstochen!
Das andre Lied, das hab’ ich erdacht
In einer finstern, stürmischen Nacht:
Mußt mit mir fechten auf Leben und Sterben!
Und aber: mußt fechten auf Leben und Sterben!“
Da lehnt’ er die Harfe wohl an den Tisch,
Und sie zogen Beide die Schwerdter frisch,
Und fochten lange mit wildem Schalle,
Bis der König sank in der hohen Halle.
„nun sing’ ich das dritte, das schönste Lied,
Das werd’ ich nimmer zu singen müd:
König Sifrid liegt in seim rothen Blute!
Und aber: liegt in seim rothen Blute!“

Meter: iambic
Neue Liebe
by Eduard Mörike

Kann auch ein Mensch des andern auf der Erde
Ganz, wie er möchte, sein?
– In langer Nacht bedacht ich mir's, und mußte sagen, nein!
So kann ich niemands heißen auf der Erde,
Und niemand wäre mein?
– Aus Finsternissen hell in mir aufzückt ein Freudenschein:
Sollt ich mit Gott nicht können sein,
So wie ich möchte, mein und dein?
Was hielte mich, daß ich's nicht heute werde?
Ein süßes Schrecken geht durch mein Gebein!
Mich wundert, daß es mir ein Wunder wollte sein,
Gott selbst zu eigen haben auf der Erde!

Meter: iambic
DŘÍMEJ SLADCE!
by Adolf Černý

Cestou šli jsme prostřed lesů,
záři štěstí na čele –
ještě si ji v srdci nesu.
Dřímej sladce, anděle!
Drahou hlavu ulož k snění,
vlas kol tváře rozvlněn,
duše moje v roztoužení
přijde k Tobě jako sen.
V čisté čelo políbí Tě,
zlíbá ústa, tvář i vlas,
vyvede Tě, drahé dítě,
na pěšinu lesní zas.
Půjdem tiše po dne vzruších
v bílé záři měsíce –
na nebi i v našich duších
bílých hvězd statisíce!...

Meter: trochaic
- CXCIII - Al mismo
by Juan de Tassis y Peralta

Fija luz, norte ya, cristiano Febo,
con glorioso esplendor nos da el Oriente;
dichosa cuna suya fue Occidente,
que dio el hesperio sol prodigio nuevo,
a cuyos rayos misterioso el Evo
debe ya la noticia reverente,
viendo violados en tu celo ardiente
los penetrales del profundo Erebo.
¡Cuántas almas al cabo destinadas
del común Padre del pastor celante,
a eterna fueron luz restituidas!
Fatigas, pues, por Dios, y en Dios logradas,
trompa sólo querúbica las cante,
que humana voz las dejará ofendidas.

Meter: iambic
Auf das bildniß des Königs in Franckreich/ und die dabey brennende lampen
by Benjamin Neukirch

Es sah' einst ein soldat des königs bildniß an/
Auff dem die schmeichler ihn so hoch heraus gestrichen.
Er merckt' und schalt zugleich den thorheits-vollen wahn/
Daß Ludwig durch und durch der sonne war verglichen.
Und endlich sah' er auch der lampen hellen schein/
Die um die seule stehn: Ha! sprach er/ voller lachen/
Wenn unser könig ja will eine sonne seyn/
Was soll die sonne denn bey den laternen machen?

Meter: iambic
Sonnet 22: Cyriack, this three years' day these eyes, though clear
by John Milton

Cyriack, this three years' day these eyes, though clear
       To outward view of blemish or of spot,
       Bereft of light, their seeing have forgot;
       Nor to their idle orbs doth sight appear
Of sun or moon or star throughout the year,
       Or man or woman. Yet I argue not
       Against Heav'n's hand or will, not bate a jot
       Of heart or hope, but still bear up and steer
Right onward. What supports me, dost thou ask?
       The conscience, friend, to have lost them overplied
       In liberty's defence, my noble task,
Of which all Europe talks from side to side.
       This thought might lead me through the world's vain mask
       Content, though blind, had I no better guide.

Meter: iambic
- - Acto III, OTAVIO De El maestro de danzar
by Lope de Vega

Alma, estoy encantado? estoy perdido?
tengo sentido? ya no hay sentimiento,
esto es gloria, o tormento? fue tormento,
que será el fin? lo que el principio ha sido.
Por donde a tales pasos he venido,
que un placer que ha de llevarse el viento?
aguardarse? no fe: cobarde intento,
dejaré o bien? no: querré querido.
Quieres que tema que un laurel se doble?
si, porque fue muy blanda en el rendirse,
y mas valiera en defenderse un roble;
mi corazón no quiere persuadirse
que mientras es querido un hombre noble,
es terrible bajeza arrepentirse.

Meter: iambic
XVI. Zde každý chodí v masce,
by Jaroslav Vrchlický

Zde každý chodí v masce,
a tím to, drahá, svět
že nerozumí lásce,
neb nechce rozumět.
Zde každý chodí slepý,
a tím to, drahá, jest,
že neví, velkolepý
a báječný rej hvězd,
zem, lesy, luhy, kvítí,
s perlami tůně vod,
motýl i vážka v sítí,
i ptactva chorovod
Jsou pouhé arabesky,
jichž věncem proniká,
tu slzami, tu blesky,
vždy láska veliká!

Meter: iambic
Der  S chau- P latz ist eine  L andschafft bey auf-
 gehender  S onnen.
  V orrede.
by Johann Beer

Was Nord/ Süd/ Ost/ West/ bewohnt/
Das besiegt die Liebe/
Nichts wird in der Welt verschont/
Von derselben Triebe;
Alles muß ihr zinsbar seyn/
Was bestrahlet Phœbus Schein.

Meter: trochaic
41.
by Heinrich Heine

Wie ein Greisenantlitz droben
Ist der Himmel anzuschauen,
Roteinäugig und umwoben
Von dem Wolkenhaar, dem grauen.
Blickt er auf die Erde nieder,
Müssen welken Blum' und Blüte,
Müssen welken Lieb' und Lieder
In dem menschlichen Gemüte.

Meter: trochaic
A Jorge de Montemayor
by Pedro Laynez

Divino Ausías, libre de recelo
estoy que un tiempo ya me dio cuidado;
que tu subido canto levantado
se está por no entenderle acá en el suelo,
pues ha subido tanto el alto vuelo
y es tan dulce el estilo y delicado
con que Montemayor te ha declarado,
que tu encubierta fama llega al cielo.
En cargo te es España, pues le
                     diste
tal obra, que con ella le ganaste,
a mal grado del tiempo, un nombre eterno
Y a ti, Montemayor, pues sólo fuiste
el que tan alto bien comunicaste
que sacas del renombre sempiterno.

Meter: iambic
IV. Oblaku šedivý
by Josef Kalus

Oblaku šedivý
v kajícím habitě,
vážně proč kráčíš dnes
po jarním blankytě?
V dumy proč hluboké
noříš svou sivou leb,
pro výkřik rozkoše,
proč jsi dnes hluch a slep?
Kdes nechal bílý pás,
růžovou obrubu –
chceš světu hlásať dnes
smrť, peklo, záhubu?
Tos jistě neslyšel,
švěholiť od rána
ve vzduchu májovém
mladého skřivana!
Tos jistě neviděl
ohnivé pocely,
jež z jasných červánků
ku zemi pršely.
To jistě, staruchu,
nevidíš do dálky,
že nezříš u háje
květ modré fialky.
Na každé haluzi
hrsť bujných pupenců,
po lukách dováděť
tlum šťastných milenců.
Ó vem dnes slunný plášť,
odlož čerň habitu
a sladkou jara báj
všem hlásej s blankytu!

Meter: polymetric
- X -
by Trillo y Figueroa

En una sobre el mar caída roca,
que un monte, de las ondas carcomido,
había de su cumbre sacudido,
mucho aviso escondiendo en ruina poca,
Daliso estaba una esperanza loca
repitiendo del mar al sordo oído,
que al duro son del llanto enternecido,
apenas sin temor la arena toca.
«Si de un monte no es firme aun la espera,
¿quién en la fe de una fortuna fía?
dice una y otra vez con duro aliento;
Si a esta roca aun la ruina alcanza,
¿en qué se funda la esperanza mía?
en qué, si nunca tarda el escarmiento.»

Meter: iambic
Vidění na hřbitově.
by Jaroslav Vrchlický

Vzkříšené tajemnou mocí
z hrobů svých povstaly v noci.
Vichřicí hnaly se kolem,
úpěly, vzdychaly bolem.
Bílý háv, kostnaté líce,
ve hnátech držely svíce.
Mlhou a v měsíčné jasy
vířící zněly jich hlasy.
Slavné jak sborové pění
asketů v mystickém bdění.
Zoufalý, vzteklý ryk jeden
jakby kdos k popravě veden.
Nyjící v tónů mdlých změti
jakoby zpívaly děti.
Vášnivé, jásavé, šťastné
jak v smrti shledání krásné.
Hnaly se kolem tak nocí
vzkříšené tajemnou mocí.
Všecky ty jásoty, mdloby,
od věků jež spjaly hroby,
celé v nich lidstvo se chvělo,
vášeň, cit, rozum i tělo.
Vichřicí hnaly se kolem –
A já svým chápal je bolem.

Meter: dactylic