PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BLAHOVĚST JARA.
by Jan z Wojkowicz

Mé srdce-prapor jarním průvanem
dnes s balkonu tak plavně v dálku vlaje –
je všechno dneska slavné jara snem,
i vzduch, i země – celá duše kraje!
Až tam, kde v oblaka se tyčí topoly,
sní oči moje s něžným roznícením!
Až tam, kam dosahuje kraj dnes roztoužením
spanilým zázrakem svým – nebes kupolí...!
Hledím, jak v dál se trávy vlní v snech,
i stromů vrcholky závratným větru váním –
zmámeny vzduchu, výší smělým celováním,
kterak se oddávají proudům mocných něh...
Už kvetou sněženky, a mochny, bledule,
vím, svítí jimi lučiny i les,
a v lukách u řeky – oh, doby minulé! –
o touhách mládí snivě hučí jez!
Co nevidět, a, srdce moje, věz,
v zahradách odevšad to těžce zavoní,
a bude zářit v modro do nebes
květ něžně dívčí bílých jabloní,
a svítit zlatý rybíz, střemcha, bez!
Po ženství probuzeném z dětství dřímoty,
po slasti vyslovit nejsladší jara vůně,
co pozdrav Věčným Jarům v ústrety –
mé celé tělo, celé srdce stůně!
Vždy jenom stůně! Nikdy nedosní!
Dálka a Výše mojí kletbou jsou!
Sen můj se nikdy, nikdy nesplní,
jsem ten, jenž s náručí vždy stůně rozpiatou!
A přec: Ať touha vždy je spiata s bolestí,
ať krása plakat nám dá, Troubadourům Věčna:
Když život touhou je – chcem touhou rozkvésti,
závratí trpět Lásky Nekonečna!
Vždyť víme: Slibem všechna touha je,
Vzdech Lásky přislibuje Objetí;
k obloze pohled Nebe slibuje,
a Všeho procítění se Vším splynutí!
Dnes věříme a cítíme a víme,
že Bytí věčná míza jara jest,
že slibem dálka kraje, slibem výše hvězd,
zvuk hudby čarovný, i to, co v lásce sníme!
Že naší Země věčný koloběh
i se svým Sluncem stále výše spěje –
že stále krásnějšího jara bude vítat břeh,
kde vstříc Jí vyjdou ony melodie,
jež dříve slýchala jen ve svých bardů snech –
a stoupajíc vždy širším obloukem,
že bude přijímat dar stále sladších něh
století za stoletím a rok za rokem!
Od země až tam k modrým nebesům
dnes slyším zpívat onu blahou zvěst,
to nejsladší všech Evangelium,
já, Jara šťastný Básník-Blahověst!

Meter: iambic
Soneto
by Francisco Bueno

Cuando en Cruz interior Javier penaba,
Cristo ansioso también sangre vertía,
tan cerca de divino parecía,
que las venas la Cruz equivocaba.
Tanto su corazón crucificaba,
que del dolor el mérito quería
explicarse cruento, y no podía,
porque en su sangre el mérito no hallaba
Y este fue el padecer más exquisito,
pues de unas ansias, de tormento llenas,
limitó el merecer, un ser finito.
Y a su Cruz no bastando humanas venas,
por que el mérito llegue a lo infinito,
puso la sangre Dios, Javier las penas.

Meter: polymetric
28. Zima a vesna.
by František Sušil

Kárá zima sestru svoji vesnu:
Procitneš-li z modlářských svých ze snů?
Čili není pohanstvo to známě,
Čím se zrak můj uráží v tvém chrámě?
Obraz, sochu, světlo, hudbu, vůně,
Vše to chováš ve svatyně lůně.
Toliž jsou ty pravé Boží chrámy?
Vždyť se v nich jen mysl zhola mámí.
Pro tu páru, co v tvém chrámu dýmá,
Nemuž svítiť světlo Boží zpříma.
Sestro milá, vesna zimě vece,
Stul svá ústa a se zastyď předce.
Daremna a směšna jest tvá pýcha,
V tobě smrt mře, ve mně život dýchá.

Meter: trochaic
La inteligencia
by Ramón de Campoamor

Pasan un siglo y cien, el tiempo pasa
como Escita que mata a la carrera;
verdugo y creador, en cuanto impera
lo humilde encumbra y lo soberbio arrasa
La vida el tiempo a cuanto existe tasa,
mas, siempre inútil, su guadaña
                     fiera
sobre el grande Platón, era tras era,
con excusado afán pasa y repasa
Y es que la idea que en los cielos flota,
fija cual Dios, como de Dios esencia
del tiempo móvil la guadaña embota
Por eso, al declinar de la existencia,
de entre las ruinas de los mundos brota,
crisálida inmortal, la inteligencia.

Meter: iambic
A la muerte de don Rodrigo Calderón
by Anastasio Pantaleón de Ribera

En copia amarga de funesto llanto
desata (o Caminante) el sentimiento,
que informa miedos hoy tanto escarmiento,
que lágrimas disculpa, ejemplo tanto,
grave te avise, y te prevenga tanto.
Desengaño a la vida, este sangriento,
este helado castigo, que instrumento
de la piedad se ostenta, y del espanto.
No natural, violento sí, el destino
(por ley impuesta) derribó homicida
el uso indigno de su altiva suerte.
Muriendo humano vivirá divino,
pues el morir le ocasionó su vida,
pues el vivir le aseguró su muerte.

Meter: iambic
28.
by Friedrich von Logau

Was ist ein göldner Kopff ohn einen bleynen Sitzer?
Verstand, der für sich gut, wird durch den Fleiß viel nützer.

Meter: iambic
94.
by Friedrich Rückert

Du siehst die andern rings in einer Form von Glauben,
Die kannst du ihnen nicht und sollst sie auch nicht rauben.
Sie glauben, daß die Form die allerhöchste sei,
Die allereinzige, von allen Hüllen frei.
Daß eine andre Form gewesen sei zuvor,
In der das reine Licht noch war verhüllt vom Flor;
Das glauben sie; doch daß auch das enthüllte Licht
Zuwachses fähig sei, das glauben sie dir nicht.
Du aber glaubest, daß, gleichwie aus Dämmerungen
Der Bildlichkeit ein Licht unbildlicher entsprungen;
Auch dies unbildliche wird wieder bildlich heißen
Vor einem, das nach ihm die Dämmrung wird zerreißen;
Und ewig Gottes Licht aus Klarheit wächst in Klarheit
Viel Offenbarungen hindurch zur Offenbarheit.

Meter: iambic
Ante el cuadro «La rendición de Granada»
by José María Alcalde Sánchez Toscano

En un alegre y anchuroso llano
al pie de la muslímica Granada,
Boabdil entrega de su corte amada,
las llaves al Monarca castellano
Tal concibió tu genio soberano
y hoy contempla la mente entusiasmada
una joya del Arte, que inspirada
trazó en el lienzo tu divina mano
Al admirar tu cuadro portentoso,
orgullo patrio mi cerebro inflama
y miro en el monarca victorioso
de su talento colosal la llama;
en el moro vencido, al envidioso
y en la ciudad, el templo de la fama.

Meter: iambic
Ulysses
by Lord Tennyson Alfred

It little profits that an idle king,
By this still hearth, among these barren crags,
Matched with an aged wife, I mete and dole
Unequal laws unto a savage race,
That hoard, and sleep, and feed, and know not me.
I cannot rest from travel; I will drink
Life to the lees. All times I have enjoyed
Greatly, have suffered greatly, both with those
That loved me, and alone; on shore, and when
Through scudding drifts the rainy Hyades
Vext the dim sea. I am become a name;
For always roaming with a hungry heart
Much have I seen and known—cities of men
And manners, climates, councils, governments,
Myself not least, but honored of them all,—
And drunk delight of battle with my peers,
Far on the ringing plains of windy Troy.
I am a part of all that I have met;
Yet all experience is an arch wherethrough
Gleams that untraveled world whose margin fades
For ever and for ever when I move.
How dull it is to pause, to make an end,
To rust unburnished, not to shine in use!
As though to breathe were life! Life piled on life
Were all too little, and of one to me
Little remains; but every hour is saved
From that eternal silence, something more,
A bringer of new things; and vile it were
For some three suns to store and hoard myself,
And this gray spirit yearning in desire
To follow knowledge like a sinking star,
Beyond the utmost bound of human thought.
   This is my son, mine own Telemachus,
To whom I leave the scepter and the isle,
Well-loved of me, discerning to fulfill
This labor, by slow prudence to make mild
A rugged people, and through soft degrees
Subdue them to the useful and the good.
Most blameless is he, centered in the sphere
Of common duties, decent not to fail
In offices of tenderness, and pay
Meet adoration to my household gods,
When I am gone. He works his work, I mine.
   There lies the port; the vessel puffs her sail;
There gloom the dark, broad seas. My mariners,
Souls that have toiled, and wrought, and thought with me,
That ever with a frolic welcome took
The thunder and the sunshine, and opposed
Free hearts, free foreheads—you and I are old;
Old age hath yet his honor and his toil.
Death closes all; but something ere the end,
Some work of noble note, may yet be done,
Not unbecoming men that strove with gods.
The lights begin to twinkle from the rocks;
The long day wanes; the slow moon climbs; the deep
Moans round with many voices. Come, my friends,
'Tis not too late to seek a newer world.
Push off, and sitting well in order smite
The sounding furrows; for my purpose holds
To sail beyond the sunset, and the baths
Of all the western stars, until I die.
It may be that the gulfs will wash us down;
It may be we shall touch the Happy Isles,
And see the great Achilles, whom we knew.
Though much is taken, much abides; and though
We are not now that strength which in old days
Moved earth and heaven, that which we are, we are,
One equal temper of heroic hearts,
Made weak by time and fate, but strong in will
To strive, to seek, to find, and not to yield.

Meter: iambic
26. Auf einen Gedenkring
by Paul Fleming

Ring, an dem schlechter Nichts als Gold zu achten ist,
Ring, der du billich hast den Namen von Gedenken,
Ring, der du gehest hin der Liebsten dich zu schenken,
Ring, es ist fast zu hoch, auf was du dich bemühst.
Ring, schaue zu, daß du dich etwan nicht versiehst,
Ring, der du meiner Lust den Finger solt umschrenken.
Ring, traust du dir, ihr Herz in Gunst mir zuzulenken,
Ring, an dem sie die Schrift der Qual des Herzens liest?
Ring, an Vermögen arm, Ring, an der Kunst nit reich,
Ring, sieh' zu, daß dich nicht dein Vorwitz mache bleich.
Ring, reise nun denn hin, Ring, reiche dich der Rechten,
Ring, nun zu guter Nacht! Ring, tut sie gleich wie du?
Ring, folgt sie, was du sprichst? Ring, recht, so gehts wol zu
Ring, daß die Götter so von unserm Denken dächten!

Meter: iambic
XII  Té naděje vzíti si nedáme
by Stanislav Kostka Neumann

Té naděje vzíti si nedáme
od kulichů všelijakých,
že jedenkrát ruce si podáme
i přes hlavu tyranů svých.
To uprostřed svobodných národů
my volni – co národ, to brat!
Pak do služeb velikých přerodů
své síly dá každý a rád.
Pod povrchem zločinných rozporů
již rodí se vzpoura a soud;
hrom udeří v poslední závoru,
pěst přerazí poslední z pout.
Té naděje vzíti si nedáme. –
Než přijde však bratrství den,
těch pravicí po právu zhrdáme,
jichž levice škrtí nás jen.

Meter: amphibrachic
Despedida
by Manuel del Palacio

Cual deja el ruiseñor la enamorada
doncella de quien fue cautivo un día,
trocando por el valle en que vivía
tiernos halagos y prisión dorada,
tal dejo yo vuestra amistad preciada,
dulce consuelo de la pena mía,
mi libertad buscando y mi alegría,
únicos bienes de mi edad cansada.
Pronto entre brumas al perder el
                     puerto
soñaré con el puerto suspirado
de las iras del mar término incierto:
¡Voy a partir! Los que me
                  habéis amado
recibid estas lágrimas que vierto;
¡No tiene más que dar el desterrado!

Meter: polymetric
Wenn die Kinder üble Laune haben .
by Clemens Brentano

Zürnt und brummt der kleine Zwerg,
Nimm er alles überzwerg,
Ein Backofen für ein Bierglaß,
Den Mehlsack für ein Weinfaß,
Den Kirschbaum für ein Besenstiel,
Den Flederwisch für ein Windmühl,
Die Katz für eine Wachtel,
Den Sieb für eine Schachtel,
Das Hackbrett für ein Löffel,
Den Hansel für den Stöffel.

Meter: iambic
OŽIVLÝ POKOJ
by Emanuel Lešehrad

K spánku si ulehl sněžný den;
s nebe jas začíná mžíti...
Do jizby paprsek bludný vlét’,
v žárovkách lustru se nítí.
U okna o písni klavír sní.
Vázy s luk čekají kvítí...
Hodiny se stěnou hovoří.
Vzpomínky v rámech se svítí.
Rozjímám, v nitro zrak pohřížen,
o dnech, jež odkvetly v žití.
Chtěl bych jak omládlý pokoj ten
o vůni fialek sníti.

Meter: dactylic
503. Ten velkým-li, ať dříve žil ať nyní,
by Adolf Heyduk

Ten velkým-li, ať dříve žil ať nyní,
kdo stopu svou na místě slunných zdob
jen krví označil, neb značit míní? –

Meter: iambic
Enseña que las dignidades y puestos altos se suelen ocupar de sujetos indignos e ignorantes.
by Quevedo

Resístete a la rueda que procura
subas a donde el verte escandalice;
atiende al Job que la humildad te dice,
no al arre, en que te aguija la locura.
Caminas a la albarda y matadura,
si no luz racional lo contradices;
y para que el rebuzno te autorice,
con la oreja asnina se conjura.
El Viejo cojitranco cada día
te pensará, y a esa otra hija del diablo
ya la tendrás cargada, ya vacía.
Bestia, contigo (seas quien fueres) hablo:
crecer en cola, y no en filosofía,
es figurar salón el que es establo.

Meter: iambic
Vi.
  Die Götter Griechenlands .
by Heinrich Heine

Vollblühender Mond! In deinem Licht,
Wie fließendes Gold, erglänzt das Meer;
Wie Tagesklarheit, doch dämm'rig verzaubert,
Liegt's über der weiten Strandesfläche;
Und am hellblau'n sternlosen Himmel
Schweben die weißen Wolken,
Wie kolossale Götterbilder
Von leuchtendem Marmor.
Nein, nimmermehr, das sind keine Wolken!
Das sind sie selber, die Götter von Hellas,
Die einst so freudig die Welt beherrschten,
Doch jetzt, verdrängt und verstorben,
Als ungeheure Gespenster dahinziehn
Am mitternächtlichen Himmel

Meter: iambic
Schnipsel
by Kurt Tucholsky

»was fällt Ihnen ein! Ich habe für einen Bandwurm und drei unmündige Kinder zu sorgen!«
Der Pessimist. »Ich werde also eines Tages sterben. Natürlich – das kann auch nur mir passieren!«
Wie schlafen die Leute –?
Eine Frau, alleinim Pyjama
Eine Frau, nicht alleinim Nachthemd
Ein Mann, alleinNachthemd
Ein Mann, nicht alleinPyjama.
Im Kriege habe ich einmal diesen Satz gehört: »Die Bohnensuppe ist das Klavier des kleinen Mannes.«
Den meisten Leuten sollte man in ihr Wappen schreiben: Wann eigentlich, wenn nicht jetzt?

Meter: iambic
O, that you were yourself! But, love, you are (Sonnet 13)
by William Shakespeare

O, that you were yourself! But, love, you are
No longer yours than you yourself here live:
Against this coming end you should prepare,
And your sweet semblance to some other give.
So should that beauty which you hold in lease
Find no determination; then you were
Yourself again after yourself’s decrease,
When your sweet issue your sweet form should bear.
Who lets so fair a house fall to decay,
Which husbandry in honour might uphold
Against the stormy gusts of winter’s day
And barren rage of death’s eternal cold?
    O, none but unthrifts! Dear m love, you know
    You had a father: let your son say so.

Meter: iambic
- LXXXVIII - A los que dijeron contra las Soledades
by Gongora

Con poca luz y menos disciplina
(al voto de un muy crítico y muy lego)
salió en Madrid la Soledad, y luego
a Palacio con lento pie camina.
Las puertas le cerró de la Latina
quien duerme en español y sueña en griego,
pedante golfo, que, de pasión ciego,
la suya reza, y calla la divina.
Del viento es el pendón pompa ligera;
no hay paso concedido a mayor gloria,
ni voz que no la acusen de extranjera.
Gastando, pues, en tanto la memoria
ajena envidia más que propia cera,
por el Carmen la lleva a la Victoria.

Meter: iambic
XlIX.
by Georg Herwegh

Trüg' ich ein Schwert als Krieger um die Lenden,
Ging' ich als Landmann hinter einem Pfluge,
Dann säß' ich Abends froh bei meinem Kruge,
Um mit dem Tag mein Tagewerk zu enden.
So aber, wenn sie sich zur Ruhe wenden,
Schweift
Und meine Seele kreist in stetem Fluge,
Ihr will kein Abend seinen Frieden spenden.
Dem Himmlischen erbaun wir keine Schranken,
Es folgt uns nach ins laute Weltgetriebe
Und wird im Schlummer auch nicht von uns wanken.
Kein Ort — daß ich vor ihnen sicher bliebe!
Gleich Blitzen zücken um mich die Gedanken
Und treffen mich selbst in dem Arm der Liebe.

Meter: iambic
XLII. Můj otec horník byl, když umíral,
by Tereza Dubrovská

Můj otec horník byl, když umíral,
jak horník zemřel. Odvážný byl, smělý,
a bázeň neznal, sebe zapíral,
a únavou se zraky nezavřely.
Byl hrdý, zlaté srdce zastíral
tou halenou, a jenom oči skvěly
se láskou, když je měkce upíral
na děti horníků, jež dováděly.
O skývu chleba rozdělil se s všemi,
lži neznal v žití, liché přetvářky,
vše lidu rozdal, poslední byl z všech.
Znal jeho bídu, jeho smutek němý,
a nedopustil jeho urážky,
a poslední mu patřil jeho vzdech.

Meter: iambic
- LV -
by Juan de Tassis y Peralta

Este gran dios de Amor, este enemigo,
sobre cualquier deidad temido y fuerte,
me asegura en un punto y me da muerte,
mostrando en mí su efecto y su castigo.
Mas tú, cruel, a quien adoro y sigo,
vencedora del tiempo y de la suerte
das fuerza a su rigor para vencerte
por sólo usar de tu poder contigo.
Confiésote milagro de hermosura,
pero conozco en ti el exento efecto
que es el desdén de que el amor se ofende.
La pasión encubierta en arte pura,
es el misterio libre de un sujeto
que en medio de las llamas no se enciende.

Meter: iambic
- IV -
by Juan de Timoneda

Peinando la Diana sus cabellos
a su querido Febo le decía:
«Tú que el mundo rodeas cada día,
¿has visto mi señor otros más bellos?»
Tras esto hizo luego trenza de ellos
de tal color, que el oro oscurecía.
y al ver que Febo no le respondía
con rabia comenzó a descomponellos,
diciendo: «Pues que tarda tu respuesta
con la laguna Estigia te conjuro
que me digas verdad», dijo Diana.
Respondió Febo: «Fuerte jura es esta,
mejores que los tuyos, yo te juro
los vide ayer peinar a una ventana».

Meter: iambic
ROZKVETLÁ LOUKA
by Marie Calma

Do snů mi zpívej, louko rozkvetlá,
smolničkou, rdesnem, sněhem kopretin,
barevně rozvlněná do světla,
v náruče mezí, v mladých lesů stín.
Do snů mi zpívej, jako zpívalas,
když srdce zvonků vyzváněla v svah;
chci slyšet zas tvých svodů slibný hlas,
chci s tebou zazvonit si na poplach.
Do snů mi zpívej, ještě zpívej mi,
v svých zelených vln skryj mne záplavě,
svou vůní čarovnou mě obejmi,
zkolébej chvěním k sladké únavě.
Do snů mi zpívej v ránech zrosených
a radost, která ve tvém dechu plá,
ta širá radost ploch tvých rozkvetlých
ať dá mé touze křídla omládlá.

Meter: iambic
P. Doležálkovi.
by František Trnka

Jaká píseň světle praví?
Jaká hudba zvěstuje?
Co se volně v srdci našem
Vděčností zobrazuje.
Ať si sprosták na minutu
Uznalostí zavítá,
Láska má je bez proměny,
Hodin ouzkých nečítá.
Ale pro zvyk veštípený
Chci tím proudem plovati,
Krom že krátce z upřímnosti
Chci svou kýžbu konati.
Strastné chvíle v starém roce
Ať vám nový napraví!
Ať dny vašeho života
Vlastenectví oslaví!

Meter: trochaic
- CLI - A doña Justa Sánchez y don Diego de Tovar
by Juan de Tassis y Peralta

En nombre Justa, en obras pecadora,
santa del calendario de Cupido,
cuyos milagros tiene su marido
canonizado de paciencia ahora.
Culpas absuelve, penitencias llora
del que es primo y al fin quizá marido,
libre manteo de vuelta guarnecido
que uno le paga y otro le desflora.
¿Qué dirá la corona del viudo,
viendo que ha renovado Don Jumento
el cuerno en este sábado no santo?
Dirá que de mal término es cornudo
y que olvida el honor del regimiento,
y nosotros diremos otro tanto.

Meter: polymetric
SBLÍŽENÍ
by Emanuel Lešehrad

Jaro, slunce, ptáci,
blankyt;
hýří v barvách keře,
voní stráně.
Růže hoří u mé hlavy.
Nezříš jich, má nyvá duše?
Smavé děti ke mně běží,
luzní snové;
pohlaď jejich líce,
obejmi je,
abys procítila
jaro, slunce, ptáky –
blankyt:
jednou pravé štěstí.

Meter: trochaic
XXVIII. V nebe jsem vzlétl
by Adolf Heyduk

V nebe jsem vzlétl
k tobě, již měl jsem tak rád.
Smutno; už zanes mě dolů,
anděle strážný,
zjasni svůj obličej vážný,
vím, pták jsem jen tažný.
Na tom mi dost,
být v myšlenkách u ní jak host
na chvilku tíhy prost.
Životu pro radost!

Meter: dactylic
- XVI - De Endimión y Clicie
by Lope de Vega

Sentado Endimión al pie de Atlante,
enamorado de la Luna hermosa,
dijo con triste voz y alma celosa:
-¿En tus mudanzas quién será constante?
Ya creces en mi fe, ya estás menguante,
ya sales, ya te escondes desdeñosa,
ya te muestras serena, ya llorosa,
ya tu epiciclo ocupas arrogante.
Ya los opuestos indios enamoras,
y me dejas muriendo todo el día,
o me vienes a ver con luz escasa.
Oyole Clicie, y dijo: -¿por qué lloras?,
pues amas a la Luna que te enfría.
¡Ay de quien ama al Sol que sólo abrasa!

Meter: iambic
JARO
by Josef Mach

Jaro započíná dvacátého března,
příroda se budí, všecko pučí.
Mnohý student snaživý teď sezná,
na zimník co zastavárna půjčí.
Svěží zeleň svítí z luk a polí,
země voní, slunce hřeje krásně.
Míza stoupá. Na redakční stoly
hromadí se erotické básně.
Stromy a též keře raší v parku,
kosi v nich už brzy zahvízdají.
Na lavičkách večer plno párků.
Čápi teprv pozděj’ přilétají.
Vlaštovky už mladým hnízdo staví,
budku družce upravuje špaček.
Mladé dívky pletou mužům hlavy,
zvláště, nenosí-li šněrovaček.
Jaro čas je zasvěcený lásce.
Vím to z vlastní zkušenosti, neb jsem
zamilován též. Vždy na procházce
čeká na mne moje milá se psem.
Hledím na ni jako na světici,
to je u dívek mým zvykem vždycky.
O psu jejím také mohu říci,
že mi nanejvýš je sympatický.
Říká se sic, že pes je tvář němá,
rád však hladím jeho kožich černý.
Dověděl jsem se dnes o něm z Bréma,
že tvor velmi chytrý je a věrný.
Pse mé milé! Moje sympatie
k tobě rostou i můj obdiv velký!
Věrnost tvoje bod snad jediný je,
v němž se lišíš od své velitelky.

Meter: trochaic
65.
by Friedrich von Logau

Rosella, o du schöne Rose,
Ein Wurm ist in dir; das ist lose!

Meter: iambic
Pindarische Ode
 Uber das Hoch-Fürstl. Braunschweig-Lünebur-
 gische bey Philippsburg und in Bulgarien
 vergossene Helden-Blutt.
by Hans Assmann von Abschatz

Theurer Stamm von alten Helden/ der für Deutschlands
Freyheit wacht/
Der vermeinten Welt-Bezwinger Macht und List zu nichte
Wann dein kühnes Fürsten-Blutt für das Heyl der Christen-
Für des Rhein-Stroms Sicherheit kämpffend in den Sand
Soll man dir mehr heiße Zähren
Oder Ruhm und Danck gewähren?
Deine Großmutt ist zu groß unsre Klagen zu verlangen:
Nicht Cypressen/ Lorbern nur/ solln bey deiner Trauer prangen.
Unsre Wehmutt ist zu schwach/ unsre Thränen zu geringe/
Daß man für so theures Blutt sie zum treuen Opffer bringe:
Drum wir mit erstarrtem Schweigen
Unsre Traurigkeit bezeigen.
Ertz und Jaspis kan den Helden für ein Grab-Mahl nicht be-
Purpur-Dint’ und goldne Farben sind zu blaß sie zu erhöhn/
Schwanen-Federn sind zu hart/ und zu heischer unser Mund/
Ihr Verdienst und unser Leyd nach Gebühr zu machen kund/
Beydes bleibt ins Hertz gepräget
Und der Nachwelt beygeleget.

Meter: trochaic
El ama
by Julio Herrera y Reissig

Erudita en lejías, doctora en la compota
y loro en los esdrújulos latines de la misa,
tan ágil viste un santo, que zurce una camisa,
en medio de una impávida circunstancia devota.
Por cuanto el señor cura es
                  más que un hombre, flota
en el naufragio unánime su continencia lisa
Y un tanto regañona, es a la vez sumisa,
con los cincuenta inviernos largos de su derrota
Hada del gallinero Genio de la despensa:
Ella en el paraíso fía la recompensa
Cuando alegran sus vinos, el vicario la engríe.
ajustándole en chanza las pomposas casullas
Y en sus manos canónigas, golondrinas y grullas
comulgan los recortes de las hostias que fríe.

Meter: polymetric
Ubersezte Spruch-Reimen.
by Hans Assmann von Abschatz

Wo der Schalck im Hertzen sizt/
Wenn man auff die Laster blizt/
Wird das rothe Wang erhizt/
Und das Hertze schlägt und schwizt.
Des Gewissens Trieb und Pein/
Kan doch nicht verläugnet seyn.

Meter: trochaic
39.  Der Gelassene ist schon Seelig.
by Angelus Silesius

Ein Mensch der Gott sich läst in allen fälln und weisen/
Den kan man warlich schon im Leibe seelig preisen.

Meter: iambic
NA RYZEMBERCE
by Alois Jirásek

Hrad Ryzemberský smutný, zamyšlený,
a marně skrývá křovím svoji bídu.
Již nikdo nesmaže mu věků čteny
a nikdo nevzbudí ho z mrtva klidu.
Čas jemu všechno vzal, však staré slávy
zář plane mu kol ponížené hlavy
a každý rok je plný hlaholů,
kdy jako bouře pod ním na dolu
ven ženou Husité křižácké davy.
Pak ticho zas; noc v šero své kraj halí,
zas v hradě smutno a kol po Šumavě;
kol po Šumavě, dál až v šeré dáli,
a všude teskno po dávné je slávě.
Čas bojovníků zašel. Dol a horu
již nerozzvučí zvuky jejich choru. –
Hrad Ryzemberský smuten, zamyšlen;
v stín jeho uložil se slávy sen,
a hymnus volnosti zní kol jen v boru. – –

Meter: iambic
Meynung.
by Barthold Heinrich Brockes

Es meynt der Mensch in allen Dingen, in allem, was er
denkt und spricht.
Die Meynung geht bey ihm so weit, daß er oft meynt: Er

Meter: polymetric