PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
ÚSPĚCH CIZINY
by Petr Fingal

V rodišti mém čtyři truhláři
od mlada se spolu nesváří.
Pomlouvá Dolejše Hořejší:
„Ten fušer na chléb svůj vezdejší
věru si přikrádat musí!
Vždyť jeho práce se hnusí.
Když vezme dláto a kladivo,
vydlabe všecko jen na křivo,
hoblík se v ruce mu třese,
věru jsou hladší i křemeny,
které jsou v hromádky složeny
a vroubí silnici v lese!“
Dolejší mluvívá také tak,
začne-li kdo řeč o soku:
„Řemeslo své nezná ni za mák,
čert ví, co má ten chlap v oku!
Skříň-li kdy nějakou setmelí,
pisanské rovna je věži, –
a což těch viklavých postelí!
Ty bychom spočetli ztěží!“
Truhláře Tomíčka hovor též
stejným se způsobem snuje:
Dolejší s Hořejším prý jsou spřež,
– jak lze, je očerňuje.
Pan Kozel, jiným být nechtěje,
než-li jsou předešlí muži,
téže se uchytil naděje,
stejně jak oni se tuží.
Pomlouvá Dolejše s Hořejším,
Tomíčka, kde může, špiní:
„Kdo z těch tří v práci je hbitějším,
těžko říc. Všichni jsou líní!“
Kdo by chtěl tvrdit, že vedlo se
truhlářům u nás kdy kale,
tomu se pozná už na nose,
pravdu že nedí, lže ale!
Neb, kdo se vdávali, ženili,
jinam pro nábytek psali.
Vždyť doma pořádný není-li,
hlupci jen by si jej brali!
Denně, když čítávám kritiky
o naší literatuře,
cizích knih odbyt že veliký,
chápu, i nám proč vždy hůře.
A ďas ví, proč jistá vzpomínka
ve hlavě vždycky mi vstane,
– truhláře přivede zlehýnka...
Takové srovnání plané!

Meter: dactylic
Krakovu oslavujícímu Adama Mickiewicze.
by Jaroslav Vrchlický

Jal bych byl doma, mně se zdálo chvíli,
kdy lesem praporů a v křiku slávy
kol sochy Adamovy valné davy
se rozjásaly, jakby mořem byly.
Já cítil, co v Něm velkosti a síly,
co těchy, světla v těsný žalář tmavý
můž’ roků řadou věštec, jak On pravý,
lít svému lidu ve chábnoucí žíly.
A z vřavy zástupů má duše spěla
tam k Vavelu, kde jistě v chvíli této
se hrstka prachu Jeho pozachvěla.
Ó šťastné město, ať se dní neb stmívá,
ó šťastný lide, vzplá zas vaše léto,
spí králové... On v srdci lidu zpívá...

Meter: iambic
- XLV -
by Gutierre de Cetina

En esto podéis ver, señora mía,
la razón que tenéis de maltratarme,
que si vengo ante vos para quejarme
el temor me acobarda y me desvía.
Anda tan ciega ya mi fantasía
que llego alguna vez a aventurarme,
mas un no sé qué se es viene a estorbarme,
y no es, aunque parece, cobardía.
Ved cuál debe de estar quien no se entiende:
que siendo causa vos del mal que siento,
de vos, que lo causáis, me cubro y celo.
Pues si mata el callar, decirlo ofende,
¿qué remedio tendrá quien su tormento
le tiene a vuestros pies ya por el suelo?

Meter: polymetric
TRÍPTICO DE NICARAGUA – III. TERREMOTO
by Rubén Darío

Madrugada. En silencio reposa la gran villa
donde de niño supe de cuentos y consejas,
o asistí a serenatas de amor junto a las rejas
de alguna novia bella, timorata y sencilla.
El cielo lleno de constelaciones brilla,
y su oriente disputan suaves luces bermejas;
de pronto, un terremoto mueve las casas viejas
y la gente en los patios y calles se arrodilla,
medio desnuda, y clama: "¡Santo Dios! ¡Santo fuerte!
¡Santo inmortal!" La tierra tiembla a cada momento.
¡Algo de apocalíptico mano invisible vierte! ...
La atmósfera es pesada como plomo. No hay viento.
Y se diría que ha pasado la muerte
ante la impasibilidad del firmamento.

Meter: polymetric
Moriska. (II.)
by Svatopluk Čech

Don Rodrigo zírá ve vln plesy,
v jejichž světlo šerém útají
stíny vrcholů se míhají
jako bájky potopené lesy,
v jejichž lůně hýbají se květy
jako víly roztoužené rety.
Nevšímáť si zlatých vábů břehu
v záři večerních se dmoucím žehu,
štíhlých věží na protější straně,
do vod zírajících zadumaně,
a hor siných, beroucích se v dálku,
zkamenělé rovných karavaně,
ježto zloupit chtěla moře králku.
Nevidíť on hor porostlé stráně
ve velebném stoupající kole,
až tam, kláštera kde hrdé báně
ve večerním hoří ve plápole...
Jeho hled jen po vln bloudí zlatě
lichotně se tulících mu k patě,
ježto ve vlhkého kvítí lemu
šeptajíce lísají se jemu,
a na hřbetech vln těch plných bájí
osedlaných slunce zlatohlavem
myšlenky si lásky usedají
a v hruď junou se mu derou davem –
Náhle bílý stín se klonil na ně
jako hrozný mrtvol utopencův,
že se vlny skryly ulekaně
do zelených břežních stínů věncův;
vodní květy schýlily se k sobě
a mír vodám zavládl jak v hrobě...
Don Rodrigo zdvihl zrak a zbledl,
jako poprvé kdy na ně vzhlédl,
na ty tahy, na nichž vrásek tisíc
podivně se svíjí, zapleteně,
jako črty divné, nikdy nezbádané
na sežloutlém straší pergameně,
na tu brvu, která chmurně visíc
nad okem, v němž děsný oheň plane,
podobá se netopýra křídlu,
jež se klání ku mrtevců bydlu...,
na ten holý leb, jenž sobě vije
věnec šedin, jako sněhů hora,
na ten bílý hábit, pod nímž kryje
pokorně se sklánějící vzdora.

Meter: trochaic
58.
by Friedrich von Logau

Tugend ist deß Neides Mutter; um der lieben Mutter wegen,
Sie zu haben, lasse keiner ihm das Kind an Weg was legen.

Meter: trochaic
A Elena
by Amos de Escalante

Cuando en silencio duerme el bosque umbrío
y el astro virgen de la noche oscura
vierte su lumbre misteriosa y pura
sobre las ondas trémulas del río;
húmeda el ala tenue del rocío,
recorriendo la brisa la espesura,
vuelve a la flor la vida y la
                     frescura
que el sol robóla del ardiente estío
Tal vez un alma en juvenil aurora,
pálida flor que marchitó el verano,
triste las muertas esperanzas llora;
mas si acaricia a su dolor temprano
aura de amor, alegre se colora
y reverdece el corazón humano

Meter: polymetric
A la muerte de Lope de Vega
by Francisco Saa de Meneses

Detén, verás, o caminante, en nada
el bulto del gran Lope, alto recelo
tu pecho ocupará, tus venas hielo,
si eres hombre, sino eres piedra helada
Mas advierte que ya se ve ilustrada
la tierra, aun del caduco mortal velo,
que el nombre llena al mundo, el alma al cielo,
donde fue procedida, es trasladada
Miras un dulce, aunque lloroso ejemplo,
para los desengaños de la vida,
que voces da sin voz a los mortales.
Sus obras son imágenes en templo,
que muestran llana la áspera subida,
para escalar los muros celestiales.

Meter: polymetric
- V -
by Fernando de Herrera

Amor, que me vio libre y no ofendido,
torció, de mil despojos ricos llena,
en lazos de oro y perlas la cadena,
y en nieve escondió y púrpura, atrevido.
Con la flor de las luces yo perdido,
llegué y apresuré mi eterna pena;
tiembla el pecho fiel y me condena;
huyo, doy en la red, caigo rendido.
La culpa de mis daños no merezco,
que fue el nudo hermoso, y de mi grado
no una vez le entregara la victoria.
Cuanto sufro en mis cuitas y padezco
hallo en bien de mis yerros engañado
y del engaño salgo a mayor gloria.

Meter: polymetric
Srdce, moje srdce,
by Rudolf Mayer

Srdce, moje srdce,
Což jsi se změnilo.
Jako bys všechen bol
Do moře hodilo.
Hodilo do moře –
Až větřík zaduje,
Větší ti hoře zas
Nad vody vypluje! –

Meter: iambic
Ni en la alta cumbre por el sol luciente
by Mercedes de Velilla Rodríguez

Ni en la alta cumbre por el sol luciente,
ni en el valle de flores matizado,
ni en el pico de nieves coronado,
ni sobre el cráter del volcán ardiente.
Ni en la ciudad de bulliciosa gente,
ni en el desierto estéril y abrasado,
ni en el mar anchuroso que he cruzado,
ni en el templo en que Dios está presente.
En parte alguna donde el ansia
                     loca
me lleva de olvidarte, lo consigo,
y de Dante el poema mi alma evoca:
pues como aquellos que en atroz
                     castigo
marchan cargados con la enorme roca,
yo tu recuerdo llevaré conmigo

Meter: polymetric
Humana
by José Antonio Domínguez

Si la conozco bien: si sé que es ella
frívola y desdeñosa y casquivana;
llena de gracia y como pocas bella,
pero de alma insensible, fría y vana.
Si sé que nuca del amor la estrella
en su camino ha de brillar ufana
porque es su pecho de granito y huella
dejar no puede la presión humana
Si sé que es tan glacial como la nieve !
Mas, a pesar de todo, cierto día
la vi leyendo y prorrumpir en llanto
Duda extraña de entonces me conmueve:
¿Por qué si esa mujer es tan vacía
pudo ante un libro impresionarme tanto?

Meter: iambic
Na zříceninách hradu.
by Emanuel Miřiovský

Kolik vás tu dříme, staletí vy spáči,
bujné naší slávy dobří pomahači?
Prach a popel dávno rozletěl se zemí,
nadšení však vaše vane perutěmi.
Vane ode hradů až do skromných chatek,
v prsou chrabrých mužů, v ňadrech našich matek,
v srdcích dcer a synů v jásotu i pláči –
vstanou slávy naší noví pomahači!

Meter: trochaic
Prevención
by Francisco Díaz Silveira

Soplan vientos de próxima tormenta;
el legendario bosque se estremece
y al agitar sus vástagos ofrece
como rezos de virgen soñolienta.
En torno del hogar la sombra aumenta,
su calor por instantes languidece,
y en las almas viriles reaparece
la nostalgia de la época sangrienta
Está el aire poblado de visiones;
detrás de mutilados esqueletos
maniobran aguerridos batallones.
Surgen descomunales parapetos
¡Y hay racimos de blandos corazones
por el dolor de la orfandad sujetos!

Meter: polymetric
52. Auff einen Folianten-Schreiber
by Christian Wernicke

Was Wunder, das
Und
Er lässt ein grosses Buch zu

Meter: polymetric
Živí mrtvým.
by Jaroslav Vrchlický

Ó, velcí mrtví, které země halí
v svém nitru žárlivém, kteří jste zřeli
v ten zázrak vzkříšení, jímž národ celý
jak Lazar povstal, zda jste přemítali,
že pouze v zápas, boj, shon neustálý
má stavět nahá ňadra, kam dští střely,
by vnuci vaši stejně jak vy mřeli,
co vyplnění zoře stále v dáli.
Ba nevím, kdybyste dnes po půl věku
vstát mohli zas a vidět naši půtku,
rod po rodu jak zvolna v hrob se chýlí
bez výsledku, bez úkoje a léku,
skráň v rubáš byste zahalili v smutku
a zasteskli: Tak jsme to nemyslili!

Meter: iambic
23. Lobgesang
by Friedrich Schlegel

Wacht auf, ihr süßen Vögelein,
Ihr Nachtigallen kleine,
Die ihr auf grünen Zweigelein,
Beim ersten Morgenscheine
Zu singen rüst' eu'r Schnäbelein,
Gedreht aus Elfenbeine.
Nun stimmet eure Pfeifelein
So lieblich und so reine,
Nun singt ein süßes Liedelein,
Stimmt fröhlich übereine;
Gott will von euch gelobet sein
Von allen in Gemeine.
Ihr seid die süßen Sängerlein,
Für ihn bestellt alleine;
Singt, singt ihr süßen Schwätzerlein,
Ihr Nachtigallen kleine,
Laßt schallen eure Stimmelein
Zum grünen Wald hereine.
Da sind viel klare Brünnelein
Gefaßt in Marmorsteine;
Da spület eure Züngelein
Zugleich, und ein vor eine;
Spült ihr so eure Züngelein,
So singt ihr noch so reine.
Habt ihr kein eignes Liedelein,
So lernet nur das meine;
Euch gnügt mit diesem Liedelein,
Bedürft der andern keine.
Singt nur allein, gelobt sei Gott,
Gott Zebaoth alleine.
Zu tausend mal gelobt sei Gott,
Gott Zebaoth alleine,
Und wiederum wohl ohne Zahl
Gelobt sei Gott alleine,
Und immerfort wohl tausendmal
Gott Zebaoth alleine.
Singt nur dies einz'ge Liedelein,
Das Liedlein das ich meine;
Singt es ihr frommen Vögelein,
Dann ich für Freuden weine.
Mein Herz verwund't dies Liedelein,
Das Liedlein das ich meine.
So flieget durch die Wälderlein,
Bleibt Tag und Nacht bei eine;
Singt immer nur das Liedelein
Bei Sonn- und Mondenscheine:
Gelobt sei Gott, Gott Zebaoth,
Gelobt sei Gott alleine.
Sonn', Mond und kleine Sternelein
Ich festiglich vermeine,
Mit samt der Erde Pflänzelein,
Laub, Blumen, Berg' und Haine
Beginnen ein schön's Tänzelein
Im fröhlichen Vereine.
Freud' bringen wird's den Engelein,
Den Bösen bringt es Peine;
Drum singt ihr lieben Vögelein,
Ihr Nachtigallen kleine.
Also will Gott gelobet sein,
Gott Zebaoth alleine.

Meter: iambic
Ve květu, ve květu od jara ku létu
by Adolf Bohuslav Dostal

Ve květu, ve květu od jara ku létu
v touhách a ve chvění šlo naše mládí,
my jsme se vypjali vysoko do světů,
my jsme šli pospolu oba tak rádi.
Pospolu, pospolu v kvetoucím údolu
duší svých mladých jsme kráčeli volně,
budoucno setmělé hledělo s vrcholů
do našich polibků tiše a bolně.
Dnes jdeme po stráni, léto se naklání,
jeseň nám do snění opodál kývá;
kolik těch květů se pro život zachrání?...
Budoucno setmělé dívá se, dívá.

Meter: dactylic
Z RACKOVA DOPISU.
by Karel Sabina

Za tou naší stodolou
Pase se tam kráva;
Bratr můj se bude ženit,
Sláva, jemu sláva!
Nevěsta prý hezounká
Z velkého jest statku;
Kterak on tím potěší
Tatíka a matku!
Svatba bude veselá
Těš se každá hlava;
Celá ves se raduje,
Sláva, vám všem sláva!

Meter: trochaic
V baráku.
by Matěj Anastázia Šimáček

To jitro bylo tmavé, studené...
Zem, jak by stuhla na věčnost,
tak tvrdá byla jako z kamene,
že každý barák, jak by z ledu rost’.
Z nich jeden chudší, nižší všech,
jak ku pni modřínu by leh’,
jenž nad ním větev vztáh’;
na té byl zmrzlý pták. – – –
Pták černý na větvi, jež trčí do oblak,
to prapor smrti byl... Vnitř v chatě tam
hoch u své mrtvé matky klečel sám;
měl zakalený zrak,
a řasou viděl nemluvňátko, jak
ve pláči hledá stuhlý matčin prs...
Tu náhle se stěny kříž na zem kles, –
snad tatík, jenž prch v noci šílen v les, –
teď někde zmrz.

Meter: iambic
Meine Muse
by Wilhelm Müller

Meine Mus' ist gegangen
In des Schenken sein Haus,
Hat die Schürz' umgebunden
Und will nicht heraus;
Will Kellnerin werden,
Will schenken den Wein:
Da steht sie am Thore,
Und winkt mir herein.
Und über ihrem Haupte
Da spielet die Luft
Mit grünenden Zweigen
Und würzigem Duft.
Seht, wie sie sich drehet
So flink, so gewandt,
Die Kann' unter'm Arme,
Das Glas in der Hand!
»herein, lieber Zecher!
Ich schenke dir Wein,
Ich schenke dir Lieder
Noch obendarein.
Nur mußt du hübsch bleiben
Im Wirthshaus bei mir:
Ich gebe freie Zeche
Und freies Quartier.
Drum locke mich nimmer
Hinaus in den Hain
Zu einsamen Klagen
Ob sehnlicher Pein.
Hier unter den Zweigen
Vor unserem Haus
Da schlafen die Leiden
Gar lustig sich aus.
Auch laß uns nicht schweifen
Umher in der Welt,
Einen Helden zu suchen,
Der Allen gefällt.
Gar lang sind die Wege,
Gar kurz ist die Zeit,
Und auf den Karpathen
Sind die Straßen verschneit.«
So ließ sie sich hören –
Wer hielte das aus?
Flugs bin ich gesprungen
Ihr nach in das Haus.
Nun schenke mir Lieder
Und schenke mir Wein,
Und rufe mir frohe
Gesellen herein!

Meter: polymetric
FIN DE SIECLE.
by Karel Toman

Ubohá duše! – „Modli se a pracuj!“
zpovědník basem cynickým ti říkal,
když v tobě touha křehká tříštila se
a nervy trhal mráz a vedro zase
a hřích již tebou smýkal.
Co sladký Kristus? Žebrák, chudých kníže.
Eh, raděj zapomnít! A Afroditě
jsi dala bílé tělo, hloubku očí.
V triumfu pohlaví jen zřídka stočí
se v minulost a pláčí skrytě.
Jdou dni a noci. Strašné, hnusné noci. –
Přicházím k tobě. Jaké to máš vlasy!
Tak těžké vonné, sametové vlasy!
Ne, nelíbej. Chci hladit tvoje vlasy.
Chci spát. Dej mi své vlasy!
– Nuž ano! Umřem’. Bože, proč jen pláčeš?
Ó hleď, to číše, ze které pil Rolla.
Podej mi ruku. Líbej moje čelo.
Pij, drahá. – V očích náhle se mi stmělo
a v duši kdosi volá, volá...

Meter: iambic
[Ah! the waving lespedeza,]
by Matsuo Bashō

Ah! the waving lespedeza,
Which spills not a drop
Of the clear dew!

Meter: trochaic
Donna beata e bella.
by Jaroslav Vrchlický

Jak šťastný ten, kdo říci v posled může:
Mne zavolala svatá, krásná paní!
Kdo nejkrásnější sny a city schrání,
jen pro ni, hocha touhu, pýchu muže.
Jak Ty k své Bici k ní se vine úže,
v ní vidí cíl a všecko požehnání,
jak s otevřenou stojí nad ním dlaní,
zkad edenské dští na cestu mu růže.
V tom jedině smím v závod s Tebou jíti,
ó mistře úsměvu a mistře hněvu;
mně posud Bice dětských snů mých svítí,
a žehná mi do bouří tmy a řevu
a konejší mi každé vlnobití, –
žel, nemá dík Tvých nesmrtelných zpěvů.

Meter: iambic
73.
by Friedrich von Logau

Solte Krieg nicht alles fressen, musten bißher feste Plätze
(selten hat es viel geholffen) sichren unsre beste Schätze;
Nun der Friede triumphiret, holen wir die besten Sachen,
Daß wir sie zu unsrem Brauche wieder künnen nütze machen.
Unsre Freund und unsre Kinder, Schätze, die wir Gott gegeben,
Lassen in der blauen Feste billich wir bey Gotte leben;
Friede, wann er gleich der schönste, kan die Welt doch nimmer stifften,
Daß er frey sey von dem sterben und von tausend Unfalls-Gifften.

Meter: trochaic
LA ANCIANA
by Rubén Darío

Pues la anciana me dijo: mira esta rosa seca
que encantó el aparato de su estación un día:
el tiempo que los muros altísimos derrueca
no privará este libro de su sabiduría.
En esos secos pétalos hay más filosofía
que la que darte pueda tu sabia biblioteca;
ella en mis labios pone la mágica armonía
con que en mi torno encarno los sueños de mi rueca.
"Sois un hada'', le dije; "Soy un hada, me dijo;
y de la primavera celebro el regocijo
dándoles vida y vuelo a estas hojas de rosa."
Y transfórmose en una princesa perfumada,
y en el aire sutil, de los dedos del hada
voló la rosa seca como una mariposa.

Meter: anapestic
V touze. (4.)
by Rudolf Pokorný

Ó tvoje ruce zbožné, jemné,
ty kouzlem srdce promění,
ty sladký život lijí ve mne,
když sepínáš je k modlení.
Ty uchvacují duši moji,
že písněmi se rozletí
a člověka že s bohem pojí,
když sepínáš je k objetí!

Meter: iambic
Gegen Abend
by Otto Julius Bierbaum

Nun hängt nur noch am Kirchturmknopf
Der letzte Sonnenschein;
Bald werden auch die Höhen
Ganz ohne Sonne sein.
Und Silberglanz dann überall;
Des Mondes blasses Licht
Umschüttet unsre Laube,
Umleuchtet dein Gesicht.
Der Mond, das Licht der Küsse,
Das alles zaubrisch macht:
Komm, Nacht, mit deinen Gnaden,
Du liebereiche Nacht!

Meter: iambic
1L: Wir haben bekommen die neue Censur,
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Wir haben bekommen die neue Censur,
Juchhe!
Die hat eine stattliche schöne Frisur,
Juchhe!
Ach, wäre die neue Frisur an dem Kopf
Nur etwas mehr als der alte Zopf!
Juchhe, juchhe, juchhe!
Dann riefen wir immer: juchhe!
Die neue Frisur an unsrer Censur,
O weh!
Ist weiter nichts als 'ne falsche Tour,
O weh!
Es zeigt sich dem Sachverständigen klar,
Es ist an ihr kein gutes Haar.
O weh, o weh, o weh!
Drum rufen wir immer: o weh!

Meter: iambic
Auff Rosetten.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Amor/ willstu/ daß ich sage/
Amor/ willstu/ daß ich klage/
Was du mir zu viel gethan?
Du entzündest meine liebe/
Und doch hilffstu meinem diebe/
Und trägst ihm Rosettgen an.
Jenem gläubt sie/ wann er schertzet/
Mir verwirfft sie/ was mich schmertzet;
Beydes ist zu viel gethan.
Amor/ hilff ihm doch nicht stehlen/
Laß sie/ wen sie will/ erwehlen/
Beut sie nur nicht selber an.

Meter: trochaic
- CXI -
by Gutierre de Cetina

Si de Amor y de vos tan poco fío,
del Amor y de vos nace este celo;
de vuestra honestidad nada recelo;
menor es contra vos mi desvarío.
Que vuestra voluntad me dé un desvío
hace que tema Amor, del nace un celo
tal que vengo a temer si amáis al cielo.
¡Ved hasta dónde llega el dolor mío!
Jamás tuve de vos una sospecha,
ya que tenerla cierta es imposible,
ni otra cosa deseé que otros desean.
Que con mi voluntad la vuestra estrecha
estuviese deseo, y, si es posible,
tan juntas que las dos una alma sean.

Meter: polymetric
ZAPOMENUTÁ
by Beneš Grünwald

Nekvete a ani nikdy nevykvetla.
Nevybylo na ni dosti světla.
Od všech časů byla lupení jen prosté,
jehož mezi travou dosti všude roste.
Upravuje měkčí cestu lidem,
po níž oni s klidem
chodí jinam,
nemyslíce na ni.
S odevzdaností tak prostou
zvyklá je, že na zvuk jeden
odpoví i druhý vedle,
na mysl jí nepřipadne ani,
že i pro ni na rtech lidských
slova rostou.
Jakou tajnou muku
působí jí odpověď,
když tak těžko mění
slov svých drobnou měď
za zvonivé stříbro cizích zvuků!
Když své tělo v lože vkládá
k odpočinku,
vždy se všecka zhroutí,
a to k dlani dlaň si tiskne ráda,
nemajíc tu v světě
koho jimi obejmouti.

Meter: trochaic
KDYŽ ZEMŘELA ŠKOLAČKA (III.)
by Antonín Sova

– Ah, teď již vzpomínám: Ten ozlacený sen
plál ještě v chorobné té před půl rokem líci.
A to vše slýchal jsem, když červnový byl den,
v předměstské zahrádce, vlaštovky šveholící
kdy rej svůj počaly. Tu Jetty schýlena
krčila žertovně drobounká ramena
a skryta za knihou mi vyprávěla dlouze.
Co tepla bylo tam v té probuzené touze!
Však propast předčasná! Víš, co to znamená
odejít potichu s jeviště mrzké hrudy,
pod bílým rubášem svá schýlit ramena?
To byly sladké přec, jež snívala jsi, bludy,
to záhy skončen byl ten skromný, jarní sen
a dětské blouznění, jak snila je tvá hlava?
Já, básník míjení až v hloubi rozrušen
jsem žalost pocítil pro mrtvé dítě z davu.
A hořkou zlobou až se duch můj tenkrát chvěl,
když u hlav dítěte Smrt viděl jsem, jak stála
a tyhle všecky sny, s nimiž jsem soucit měl,
na prvky nevidné v svých rukou roztrhala!

Meter: polymetric
Soneto repitiendo el nombre de Bras
by Juan de Salinas

Ciego rapaz de las doradas hebras,
flechero atento que en destreza sobras
al africano experto, y con tus obras
en los fines del orbe te celebras.
¡Oh cuántas fes con tu violencia quiebras!
¡Oh cuántos pechos indebidos cobras!
¡Cuán dulcemente con hechizos obras!
¡Oh cómo sabes más que las culebras!
Tus pagas son (por mucho que lo encubras)
falsas monedas que en tus cuños labras,
o letras que en fallidos bancos libras.
Ruégote, oh desengaño, que descubras
tantos embustes y mis ojos abras,
daré culto a tus aras si me libras.
¡Oh, tú, flor de las hembras,
que endechas tristes por los aires siembras!
Ya que cantar en estas frescas sombras
mi versos acostumbras,
si en Bras no te deslumbras,
advierte, en las cadencias, que le nombras.

Meter: iambic
- 128 - Casose un galán con su dama y después andaba celoso
by Lope de Vega

Puso tan grande amor, si amor se llama,
un hombre, aunque no fue de los Catones,
en una gata, en perseguir ratones
décima de las nueve de la fama,
que a Júpiter, teniéndola en la cama,
porque fuese mujer dio tales dones,
que a fuerza de promesas y oblaciones,
Júpiter la volvió de gata en dama.
Estando, pues, en el estrado un día,
pasó un ratón, y apenas la vislumbre
le dio en los ojos cuando fue su arpía.
¿De qué tienes, Ricardo, pesadumbre?
Que Cloris ha de ser lo que solía,
porque es naturaleza la costumbre.

Meter: iambic
Šero.
by Alfons Breska

Kdos náhle moji duši stmívá,
jak jasná okna chladný dech,
a vše se šeří, všechno splývá
v mlhavých, matných obrysech.
Nejasné stíny duší spějí,
vše v kalném přítmí usíná,
a každý tón zní tlumeněji
a každé světlo shasíná.
Cos chvílemi se ještě bleskne
jak z kalných vln ryb šupiny
a opět zmizí v šero teskné
záhadné, temné hlubiny.
Cos chvílemi se zvučně dere
jak z šedé mlhy zvonů hlas
a opět zmlkne v hloubi šeré
a ticho v duši, ticho zas.

Meter: iambic
De Drom
by John Brinckman

De Paster Schult vun Snickelsnuckel
de was grad as sonn Swin so smuck,
he hadd'n Puckel uppen Puckel
un stameln ded he as'n Buck.
Sin Prädigt wuß he as'n Stacker
un schöt koppheister dörch sin Räd';
man in Gottswurt was he'n Racker
un dücht sick mihr, as Luther ded.
He was dor heel un gor nah andan,
wen em nich ihrt, wen he nich möcht,
den hadd he girn in Buß un Bann dan
un em dat Abendmahl verseggt,
den hadd he girn turn Kak verdunnert,
as Hexenmeister glik verbrennt,
wir dat man noch dat oll Johrhunnert,
hadd he man dörft, hadd he man künnt.
(he was sonn rechten Heukendräger,
butwennig witt un blank un glatt,
nah ünnen groff, nah baben söt.)
He was'n Macker von de Framen,
as Sirup söt bi vörnähm Lür,
uns' Herrgott un sin'n Sœhn sin Namen
de was em dor as Kaff so dür.
Bi vörnähm Volk dor makt he krumm sick
un gaff de Sak ehr rechten Klemm,
œwer mit den Düwel smet he üm sick
bi all de Minschen ünner em.

Meter: iambic
Auf dem Nachttisch
by Kurt Tucholsky

Kaisers Kinder habens fein
Eia – weia – kackestein!
»n'exagérons rien –
rien – rien – rien!«
Ein anständiger naturalistischer Roman, der uns nichts Neues sagt.

Meter: trochaic
- XXXVII - Al mismo asunto
by Antonio Enriquez Gomez

Huésped mortal, si lloras la posada
antes de entrar en ella, mira, advierte,
que has de pagar la vista con la muerte
mejor a la salida que a la entrada.
La vida para hacer esta jornada
es el tesoro de tu archivo fuerte;
gástase poco a poco y se convierte
la paga en algo y la posada, en nada.
Caro albergue te da quien te condena
a vivir donde te será homicida
la que imaginas de virtudes llena.
Perdonarás en parte la venida,
pero nunca será posada buena
aquella que se paga con la vida.

Meter: polymetric