PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
2.
by Ludwig Eichrodt

Zufällig in der weiten Stadt,
Sind wir einander begegnet,
Oft wenn die Sonne geschienen hat,
Ein andermal wenns geregnet.
Ich habe dich erst nur angestaunt,
Von deiner Schönheit betroffen,
Allmälig ward ich so gut gelaunt,
Auf Gegengruß zu hoffen.
Ein Lächeln flog um deinen Mund
Als wir uns ferner sahen,
Und in dem Innersten ward mirs kund,
Dir, Schönste, dürf ich nahen.
O rührender Wuchs, o Prachtgestalt,
Der Melosgöttin vergleichbar,
Antlitz voll Nibelungengehalt,
Dein Schwung ist nimmer erreichbar!
Der liebliche Mund, ach wenn er lacht,
Ach! deine strahlenden Züge,
Sie reißen zu dir mit Wahnsinnsmacht
All meine Gedankenflüge!
Von Sehnsucht aber umhergejagt
Werd ich seit jener Stunde,
Da ich den flüchtigen Kuß gewagt,
Da du mir hingst am Munde.
Kein Feuer, keine Kohle kann glühn so heiß
Als heimliche Liebe, so mögen
Wirs halten, ein traut Geheimniß seis,
Wir wollen es würdig pflegen!
Wir wollen ach! einen schönen Traum
Zusammen träumen, wir wollen
Ausschlürfen mit seinem süßesten Schaum
Den Lebenskelch, den vollen!
Dies Werktagsleben es ist so schal,
Trübgrau wie Regenwetter,
Nur heiße Liebe ist Sonnenstrahl,
Weckt Blüthen auf und Blätter.
O könnt ich volle Stunden einmal
Dir ruhig am Busen säumen,
Vergessen die Erde, das Jammerthal,
Vergessen und selig träumen!
Beherrscherin meiner Phantasie,
Auf! nenne mir Ort und Stunde!
Gib meinem Dasein Poesie –
Dann geh ich ja gern zu Grunde!
Noch sind wir stark, noch sind wir jung,
Drum habe du Muth und wache,
Daß selige Lenzerinnerung
Uns spät noch glücklich mache!

Meter: iambic
- XXXVI - Al reconocimiento de su error
by Luis de Ulloa y Pereira

Lesbia, yo te aborrezco arrepentido,
y llego a confesártelo afrentado,
mira cual estaré de haberte amado,
si de quererte mal estoy corrido.
Fiscal de mi razón cada sentido,
me repite el horror que le has dejado,
y entendiendo librarme del cuidado,
con el odio embarazan el olvido.
Yo acabaré la guerra de este afecto
último en mi pasión, sin perdonarme
escrúpulo de duda en la victoria.
Que en lo más interior de mi secreto,
hasta de arrepentirme he de olvidarme,
o no he de tener paz con la memoria.

Meter: polymetric
De La Galatea, Libro VI, Gelasia
by Cervantes

¿Quién dejará del verde prado umbroso
las frescas hierbas y las frescas fuentes,
la suelta liebre o jabalí cerdoso?
¿Quién de seguir con pasos diligentes?
¿Quién, con el son, amigo y sonoroso,
no detendrá las aves inocentes?
¿Quién, en las horas de la siesta ardientes,
no buscará en las selvas el reposo,
por seguir los incendios, los temores,
los celos, iras, rabias, muertes, penas
del falso amor, que tanto aflige al mundo?
Del campo son y han sido mis amores;
rosas son y jazmines mis cadenas;
libre nací, y en libertad me fundo.

Meter: polymetric
1L: Das ist doch Hohn! das gleicht doch bittrem Spotte!
by Gustav Schwab

Das ist doch Hohn! das gleicht doch bittrem Spotte!
Ja, mein Versprechen hab' ich schlecht gehalten,
Du kennst der Laune tückische Gewalten,
Sie spornt das Flügelpferd oft aus dem Trotte.
Doch spotte du der Spöttereien Rotte!
Denn, hast du rechte Schätze zu verwalten,
Die fürchten keines Witzes Spukgestalten
Und liegen, wo nicht Rost sie frißt, noch Motte:
Geh, nimm dir ein Sonett aus diesem Horte,
Fein, stolz, gedankenreich, mit gift'ger Spitze!
Schnell' ab vom Bogen seine goldnen Worte!
Hier steh' ich, Freund, und meine Brust ist offen.
So waffne dich doch nur mit einem Blitze!
Wie will ich jubeln, wenn ich bin getroffen!

Meter: iambic
- XXXII - A Wamba, rey godo, que desveló las rebeliones de su reino
by Joseph de Litala y Castelvi

Del arado, que manos consulares
con sudores honraron dignamente
pasaste al Cerro, y tu gloriosa frente
laureles adornaron Militares.
A Paulo, que con fuerzas auxiliares
se opuso a tu poder, traidor pariente,
le vencieron tus armas, y tu gente,
y fue padrón de afrentas singulares.
El Navarro domaste, el Pirineo
tu pie pisó con su fragosa cima,
y Nimes fue de tu Bastón trofeo.
Fuiste asombro a la Galia, espanto grima,
Toledo te recibe con deseo,
y tu presencia su valor anima.

Meter: iambic
Na Adolfa Heyduka.
by Hugo Václav Wunsch

Jak „v zátiší“ to skromné „lesní kvítí“,
tak kvete též Tvá Múza citem měkká,
co zaslouží však, kdo v to kvítí krásné,
v Tvé stkvosty jako „dřevorubec“ seká?

Meter: iambic
- CXXV -
by Gutierre de Cetina

Cuando del grave golpe es ofendido
el cuerpo, de improviso es lastimado,
o por nuevo accidente es alterado
por caso de que no fue prevenido,
la sangre corre luego al desvalido
corazón como a miembro señalado,
y de allí va a parar do el golpe ha dado,
de do nace el quedar descolorido.
Hizo en mi pecho Amor mortal herida;
corrió luego la sangre allí alterada
y reparóse donde estaba el daño.
De allí quedé con la color perdida:
al rostro el corazón se la ha usurpado
para favorecer su mal extraño.

Meter: iambic
- XVIII -
by Gutierre de Cetina

La nueva luz en el nacer del día
al mísero Vandalio, que guiaba
sus ovejuelas, por su mal mostraba
cosa que su dolor mayor hacía.
Una avecilla que caído había
en la encubierta liga, vio que estaba,
y mientras por soltarse trabajaba,
más la enredaba el visco y la prendía.
Mirando el mal ajeno estaba atento,
y pensando hallar en él consuelo,
duro ejemplo le trajo al pensamiento.
«¡Mirad -dijo el pastor- que ha hecho el cielo
por mostrar en dibujo aquel tormento
que padece el que ha dado en un recelo!»

Meter: polymetric
ZVONICE SV. MARKA.
by Antonín Klášterský

Nad vším k nebi trčela, do mraků tíhla,
každá loď ji zdravila, gondola, bárka,
věky střehla Benátky zvonice štíhlá
svatého Marka.
A teď leží, sřícena v rumu a prachu,
padlý titán, první ten hlasatel zoře,
jeho pádem zachvěly v bolu se, strachu
země i moře.
Zvony staré zazněly sledně, když rázem
třeskly o zem, rozbity v trosky steré,
anděl s výše lít jak duch odbojný srázem
Gehenny šeré.
Bílý oblak vznesl se z ruin a rumu,
jak by věže přelud se ve vzduch byl vhroužil,
holubů roj v úzkostném křídel svých šumu
zděšen kol kroužil...
Stráž když padla, ztracen jest tábor již pod ní!
Jaký osud čeká tě, labuti bílá,
město lagun, chrámy tvé, paláce vodní,
nesmrtná díla?
Jako Narcis vlastním svým obrazem jata,
rozpneš náruč slíbat jej, půvabu plný,
v hloubi klesne, v moře tvá nepevná pata,
skryjí tě vlny!
Smutná věštba! Nad zmarem věže kdy kvílíš,
a ta pravda skrytá v ní srdce mi stiská;
krása tvoje veliká, čarovná příliš,
bohů zášť blízká.
Kde teď svítíš, poplují jedenkrát lodi,
vše v nich zmlkne, nad tvoje hroby jak vstoupí,
rybář zloví, v moře až jednou síť hodí,
rozbité sloupy.
Báby dětem vyprávět pohádku budou
o tvé kráse, u večer tichý a vonný
vnuci vnuků pod moře hladinou rudou
uslyší zvony...

Meter: polymetric
491. U rybníka zříti pyramídu
by Jan Kollár

U rybníka zříti pyramídu
Egyptskou, než celou ze zlata,
Vůkol klečíc pějí knížata
Danská a houf německého lidu;
A když zkouším každé verstvy třídu,
Na najnižším stupni připiatá
Čísla let se skytnou dlouhatá
„Tisíc čtyři sta a čtyři“ vidu:
Na špici tak stojí žena, nebe
Že zří daleké i sousední,
Pohledem tím těšíc sama sebe;
I já vzhůru až k ní sem se brala,
Totě paní ta, co poslední
Na ostrově Rýgen slavsky znala.

Meter: trochaic
2. Já mám sličnou děvinku,
by Josef Kuchař

Já mám sličnou děvinku,
Jako cudnou hvězdinku.
Vlásky má vám jako len,
Líčka jasná jako den.
Růžový ten její ret,
Ach, ten sladký jako med.
A co mám říct’ hlásku,
Když vám šeptá lásku?
Nejlíp arci očka znám;
Vždyť se v nich teď shlížím sám.

Meter: trochaic
Soneto
by Ludovico Gonzaga

¿Cuándo en el duro mal de mi tormento
tan severo rigor veré aplacarse,
o adonde de sí mismo retirarse
podrá quien lleva en sí su sentimiento?
Un fiero, un parricida pensamiento
en mis mismas entrañas veo forjarse,
y tanto en mi dolor encarnizarse,
que di mi muerte misma toma aliento
Entre mortales ansias agonizo,
que afecta a la conciencia de mis males,
y sin poder morir estoy muriendo
¡Oh, tristes y durísimas señales,
pues la muerte, que ya de rabia emprendo,
se que me ha de rogar por que la atizo.

Meter: iambic
- XLV - Al conde de Arambergue que es ahora
by Diego Ximenez Ayllon

Un triunfo en muerte es tal guisa perfecto
y un don del cielo en hombre mortal dado
de vos es gran razón que sea estimado
enderezando a Dios vuestro concepto.
En memoria tened a aquel su electo
del mismo Dios y de su Rey amado
y pues de tal varón sois engendrado
haced que al uno y otro seáis adepto.
La fe tened contino y el servicio
de vuestro Rey Señor en vuestra mente
herejes compeliendo con braveza.
Porque Su Majestad os acreciente
en cargos de milicia en ejercicio
pues hay en vos prudencia y fortaleza.

Meter: iambic
7 Že šedivím, praví váš veselý smích?
by Jan Neruda

Že šedivím, praví váš veselý smích?
Teď vidíte, cože je z boje,
jejž s ledovým svádělo rozumem
si horoucí srdce moje
na hranatém živobytí!
Ach potlouklo! Šedivý hlavy lem –
to není snad staroby měkounký sníh,
to stopy jsou krupobití.
Ba – bylo to jako tam na horách!
Žár od jihu k výši se plazí
a z půlnoční druhé zas strany
se ledový vítr zvedá,
až ve výši u skalní hrany
vír v mlhový oba se srazí –
pak sypou se kroupy jak bohatý hrách
a mžikem je hora šedá.

Meter: amphibrachic
HRDÉ SRDCE
by František Šimeček

Divné oko, nezapláče,
jen se v smutek k zemi sklopí,
chvělé rety nezastesknou,
ač se srdce v žalu topí.
Lidskou soustrast odmítaje
velikán jest u neštěstí,
a to mužné srdce hrdo,
že chce samo všechno nésti.

Meter: trochaic
XIII. Mír v duši tvou! Ó kéž bych moh jej svát
by Jaroslav Vrchlický

Mír v duši tvou! Ó kéž bych moh jej svát
z těch keřů, stromů, kalin, z vlhké trávy,
by tiše křídlem andělským chtěl vlát
kol tvojí drahé, zbožňované hlavy!
Z ptačího zpěvu, ze šumění zdroje
mír v tvoje dumy, zápasy a boje
z hvězd mlčících, z polibků našich plesů
a z očí mých, když o tebe se třesu!

Meter: iambic
- XXXIX -
by Bernardino de Rebolledo

Este sitio que ciñe caudalosa
de líquido Cristal crespa corriente,
estéril playa vi de arena ardiente
a los Vientos palestra polvorosa.
La cultura después artificiosa,
le redujo a jardín tan floreciente
que compitieron inefablemente
en el Lirio, Tulipán, y Rosa.
De nuevo yace con rigor violento
de la pompa frondosa despejado,
dando a plantas y flores escarmiento.
Y a conocer en polvo sepultado,
que de la Tierra el más feliz aumento
nace sujeto a fin más desastrado.

Meter: polymetric
1.
by Ada Christen

Zuweilen dünkt Dich: reich bin ich ja doch,
Denn immer hab' ich etwas noch zu geben,
Wer mir nur naht, er nimmt ein Stücklein noch
Aus diesem armgeplündert-dunklen Leben.
Du schauest voll Bewunderung sie an,
Die auszunützen Dich so wohl verstanden.
Noch sind sie höflich ... werden grob sie, dann
Weißt Du, daß sie zu nehmen Nichts mehr fanden.

Meter: iambic
Fotografías
by Gaspar Núñez de Arce

¡Pantoja, ten valor! Rompe la valla:
luce, luce en tarjeta y en membrete
y cabe el toro que enganchó a Pepete,
date a luz en las tiendas de quincalla.
Eres un necio -Cierto- Pero acalla
tu pudor y la duda no te inquiete
¿Qué importa un necio más donde
                  se mete
con pueril presunción tanta morralla?
¡Valdrás una peseta, buen Pantoja!
No valen mucho más rostros y
                     nombres
que la fotografía al mundo arroja
Enséñanos tu cara y no te asombres:
deja a la edad futura que recoja
tantos retratos y tan pocos nombres

Meter: polymetric
- CLV -
by Fernando de Herrera

Cuando miro el fino oro al manso viento
en lucientes rieles esparcido,
o en hermosas lazadas recogido,
mil causas justas hallo a mi tormento.
Cuando la llama y luz de puro aliento
rutilar veo en torno, y que el vencido
pecho tiene en su fuego convertido,
mil causas justas hallo al mal que siento.
Cuando escucho la angélica armonía
y admiro el valor vuestro y gentileza,
mil causas hallo justas a serviros.
Mas cuando en la humildad contemplo mía
y en vuestro dulce afecto y su nobleza,
no hallo causa justa a más suspiros.

Meter: polymetric
Soneto
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Ya el corazón (Señor) vive violento
entre las sinrazones del pecado,
y más que de gustoso de dejado,
está para la enmienda sin aliento.
Muy cerca miro de arrepentimiento;
(o me lo finge mi discurso errado)
este temor preciso, y destemplado,
que se mezcla en las horas del contento.
Ya siento una ignorada resistencia
al cometer de errores tanta copia;
y aunque esto es circunstancia, y no disculpa.
Sálgame a recibir vuestra clemencia,
que si me lleva a vos mi culpa propia,
no habéis de hacer vos menos, que mi culpa.

Meter: polymetric
UMÍRAJÍCÍ MATKA.
by Rudolf Pokorný

Světnička šerá; bílý vzhled,
po tvářích perle kanou,
tak jasné, však ne vroucí tak,
jak ty u lože stranou. –
Tam v lůžku máti nemocna
svou touhu k letu nutí:
„Můj Bože, jenom okamžik
mně přej ho k obejmutí!
Bych dala jemu naposled
své požehnání vřelé,
jež jsem co dítku vlíbala
v to čelo, v oči skvělé!“ –
Však venku temno; v světničce
řeč tlumí tiché lkání – –
Syn ještě nejde – matka již
všem dala požehnání.
Však ještě oči pozvedá,
zda na prahu se mihne? –
on dosud nejde! – Ach už snad
ji živu nezastíhne.
A úzkosť svírá bledou tvář,
dech víc a více vázne,
ret křečovitě trhá se
a oko žití prázné.
A on tu není.– – Náhle však,
jak v těžkém polosnění
naposled matka vzchopí se,
a hle! jak tvář se mění.
Tu novým žitím vzplane zrak
a ústa ticho věští:
„Můj syn, můj syn již přichází,
vidím to v blízku štěstí!“
A ještě chvíle – na prahu
v tom čekaný se jeví,
a čili dřív se radovat,
neb zaplakat máť neví.
Jen na srdce ho přivine,
jen sladce líbá v čelo,
co všecko požehnání již
se na hlavu mu schvělo.
Pak ústa ještě zašeptnou:
„Žij blaze, dlouho – synu – “
a syn už tiskne v náruč svou
jen mrtvolu matčinu.
Tu samé nízké světničce
po tvářích slzy kanou,
však jasnější a vroucnější
jsou ty nad ložem stranou. –

Meter: iambic
SLUNCE MOJE!
by Adolf Černý

Husté, vlhké, těžké mlhy
vláčely se nad mou plání,
úzko v jejich bylo chladu,
teskno, smutno k umírání.
Obzor, blankyt ztratil se mi,
zmizela mi cesta v mlze,
radost, kterou duše měla,
rozplynula v hořké slze...
Kde to slunce, jež by mlhy
rozptýlilo teplem svojím,
kde ten paprsk, v jehož záři
smutek choré duše zhojím? – –
Jarní den byl. Zlaté slunce
na obloze bez oblaků –
a mně vzplálo slunce žití,
drahá duše, ze Tvých zraků.
Vidíš, jak ta mlha padá,
rosou na travách se sráží?
Ó, buď při mně, duše drahá,
budiž mého štěstí stráží!
Viz, jen pohled Tvůj mně zasvit,
už je smutku po prokletí –
šedý skřivan, duše moje,
s písní blaha k Slunci letí!

Meter: trochaic
Tagelied
by Gottfried Keller

Du willst dich freventlich emanzipieren
Und aufstehn wider mich mit keckem Sinn,
Ein rotes Mützlein und die Zügel führen,
Du schöne kleine Jakobinerin?
Zur Politik nun auch dein Wörtlein sagen,
Die Spindel meidend in den Ratsaal fliehn?
Wohl gar mit weißer Hand die Trommel schlagen,
Wann einst wir gegen die Tyrannen ziehn?
Berufest dich auf meine eignen Lehren
Von Freiheit, Gleichheit und von Menschenrecht?
O laß, mein Kind, mit Küssen dich bekehren,
Dies eine Mal errietest du mich schlecht!
Die Ketten all, von denen ich entbinden
Die Völker möchte, o Geliebte mein!
Als Blumenketten eng dir umzuwinden
Wird einzig nur mein Tun und Trachten sein.
Ich will dir einen festen Turm erbauen
Und drin ein Kämmerlein von Seide weich;
Da sollst du nur des Himmels Sterne schauen
Und mich, den Kerkermeister, froh und reich!
Nie laß ich dich dein langes Haar beschneiden,
Damit dein Denken um so kürzer sei;
So räch ich an dem Weibe Simsons Leiden
Und bleibe ungeschoren, stark und frei!
Solang die lieben Nachtigallen schlagen,
Leb ich in dir ein Stück Unendlichkeit;
Doch flieht die Nacht und will's auf Erden tagen,
Eil ich für dich und mich zum Kampf der Zeit.

Meter: iambic
U NÁS V POLÍCH...
by Adolf Bohuslav Dostal

Již nedaleko jaro tiše čeká,
a s příštím jitrem náhle bude tu,
zpěv skřivánků a srdcí touha měkká
se jásajíce vznesou ze květů.
Já pochopil to u nás v polích včera,
jas slunce líbal zemi na čelo,
z níž voněla již požehnání sterá,
a na křoví již listí pučelo.
A do lesů jsem zadíval se dlouze,
kde brzy budou kvésti fialky –
má žena kdysi s polibky a v touze
je posílala za mnou do dálky.
Teď jsou z nich jenom zvadlé relikvie,
a v duši mé jen vůně z lásky té,
a smutek z mládí, které v prázdno žije,
jak plané růže v troskách rozvité.
Ó mladosti má, smutný květe drahý,
já dnes už vím a hořce plakal bych,
že došli jsme tak příliš, příliš záhy
až na rozhraní všechněch tužeb svých.
Že zvolna sejmeš svoji dlaň mi s čela
a za mnou kdesi sedneš tesklivá,
jak bys mi ještě něco říci chtěla,
však mlčky se jen zrak tvůj zadívá.
Já cestou půjdu opuštěnou všemi
za písní, jež tu dávno dozněla,
a paprsk slunce mezi haluzemi
pro zbytek dní mi stačí docela.
A v jaře, jež tu brzy vzplane skvělé,
snad přece přijde v chvíli poslední
ta, jež mě potká na mé cestě stmělé,
a fialku mi podá poslední.

Meter: iambic
V UPOMÍNKU. (VI.)
by Josef Václav Sládek

TO byla jako hvězdička
do pošmurného večera;
jen hvězdka drobná, maličká
však vlídná, světla plničká
a moje byla celičká,
mé slunce duše do šera.
A přiletěla do šera
a zajiskřila, zakmitla
a potom zase ulítla;
to smrt, ta němá příšera,
mi v náruč svou ji zachytla.
A noc tak tmavá, mrákotná,
tak mrákotná, tak lopotná,
když duše z štěstí procitla!
A kdyby byla k zoufání,
to marné, marné volání.

Meter: iambic
O hodinkách.
by Ladislav Quis

Pod kostelní kruchtou tají
stařena šat chudinký,
pustým chrámem rozléhají
smutné se dnes hodinky.
Na trojhranu při oltáři
třináct svící temně září,
s žalmů dumou hlasnou
po jedné vždy hasnou
k výši od dola.
A již plápolá
ze všech spolu
na vrcholu
jediná!
O, vy žalmy! Život dal mi
k vaší temné řeči klíč,
všecko štěstí pochoval mi
s vámi hrobníkův již rýč.
Kol mne co se dítek smálo,
co, ach, drahých očí plálo!
Sotva pláč můj bědný
stich’, kdy stměly jedny,
druhé, třetí zas,
všech až svit mi zhas’!
Zem je skryla,
já jen zbyla
jediná!

Meter: trochaic
68.
by Friedrich von Logau

Mag man Weiber Gänse nennen, da sie doch nicht künnen fliegen,
Kan es seyn, theils wann sie schnaddern, theils in Gänse-Federn liegen.

Meter: trochaic
Darinnen  Dimeter hypercatalectus  und  acatalectus
 mit einander geschrencket werden.
by Philipp von Zesen

Jhr frischen wasser und jhr steine/
jhr beume/ felder/ thal und wald/
ach hört! wie seuftz’ ich mannigfalt;
Schreibt auf mein Testament/ jhr Haine/
seyd meine Schreiber/ wie ich weine/
grabts in die rinden/ daß es bald
bekleibe/ wenn ich werde kalt
und lebloß ähnlich bin dem scheine;
Ich sterb’ aus lauter grausamkeit
der Liebsten/ welche mich (ach leid!)
Hatt niemahls wollen lieb gewinnen.
Nun gute Nacht/ jhr meine Lust/
jhr Wälder/ die jhr mier bewust
und offt erfrischt die matten Sinnen!

Meter: iambic
1L: Ehret die Frauen! sie flechten und weben
by Friedrich Schiller

Ehret die Frauen! sie flechten und weben
Himmlische Rosen ins irdische Leben,
Flechten der Liebe beglückendes Band,
Und in der Grazie züchtigem Schleier
Nähren sie wachsam das ewige Feuer
Schöner Gefühle mit heiliger Hand.
Ewig aus der Wahrheit Schranken
Schweift des Mannes wilde Kraft,
Unstet treiben die Gedanken
Auf dem Meer der Leidenschaft.
Gierig greift er in die Ferne,
Nimmer wird sein Herz gestillt,
Rastlos durch entlegne Sterne
Jagt er seines Traumes Bild.
Aber mit zauberisch fesselndem Blicke
Winken die Frauen den Flüchtling zurücke,
Warnend zurück in der Gegenwart Spur.
In der Mutter bescheidener Hütte
Sind sie geblieben mit schamhafter Sitte,
Treue Töchter der frommen Natur.
Feindlich ist des Mannes Streben,
Mit zermalmender Gewalt
Geht der wilde durch das Leben,
Ohne Rast und Aufenthalt.
Was er schuf, zerstört er wieder,
Nimmer ruht der Wünsche Streit,
Nimmer, wie das Haupt der Hyder
Ewig fällt und sich erneut.
Aber, zufrieden mit stillerem Ruhme,
Brechen die Frauen des Augenblicks Blume,
Nähren sie sorgsam mit liebendem Fleiß,
Freier in ihrem gebundenen Wirken,
Reicher als er in des Wissens Bezirken
Und in der Dichtung unendlichem Kreis.
Streng und stolz sich selbst genügend,
Kennt des Mannes kalte Brust,
Herzlich an ein Herz sich schmiegend,
Nicht der Liebe Götterlust,
Kennet nicht den Tausch der Seelen,
Nicht in Tränen schmilzt er hin,
Selbst des Lebens Kämpfe stählen
Härter seinen harten Sinn.
Aber, wie leise vom Zephir erschüttert
Schnell die äolische Harfe erzittert,
Also die fühlende Seele der Frau.
Zärtlich geängstigt vom Bilde der Qualen,
Wallet der liebende Busen, es strahlen
Perlend die Augen von himmlischem Tau.
In der Männer Herrschgebiete
Gilt der Stärke trotzig Recht,
Mit dem Schwert beweist der Scythe,
Und der Perser wird zum Knecht.
Es befehden sich im Grimme
Die Begierden wild und roh,
Und der Eris rauhe Stimme
Waltet, wo die Charis floh.
Aber mit sanft überredender Bitte
Führen die Frauen den Szepter der Sitte,
Löschen die Zwietracht, die tobend entglüht,
Lehren die Kräfte, die feindlich sich hassen,
Sich in der lieblichen Form zu umfassen,
Und vereinen, was ewig sich flieht.

Meter: polymetric
- XXIX -
by Diego Hurtado de Mendoza

¿Qué cuerpo yace en esta sepultura?
¿Quién eres tú, que encima estás sentada
mesando tus cabellos, la figura,
sangrienta de tus uñas, y rasgada?
Los huesos y ceniza consagrada
de Aníbal, que a pagado a la natura
la deuda postrimera, y yo la armada
diosa que en las batallas da ventura.
Quéjome de los hados inhumanos,
que a tal varón hicieron tanto mal,
y del miedo y vileza de Cartago;
mas quédome un consuelo en lo que hago;
que él mismo se mató, porque a Aníbal
no pudieran vencer sino sus manos.

Meter: iambic
44.
by Friedrich von Logau

Die Ihr bißher, o Fürst, bey vielen langen Jahren
Der Zwietracht bittre Frucht, sonst wenig Heil erfahren,
Erfahrt hinfüro nichts, als was Euch wol vergnüget,
Und was mit Eurem Wuntsch sich lieblich eint und füget!

Meter: iambic
19. Ač se na Tvé čelo klade
by Josef Uhlíř

Ač se na Tvé čelo klade
nejedna již vráska,
zůstalo Tvé srdce mladé
a nás stejně láská.
Proto my Tě též kocháme
jako matku vlastní,
a jsme, že Tě zdrávu máme,
neskonale šťastni.
Když Tvá hlava stříbroleská
nad námi se kloní,
je jak jabloň květem hezká,
a my – pod jabloní.
A ty zvuky miloznámé
z Tvých kdy vanou rtíčků,
zdá se nám, že posloucháme
tklivou modlitbičku.
A Tvé ruce – ty buď pnou se
k dárkův rozdávání,
aneb usmívavě strou se
vnoučat ku žehnání. –
Dejž, ó Pane na nebesku,
by ta drahá hlava
dlouho v onom stříbra lesku
zůstala nám zdráva.
A ty rety, plné lásky,
jak nám posud zněly,
dej, by nám své milé zkázky
dlouho vyprávěly.
A ty ruce bez únavy,
třeba by už vadly,
dej, by na naše se hlavy
ještě dlouho kladly!

Meter: trochaic
Einem Journalisten
by Franz Grillparzer

Schreibt schon wieder einen Aufsatz,
Hat eben den Aussatz.
Muß sich immer kratzen,
Jucken ihn die Tatzen.

Meter: trochaic
Liebesliedchen
by Ludwig Achim von Arnim

Mein Schätzle ist fein,
's könnt feiner nit seyn,
Es hat mirs versprochen,
Sein Herzle gehör' mein.

Meter: iambic
Die Ziegen.
by Barthold Heinrich Brockes

Zu dieser Art gehören noch die auch betrachtungswer-
then Ziegen.
Wie mancherley Bequemlichkeit, Trank, Nahrung,
Nutzen und Vergnügen
Verschaffet uns auch dieses Thier, durch Fleisch, Milch,
Käse, Fell und Haar!
Das Haar wird Küssen auszustopfen, zu Filzen, und ver-
schiednen Zeugen,
Zu Stricken gleichfalls oft genutzt, nebst andern Dingen,
auch sogar
Zu den Parucken mit verbraucht. Dann ist der Nutz
nicht zu verschweigen,
Den uns die Fell, im Corduan und Pergament, imgleichen
auch
Jm Handschuh, Gürteln, Nesteln, Säckeln und man-
cher Art von Kleidung reichen.
Die Milch dient, außer ihrer Nahrung, zu einem heil-
samen Gebrauch
In magrer Schwind- und Lungensucht, sie ist ein Mittel
sonder Gleichen.
Die Käse sind gesund und nahrsam; auch ist die Butter,
sonderlich
Zu Salben und zur Heilung, gut. Nicht weniger curirt
man sich
Jm Scharbock durch die Ziegenmolken. Das Horn, wenns
auf dem Feuer raucht,
Wird, in der Pest und andern Seuchen, mit vieler Nutz-
barkeit gebraucht.

Meter: iambic