PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BÁSEŇ LETNÍHO DNE. (Den.)
by Jaroslav Vrchlický

Obzory valné, prostory dálné,
kypící ke mně se všech stran:
tu světla klíny, tam černé stíny,
tu šerý hvozd, tam zlatý lán!
U světla zřídel cítím tep křídel,
kterak to duje nade mnou!
V světlo se ztrácím, ku světlu vracím
své duše propast tajemnou.
V zlé žití války z báječné dálky,
ke které tulím se důvěrný,
z vysočin vřesu v nitru svém mám
klid hluboký a nesměrný!
Obzory valné, prostory dálné,
stkvoucí se až v kraj modravý,
kde vaše meta? Čekám, duch světa
kdy udiven mne zastaví...

Meter: polymetric
Acto II - Escena II - Marcilla
by Andrés Rey de Artieda

César después que la cabeza mira
que el Rey de Egipto le mandó en presente,
para encubrir valor tan evidente,
según escrito está, llora y suspira;
y Aníbal, cuando ya se le retira
su fortuna, y la falta de ella siente,
ríese entre afligida y triste gente,
sólo por encubrirles su gran ira.
Sucede, pues, que cada cual procura
una pasión con un cierto desvío
de la vista encubrir, clara o oscura;
así que si esta vez yo canto o río,
hágolo por ser esta más segura
manera de encubrir el dolor mío.

Meter: polymetric
OČAROVANÉ ÚDOLÍ.
by Eliška Krásnohorská

Jak čarovný obraz ráje
to údolí v ranním lesku,
ač neviditelno posud
je slunéčko na nebesku.
Kol nádheru horské krásy
mha závojem ještě tlumí,
a bez ruchu dechový vánek
jen po tichu lesem šumí.
Kol v perlích se lučiny třpytí
a zrosené mladé smrčí,
a z kapradin bublavé zdroje
tak lákavě skryly hrčí.
Tam ssutina s hůry shlíží,
jak vládla by ještě v kraji,
a neviditelně dávné
ji báchorky oblétají.
Stín boru sto tajemství chová,
sto záslon tam rozetkáno;
ty údolí svůdně krásné,
což všecko tu očarováno?
Tu hlaholí zvukem zvonců
kol neviditelná stáda,
kdes vysoko pasáček zpívá
a s ozvěnou dvojzpěvy skládá.
Tu z neviditelných rukou
zní sekery pádné rány,
a daleko v lomě skály
hřmí s rachotem roztrhány.
To báječně asi pluhy
zde válčily s tvrdou skalou,
to kosy as duchovité
zde požaly úrodu zralou.
Tam z poklidně ztulených krbů
dým plachý se nad bory vzpíná,
a bodře, jak doliny srdce,
zní z olšiny klepoty mlýna.
A neznámých životů stopy
kol tajemným stykem se kříží,
a neznámým trudům a slastem
se příbuzná myšlénka blíží.
Ty stopy, ty zvuky, ty krásy,
vše kyne tak mile a známě,
a neviditelnou branou
duch octnul se v ozvěnném chrámě.

Meter: amphibrachic
Aspoň ti za kvítí děkuji,
by Stanislav Kostka Neumann

Aspoň ti za kvítí děkuji,
když už jsi všecko mi vzala,
ba i tu krásnou neděli,
kdy jsi je natrhala.
Vždyť jsem jen žebrák už před tebou
a za almužnu jsem vděčen:
Sladší je od tebe narcisek
než všecko od krásných slečen.

Meter: dactylic
78.
by Friedrich von Logau

Ein glüend Eisen in der Hand,
Der unverletzte Jungfern-Stand,
Ist leichtlich nicht zu tragen allen;
Man lässet beydes gerne fallen.

Meter: iambic
1L: Ein Esel dacht: den schweren Sack
by Adolf Glaßbrenner

Ein Esel dacht: den schweren Sack
Willst du nicht länger tragen;
Er wurde hager, blaß und spack
Und stöhnte und thät klagen;
Jedoch, sobald der Müller da,
So rief er blos I–a, I–a!
Es ging ein Jahr um's andere hin.
Der Esel mußte tragen;
Doch trüb und trüber ward sein Sinn,
Er thät erbärmlich klagen.
Jedoch, wenn er den Müller sah,
So rief er bloß I–a, I–a!
Doch endlich kommt er nicht mehr fort,
Konnt' nicht den Sack mehr tragen;
Drauf gab er sich sein Ehrenwort,
Sein Leiden
Jedoch, als er den Müller sah,
So rief er blos I–a, I–a!
Er wurde alt, er wurde krank,
Thät immer heft'ger klagen,
Jedoch sein ganzes Lebelang
Hat er den Sack getragen.
Als sterbend er den Müller sah,
Da röchelt er I–a, I–a!
In Stokau, Augs- und Lüneburg,
In Cassel und in Wesel!
Was einmal Esel durch und durch,
Das ist und bleibt ein Esel!
Was auch geschieht und was geschah,
Der Esel schreit I–a, I–a!

Meter: iambic
Chorá sláva.
by Adolf Heyduk

Měla česká sláva ondy křídla zlatá,
na východ i západ hrdě rozepjatá;
boží slunce na nich večer v moře kleslo,
z rána v nové kráse do výše se vzneslo.
Tu kdys česká sláva na polet se dala,
nad mateří Prahou v blahu odpočala,
však tu v černé sítě kati slávu jali –
toporem jí zlatá křídla usekali.
Od té doby sláva, kryta mračen nocí,
s křídlem skomoleným nemůže se vzmoci;
ňadro hněv jí svírá, srdce, bolesť děsná,
zazpívá-li, pěje jako dítě ze sna.
Hlasitěj-li píseň náhodou se vzbudí,
hned jí černá závisť protkne srdce v hrudí,
z její bílé řízy svůdný šat si robí,
její zlatým peřím dračí peruť zdobí.
Bože, zhoj tu slávu lstí a hněvu prostou,
ať jí zlatá křídla k prvé síle vzrostou,
by se v blankyt vznesla peruť nyní kusá
před zlobou, jež tuří nohou hruď jí dusá.

Meter: trochaic
Silvester
by Kurt Tucholsky

So viel Tage zerronnen,
so viel Monate fliehn;
stets etwas Neues begonnen,
dorrt es unter der Sonnen . . .
Hexenkessel Berlin!
Ich, der Kalendermacher,
blick nachdenklich zurück.
Mal ein Hieb auf den Schacher,
mal auf den Richter ein Lacher –
Aber wo blieb das Glück?
Schau, sie sind kaum zu belehren.
Denken nur merkantil.
Halten den Dollar in Ehren,
können ihn nicht entbehren –:
Liebliches Börsenspiel.
Mädchen – euch halten die Schieber!
Denn sie sind obenauf.
Geist –? Es ist euch viel lieber
Lack und Erfolg und Biber –
Das ist der Welten Lauf.
Nur mit dem Armband bekleidet
wandelt Melpomene.
Börsenfaun, er entscheidet,
woran die Loge sich weidet –:
kugeliges Dekolleté.
Wie verbring ich Silvester?
Gib mir dein blondes Haar.
Fasse die Arme mir fester,
gib dich, du liebliche Schwester –
woll aus deinen Händen
Nacht und Entzücken mir spenden
und ein besseres, anderes Jahr!

Meter: iambic
The Darkling Thrush
by Thomas Hardy

I leant upon a coppice gate
      When Frost was spectre-grey,
And Winter's dregs made desolate
      The weakening eye of day.
The tangled bine-stems scored the sky
      Like strings of broken lyres,
And all mankind that haunted nigh
      Had sought their household fires.

The land's sharp features seemed to be
      The Century's corpse outleant,
His crypt the cloudy canopy,
      The wind his death-lament.
The ancient pulse of germ and birth
      Was shrunken hard and dry,
And every spirit upon earth
      Seemed fervourless as I.

At once a voice arose among
      The bleak twigs overhead
In a full-hearted evensong
      Of joy illimited;
An aged thrush, frail, gaunt, and small,
      In blast-beruffled plume,
Had chosen thus to fling his soul
      Upon the growing gloom.

So little cause for carolings
      Of such ecstatic sound
Was written on terrestrial things
      Afar or nigh around,
That I could think there trembled through
      His happy good-night air
Some blessed Hope, whereof he knew
      And I was unaware.

Meter: iambic
La canción de Elcino
by Luis Aguilar Poveda

Elcino, el buen pastor, con la
                  manada huraña
de cabras, paso a paso, cruzó el valle florido;
vibró en los aires puros su peculiar silbido,
y al oírle siguiéronle, camino a la montaña
Al oír un lejano cantar de pipitaña
recordó la tragedia de su amor sin olvido;
requirió de sus hombros el
                  rabel, y mordido
por la pena, llamó su tierna musa extraña
En mitad de su música miró que amanecía:
Toda, toda la noche, su canto
                     suprahumano
relató en la montaña su enorme desconsuelo
Quebró Elcino el rabel con su larga armonía,
y cuando la postrera cuerda rompió su mano,
tras la última nota su alma voló al cielo.

Meter: anapestic
Benátské skříně výkladní.
by Josef Kalus

Výkladní skříně
démantů plny
a mosaiky
v obrubách zlatých,
v nádherných pouzdrech
při osvětlení
lamp elektrických
stříkají, srší
tisíce jisker
duhových barev
jak ohňostroje
v unylé tváře
zevlujícího
kol obecenstva,
unaveného
nečinným žitím,
znechuceného
požitky všemi,
jež poskytuje
hýřivý život
velkého města.
Podivný smutek
v duši mi padá
s nakupených tu
skvostů a šperků
za miliony.
Bože můj, chleba
co by tu bylo,
co by se dalo
zahnati bídy,
usušit slzí!
Leč darmo myslit –
zmořený dělník
proklíná dále
život a práci
zmíraje hladem.
Když uviděl by
skvostné ty skříně,
v zuřivém vzteku –
snad by je rozbil,
vyházel obsah,
pošlapal v blátě:
pro něho lépe,
nestýká-li se
s takovou září,
nebolí jej tak
chudoba jizby
nevytopené,
s bolestí menší
měřívá propast,
která jej dělí
od prahu panstva.

Meter: iambic
Verspruch
by Hermann Löns

Wir sind einander zugesellt
Für alle Ewigkeit,
Uns scheidet nicht die ganze Welt
Mit ihrer Schlechtigkeit.
Der weiß ja nicht, was Lieben ist,
Der an ein Scheiden denkt,
Wenn zweie sich so recht geküßt,
Sich Leib und Seel' geschenkt.
So lieben wir uns immerdar,
Die ganze Sommerszeit,
Und lieben uns das ganze Jahr,
Bis daß es friert und schneit.
Und kommt der Tag, der kein Tag ist,
Und muß ich fort von dir,
Dein Herz doch meiner nicht vergißt,
Es findet sich zu mir.
Denn ob der Schnee zur Erde fällt,
Und blühn die Rosen rot,
Wir sind einander zugesellt
Im Leben und im Tod.

Meter: iambic
Muestra lo que es una mujer despreciada
by Quevedo

Disparado esmeril, toro herido;
fuego que libremente se ha soltado,
osa que los hijuelos le han robado,
rayo de pardas nubes escupido;
serpiente o áspid con el pie oprimido,
león que las prisiones ha quebrado,
caballo volador desenfrenado,
águila que le tocan a su nido;
espada que la rige loca mano,
pedernal sacudido del acero,
pólvora ha quien llegó encendida mecha;
villano rico con poder tirano,
víbora, cocodrilo, caimán fiero
es la mujer si el hombre la desecha.

Meter: iambic
Sůvičkám je zima.
by Irma Geisslová

Sůvičkám je zima! Co se děje?
Vítr lesem rejdí, chladně věje.
Sedral všecko listí, shodil dolů,
ptáčata se choulí – trpí spolu.
Svítalo, když z lupu přišly obě,
sedly na větev, by zdřímly sobě;
mají peří – to je pocit sladký,
a jsou dvě, – tak dobré kamarádky!

Meter: trochaic
1L: Ein schönes Kind hiess
by Christian Wernicke

Ein schönes Kind hiess
Und das hatt' an mich eine Bitt',
Um es
Als der das
Ein
Wenn er
Die
Mein Fräulein, sagt' ich, hört, diss kann nicht woll geschehen,
Ich hab' euch denn

Meter: iambic
Iv
by Stefan George

Erwachen aus dem tiefsten traumesschoosse
Als ich von langer spiegelung betroffen
Mich neigte auf die lippen die erblichen
Ertragen sollet ihr nur mitleidgrosse!
Seid nur aus dank den euch geweihten offen:
Und die berührten dann in solchen gluten
Die antwort gaben wider höchstes hoffen
Dass dem noch zweifelnden die sinne wichen
O rinnen der glückseligen minuten!

Meter: iambic
SLEČNA TÝNA.
by Karel Červinka

Jak na návštěvu přijde k nám
a hlavu koketně kloní,
já naproti ní usedám,
hlas její v duši mi zvoní.
Ba je to ještě mladý květ,
čas má, by na růži vzpučel,
vždyť je jí teprv patnáct let,
kvést, těšit její je účel.
A já ji vždycky slýchám jat,
hlas ten mně známý je z mládí,
co milé, k tomu přirovnat
chcem’ vždy, co máme teď rádi.
Vážnosti může býti vzor,
možno, že neví to sama,
když zahájen je rozhovor,
hned je z ní přemoudrá, dáma!
Ví dobře, kde je jaký bál,
chce se tam zjeviti v kráse,
za pravdu bys jí ve všem dal,
tak moudrá tobě hned zdá se.
Ač jak je mladá dobře víš,
neboť jí mládím tvář plane,
posloucháš, jen se zarazíš,
když řekne: „Stárneme, pane!“
Ty, který snad již na rtech máš
nějaké vyznání sladké,
v rozpacích hned se podíváš
na její sukénky krátké – –

Meter: polymetric
Chinesisches Loblied.
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

Stehende Heere müssen wir haben,
Stehende Heer' im himmlischen Reich.
Wär' es nicht wahrlich Jammer und Schade,
Wenn wir nicht hätten manchmal Parade,
Wenn wir nicht hörten den Zapfenstreich?
Stehende Heere müssen wir haben,
Stehende Heer' im himmlischen Reich.
Stehende Heere müssen wir haben,
Weil sie in Umlauf bringen das Geld:
Wo die Soldaten zechen und zehren
Muß sich der Handel und Wandel vermehren,
Und es verdienet dann alle Welt.
Stehende Heere müssen wir haben,
Weil sie in Umlauf bringen das Geld.
Stehende Heere müssen wir haben;
Wo sie bestehen, bestehen auch wir.
Wenn wir die stehenden Heere nicht wollten,
Wüßten die Junker nicht was sie sollten,
Ach! und die meisten verschmachteten schier.
Stehende Heere müssen wir haben;
Wo sie bestehen, bestehen auch wir.

Meter: iambic
68
by Josef Vlastimil Kamarýt

Kdo dnes tučné hody strojí,
vzejtra žaludek si hojí.

Meter: trochaic
III. Radost z dobrodiní Božích skrz Krysta cýrkvi prokázaných dle žalmu biblického 118.
by Jiří Opočenský

My tebe, Bože velebíme,
nebs věčně dobrotivý k nám;
tvé slavné jméno vroucně ctíme,
v němžs od počátku všem svým znám;
nechť Izrael tvůj s ochotností
vždy vypravuje každému,
žes milosrdný na věčnosti,
náš Bože, k lidu hříšnému.
Dům Aronův ať ohlašuje
též věčné milosrdenství,
tvou dobrotu ať oslavuje,
z níž plyne blahoslavenství;
rcem všickni bojícý se Pána,
žeť lásku spojil s věčností,
zač čest a sláva buď mu vzdána
až na věky, vždy s vděčností.
Té lásky své dal okoušeti
nám často Bůh náš pečlivý,
byl hotov prosbu vyslyšeti,
když život náš byl tesklivý;
on prosýcým v čas zaslíbil dát,
v čem duše chce svou rozkoš mít:
Bůh s námi, nebudem se nic bát,
zdaž může nám kdo uškodit.
Lid svatý radostnými hlasy
ctí všudy Boha dobrého,
dnes též y po všeliké časy
má radost z něho samého,
řkouc: Jak jest mocná ruka Páně,
zlost lidskou rychle obrátí,
byť byl kdo v nepřátelské ráně,
předc předivně ho vychvátí.
My Bohu sylně důvěřujem,
žeť nedá život zkazyti,
nímž jeho jmého zvelebujem,
jejž také slíbil spasyti;
svůj lid syc často přísně trestal,
byť pravdu slov svých zachoval,
však když čas došel, kárat přestal,
též od zkázy jej uchoval.
Již nech ať bránu spravedlnosti
nám otevřenou vidíme,
nechť všickni s vroucý nábožností
ctít Pána do ní vcházýme;
touž před něj vděčně chvátajíce,
jen s věrnými se spojujme,
žeť chrání nás se radujíce,
vždy jeho jméno zvyšujme.
Neb kámen, kterýž s nevážností
byl od hlav předních zavržen,
zas dosáhl první důstojnosti,
jest v základ cýrkve obdržen;
zdaž jest to z lidské mocy pošlo?
sám Bůh jest Dárce spasení;
zlé plémě smilování došlo,
kdož můž být bez obdivení?
Dnes jest den slavné veselosti,
Pán jest sám jeho původem;
dnes radujme se s nábožností,
my spolu s věrným národem.
Slyš Pane prosby věřícých svých,
rač nám již milosti své přít,
dej šťastný prospěch na cestách svých,
tak budem bezpečnost svou mít.
Ržeď slavné Páně požehnání,
k nám v jeho jménu jdoucýho;
přej milost věčná bez přestání
těm, jenž jsou z domu Božího.
Bůh mocný, Bůh náš v tomto čase
svým světlem nám se zasvítil,
zač sluší, aby každý zase
svou vděčností se roznítil.
Tys Bože, Bůh náš věčně sylný,
my tebe slavit budeme,
nebs jen ty v pravdě neomylný,
ctít tebe nepřestaneme.
Bůh dobrý jest, jej oslavujme,
nic není jemu rovného,
žeť milosrdný, ohlašujme,
jej chvalme věčně samého.

Meter: iambic
- XXIX -
by Pedro de Padilla

Enojose Pascual con Catalina,
y para hacerle algún desabrimiento,
acordó de pedir en casamiento,
a la hija de Brasco su vecina.
Y al barbero Ginés de Magandina,
el disanto contó su pensamiento,
para que con su buen entendimiento,
concluyese el negocio más aina.
Aquella tarde hizo la escritura,
el escribano Juan Martín del Grajo,
estando allí el alcalde Juan Rentero.
Y Pascual viendo cierta su ventura,
a Magandina dio por su trabajo,
una arroba de arrope, y un cordero.

Meter: polymetric
from The Princess: Come down, O Maid
by Lord Tennyson Alfred

Come down, O maid, from yonder mountain height:
What pleasure lives in height (the shepherd sang)
In height and cold, the splendour of the hills?
But cease to move so near the Heavens, and cease
To glide a sunbeam by the blasted Pine,
To sit a star upon the sparkling spire;
And come, for Love is of the valley, come,
For Love is of the valley, come thou down
And find him; by the happy threshold, he,
Or hand in hand with Plenty in the maize,
Or red with spirted purple of the vats,
Or foxlike in the vine; nor cares to walk
With Death and Morning on the silver horns,
Nor wilt thou snare him in the white ravine,
Nor find him dropt upon the firths of ice,
That huddling slant in furrow-cloven falls
To roll the torrent out of dusky doors:
But follow; let the torrent dance thee down
To find him in the valley; let the wild
Lean-headed Eagles yelp alone, and leave
The monstrous ledges there to slope, and spill
Their thousand wreaths of dangling water-smoke,
That like a broken purpose waste in air:
So waste not thou; but come; for all the vales
Await thee; azure pillars of the hearth
Arise to thee; the children call, and I
Thy shepherd pipe, and sweet is every sound,
Sweeter thy voice, but every sound is sweet;
Myriads of rivulets hurrying thro' the lawn,
The moan of doves in immemorial elms,
And murmuring of innumerable bees.

Meter: iambic
1L: Ein Wolf, erfüllt von Menschlichkeit
by Jean de La Fontaine

Ein Wolf, erfüllt von Menschlichkeit
(wenn's solche gibt in dieser Welt),
Hat einst ob seiner Grausamkeit,
Obwohl bei ihm Notwendigkeit,
Ernste Betrachtung angestellt.
»ich bin gehaßt«, sprach er; »von wem? von allen!
Der Wolf ist allen der gemeine Feind.
Er sei dem Untergang verfallen!
So schreien Jäger, Bauer, Hund vereint.
Jupiter schwindelt's droben vom Geschrei.
Bereits ist England ganz von Wölfen frei,
Man hatte Preise auf uns ausgesetzt.
Kein Junker, der uns nicht zu Tode hetzt,
Und keine Mutter, die nicht ihrem Kind
Beständig mit dem bösen Wolfe droht.
Das alles für ein räudig Rind,
Für ein verirrtes Schaf, für einen dreisten Hund,
Die ich verzehrt aus eigner Not.
Nun gut, beseitigen wir der Feindschaft Grund,
Verschonen wir fortan lebendiges Brot
Und sterben eher Hungers. Essen wir allein
Noch Gras. Das scheint mir nicht so schrecklich schwer
Wie jener grimme Haß von groß und klein.«
Indem er also sprach, gewahrte er,
Wie Hirten ein am Spieß gebratnes Lamm verzehrten.
Da sprach er: »Oh, ich schelte mein Begehr
Nach Blut der gleichen Sippe, ihre Hüter hier
Erquicken sich daran mit ihren Hunden.
Den Göttern Dank, daß sie mich schnell belehrten!
Wahrlich, ich wär das lächerlichste Tier!
Nein, mir soll weiterhin das Lämmchen munden,
Selbst ungebraten, auch die Mutter, die es säugt,
Sowie der Vater, der's gezeugt!«
Der Wolf sprach recht. Begehn wir je ein Fest,
Für das nicht manch Getier sein Leben läßt?
Und wollen doch den Tieren nur gewähren,
Daß sie sich von der Kost des goldnen Alters nähren?
Ihr Hirten, hört und wißt,
Man kann dem Wolf nur unrecht geben
Da, wo er nicht der Stärkere ist.
Soll er als Eremit denn leben?

Meter: iambic
1.
by Ada Christen

Links die zischelnden Komödianten,
Rechts von mir mein Bräutigam;
Hinter ihm die Anverwandten
Zucken sich die Achseln lahm.
Vor mir mild der greise Priester,
In mir keine Harmonie,
Auf den blonden lichten Locken
Grüne Myrthenironie.

Meter: trochaic
Sonetos – II
by Fernando de Gabriel Ruiz de Apodaca

Allá a las costas de Turana envías
muestra brillante del valor natío,
y en México y al Rif con noble
                        brío
naves y huestes presurosa guías
¿Será que toman los antiguos
                        días
de gloria insigne y alto poderío,
y el hado antes adverso, hora ya pío,
tus duelos trueca ¡oh patria! en alegrías
Sí; que los manes de Guzmán el Bueno,
del gran Cortés, Córdoba y Pizarro,
por ti constantes velan, madre España;
y el mundo todo, de respeto lleno,
aun ha de verte en el triunfante carro,
y ha de admirar hazaña tras hazaña.

Meter: iambic
CESTOU.
by Jan Vrba

Zas cosi doznělo... Nad hlavou lípy –
jdu starou setmělou alejí...
Chce se mi dělat surové vtipy
a občas tlumeně zakleji...
I lidské tváře člověk si zhnusí...
Dnes clowna z cirku viděl jsem...
Jak volně a svobodně oddechnu si,
až budu daleko ze lesem...
Daleko za lesem... Vrátím se zpátky –
až v dálce slibně zahříme...
Bože můj na nebi – život je krátký –
a my se ještě vracíme!
Vzduch je tak těžký a tlačí a dusí,
šelestem stébel směje se zem...
Než přejde krajinou, člověk si zhnusí
touženou vyhlídku za lesem...
Chce se mi dělat surové vtipy
a občas tlumeně zakleji...
Parlament! Vídeň! – Nad hlavou lípy
s hvězdami potichu šeptají...

Meter: dactylic
Seerose
by Hermann von Lingg

Rote Rosen, stolz und prächtig,
Blühen in der Gärten Rund,
Eine weiße wiegt sich nächtig,
Wurzelnd in der Welle Grund.
Ihre zarten bleichen Wangen
Färbte nie der Erde Lust,
Nur ein stilles Traumverlangen
Blieb das Sehnen ihrer Brust.
Gerne spräch' sie mit den Sternen,
Aber wenn sie kaum erwacht,
Müssen jene sich entfernen,
Folgend ihrer Mutter Nacht.
Goldne Blätter wirft hernieder
Vom Gestad ein stolzer Baum,
Und sie hascht darnach, und wieder
War es nichts als nur ein Traum.
Denn das Laub, wie Purpur glühend,
Färbte nur der Herbst so rot,
und sie selbst sinkt nun verblühend
Mit hinunter in den Tod.

Meter: trochaic
1L: Mitunter freilich kommen Stunden:
by Cäsar Flaischlen

Mitunter freilich kommen Stunden:
und was du nie bewußt empfunden,
gleich einem grauen Regen regnet's dir ins Herz,
und wie ein scheuer Bettler bleibst du stehn,
verstohlen durch die Hecken zu spähn,
hinter denen sie sitzen und plaudern und lachen,
fröhliche Menschen in fröhlichen Kleidern ...
plaudern, lachen, singen und küssen
so leichten Bluts,
so frohen Muts:
Als ob es all das Schwere gar nicht gäbe,
an das du so viel Kraft verfehlst!
als ob der Kampf, von dem du sprichst,
und all die Müh und Sorge ... nichts!
als ob es eitel Hirngespinste,
worüber du dich härmst und quälst!
und als ob allen, die da sitzen
so kinderfroh
und singen und spielen, tanzen und küssen,
erfüllt schon längst,
was du als letzten Dank dir denkst,
als Endlohn für Jahre voll Kampf und Schmerz ...
Und wie ein grauer Regen regnet's dir ins Herz
und wie ein Bettler drückst du dich von dannen
einsam
deinen einsamen Weg.

Meter: iambic
- CV -
by Fcode Borja

¿Faltóme acaso alguna desventura,
que no probase en mí su filo agudo?
Hiriendo siempre un pecho tan desnudo;
que su mayor defensa es mi locura.
Ella sólo de muerte me asegura
claro se ve, si ha sido firme escudo;
pues ni aun hacer, en desconciertos pudo,
que tuviese mi mal suerte segura.
Hacerme el mayor daño pudo, y quiso;
pues por tener en poco el mal presente,
la más buscó para atajarle medio.
Cerró los ojos al común aviso,
y al ofensa del tiempo, fieramente
hirió, como no vista sin remedio.

Meter: iambic
- CXL - A una dama hermosa que murió ahogada en una tormenta
by Joseph de Litala y Castelvi

Muerto yace el Amor, muerta la vida,
y las flores, que fueron pompa ufana,
y cuidado al albor de la mañana,
pálidas sombra son, grana mentida.
Murió no de dolor, menos de herida,
aquella Celestial bella Serrana,
deidad del monte en juventud lozana,
en urnas de cristales sumergida.
¡O crueldad, o dolor, o pena dura!
¡o pérfido dolor, o marga suerte!
que así dispensas tan atroces males.
Nise tiene en las aguas sepultura,
¿adónde no estará decid la muerte,
si la vida quitáis blandos cristales?

Meter: polymetric
1L: Ein Hamster machte sich ein Loch.
by Johann Wilhelm Ludwig Gleim

Ein Hamster machte sich ein Loch.
Ei, sprach ein Dachs: was machst du doch?
Es ist ja viel zu klein!
Für dich, das könnte sein,
Antwortete der Hamster – Größer machen
Könnt' ich's ja leicht, allein
Ihr Gäste würdet meiner lachen,
Der Fuchs, und du, ihr kämt mir dann hinein.

Meter: iambic
- 837 - Acto III, ANDRONIO
by Lope de Vega

Tres meses ha que en estos montes vivo,
huyendo de la furia de un romano,
huésped de un animal noble africano,
de quien sustento liberal recibo.
No se ha mostrado al beneficio esquivo,
de sacarle la flecha de la mano;
yo sí a mi Flora por aquel tirano,
pues que la dejo y ando fugitivo.
¡Oh, cuánto los ingratos son culpados!
Quien agradece la piedad ajena,
notablemente a Júpiter obliga;
reserva el cielo de otros mil pecados,
para otra vida, su castigo y pena,
y al que es ingrato, en esta le castiga.

Meter: iambic
1L: »walhalla, Walhalla, was soll denn das sein?
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

»walhalla, Walhalla, was soll denn das sein?
Wird bairisches Bier da geschenkt oder Wein?«
Da schenkt man nicht Bier und da schenkt man nicht Wein,
Da stellt man verdienstvolle Deutsche hinein.
»verdienstvolle Deutsche, das klinget gar fein,
Darf drunter ein Ketzer und Jud' auch wol sein?«
Katholisch gekoschert so kommt man allein
In unsere deutsche Walhalla hinein.
Denn Alles wol läßt sich auf Erden verzeih'n,
Doch nimmer und nimmer die Ketzerei'n.
Und wollte der Luther ein Heide nur sein,
So käm' er am Ende wol auch noch hinein.
»was Luther, was Luther, der braucht nicht hinein!
Der lebt in den Herzen, wozu noch in Stein?«
»wenn keine Walhalla auf Erden wird sein,
O Luther, so denket die Welt doch noch dein.«

Meter: polymetric