PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Ty nevíš, drahá...
by Bohdan Kaminský

Ty nevíš, drahá, jak mi teskno bývá,
když večer klesnou skráně unavené
a já jsem sám – noc jenom zádumčivá,
tak nesmírná se nad mou hlavou klene.
Když člověk cítí, jak je život krátký
a jak tu marně hyne, mře a strádá
a chvíle ta že nevrátí se zpátky,
když řekla’s mi: – Jak mám tě, hochu, ráda!
Ó miláčku, to hlava dnes mi šílí...
Dnes noc je zimní a vše dýše mrazem,
ten kraj se ztápí v závoj sněhu bílý –
a tenkrát jaro snášelo se na zem.
Ó tenkrát, tenkrát co nám létlo čelem,
a co hřálo nás a co kol jarem válo,
co chvělo se nám v srdci rozechvělém
a co se záře v sny nám rozesmálo!
Ó kde ten čas, kdy srdce srdci stačí
a provane cos sladkým dechem mládí,
v té vůni lesů, při té písni ptačí,
když řekli jsme si, jak se máme rádi.
Ó miláčku, kde je, co bylo tady?
proč vzpomínka teď slzy v oko nutí?
kde paprsk čistý, plný snů a vnady,
kde první pocel, první obejmutí...
Ó ty to nevíš, co já vše jsem vložil
v tu lásku tvou a v malé tvoje dlaně
a co jsem divé, děsné muky prožil,
než vzpomínku mi život podal za ně.
Ó ty to nevíš, čistý květe bílý,
co v moři běd se paprsků těch láme
od chvíle té, kdy jsme se rozloučili
a věděli, že víc se neshledáme...
Ó ty to nevíš, jak mi teskno bývá,
když večer klesnou skráně unavené
a já jsem sám – a noc jen zádumčivá,
tak nesmírná se nad mou hlavou klene...

Meter: iambic
A la muerte del doctor Juan Pérez de Montalbán
by Mateo de Prado

No se resiste vida de viviente,
a la furia fatal, que iras fulmina,
sino la asiste parte de Divina,
y así muere inmortal, el Eminente.
O tú héroe entre todos Excelente,
con sólo haberlo sido se adivina,
que no murió tu vida, siempre
                  digna
de vida, en el aplauso de la gente
Es tu vida cual luz de la candela,
que aunque el émulo soplo, al ser
                  le impida
ya con otro que a nuevo ser la llama;
vuelve a dar luz la vigilante vela,
y cobra sí tu muerte nueva vida,
con el vital aliento de tu Fama.

Meter: polymetric
Venedig
by August von Platen

Plump und zu bunt ist Rom, und Neapel ein Haufe von Häusern;
Aber Venedig erscheint eine vollendete Stadt.

Meter: polymetric
POHÁDKA.
by Karel Vojtěch Prokop

Pohádka chodí v mou světničku,
zlehka si přisedá k stolu,
růže má kouzelné na líčku,
ve zraku zářivou hvězdičku –
denně tak sedáme spolu.
Sedáme spolu tak veselí –
dávno již známe se, věru –
my jsme se ponejprv viděli
v dětských dob růžovém šeru.
Pohádka byla mi sestřičkou
v matčině přeblahém klínu,
s růžemi na tváři, s hvězdičkou
v obrví čarovném stínu.
Tajnými stezkami kráčela
mou zlatou mladostí se mnou,
slzu, jež časem líc máčela,
stírala ručkou tak jemnou.
Na cestě životem – blíž a blíž –
spolu jdem nehostným světem,
krásou si zdobíme chudou chýž,
nevlídnou pustinu květem.
Nadějí stěny mé světničky,
samotu sněním – a sněním,
život si změnit chcem celičký
na jaro skřivančím pěním.

Meter: dactylic
EN LA MAZMORRA – II
by José Santos Chocano

Sombra profunda. El salmo de mi vida
se ahoga en el silencio de la muerte;
y como un buzo, en la futura suerte
sumergo la cabeza estremecida...
Tal como un ave con el ala herida,
yace la estrofa de mi laúd inerte:
ojalá que otro vate la despierte,
porque no muerta está, sino dormida...
Pulse otro vate mi laúd de acero;
y entonces, como flechas, mis canciones,
rápidas tomarán rumbo certero;
y cada verso que germine y se abra
será el Juicio Final de los mandones
y la Resurrección de la Palabra...

Meter: polymetric
Cleanliness
by Charles Lamb

Come my little Robert near—
Fie! what filthy hands are here!
Who that e'er could understand
The rare structure of a hand,
With its branching fingers fine,
Work itself of hands divine,
Strong, yet delicately knit,
For ten thousand uses fit,
Overlaid with so clear skin
You may see the blood within,
And the curious palm, disposed
In such lines, some have supposed
You may read the fortunes there
By the figures that appear—
Who this hand would chuse to cover
With a crust of dirt all over,
Till it look'd in hue and shape
Like the fore-foot of an Ape?
Man or boy that works or plays
In the fields or the highways
May, without offence or hurt,
From the soil contract a dirt,
Which the next clear spring or river
Washes out and out for ever—
But to cherish stains impure,
Soil deliberate to endure,
On the skin to fix a stain
Till it works into the grain,
Argues a degenerate mind,
Sordid, slothful, ill inclin'd,
Wanting in that self-respect
Which does virtue best protect.

  All-endearing Cleanliness,
Virtue next to Godliness,
Easiest, cheapest, needful'st duty,
To the body health and beauty,
Who that's human would refuse it,
When a little water does it?

Meter: trochaic
- 882 - Jornada II, ALFONSO
by Lope de Vega

Inés, cuando te vi, te amé; no pude
amarte antes de verte; pero al verte,
quererte se siguió, que fue quererte,
sangre que al alma por la vista acude.
Que tu beldad, ya salteador, desnude
al alma de tu amor, fue dulce suerte,
porque no habrá peligro, hasta la muerte,
que de aqueste propósito me mude.
Yo soy el labrador de estas riberas,
si bien de hidalgo quiero que me trates,
que de mayores partes consideras.
Inés, quiéreme a mí, no lo dilates,
y cuando no merezca que me quieras,
por lo menos, merezca que me mates.

Meter: polymetric
Matěje Bezinky přednáška o socialistech.
by František Cajthaml-Liberté

Pozdraviž vás, přátelé,
všechny ruka Páně. – –
Jen prosím vás neplačte,
že jsou velké daně.
Věřte, tůze zdaněná
jest i ta mršinka
a přece nic nereptám
já, Matěj Bezinka.
Něco umím přednášet,
leč nevím co asi;
což abych vám ukázal,
jak se žízeň hasí.
(Napije se.)
Tak, už jste to viděli,
teď výklad přednesu,
neboť se na rejpaly
celý vztekem třesu.
(Pije.)
Znáte vlka, který se
do beránčí kůže
oblékne a pak zdáví
ovcí, co jen může?
Znáte – chraň mne jej, Bože! –
znáte zlého čerta,
jenž krade hříšné duše
jak bídný poberta?
Znáte dravce děsného,
hyénu nečistou?
S vším tím radš se spřátelte
než s socialistou.
Když vás dravec uchvátí,
tělo pozře v sebe,
ale socialista
ukradne víc, nebe!
Jako ďábel úlisný
slibuje, že třeba
nemusíte suchý jíst,
nechcete-li, chleba.
(Pije rozhorleně.)
Nestydové, bludaři,
jsou to, rebelanti,
k smíchu kostelníci jim
jsou i ministranti.
Hlásají, že pracovat
stačí osm hodin...
oh, kéž by je potrestal
veliký Hospodin.
A za to lenošení
ještě větší platy,
jako by nemohli žít
týden za dva zlatý.
Inkvisici jen na ně!
To by byly časy,
to by zmlkly zajisté
hříšné jejich hlasy.
Ti nestydové tvrdí,
„studených“ že spolky
vychovávají pouhé –
s odpuštěním – volky.
Věřte, že – ač velmi rád
povidlový vdolek –
přece jest mi milejší
takovýhle spolek.
V spolku se přiučíme
věcem rozmanitým:
úctě k pánům, vzdorovat
satanášům lítým.
A jak hodným jest na nás
pan páter předseda!
On nám žízeň trpěti
nikdy, nikdy nedá.
Hlavní jest, že po schůzi
předseda Vozdrůněk
pokaždé nechá nalejt
zdarma v sklenky – truněk.

Meter: trochaic
ŽLUTÉ RŮŽE.
by Adolf Brabec

Ó růže žluté, vonící tak snivě,
vás nejraději mívám ze květů,
když vítr pláče v krajích zadumčivě
a ptactvo uchystáno k odletu.
Proč – nevím sám, však vroucněji to jímá –
jeť žlutá barva chmurně veselá,
vždyť v žluté dívčí tváři smutek dřímá,
byť krásná byla jak tvář anděla.
Ó žluté růže, milenky mých snění,
tou vůní Vaší opíjím se rád,
když voskově vše žloutne v podjeseni,
lze lehce loučit se i umírat...

Meter: iambic
Básníku.
by August Nevšímal

Zhasl jsi a tady spíš;
jaký cit mé srdce tísní,
sám z svých četných „hrobních písní“
líp, než já bych napsal, víš.

Meter: trochaic
Tacitus
by Felix Dahn

Der Jungfrau ähnlich, die in Trojas Jubel
Den Weheruf geahnten Unheils warf,
Ungläub'gen Spott allein als Antwort findend,
Kassandra gleich steh' ich in dieser Zeit!
Verderben seh' ich rings, wohin ich schaue,
Mit leisen Geistertritten eilend nahn,
Indes das Volk im Zirkus brausend lärmt
Und seine wilden Bacchanale hält.
Der Tempel darbt des Opfers und das Herz
Der Andacht; ungeglaubte Götter lehrt
Der Priester: fremden Sagen lauscht das Volk,
Die nicht verknüpft sind mit der Väter Taten.
Die Weisen spotten über Jupiter
Und finden keinen andern Gott statt seiner.
Die Kaiser aber kränzen sich mit Rosen,
Denn selten ward der Lorbeer in dem Land;
Und will ein Fürst, der noch ein Römer ist,
Dem Unheil steuern, ist's, wie wenn ein Mann
Mit Schwert und Schild den Strom des Weltmeers hemmt.
Die Jugend schwelgt mit griechischen Hetären,
Indessen Sklaven die Legionen füllen,
Die nur mit Scham zur Schlacht der Adler führt,
Und Laster, ungeheure Laster thronen
Auf allen sieben Hügeln dieser Stadt.
Auf steilem Fels steht dieser Riesenbau:
Er wankt und täglich mehr neigt er zu Fall.
Sie kömmt nicht mehr, die Zeit der Scipionen!
Umsonst singt von Triumph der Dichter Mund:
Es sind die letzten Flügelschläge nur
Des Adlers, dem der Pfeil im Herzen steckt.
Im Osten fliegt des Parthers leicht Geschoß
Schon ungestraft in römische Provinzen,
Und furchtbar pocht die Streitaxt des Germanen
An dieses Reiches morschgewordne Tür.
Uns hält der Feinde Zwist, nicht eigne Macht;
Weh uns, wenn diese waldgeborne Kraft,
Wenn diese freien Ströme sich vereinen
Und mächtig von den Alpen niedergehn.
Was haben wir als Damm, sie abzuwehren?
Den Ruhm der Väter und der Enkel Wahn!
Mir aber sei's vergönnt, vorher zu sterben!
Mich ekelt dieser faulgewordnen Zeit,
Und oft beschleicht mich qualvoll der Gedanke:
Die Götter achten dieser Erde nur,
Um uns zu strafen, nicht um uns zu helfen.
Nicht unter diesen Menschen will ich leben:
Aufrollen will ich mir der Zeiten Buch,
Und Großes schau'n, das andre Tage schufen
Doch dieser Zeit will ich empfindungslos,
Ein Demantspiegel, gegenüber stehn
Und zeigen ihr das ungeheure Bild
Der eignen Torheit und der eignen Schuld.
O würd' es ihnen zum Gorgonenhaupt,
Das sie entsetzte und versteinerte:
So blieben sie, ein großes Schreckbild, stehn
Und eine Warnung künftigen Geschlechtern.

Meter: iambic
Bez hnízda.
by Matěj Anastázia Šimáček

Na jemný písek, zdobná prostěradla
na pravidelných plochách četných stolů
ve dlouhých prouhách kmitavá zář padla
z ohnivých květů litinových stvolů.
Sad veřejný tu. Život hlučně šumí,
kol stolů ve smích, ve zpěv vytryskne,
zde zajásá, tam na chvíli se stlumí
a prskavkou zas v šeru zablýskne.
V to hudba šeptá, šumí, hlučí, víří
a zachycuje ples, jenž smíchem třeští,
a z tonů vzrůstá strom, jenž koš svůj šíří
na klenbu lesa, s kteréž zvuky deští.
Ty jako kapky třpytné rosy splynou
do pestrých květů, v něž vypučel ples
ve prsou všech, již pod tou klenbou stinnou
z par městských vyšli k oddechu si dnes.
Tak bují veselí. V tom jeho světle
tím temněj’ vystupují prouhy stinné,
a v radosti té, zvonkem smíchu zkvetlé,
tím poznáš stéblo spíš, jež plísní hyne.
A jest jich zde! – Jen hleďte, jak se plíží
ta chudá žena s děckem po boku,
hoch vpadlým okem lačně kolem vzhlíží
a bosé nohy nutí do kroku.
A nade stůl, na němž se pění číše,
ta žena s prosbou vyschlou ruku vztáhne,
až slyšíš, jak to dítě rychle dýše,
když žebrajíc se matka k tobě nahne.
A jinde stařec, všecek již se třesa,
s vyhaslým okem pláčem zarudlým,
když prosí tě, div studem nepoklesá,
jak šeptá: „Já se za vás pomodlím.“
Jak půvabný to zjev, to dítě prosté
s laškovným smíchem na retech i v očích,
šat těsný svědčí, kterak rychle roste
ta dívka s bílou růží ve vrkočích.
Jak klopí zrak, když někdo obdiv pro ni
jí vtiskne v důlek oblé bradičky
a vděčí hlasem, který stříbrem zvoní,
když jiný od ní koupil kytičky.
Tak stařec, děvče, žena s děckem pletou
se mezi stolů těsnou klikatinou.
Již měsíc se hvězd vyfintěnou četou
pronikl stříbrem klenbu stromů stinnou. –
Noc letní kvapí rychlým krokem sadem
jak žnečka k práci – měsíc její srp –
a v mysli starých, v toužném srdci mladém
zve k odpočinku domácnosti krb.
Krok vzdalujících již jen ticho ruší,
jdou v četách hosté smějíce se domů
a usnou dřív než píseň v jejich duši,
jak ptáci v hnízdech na vrcholích stromů.
Jen stařec, žena, děvče bloudí dále
až zmizí zrakům v šeři stromoví,
a vševědoucí měsíc v mrak se hale
kam k spánku lehli – jiným nepoví!
Vždyť nepověděl ani o ptáčeti,
jež poprvé dnes v let se dalo ráno,
a vrátivši se ku své rodné sněti
své hnízdo našlo v trávě udupáno.
A zapípnuvši z hrudi chvějící
to ptáče s výčitkou ku nebi vzhlídlo,
když poprvé na holé větvici
ku spánku kladlo hlavu pod své křídlo.

Meter: iambic
PATRICIO MARIANO – II
by Zoilo J. Hilario

Traductor de los libros rizalinos
al idioma de las masas tagalas;
dramaturgo que diste nuevas galas
a tu dialecto de acentos divinos.
En gracia a tus ensueños peregrinos;
que los ángeles de radiosas alas
hagan pasar por áureas escalas
tu alma emplazada a célicos destinos!
Por regla general, el mundo abruma
a hidalgos Caballeros de la Pluma
con infortunios más fieros y rudos.
Has muerto, como muchos escritores,
llorado por legión de admiradores,
rico de glorias y pobre de escudos.

Meter: polymetric
Kein Schwanenlied
by Justinus Kerner

Ein Vogel singt im Sonnenschein,
Ein anderer im Regen singet,
Ein dritter schifft verstummt allein,
Und nur der Tod ein Lied ihm bringet.
Kaum hab' ich je im Sonnenschein,
Noch seltener in Lust gesungen,
Doch ist schon oft durch Nacht und Pein
Ein Lied tief meiner Brust entsprungen.
Und weil im Tod mir Leben blüht,
Er Freude mir nach Leiden bringet,
So singt auch einst kein Schwanenlied
Mein Herz, das nie in Freude singet.

Meter: iambic
Obava.
by Albína Dvořáková-Mráčková

Neráda tě vidím, máti,
zírat ve hvězd, luny svit,
bojím se, že mohl tobě
všelico by vyzradit.
Když mne prvně v svaté době
líbal štědra večera,
viděly to bludičky ty
blankytného jezera.
A když stával pod okénkem
v půlnoc tajné hodině –
bývaly tichými svědky
hvězdy s lunou jedině.

Meter: trochaic
-XXXII-
by Garcilaso de La Vega

Estoy continuo en lágrimas bañado,
rompiendo el aire siempre con suspiros;
y más me duele nunca osar deciros
que he llegado por vos a tal estado,
que viéndome do estoy y lo que he andado
por el camino estrecho de seguiros,
si me quiero tornar para hüiros,
desmayo viendo atrás lo que he dejado;
si a subir pruebo a la difícil cumbre,
a cada paso espántanme en la vida
ejemplos tristes de los que han caído.
Y sobre todo, fáltame la lumbre
de la esperanza con que andar solía
por la oscura región de vuestro olvido.

Meter: iambic
1L: O wär' doch mehr vorhanden Mäßigkeit!
by August Heinrich Hoffmann von Fallersleben

O wär' doch mehr vorhanden Mäßigkeit!
Was fehlt in allen Landen? Mäßigkeit!
Wenn man Vereine macht,
Die Vereine
Sind alleine
Immer auf den Schnaps bedacht.
Haltet mehr auf Mäßigkeit!
Gut ist in allen Sachen Mäßigkeit,
Zumal im Schuldenmachen, Mäßigkeit.
Dem Staat' auch kann's geschehn:
Ohne Trinken
Kann er sinken,
Ohne Schnaps zu Grunde gehn.
Haltet mehr auf Mäßigkeit!
Laßt überall drum walten Mäßigkeit!
Auch im Soldatenhalten Mäßigkeit!
Sonst werden wir es sehn,
Daß die Staaten
Durch Soldaten
Überall zu Grunde gehn.
Haltet mehr auf Mäßigkeit!
So ist auch ohne Verhehlen Mäßigkeit
Im Regieren zu empfehlen, Mäßigkeit.
Dem Volk fehlt Geist und Kraft,
Denn nicht minder
Als die Kinder
Stehn wir unter Vormundschaft.
Haltet mehr auf Mäßigkeit!
Doch wollt nicht nur für Andre Mäßigkeit,
An euch der Ruf auch wandre: Mäßigkeit!
Und greift euch allezeit
Bei dem Glase
An die Nase,
Ob ihr selber mäßig seid!
Haltet selbst auf Mäßigkeit!

Meter: polymetric
64.
by Friedrich von Logau

Bombonilla ist ein Schütze, wil nur stets alleine schissen,
Wil vom schissen bey dem fechten weder hören weder wissen.

Meter: trochaic
Ein grünes Blatt.
by Theodor Storm

Ich nahm es so im Wandern mit,
Auf daß es einst mir möge sagen,
Wie laut die Nachtigall geschlagen,
Wie grün der Wald, den ich durchschritt.

Meter: iambic
- XXXVI -
by Gutierre de Cetina

Triste avecilla que te vas quejando
por feos ramos y por turbias fuentes,
pues que no son mis males diferentes,
vente agora aquí do estoy llorando.
Verásme de pesar desesperando,
de placer apartado y de las gentes,
después que aquellos ojos son ausentes,
por quien vivo muriendo y suspirando.
Lloras tu soledad y yo la mía:
consolemos los dos pues que tenemos
una misma razón de estar muriendo.
Y aquí, desamparados de alegría,
por aquellos desiertos andaremos
en llantos tristes continuo gimiendo.

Meter: polymetric
An einen artzt.
 C. H.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Du und dein weib curirt die krancken um die wette,
Sie, in dem ihrigen, du in dem fremden bette;
Doch hat sie ihr dadurch ein grösser lob erworben,
Weil ihr noch keiner ist, dir aber viel gestorben.

Meter: iambic
- LXXVII -
by Hernandode Acunya

En su fiera grandeza confiando,
los ánimos tan altos levantaban
los gigantes de Flegra, que esperaban
de vencer a los dioses guerreando;
y contra el alto cielo, no dudando,
las belicosas máquinas alzaban,
y a comenzar el hecho ya se estaban
con superbo furor aparejando;
cuando Júpiter, esto conociendo,
luego quiso que fuesen castigados
del bestial movimiento de su guerra,
y con rayos el aire oscureciendo,
después de todos ser despedazados,
con ellos abrasó toda la tierra.

Meter: polymetric
- XXX - Exhorta a Cintia a que deje de ser ingrata, poniéndole por ejemplo la recíproca correspondencia de los gatos
by Agustin de Salazar y Torres

Mira, Cintia, el poder de aquel dios fiero,
que aun hasta el mismo cielo guerra mueve,
con duras armas y con vuelo leve,
tardo al sanar, pero al herir ligero;
advierte más, que de su ardor severo,
no sólo el hombre su ponzoña bebe,
mas entre crespa escarcha y riza nieve
enamora los gatos por enero;
mira la miza como lisonjera
del mizo atiende a los maullidos gratos,
obedeciendo a amor sin pataratas.
¡Ah cruel! ¡Ah tirana! ¡Ah Cintia fiera!
Yo no digo que aprendas de los gatos,
pero aprende siquiera de las gatas.

Meter: iambic
LxIV.
by Heinrich Heine

Wo ich bin, mich rings umdunkelt
Finsterniß, so dumpf und dicht,
Seit mir nicht mehr leuchtend funkelt,
Liebste, deiner Augen Licht.
Mir erloschen ist der süßen
Liebessterne goldne Pracht,
Abgrund gähnt zu meinen Füßen —
Nimm mich auf, uralte Nacht!

Meter: trochaic
- XXXVIII -
by Juan Boscan

Si un corazón de un verdadero amante,
y un contino morir por contentarnos,
y un extender mi alma en desearos,
y un encogerme, si os estoy delante;
y si un penar con un sufrir constante,
satisfecho y contento con miraros,
y un derramar mis pasos por buscaros,
preguntando por vos a cada instante;
y si un tener mi razonar compuesto,
y en hablándoos sin más luego turbarme,
con un grande embarazo y desvarío:
los accidentes son, que han de llevarme
con público perdón a morir presto,
la culpa es vuestra y el dolor es mío.

Meter: polymetric
- CCXLVII -
by Gutierre de Cetina

Carbón, si dar favor suele fortuna
a un fuerte corazón determinado;
¿quién como tú jamás fue tan osado
en cuanto rodea el sol y ve la luna?
¿Quién tuvo, di, jamás razón alguna
para quejarse, como tú, del hado,
viniendo así a perder, por desdichado,
una ocasión tan alta y oportuna?
Mas ¿qué digo perder?, si acometiste
gozar del mayor bien que hay en el cielo,
que ya el acometer fue gran ventura.
Pero ¿cómo, Carbón, si te encendiste,
en medio de tu ardor quedaste un hielo?
¿Pudo más su beldad que tu locura?

Meter: iambic
- III -
by Gregorio de Matos

Nace el Sol de los astros presidente,
príncipe en las esferas conocido,
y aunque el día le mira el más lucido,
la noche se le atreve irreverente.
Sírvele de sepulcro transparente
el mar, pensión fatal de haber nacido;
pues el que en todo un cielo no ha cabido
le viene a ser el mar urna decente.
Sol fuiste, Conde ilustre, en la nobleza,
a quien la triste noche se le atreve,
que es el morir del Sol naturaleza;
hallaste como el Sol tumba de nieve:
pues siendo corto el Orbe a tu grandeza,
sólo a tal Sol la urna se le debe.

Meter: iambic
2.
by Hermann von Lingg

Das Grab Virgil's schmückt ewig ein Blütenkranz
Im dunklen Reblaub über dem Felsenpfad,
Und drüben in Sorrento flüstern
Schwellende Wogen Gesänge Tasso's.
Auch dort, wo Typhon's Zorn in den Kratern rollt,
Wo donnernd ausströmt Rauch und unendlich Glühn,
Aus Asche blüht auch dort der Weinstock –
Siege, ja siege Lyäus, Sieger!
Du kühn mit Panthern scherzender Genius,
O schreit' hervor aus deinem Gebirg, wo spät
Der Eremit noch kniet und Mondlicht
Zwischen den Säulen des Klosters schimmert!
Wenn aus den Kratern bis zu der Sterne Chor,
Daß selbst der Erdgrund bebt, Meteore sprühn,
Dann komm zu uns und sei mit uns und
Lach uns im perlenden vollen Kelchglas!

Meter: iambic
Los egoístas
by Ramón de Campoamor

Vegeta sin sufrir, vive en mal hora,
amigo infiel y cómodo enemigo,
que, egoísta, jamás llevas contigo
la pena del tormento que se adora
De premio indigna tu virtud traidora,
ni dignas son tus faltas de castigo;
y no hallas en la tierra un solo amigo
a quien decir ¿qué tienes? cuando llora.
Vos, los que ajenos de placer y duelo,
vais dando, sin amar ni ser amados,
abrazos sin calor, besos de hielo,
moriréis sin virtud y sin pecados,
y siendo despreciables para el cielo,
seréis en el infierno despreciados.

Meter: iambic
Von dem Sitz der Sinnlichkeiten.
by Barthold Heinrich Brockes

In diesen leichten Bildern nun,
Den uns ein Traum formirt, laßt uns die Spur
Von der geheimen Kunst der würckenden Natur,
Besehen und erwegen.
Thun Seel und Cörper gleich zusammen, was sie thun;
Lasst uns die Regeln doch besonders überlegen.
Indem sie Winckel macht,
Und Linien formiret

Meter: iambic
Die
 Wehmuth der Erinnerung.
by Ludwig Gotthard Kosegarten

Schöner herbstlicher Tag, dunkel und schön zu-
gleich,
Welches ahnende Weh, welche Melancholie
Weckt dein traurendes Lächeln
In des Wandrers empörter Brust!
Welk ist jegliches Grün. Jeder Gesang ist stumm.
Jeder Schimmer erblasst, jeglicher Saft versiegt.
Laublos trauren die Bäume,
Schmucklos jammert die Blumenflur.
Wenig schwirrendes Laub, golden und bunt schattirt,
Wenig welkendes Laub schmücket die Laube noch,
Wo ich träumend und wähnend
An Odaliens Busen lag.
Abend war es. Der Mond flimmerte durch das
Laub.
Blüthen bebten im Thau. Düfte umwallten uns.
Blühender, duftender, schöner
Sass Odalia neben mir.
Hingesunken an sie, innigst geschmiegt an sie
Träumt' ich seligen Traum, schmolz in Vergessen-
heit,
Bis das Flistern der Blätter
Mich dem seidenen Traum entriss.
Itzund flistern sie nicht. Jedes Gelispel schweigt;
Jeder Jubel verhallt; jedes Gedüft verweht.
Schlaff ist jegliche Sehne,
Leer der Köcher der Schöpferin.
Jede Blüthe verblüht, welche der Lenz gebar,
Jede Schöne verwelkt, welche dem Staub' ent-
spross.
Doch die schönere Seele
Blüht unsterblichen schönen Lenz.
Ewig jugendlich blüht meine Odalia,
Jeden kehrenden Lenz schöner und blühender,
Jeden rollenden Äon
Reiner, edler, vollkommener.
Ewig flammet die Gluth heiliger Sympathie.
Nie ermattet der Zug, welcher mich zu dir zog,
Meine Reine, als Ahnung
Deines Werthes mein Herz ergriff.

Meter: trochaic
¡Oh, qué dulce es amor...
by Manuel Justo de Rubalcava

¡Oh, que dulce es amor cuando comienza!
Pero que amargo es y denegado,
qué fiel, qué libre, injusto, osado
cuando cumplido su apetito piensa!
Mira sin atención la recompensa
y todos los favores que ha logrado
los borra con olvido descuidado,
cuando no los iguala con la ofensa
Lo más querido ve con repugnancia,
de lo que pudo apenas evitarme
por ser cuasi tu amor duro despecho
No apures, no, Roselia, mi constancia,
que si pretendes pérfida olvidarme
repara bien el daño que me has hecho

Meter: iambic
78 Daß Geschöpff ist nur ein stüpffchen.
by Angelus Silesius

Schau alles was Gott schuf/ ist meinem Geist so klein/
Daß es jhm scheint in jhm ein eintzig Stüpfchen sein.

Meter: iambic
Sommerglücksmusik
by Otto Julius Bierbaum

Oh Mond der Ernte des goldenen Korns!
Oh Sichelrauschen durch reife Frucht!
Oh Segensang des Sensenschwungs!
Sonne spielt in schweren, satten
Farben ein Strahlenlied der Macht,
Goldkorngarbenüberdacht
Sitzt der große Pan im Schatten.
Gelb ist des Liedes Tiefton; breit
Flutet es unter dem Klanggewelle;
Fanfaren in Rot; das Blau schalmeit;
Ein lustiges Grün schwillt flötenhelle.
Mit dem Haupt dem hörnerschweren,
Nickt den Takt der große Pan:
Langsam kommt die Zeit heran,
Da die Götter wiederkehren.
Oh Mond der Ernte des goldenen Korns!
Oh Sichelrauschen durch reise Frucht!
Oh Segensang des Sensenschwungs!

Meter: polymetric