PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Žebrák.
by Ferdinand Písecký

Na schodech Chrámu člověk Žebrák klečí
a čeká pokorně, až jeho přijde řada.
Tvář v prachu, v krvi vypráví, jak strádá,
a modré oko hledá pomoc něčí.
Jdou Silní v Chrám a hřmotně řinčí meči,
z nichž svítí víra, naděje i zrada.
„Smím s vámi též?“ hlas chvějící se žádá
a hrdlo stahuje se v bolné křeči.
Jen bezděčně naň pohled Silných padne,
jenž ihned na druhou se stranu stočí.
A často v tváři cítí pěsti pádné.
Leč člověk klečí, krev mu s lící kane,
a neví, že jen tehdy ve Chrám vkročí,
až na své nohy svojí vůlí vstane.

Meter: iambic
1L: Marchfeld! so ist dein Sieg nicht wahr
by Franz Grillparzer

Marchfeld! so ist dein Sieg nicht wahr
Aus unsrer Urväter frühsten Tagen.
König Przemisl Ottokar
Hat den Rudolf von Habsburg geschlagen.

Meter: iambic
An einen Vater über das absterben
 seiner letzten tochter.
  D.  V. A.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ach! das scheint fast zu viel! So dencket fleisch und blut,
Jtzt, da sein letztes kind, das hertz-blat unter allen,
Der rest von dem geschlecht, ist vollends abgefallen:
Er aber lebe nur! so ist es alles gut.
Das edle rathhauß wird ihn einen Vater nennen:
So kan er diese stadt selbst vor sein kind erkennen.

Meter: iambic
Nedůvěra.
by Adolf Heyduk

Mou mladost dávno objal času rov,
mé oko nemá slz a srdce slov,
by písně růžemi té doby přizdobilo,
když ještě šťastno bylo
a jak král čarodějný slunné říše
z rozkoší žárných rozpěněné číše
sny štěstí pilo!
Zdroj blaha mého zkalen smrtí zlou,
veň život zlostný vnořil ruku svou;
lék z něho nešumí, to jedy z něho syčí,
jež všecku radost ničí;
ba nevím ani, duši-li to k štěstí,
že na plamennou touhou zprahlé tresti
mi píseň klíčí.

Meter: iambic
Clorinda and Damon
by Andrew Marvell

C. Damon, come drive thy flocks this way.
D. No, ’tis too late; they went astray.
C. I have a grassy scutcheon spied,
  Where Flora blazons all her pride.
  The grass I aim to feast thy sheep:
  The flowers I for thy temples keep.
D. Grass withers; and the flowers too fade.
C. Seize the short joys then, ere they vade,
  Seest thou that unfrequented cave?
D. That den?
C.           Love’s Shrine.
D.                         But virtue’s grave.
C. In whose cool bosom we may lie
  Safe from the sun.
D.                    Not heaven’s eye.
C. Near this, a fountain’s liquid bell
  Tinkles within the concave shell.
D. Might a soul bathe there and be clean,
  Or slake its drought?
C.                      What is’t you mean?
D. These once had been enticing things,
  Clorinda, pastures, caves, and springs.
C. And what late change?
D.                       The other day
  Pan met me.
C.              What did great Pan say?
D. Words that transcend poor shepherds’ skill,
  But he e’er since my songs does fill:
  And his name swells my slender oat.
C. Sweet must Pan sound in Damon’s note.
D. Clorinda’s voice might make it sweet.
C. Who would not in Pan’s praises meet?

CHORUS
Of Pan the flowery pastures sing,
Caves echo, and the fountains ring.
Sing then while he doth us inspire;
For all the world is our Pan’s choir.

Meter: trochaic
Euclid alone has looked on Beauty bare.
by Edna St. Vincent Millay

Euclid alone has looked on Beauty bare.
Let all who prate of Beauty hold their peace,
And lay them prone upon the earth and cease
To ponder on themselves, the while they stare
At nothing, intricately drawn nowhere
In shapes of shifting lineage; let geese
Gabble and hiss, but heroes seek release
From dusty bondage into luminous air.
O blinding hour, O holy, terrible day,
When first the shaft into his vision shone
Of light anatomized! Euclid alone
Has looked on Beauty bare. Fortunate they
Who, though once only and then but far away,
Have heard her massive sandal set on stone.

Meter: iambic
PASA Y OLVIDA
by Rubén Darío

Peregrino que vas buscando en vano
un camino mejor que tu camino,
¿cómo quieres que yo te de la mano,
si mi signo es tu signo, Peregrino?
No llegarás jamás a tu destino;
llevas la muerte en ti como el gusano
que te roe lo que tienes de humano...,
¡lo que tienes de humano y de divino!
¡Sigue tranquilamente! ¡oh caminante!,
todavía te queda muy distante
ese país incógnito que sueñas...
. . . Y soñar es un mal. Pasa y olvida,
pues si te empeñas en soñar, te empeñas
en aventar la llama de tu vida.

Meter: polymetric
1L: Als jüngst im grünen Hage
by Moritz von Strachwitz

Als jüngst im grünen Hage
Am Schlaf sich ein Dichter geletzt,
Da hat das Fräulein Sage
Sich neben ihn hingesetzt.
Es war ein schmuckes Pflänzchen,
Nur etwas sehr kokett;
Im Haare das Efeukränzchen,
Das stand ihr gar zu nett.
Ihr Haar war lang und flachsen,
Ihr Nacken war superb,
Sie war recht gut gewachsen,
Nur etwas gar zu derb.
Von Schminken und Schönheitspflastern,
Da ward dem Dichter nichts kund;
Ihr Busen war alabastern,
Nur etwas gar zu rund.
Ihr Aug' war tief und nächtig,
Nur etwas gar zu groß,
Sie trug sich reich und prächtig,
Nur etwas gar zu bloß.
Sie machten Wahlverwandtschaft,
Der Dichter war galant,
Sie war bei nährer Bekanntschaft
Ausnehmend interessant.
Viel Bilder, alt' und neue,
Die malte sie frisch und gut,
Das Blaue mit Augenbläue,
Das Rote mit Heldenblut.
Das Grüne mit Schmelz der Triften,
Das Goldne mit Sonnenpracht,
Das Helle mit Himmelslüften,
Das Dunkle mit Waldesnacht.
Sie erzählte lange Geschichten,
Geschichten von Lust und Weh,
Von den Nixen, ihren Nichten,
Von ihrer Tante, der Fee.
Sie sprach mit vielem Geschnatter,
Nach echter Fräuleinsart,
Von dem Kobold, ihrem Gevatter,
Und seinem langen Bart.
Vom Strommann im Flutkristalle
Erzählte sie Zauberwerk,
In des Berges Rubinenhalle,
Da kannte sie jeden Zwerg.
Mit der Heinzelmännchen Gelichter,
Da hatte sie oft getost;
Ein jeder der toten Dichter,
Der hatte mit ihr gekost.
Ein jeder der toten Ritter,
Das war ein Buhle von ihr,
Sie folgt' ihm ins Kampfgewitter,
Als Fräulein Aventür'.
Dem Dichter täten gefallen
Nicht ganz die Märchen der Fee,
Er vermißte in dem allen
Die politische Grundidee.
Er frug mit ängstlichem Flüstern
– Die Sache war riskant –
Nach den Elfen, ihren Geschwistern,
Und den Dingen aus Elfenland.
Er schwärmte ganz ekstatisch
Von der Elfenkonstitution,
Er bot recht demokratisch
Der Elfenregierung Hohn.
Sie aber sprach gar nicht verbindlich:
Mein Herr, was schwatzen Sie da!
Das erzählt man täglich und stündlich
Auf allen Märkten ja.
Von Ihren Freiheitsglorien,
Da schwärmt ja jedermann,
Was gehn dergleichen Historien
Ein romantisches Fräulein an.
Und wer unter Märchenbäumen
Will schlummern ungeniert,
Der muß die Welt verträumen
Und wie sie wird regiert.
Und wer sich an meinem Zauber
Nicht freun kann innig und ganz,
Der ist ein Blöder und Tauber
Beim tönenden Sphärentanz.
Das Fräulein tät sich flüchten,
Er aber glaubt' ihr nicht,
Er machte aus ihren Geschichten
Ein politisches Lehrgedicht.

Meter: iambic
Uberschrifften und Sinn-
 Gedichte.
by Hans Assmann von Abschatz

Zucker und sich freundlich weisen/
Dient zur Würtz in alle Speisen.

Meter: trochaic
1L: Gott hieß die Sonne glühen
by Friedrich von Bodenstedt

Gott hieß die Sonne glühen
Und leuchten durch alle Welt;
Er hieß die Rose blühen
Auf duftigem Blumenfeld.
Er hieß die Berge sich türmen
Und über die Lande erheben –
Ließ Winde wehen und stürmen,
Schuf vielgestaltiges Leben.
Er gab den Vögeln Gefieder,
Dem Meere sein ewiges Rauschen,
Mir gab er sinnige Lieder,
Euch Ohren, ihnen zu lauschen!

Meter: iambic
Luz
by Carlos Ortiz

Entre pródigos campos, luminosa,
se desmonta la luz de la cosecha,
y proyecta en sus márgenes, estrecha,
mortecina la sombra que la acosa.
Languidece su muerte perezosa
en un tenue crisol de gris que acecha,
y por fin de los campos se desecha
y en cadalso minúsculo reposa.
Sobre el cáliz augusto de la noche
a su influjo reduce a la quimera,
y a la espera, en silencio y sin reproche,
de lo oscuro se torna su plebeya,
hasta el alba que lucha y la libera
de la cárcel disuelta de una estrella

Meter: anapestic
Staré melodie.
by Beneš Grünwald

Z dob klasicismu hudba plná míru
jest známým hostem u mne na klavíru,
neb jakés tety kniha nad vše milá,
teď němý odkaz, ve skříni mi zbyla.
Co žalných tÓnů, dlouhých, s ligaturou,
jí dobré srdce zastíralo chmurou
v tmách večerů, jež samotna šla světem!
Ó já ji vidím: laskava vždy k dětem,
mou nad kolébkou obličej svůj svadlý
prý skláněla, a vždy jí brejle padly.

Meter: iambic
Del pueblo natal
by Ramón López Velarde

Ingenuas provincianas: cuando mi vida se halle
desahuciada por todos, iré
                  por los caminos
por donde vais cantando los más sonoros trinos
y en fraternal confianza ceñiré vuestro talle
A la hora del Ángelus, cuando vais por la calle,
enredados al busto los chales blanquecinos,
decora vuestro rostro -¡oh rostros peregrinos!-
la luz de los mejores crepúsculos del valle.
De pecho en los balcones de vetusta madera,
platicáis en las tardes
                  tibias de primavera
que Rosa tiene novio, que Virginia se casa;
y oyendo los poetas vuestros discursos sanos
para siempre se curan de males ciudadanos,
y en la aldea la vida buenamente se pasa.

Meter: anapestic
Stezka.
by Adolf Heyduk

Napadaly perly v trávu
s nebeského čela,
luhem stezka na Šumavu
kvítím vypučela.
Tam mě krása do úkoje
slíbá slunným retem
a to staré srdce moje
obalí se květem.

Meter: trochaic
A Lope de Vega Carpio
by Álvaro de Guzmán

No del Betis la playa, que engrandece
a España con riquísimo tesoro;
no la tierra, que el sol convierte en oro,
y el fénix oloroso incendio ofrece
No la que el mar Atlántico guarnece
dando escita coral, perlas al
                  moro,3
ni la vega en que vive el bien
                  que adoro
a quien Genil de jaspes enriquece
No la famosa Caledonia selva,
tu vega igualan de tu patria gloria,
ni cuantas ve el sol del Canero al Tauro.
Salga tu PEREGRINO al mundo y vuelva
con sombrero de palma de victoria,
y tejido el bordón de oliva y lauro.

Meter: polymetric
Žij! (3.)
by Jan Václav Tůma

Jeť velký dar ten život náš
nám bohem v naše srdce dán,
však je všech jeho osudů
i budoucnosti člověk pán.
Ne to jest tvojí velkostí,
že sám ten život v rukou máš,
však bude teprv zásluhou,
co sám si z něho uděláš.
Jeť zapsáno to v duši nám
všem stejně, jak kdo máme žít,
však nejtěžší je úloha
to skryté písmo objevit.
A proto, kdo si rozumí,
ať před všemi jde jinými,
a kdo se ještě nepoznal,
ať za muži jde slavnými.

Meter: iambic
O čem lidé nejvíc hovoří.
by František Ladislav Menhard

Nouze, bída, dala by mi jistě na vždy „kvinde“,
kdybych tolik zlatek obdržel já asi,
kolik lidí v tramwayi, v hostinci i jinde
hovor se mnou začnou zmínkou o počasí!

Meter: trochaic
- CXCVIII -
by Juan de Tassis y Peralta

Pescador hoy el pez del mismo anzuelo
escamoso prodigio, el mar te envía
cerúlea prenda, oh padre, de que ardía
en las ondas tu fe, como tu celo.
Consoló tu orfandad, la suya el cielo,
por misteriosamente fuerza pía,
lúbrico sol de la región más fría
te fue visión y norte en verde suelo.
Prerrogativas mil te debe Oriente
último en tiempo, apóstol no postrero,
incorruptibles ya logrando palmas.
Erija, pues, altares Occidente
a tu memoria en culto verdadero,
segundo redentor de tantas almas.

Meter: iambic
That thou hast her, it is not all my grief (Sonnet 42)
by William Shakespeare

That thou hast her, it is not all my grief,
And yet it may be said I loved her dearly;
That she hath thee, is of my wailing chief,
A loss in love that ouches me more nearly.
Loving offenders, thus I will excuse ye:
Thou dost hove her, because thou know’st I love her;
And for my sake even so doth she abuse me,
Suffering my friend for my sake to approve her.
If I lose thee, my loss is my love’s gain,
And losing her, my friend hath found that loss;
Both find each other, and I lose both twain,
And both for my sake lay on me this cross:
    But here’s the joy; my friend and I are one;
    Sweet flattery! then she loves but me alone.

Meter: iambic
Sonntag .
by Joseph von Eichendorff

„schon klingen Morgenglocken,
Der liebe Gott nun bald
Geht durch den stillen Wald.“ —
Da kniet' ich froherschrocken.

Meter: iambic
ČERNÉ JEZERO.
by Antonín Klášterský

Hluboko ve skalách, hluboko ve hvozdech
jezero dříme tam v hlubokých, tichých snech,
s výšiny závratné mu ve klín padá tes,
vzadu je modravý, zelený zpředu les.
Dokola kolem les a jezero to v něm,
zornice obrovská, jíž k nebi zírá zem,
tmavé je jako noc, věčný je na něm stín,
hluboko pohlédnout však můžeš v jeho klín.
Dole tam pod vlnou leží již mnohý kmen,
jak pad’ v ně uhnilý neb bleskem poražen,
na dně tam hnije dál... jezero bez hnutí,
jak nad ním stála smrť by s tmavou perutí.
Ne ne, to není smrť, to jenom tichý sen,
země i nebesa, sluneční zář i hvězd
jezero hluboké smí ve své duši nést!
Červánek večerní v ně střásá růžný květ,
modravým nádechem je blankyt zbarví hned,
za nocí, měsíc kdy se toulá kol jak duch,
táhne se jezerem stříbrný chvějný pruh.
Kolem je velký klid, slyšeti šepot trav,
z dálky však hučí to a šumí – to je splav,
slyšíš jej výskati, slyšíš jej lkát a hřmít?...
Jako to jezero chci, duše moje, žít!
Za vírem daleko svůj život žíti, skryt,
zavříti do prsou svůj celý svět, svůj cit,
bolesti, vzpomínky i trpko svojich ztrát
jako ten shnilý kmen už tiše nechat spát.
V duši mít celý svět, jenž sklamání je prost,
v oku mít celou zem i nebes nesmírnost,
v hlubokém tichu svém a v klidných žití dnech
ztratit se, utonout v svých nekonečných snech.
A to zvu životem.Ten dýchat mír a klid
a vše, co kolem hrá, v svou duši zachytit,
odleskem nebes plát, z temnoty lidských cest
dívat se výš a výš ku záři věčných hvězd.
Nad tmavým jezerem, nakloněn v jeho klín,
cítím už: Nový svit mi padá v duše stín!
Z daleka hučí splav a bije ve skal štít...
Slyším už budoucích svých písní příval hřmít!

Meter: polymetric
A un poeta católico
by Vicente Colorado

A tres pesetas el volumen, vendes
a Cristo en verso y a su Madre en prosa,
y entre amigos, con frase licenciosa
a Dios injurias y a su Iglesia ofendes
Contra el ateo en público la emprendes
siempre que te va en ello alguna cosa,
porque, ¡eso sí!, tú tienes religiosa
y santa fe al negocio y lo defiendes
¡Cómo te habrás reído el otro día
de mí, cuando te dije como un
                     loco
que el buen Dios para nada nos servía!
Ahora mi error y desventura toco,
pues Dios sirve en el mundo todavía
para que medre el necio, ¡qué no es poco!

Meter: iambic
-VII- Porque habiendo muchas madres muertas de lástima de ver muerto a sus hijos, amando Nuestra Señora más a su Hijo que todas, no murió de lástima
by Quevedo

El ver correr de Dios la sangre clara
en abundante vena por el suelo
(que borró el sentimiento todo el cielo
y al sol desaliñó cabello y cara);
ver la generación dura y avara
hartarse de venganza en su consuelo,
oír la grande voz que rompió el velo;
amaneciendo sombras que declara,
no fue bastante, con afán tan fuerte,
a desatar un alma combatida
que por los ojos en raudal se vierte.
Pues aunque fue mortal la despedida,
aun no pudo, de lástima, dar muerte,
muerte que sólo fue para dar vida.

Meter: iambic
A Santa Rosa de Lima
by Luis Tejada y Guzmán

Nace en provincia verde y espinosa,
tierno cogollo, apenas engendrado
entre las rosas, sol es ya del prado,
crepúsculo de olor, rayo de rosa.
De los llanos del alba apenas goza
cuando es del dueño singular cuidado,
temiendo, se la tronche el rudo arado
o se la aje mano artificiosa.
Mas ya que del cairel desaprisiona
la virgen niña, previniendo engaños,
la corta y pone en su guirnalda o zona
Así esta virgen tierna, en verdes años
cortó su autor, y puso en su corona:
¡oh, bien anticipados desengaños!

Meter: iambic
Von dem Geschmack.
by Barthold Heinrich Brockes

Wie, oder wenn der Speisen scharffe Spitzen
Zu feste sitzen,
Und keines aus einander weicht;
Auch wenn ihr Stoff zu trocken, auch zu feucht;
So wird fast kein Geschmack verspüret;
Dieweil die Nerven nicht dadurch gerühret.

Meter: iambic
Corona fúnebre
by Manuel del Palacio

¡Amo, cantó, pasó! grato destino
que más que compasión envidia
                     inspira
de quien, teniendo un alma y una lira,
para cantar y amar al mundo vino
No sentir de los celos lo mezquino,
la hiel del odio el fuego de la ira;
correr tras esa mágica mentira
que nos borda de flores el camino
¡Tal fue su vida! Regalado sueño,
dulce ilusión, magnífica ventura
de un ser a quien el orbe era pequeño;
y al remontarse a la celeste altura,
dejando de reinar, volvió a su
                     dueño
el cetro del ingenio y la hermosura!

Meter: iambic
Unterscheid zwischen einem Träumen-
 den und Wachenden.
by Barthold Heinrich Brockes

Es fragt sich, da wir schlafend träumen, ob wir auch,
wenn wir wachen, nicht
Auf gleiche Weise träumen würden, durch der Jdeen
großes Heer,
Und durch die ungezählte Vorwürf, (worinn wir schwim-
men wie im Meer)
Sowohl als in der Nacht verwirrt? Daß aber dieses
nicht geschicht,
Scheint bloß hiedurch allein behindert, da unsern Seelen
eine Kraft,
Das, was unordentlich, zu ordnen, ist zugetheilt, ein’
Eigenschaft,
Das, was zu viel ist, zu entfernen, durch diese Richter-
kraft allein
Kann alles, was wir denken, recht und ordentlich gewir-
ket seyn.
Wir scheinen denn, so lange wir in dieser Welt sind, so
geschaffen,
Daß, wenn wir in der Nuhe liegen, auch diese Richter-
kräfte schlafen.

Meter: polymetric
Verachte keinen feind.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Verachte keinen feind/ in meinung daß er klein/
Der kleinste kan sehr offt dem grösten schädlich seyn.

Meter: iambic
Na Jaroslava Kvapila.
by František Ladislav Menhard

On „mystické“ rád básně píše –
u něho „noc má plno hladu v břiše“,
„houf chimér v cestu vybíhá a štěká“,
fantomů roj kde „vášní šílí“ – snad i heká, –
a „v tónech ospalých zas vzpomíná si“
na „mrtvou lunu“, „nočních fial“ krásy,
jež rostou „z bařin snů“ a „starých hrobů skrýše“
při „záři měsíce, jež dolů padá tiše“ – –
on „mystické“ rád básně píše.
„Voskové prsty tlukou do kytary“,
„noc vlasů jedovatá“ šíří ostré páry,
mu „vůně snů nad hlavou šumí“
(ať třeba čtenář tomu nerozumí!);
vše dohromady „mrtvou vůni“ dýše – – –
on „mystické“ rád básně píše...

Meter: iambic
Die liebe.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Die rose schicket sich am besten zu der liebe;
Vor freund ist der geruch, die dornen vor die diebe.

Meter: iambic
Píseň.
by Jaroslav Vrchlický

Ty nevíš, kolem hlavy tvé
že letí moje sny,
že podjeseně chmurný den
ti mění do vesny.
I k tvému loži přiblíží
se v noci potají,
a blaho v duši, studu nach
ti v líčka dýchají.
Ten jeden „miluj!“ zašeptá
a druhý „vzpomínej!“
i z modlitby tvé večerní
tě ruší jejich rej.
To oni jsou v tvé ložnici,
když tvůj šat zašustí,
a ruka tvoje na plesu
když vějíř upustí.
Když s lože skočíš v leknutí,
až chvěje se tvůj hlas,
a přes tvá nahá ramena
tvůj zlatý padá vlas.
Když odhaluješ ňadra svá,
bělejší nad úběl,
a ptáš se: „Jsem tak spanilou,
jak o mně v písni děl?“
Tak všady tebe provází
jich žert a šum a smích,
a darmo ptáš se bojácně,
jak zbaviti se jich?
Jen hlavu skloň na prsa má
a rty přilož k mým rtům,
bych políbením odepnout
moh’ zlatá křídla snům.
Pak usne v důlku tváře tvé
jich dovádivý rej,
jen jeden „miluj!“ zašeptá
a druhý „vzpomínej!“

Meter: iambic
- 27 - Quedole más que decir y prosigue en la misma materia
by Lope de Vega

Si palos dais con ese palo hermoso,
ya no es afrenta dar de palos, Juana,
la ley del duelo bárbara inhumana
ya es gloria militar, ya es acto honroso.
Aquel toro de Europa fabulosa
volviera tal garrocha en forma humana;
¿si tal fuera el venablo de Diana,
quién fuera entonces jabalí cerdoso?
Yo te ofrezco oraciones desde luego,
si me das por Poeta entre los malos
con ese palo, Amor, palo de ciego.
En Tesalia los tuvo por regalos
el Asno de oro, que compuso el Griego,
tu bestia soy, Amor, dame de palos.

Meter: polymetric
1L: So ist denn endlich alles still?
by Leopold Friedrich Günther von Goeckingk

So ist denn endlich alles still?
Dann ist es Zeit, das Schütt der Thränen aufzuziehen;
Und du, mein Herz! das immer lärmen will,
So lärme nun, daß deine Seufzer fliehen!
Denn alles ruhet. –
Den Odem schnarchend schon herauf aus tiefer Lunge;
Spadille, der allein mich weinen sieht,
Hat, zum Verrath' von Nanten, keine Zunge.
Auch meine gute Mutter, kann
Dieß Pochen meiner Brust nicht aus dem Schlummer wecken;
Doch wüßte sie – ach! Mädchen! ach! wie dann?
Sie tödtete der Gram, und dich, der Schrecken!
Und doch, mein Herz! erlaubst du mir
Den wunderbaren Mann zu sehen und zu küssen?
Ha! welch ein Kuß? Den können trotzig wir
Der Welt gestehn, kann selbst der Himmel wissen.
Schlaf, theure Mutter, schlafe nur,
Und träume nicht einmal, daß Nante sich verloren;
Denn Amarant, der oft mir Liebe schwur,
Hat öftrer noch auf meine Ruh' geschworen.
Herz! das für den nur Liebe fühlt,
Den Mensch und Engel liebt, wer kann dich schuldig sprechen?
Und liebt' ich ihn, wenn ich ihn fähig hielt',
Er könne dich und seine Schwüre brechen?
Ein unbegrenzt Vertrauen legt
Den Arm auf seinen Arm, die Hand in seine Hände. –
Doch stille! horch! Die Klosterglocke schlägt! –
Drei Viertel? ach! – Zeit! nimmst du nie ein Ende?
Ha! wie mein Odem zitternd schnaubt!
Vom Wirbel bis zum Zeh' brenn' ich in Feuerflammen!
Hu! Fieberfrost! wie schüttelst du mein Haupt!
Ihr Kniee! fallt ihr unter mir zusammen?
Auf keiner Stelle hab' ich Rast!
O! daß er doch nur nicht so überlange bliebe!
Und dennoch ist dieß Zittern, glaub' ich fast,
Nicht eben Furcht; was sollt' es seyn als Liebe?
Wie dreht sie mich im Kreis herum,
Daß alle meine Kräft' und Sinne mich verlassen!
Komm, Amarant! ich stürze schwindlich um!
Komm! laß mich nur an deiner Brust erblassen!
Doch kann er treu dem Schwure seyn,
Wenn ich mich so berauscht ihm vor die Augen stelle?
Drum krieche nur du kleiner Dacht hinein,
Mein Lämpchen brennt fürwahr sonst gar zu helle.
Würd' er mich nicht erröthen sehn,
Und merken, wie, verwirrt, ich mit der Zunge stocke?
Doch Närrin! laß dir's wie es will ergehn,
Denn hörst du wohl? da lautet schon die Glocke!

Meter: iambic
Cuando muere el dia
by Gabriel Jiménez Lamar

Es un atardecer brumoso y frío,
de temblorosos, pálidos fulgores
Languidecen matices y rumores
No turba un soplo la quietud del río.
Del jardín en un ángulo sombrío,
sobre una vieja rama sin verdores,
ritma un ave nostálgicos dolores
mirando el nido de su amor vacío.
Su canto es dulce queja en el ambiente,
suspiro de agonía en los reflejos
de la tarde Canción vaga y doliente
de evocación, que extínguese a lo lejos,
cuando al morir las tintas del poniente,
besan del manso río los espejos.

Meter: iambic
A una nave corriendo tormenta
by Juan de Moncayo

Surca la nave el húmedo alboroto
del mar, y en sus cristales sumergida,
náufraga, da ejemplares a la vida
con la tarda experiencia del piloto
No bien, pues, a los ímpetus del Noto
resiste, de sus furias compelida,
cuando en el riesgo muestra dividida,
rotas las jarcias y el trinquete roto.
Surcó el mar, en peñascos desiguales,
señoreó de su centro las arenas,
ya tocando los astros celestiales.
Mas al soplo veloz de un viento,
                     apenas
de lo que fue no deja las señales,
¡oh trágico retrato de mis penas!

Meter: polymetric
- 1 - A Marta de Nevares, que amenaza con no cantar más
by Lope de Vega

Dejaba a un sauce el instrumento asido
Amarilis con justo sentimiento
de un cabrero mordaz, que de su acento
con vana presunción hablo atrevido.
Viole en las ramas el pastor Leonido,
y dijo, conociendo el instrumento,
al dueño ausente, con piadoso intento,
no menos lastimado, que ofendido:
No por villanos rústicos nos prives
de tu sonora voz, por más que intente
la pena, que de bárbaros recibes.
Canta y alaba al cielo eternamente,
pues eres de su coros, mientras vives,
con voz divina humana pretendiente.

Meter: iambic
Luz de sangre
by Hernán Zamora Elizondo

Poeta profesor de la esperanza
y ruiseñor de la constante aurora,
que vas dejando tu canción sonora
lejos del bienestar de Sancho Panza;
ya que tu corazón, hora tras hora,
esgrime la ilusión como una lanza
de Quijote inmortal, que no descansa,
en el altar de Dios, bendice y ora
Y si quieres, pastor de corazones
que haya lumbre de amor en tus canciones,
quémate con el fuego de tu luz,
como el Maestro de Sapiencia
                     pura
que para iluminar con su ternura
se prende con tres clavos de una cruz

Meter: polymetric
2.
by Friedrich Rückert

„was liegt am ird'schen Gut?“ wirst du voll Großmut sagen,
Wenns deinem Nachbar ward, nicht dir, davongetragen.

Meter: iambic