PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
3. KŘEST SVATÉHO VLADIMÍRA (Zpěv VIII. KAMARILA)
by Karel Havlíček Borovský

Jako u všech potentátů,
tak i v Rusku byla
mocnější než ministerstvo
dvorní kamarila.
Zachovej nám, Pane Bože,
Frantu Šumavského,
že je každá kamarila
pohlaví ženského.
Vladimír byl ještě k tomu
puncto sexti štvanec,
jako lev královal mužům
a ženským co kanec.
Jednu ženu měl Normanku
a jednu Řekyni,
dvě měl Češky, že jsou hezky,
jednu Bulharyni.
A metresek jako pecek,
tři sta v Bělehradě,
dvě stě v sele Berestově,
tři sta v Vyšehradě.
Ještě kromě těch kasáren
leckdes filiálku:
Kacik v Hessen-Kasslu nemá
tolik kafešálků!
A teď ještě tetky, matky
k nim přiadýrovat,
pak to s jejich zpovědníky
multiplicírovat:
Ó, to byla kamarila
jako Čimboraso!
Senát vždycky pohotově
jak u rasa maso.
Ó, to bylo kandidátů,
to bylo protekcí:
tu cár, co jest topit bohy,
dostal teprv lekcí.
Všechny na něj dorážely,
každá jinák mlela,
málem by už byla cáru
hlava zšedivěla. –
Večír, když mu Mates lokaj
přišel zouvat boty,
začal si cár stěžovati
na ty své trampoty.
Starý Mates, ten byl ve všem
carův hlavní rádce,
ministry i kamarilu
vodil na oprátce.
„Ach, Matýsku, Matýsečku,
hleď mne toho zbavit,
já chudák s těmi ženskými
nic nemohu spravit!“ –
Mates, jak jen cár byl svlečen
a v posteli ležel,
do redakce vládních novin
s botma v ruce běžel.
Tam jim cosi diktýroval
s botama pod paží:
„Nebude-li to tam zejtra,
cár vám vousy zpraží!“ –
Druhý den pak celý Kyjov
divil se nemálo,
když v úřední části novin
velkým písmem stálo:
„V jménu Jeho Veličenstva
cára Vladimíra
na prázdnou prebendu božskou
konkurs se otvírá.
Výmínky a bližší zprávy,
to kandidátovi
ministerstvo policejní
na doptávku poví.“ – –
Rozběhla se ta novina
v elektrickém letu
na drátěných telegrafech
jako rtuť po světu.
Druhý den již v celém světě
jak na lípě včely
telegrafické depeše
v novinách bzučely. –
V Římě páni kardináli
k Červenému raku
přede mší se scházívají
na skleňku araku.
Pan kardinál Šamšulini
mrsknul jen po oku
do Augsburských všeobecných,
už se dal do skoku!
Dal nalejt Lacrimae Christi,
a to hned do žbánu,
vylousknul žbán a již letěl
přímo k Vatikánu.
Tam hned vrazil do pokoje
a bez zaklepání
vyburcoval tou novinou
papeže ze spaní.
Svatý Otec, jak vyskočil,
ještě byl v košili,
velel, by se jezovité
do Rus hned strojili.
Dal je všechny k této cestě
na ostro kovati
a marš zvláštní pro ně kázal
zkomponýrovati.

Meter: trochaic
Maifrost
by Hermann Löns

Oft leuchtet im Frühling die Sonne so warm,
Doch rauh pfeift der Nachtwind von Norden,
So ist mir auch gestern in deinem Arm
Eisig zu Mute geworden.
Dein Mund war so süß, dem Busen so weich,
So warm deines Herzens Pochen –
Da kam aus dem kalten Gedankenreich
Ein kalter Gedanke gekrochen.
Du sprachest so schön und platonisch zu mir
Von Liebe gleichfühlender Seelen –
Doch mir schien alles das nur die Gier
Der Leiber, sich zu vermählen.
Das alles ist Lüge und Trug der Natur,
Schlaflieder, uns einzuwiegen,
Sie schmeichelt dem stolzen Geiste nur,
Daß die Leiber sich williger fügen.
Und dieser Gedanke, mein liebes Kind,
Muß die innigste Liebe ermorden –
Wie schade, daß wir keine Tiere mehr sind
Oder noch keine Engel geworden!

Meter: polymetric
Pura .
by Clemens Brentano

Als ich gen Antiocha kam,
Ein Jungfrau, Pura war ihr Nahm,
Ein Christin ward gefunden,
Die ward vor den Kaiser bracht,
Der sprach zur bösen Stunde:
„geht, führt sie in ein Schandhauß ein,
„die Jungfrau züchtig, keusch und rein,
„in Spott und Schmach zu schänden.“
Die Jungfrau rief in dieser Noth
Zu Gott, und wandt die Hände.
„errette mich, du Sohn David!
„vor Schand und Sünd, Herr mich behüt,
„laß dich meins Leids erbarmen!
„das bitt ich dich durch Jesum Christ,
„komm bald zu Hülf mir Armen!“
Die Klag erhört ein Engel fein,
Als Jüngling ging er zu ihr ein,
Sprach: „Jungfrau sey ohn' Sorgen,
„von mir sollst bleiben unberührt,
„wart mit Geduld bis Morgen,
„so will ich helfen dir davon,
„bald leg du meine Kleider an,
„und geh aus diesem Hause.“
So tauschten sie denn ihr Gewand,
Sie gieng, er blieb ohn Grausen.
Betrunken in des Kaisers Wein,
Trat bald ein Kriegsknecht zu ihm ein,
Thät sündlig auf ihn dringen,
Der Jüngling rang in Gotteskraft,
Und thät ihn niederringen.
Des ward der Kaiser sehr ergrimmt,
Als er vom Knecht die Klag vernimmt,
Läßt greifen sie und binden.
O Wunder groß! O Wunder groß!
Ein Jüngling thät er finden.
„bist du ein Christ?“ der Kaiser fragt,
„ich bin getauft,“ der Jüngling sagt,
„von ihr bin ich getaufet.
„sie gehet frey und unberührt,
„euch Heiden all zu taufen.“
Der Kaiser bald das Urtheil sprach,
Daß man ihn tauf, in Flammen nach,
Ward bald dem Henker geben;
Der führt sogleich ihn aus der Stadt,
Wollt nehmen ihm sein Leben.
Da nun ersieht die Pura fromm,
Daß man ihn da wollt bringen um,
Lief sie in diesen Nöthen,
In schneller Eil auf die Richtstadt,
Wollt ihren Freund erretten.
„ich schuldig bin an deinem Tod!“
Sprach diese Jungfrau in der Noth,
„herzlieber Bruder meine!
„darum für dich ich sterben will,
„ich rett das Leben deine.“
Der Jüngling züchtig Antwort gab:
„ach Pura laß zu bitten ab,
„ich sterben will alleine,
„und preisen heut mit meinem Blut,
„gott unsern Vater reine.“
Die Jungfrau züchtig zu ihm sprach:
„ich leid für dich des Todes Schmach,
„zu Lob des Herren Namen,
„der helf uns wieder gnädiglich
„in seinem Reich zusammen.“
Bald das erhört der Wüterich,
Daß diese Christen williglich
Zum Tod ergeben wären,
Ja eins für'n andern sterben wolln,
Ließ er sie beyde tödten.
Der Jüngling bey der Jungfrau stand,
Das Feuer löset ihr Gewand,
Doch von dem Scheiterhaufen
Gen Himmel führt sie seine Hand,
Drauf Heiden lassen sich taufen.

Meter: iambic
Je smutná neděle, o čem tu sníti?
by H. Uden

Je smutná neděle, o čem tu sníti?
Snad o klidu, jenž lenivě se plazí,
by všechen život spjal tuhými svazy
a pokryl šedou, neprůhlednou sítí?
Jen slunci rozkázal: „jdi, hleď se skrýti!“,
již slunce nevychází, nezachází,
v hrst pevnou béře mraky, větry, mrazy
a rušitelů všech se umí zbýti.
Tak asi v brloh severana hledí:
„já jsem, jenž práce těžký řetěz láme,
jsem blahem duší, rozkoší jsem těl!“
a zděšeně se ptají lidé bledí:
„zda ty’s to, který s nebe přijít měl,
či na jiný a lepší čekat máme?“

Meter: iambic
- LXXXIX -
by Juan Boscan

Levanta el desear el pensamiento
con tal hervor, que todo el mundo es mío.
Vuelven en seso todo el desvarío
la fuerza y la verdad del sentimiento.
Mi corazón do ama es tan atento,
que el bien y el mal yo mismo me le crío,
tanto, que ya por puro amor confío
de sostener mis torres en el viento.
Cuanto entra en mí, se muda todo luego
en el placer que del amor influye;
mi bien fingido pasa por verdad.
Esto no es mucho, pues que traigo fuego,
que cuanto toma luego lo destruye
y lo convierte en otra calidad.

Meter: iambic
BOLEST ČLOVĚKA
by Otokar Březina

Sugescí mdloby ranila nás nepřátelská síla,
ve zracích slunce zajiskřil se tvrdý pohled zlý;
z třesoucích rukou vypadl nám nástroj tvého díla,
na balvan v lomech svých jsme, teskni, usedli.
Pot setřeli jsme se svých čel, se smrtí hovořili
pod nebem žhoucím bez hnutí, v rud ironickém jiskření,
a jako děti hlavu svou v klín mateřský jsme položili
myšlenku zemdlenou ve věčný smutek stvoření.
A tehdy vlastní mocí magickou, tajemstvím rodu svého,
privilegiem skryté slávy své jsme trpěli,
knížata zajatá na rýžovištích vládce vítězného,
střežená neviditelnými dohlížiteli,
když na svá města vzpomenou, rozkvetlá nad jezery,
na hvězdy nebe rodného v mystických soumracích
a v tichu vazby své na zvonů hlahol tisícerý
a jásot věrných zástupů pří korunovacích...

Meter: iambic
Pošetilost pověry.
by Václav Antonín Crha

Vít a Tomeš do města šli,
měli přijít k hraběti,
který právě panství koupil
a chtěl oba viděti.
Cestou byli málomluvni:
každý myšlénky měl své,
zdaž mu také tento hrabě
panské sady pronajme.
Od města tu povoz jede,
při něm kráčí stařena:
vlasy bilé, oko jasné
a v duši je blažena.
„Hle tam, Víte,“ – – Tomeš praví, –
„baba jde na rozcestí;
pojďme domů: potkat bábu
znamená prý neštěstí.“
„Nebuď bláhov,“ – Vít zas na to, –
„z mysli pusť tu pověru
a pojď se mnou ku hraběti:
já mám v něho důvěru.“
Ale Tomeš měl svou hlavu,
z půl cesty se vrátil zpět,
a jen Vít šel cestou dále,
s hrabětem chtě rozprávět.
Hrabě vlídně vítal Víta,
ukázal mu matku svou, –
a Vít poznal starou paní,
kterou potkal před chvílkou.
Stařenka se Víta ptala,
kdeže Tomše zanechal
a velmi ho litovala,
že tak na pověry dbal.
Na to dlouho hovořila
tiše něco se synem,
až se oba srozuměli
na úmyslu jediném.
Vít byl hnedky poslán domů,
aby s Tomšem přišel zas,
že dostanou opět sady,
a to prý na delší čas.
Když zas přišli ku hraběti,
list o nájmu byl jim čten:
Tomeš stál jak u vidění,
a sám Vít byl zaražen.
Stará paní, kterou oba
potkali na rozcestí,
chtěla Tomši dokázati,
že to není neštěstí.
A protož si vymínila,
že v tom listě státi má,
oběma že hrabě sady
na dvanáct let v nájem dá.
Ale Vít, že nedbal pověr
a zpět s Tomšem nechtěl jít,
má své i Tomšovy sady
potom na vždy v nájmu mít.

Meter: trochaic
NENIE.
by František Serafínský Procházka

Už se rozloučíme,
zlatý lvíčku,
nebudeš už dělat
korouhvičku.
Zvýší dobré míry
do čtyř metrů
sto let jsi se točil
podle větru.
Už se nezatočíš,
zlatý lvíčku,
nebudeš už dělat
korouhvičku.
Uzrál’s pro museum,
pro vitriny,
po tobě teď přijde
lvíček jiný.
Žulový již balvan
tady máme,
do kamene si tě
vytesáme.
A budeš jak skála,
milý lvíčku,
nebudeš už točit
korouhvičku.

Meter: trochaic
VI. Epilog.
by Jaroslav Vrchlický

Tak prchla tichá noc, jde za ní jitro šumné,
tak prchla tichá noc a ty jsi byla u mne,
nad ložem mým jsi stála
a v moje sny se smála
i v srdce mé, to děcko nerozumné.
A teď je opět den a vítám jitro šumné,
neb nyní v skutečnosti státi budeš u mne,
dáš na mé čelo ruce
i na mé srdce, v muce
se ztiší v ráz to děcko nerozumné.

Meter: iambic
Sing me a Song of a Lad that is Gone
by Robert Louis Stevenson

Sing me a song of a lad that is gone,
   Say, could that lad be I?
Merry of soul he sailed on a day
   Over the sea to Skye.

Mull was astern, Rum on the port,
   Eigg on the starboard bow;
Glory of youth glowed in his soul;
   Where is that glory now?

Sing me a song of a lad that is gone,
   Say, could that lad be I?
Merry of soul he sailed on a day
   Over the sea to Skye.

Give me again all that was there,
   Give me the sun that shone!
Give me the eyes, give me the soul,
   Give me the lad that's gone!

Sing me a song of a lad that is gone,
   Say, could that lad be I?
Merry of soul he sailed on a day
   Over the sea to Skye.

Billow and breeze, islands and seas,
   Mountains of rain and sun,
All that was good, all that was fair,
   All that was me is gone.

Meter: trochaic
DEŠTĚ.
by Jan z Wojkowicz

Tak bez přestání míjí nové dny,
a s nimi naděje a plány umíjí –
co k tomu venku deště podzimní
pláčí svou věčnou melancholii...
Vše kolem zas už plné podzimu,
jak loni, předloni... a plno všude stínů –
a všecky jsou jak hudba šerých snů
a nekonečně rozvíjených spleenů...
Rok se tak rychle v prázdno propadá,
vlekou se jako věčné hodiny –
a každá ta kol jdoucí hodina
je jako němá dlouhá otázka –
Tak míjí dny a dny a dny...
Dnes venku prší celý dlouhý den...
Předvčírem pršelo, celý den i včera,
a dnes od rána už až zas do večera –
celý den...
Tak podivně a cize připadá
mi stále vše – má minulost, ta léta... jak ty stíny!
Je celý život divná záhada.
To možno pocítit, když se nám propadá
neznámo kam a jak by bez příčiny...
Zřím z lože oknem, plným pláče, ven:
Tam na okna a na komíny, střechy,
věčně, jednotvárně, jako bez útěchy,
se leje to dnes celý boží den...
Pláče a pláče, leje se a leje,
hluše, bez naděje –
co obloha je pořád olověná,
vzduch ztrnulý, a nikde žádná změna –
tak plyne řada dní,
a každý deštivý, a dlouhý, morosní,
a každým jak by člověk uvadal
a životu a štěstí byl vždy dál...
Tak míjí celé týdny, měsíce,
tak celý život míjí
v dlouhé nostalgii,
v němé elegii.

Meter: iambic
258.
by Friedrich Rückert

Sei mäßig im Genuß, nicht bloß gewürzter Speisen,
Geistiger Würzen auch in Büchern deiner Weisen.
Mit Speisen wirst du nur den Magen überladen,
Doch fremdes Denken kann dem eignen Denken schaden.
Drum, wie du issest nur soviel du kanst verdauen,
So lis auch mehr nicht als du brauchst dich zu erbauen.

Meter: iambic
IX. Moloch i Apollo, čili nová metamorfosa staré metamorfosy.
by Jan Pravoslav Koubek

Zpěvák ten se ovšem snadně zamiluje
Do své lyry jako do své bohyně,
Když jak blahý slavík v noční tišině,
Slyšán od milenců bdělých, prozpěvuje;
Když mu ale zpěvné hrdlo zaškrcuje
Křivda za zpěv utrpená nevinně,
Ze zpěvácké vyhostiv se svatyně
Jiným bohům jiné dary obětuje.
Z Molocha, či z Béla svého Apollina
Blahodějní stvořili prý Helleni,
Nechtíc boha učiniti ze zlosyna;
Teď však podlé zlověštích i náhlých zjevů
Obávám se, že se opět promění
V Molocha, či vraha synů svých, bůh zpěvů!

Meter: trochaic
- 988 - Acto II, MENDO
by Lope de Vega

Invención de algún Ángel, y no bueno,
que no es posible que de ingenio humano;
nube que en el Invierno y el Verano
escupe rayos con horrendo trueno.
Más veloz, con ser plomo, que el veneno,
y más resuelto que el poder tirano,
arma valiente de cobarde mano,
saco de muertes y desgracias lleno.
Imitación de aquél caballo Griego,
reloj que la postrera hora señalas,
boca de maldiciente, ruido y fuego:
Pero basta decir de ti que igualas
a los que cuanto hacen dicen luego,
pues das mil voces al tirar las balas.

Meter: iambic
106. Na M. M.
by Matěj Josef Sychra

Že ti přeji z srdce,
K přesvědčení to povím:
Zdarma – umři brzce!
Hrobní nápis zhotovím.

Meter: trochaic
ZTRACENÝ SYN MLUVÍ
by Viktor Dyk

Obtížná bývá role Cherubína,
jestliže příliš lákavý je hřích.
Dám přednost roli ztraceného syna
uprostřed dcerek rovněž ztracených.
Že nejsem jak vy, není vina moje.
Mně směšno, co ctnost vaše skřehoce.
V předvečer zrozen velikého boje,
svůj povel dávám: Hurá na otce!
Než přímost sluší revoluce bardu,
tož slovo pravdy vypustit chci z úst.
Tak trochu jenerál jsem komunardů,
tak trochu jsem však přec jen buržoust!
Krev bonhommů! A hřích to příliš lidský.
Vím, otec dumá při každé z mých vin,
kdy že už voly zabije a picky,
až navrátí se ztracený mu syn!

Meter: iambic
Estudia, trabaja, descansa – Descansa
by Elías Calisto Pompa

Ya es blanca tu cabeza, pobre anciano;
tu cuerpo, cual la espiga al torbellino,
se dobla y rinde fácil; ya tu mano
el amigo bordón del peregrino
maneja sin compás, y el aire
                        sano
es a tu enfermo corazón mezquino
Deja la alforja, ve, descansa ufano
en la sombreada orilla del camino
Descansa, sí, mas como el sol se acuesta
viajero como tú, sobre el ocaso
y el astro que le sigue un rayo presta:
Abre así con amor tus labios viejos
y alumbra al joven que te sigue el paso
¡con la bendita luz de tus consejos!

Meter: iambic
Al doctor Juan Pérez de Montalbán
by Jacinto Aragón y Mendoza

Segundo Fénix que dejó engendrado
la ceniza de Lope esclarecida;
tú que diste al Parnaso nueva vida,
viendo el Sol de las Musas eclipsado
Ya en tu tránsito duro ha peligrado
la pompa del Teatro envanecida;
tarde se mirará convalecida,
de este desastre fúnebre del Hado
Madrugaron la Muerte, y la Fortuna
a disfrutarte, ensangrentando fiera
una la Rueda, y otra la Guadaña
Juntas troncaron la mayor columna,
que sustentó la peregrina Esfera,
del mejor espectáculo de España.

Meter: dactylic
El valor
by Manuel de Zequeira y Arango

Brame si quiere encapotado el cielo:
Terror infunda el lóbrego nublado:
Montes desquicie el Bóreas desatado,
tiemble y caduque con espanto el suelo:
Con hórrido estallido el negro velo
Júpiter rompa de la nube airado:
quede el Etna en las ondas sepultado:
quede el mar convertido en Mongibelo:
La máquina del orbe desunida,
cumpliendo el vaticinio, y las supremas
leyes, caiga en cenizas reducida:
Por estas de pavor causas extremas,
ni por las furias que el tirano anida,
como temas a Dios, a nada temas.

Meter: polymetric
KVĚT SAMOT.
by Adolf Brabec

Když usne touha ve hlubinách
a v duši zvoní klekání,
květ samot voní po krajinách
a k snům se tiše uklání.
V propastech je jeho říše,
v smutných srdcích jeho sad,
v troskách snů mých vykvet tiše,
kde dříve strměl pyšný hrad...

Meter: polymetric
¡Culpable...!
by Milagros Esquijarosa

Y tú, infame, tendrás el merecido
de tu acción baja y vil, engañadora;
él no tuvo la culpa Tú, traidora,
pisoteaste un corazón herido
Yo no le culpo, no; pues, seducido
por tus halagos, Circe engañadora
cayó ciego en la red apresadora,
y se entregó cual vencedor vencido
Tu castigo tendrás, te lo mereces;
tú, que apurar le hiciste hasta
                  las heces
el cáliz del dolor, mujer ligera
Y tu conciencia, juez inexorable,
te dictará su fallo irrevocable:»
¡Quién a hierro mató que a hierro muera!»

Meter: polymetric
- 21 - La rosa
by Lope de Vega

A tu circunferencia de rubíes
atribuyen algunos la templanza,
O Rosa, de ti misma semejanza,
pues de tu loca vanidad te ríes.
Si esto es así, te ruego que te fíes
de mi agradecimiento y confianza,
mas no sé yo que fértil clima alcanza
antídotos tus rayos carmesíes.
Si te viste de púrpuras Pangeas,
no será peregrino amor plebeyo
por voto visitar tus aras rojas.
¿En qué Pensiles ramas, en qué Hibleas
este apetito en forma de Apuleyo
hallará la corona de tus hojas?

Meter: polymetric
De La Galatea, Libro V, Erastro
by Cervantes

Por ásperos caminos voy siguiendo
el fin dudoso de mi fantasía,
siempre en cerrada noche oscura y fría
las fuerzas de la vida consumiendo.
Y aunque morir me veo, no pretendo
salir un paso de la estrecha vía;
que en fe de la alta fe sin igual mía,
mayores miedos contrastar entiendo.
Mi fe es la luz que me señala el puerto
seguro a mi tormenta, y sola es ella
quien promete buen fin a mi viaje,
por más que el medio se me muestre incierto,
por más que el claro rayo de mi estrella
me encubra amor, y el cielo más me ultraje.

Meter: iambic
Oř nezkrocený, běhoun ušlechtilý
by H. Uden

Oř nezkrocený, běhoun ušlechtilý
přes propast šerou, byť i hrobem zela,
se lehkým skokem přenese co střela,
ač ostruhy se v kůži sotva vryly,
a mysl muže ve vědomí síly,
když náhlým rázem rozchvěla se celá,
stín pochybnosti hrdě setře s čela,
čin rozhodný vykoná v krátké chvíli.
Když ale musí noha bosá jíti
a zvolna sestoupali po úbočí,
kde rozbodá ji trní, kam jen vkročí,
když srdce malicherné šlehy cítí,
že vlastní měkkosti se samo diví,
jak slabí jsme a jak jsme nedůtkliví!

Meter: iambic
Der Mondsüchtige
by Wilhelm Müller

Du bleicher Mann da droben,
Siehst wieder so mürrisch aus:
Bist wohl recht unzufrieden
Mit deinem luftigen Haus?
Hör', Freund, wir wollen tauschen:
Ich geh' und räume dir
Für diesen kühlen Abend
Mein warmes Lager hier.
Dafür sollst du mich heben
In deinen Mond hinauf,
Mich mit ihm wandeln lassen
Den hellen Himmelslauf.
Will auch auf deiner Warte
Ganz mäuschenstille stehn,
Und nach der bösen Erde
Nicht viel herunter sehn.
Will keinen Dieb verrathen,
Will stören kein liebendes Paar:
Nur Eines möcht' ich sehen,
Und das recht hell und klar.
Dir, Mond, will ich's vertrauen:
Es ist die Liebste mein,
Die ich beschauen möchte
In deinem goldnen Schein.
Sie wohnet in der Ferne,
Blickt oft empor zu dir:
Du guckst im Weltgetümmel
Wohl kaum einmal nach ihr.
Ich wollt' sie besser finden,
Ich kenn' ihr Fensterlein;
Durch Laden, Glas und Gitter
Schlüpft' ich zu ihr hinein.
Hinein in ihre Kammer
Mit aller Strahlen Fluth! –
Wo ist der Mond geblieben?
Der Himmel auf Erden ruht.

Meter: iambic
TO BYLO RÁNO!
by Karel B. Hájek

Jak jsme se potkali! V tak smutných končinách
a v připozdění našich nejplodnějších dnů,
v tom soumraku, kde každá radost hořkne poznáním
a kde už dávno vyprchaly vůně illusí.
Les chmurný, k smrti smutný, melancholický to byl
a cesty odlehlé a zarostlé, a před námi
v tak skličujících tmách se ztrácely.
Nic už jsme nechtěli a nečekali nic,
jen každý tou svou cestou jít a sám, docela sám,
násilím ode všech a všeho oderván
a bolesti jít plamennou a velkou očistou.
Kam? Kdo z nás věděl, kam? – Taková dálka mlhavá,
tak přísné mlčení před námi leželo,
a daleká a dlouhá byla cesta setmělá
alejí vysokých a zamračených pinií,
a před námi šlo v mlhách teskné tušení,
nezodpověděného bolest mučivá
a strach, strach z neznámého ještě někde před cílem
a nepohnuté tmy a ticha úzkost smrtelná.
V tom pozdním soumraku, v těch němých samotách
a na těch místech odlehlých my jsme se potkali...
Tys’ naproti mi přišla, dobrá, „dobrá jako pole“,
a jako zvíře čistá, jako skalní pramen,
a krásná, krásná jako v horách západ!
Jak zázrak přišla jsi! Takové rozednění,
tak radostné a velké ráno přišlo s tebou,
měl nový smysl najednou a nový cíl
můj život před tím prázdný k zoufání,
radostné formy všecko mělo kolem nás
a nové vůně, nové barvy před tím nebývalé.
Můj smutný, prázdný život přišla’s naplnit
zázračným obsahem své nadšené a čisté duše
a slavný sábat vnesla jsi do všedna mojich dnů...
Tak do široka rozepjal jsem zdravé své dvě ruce
vstříc dálce zářivé a novým, volným obzorům,
nad nimiž slunce vycházelo velké, planoucí,
má celá bytost obrozená novou radostí,
závratnou radostí a touhou znova žít,
se opíjela těmi nádhernými barvami
a liniemi volných dálek rozlehlých
a nové mládí rozzpívalo se v mých tepnách bouřících.
To byla vichřice, co spolu unášelo nás,
a byl to tanec vášnivý a závrať opojná,
a pod nohama země mizela nám v kruzích vířivých,
a vzduch byl plný květů pršících a čistých vůní
a plný jásotu a extatických výkřiků.
To bylo ráno, sladká ženo má,
slunečné ráno v měsíci ohnivých růží!

Meter: iambic
Invocación
by Adelardo López de Ayala

Espíritu sutil que, condensando
varias especies de la mente inquieta,
sueles a veces ofrecer completa
la forma que el ingenio anda buscando:
Hoy tus favores con afán demando
¡Haz el milagro que hace la trompeta,
cuando al disperso ejército concreta
y lo muestra formado y peleando!
Sólo exige de ti mi pensamiento
un momento feliz que con vehemencia
coloque en su lugar cada elemento
¡Y en verdad que no es floja la exigencia;
que muchas veces un feliz momento
suele influir en toda la existencia!

Meter: polymetric
Svatba selská. (Přípravy k svatbě.)
by Karel Alois Vinařický

Velkou mívá v kraji slávu
selská svatba bohatá;
hostům dává družba zprávu,
hochy zve i děvčata.
V pěkný oděv se mládenci
v onen den obláčejí,
dívky pod krásnými věnci
k nevěstě přicházejí.
Pěkně zdobí věnec panny
i barevné tkanice;
hlavy hladce učesány,
vrchol poutá jehlice.
Peníz na krku se třpytí
a na šněrovatce prým,
šňůrou perel ženy svítí
i svým čepcem bohatým.
Ve svou dobu se do statku
ženich s družbou dostaví,
pantatíka, panímatku
ctně a slušně pozdraví.
Děkuje za vychování
dcery jejich milené,
žádá pak o požehnání
rodiče uslzené.
Mlčíc klade na své děti
otec, matka ruce své,
z duše přímo k nebi letí
požehnání otcovské.
Rodiči pocelovaná
dcera ven se ubírá;
hudba zvučí objednaná:
nevěsta slz nestírá.

Meter: trochaic
Streit der schwartzen augen/ rothen
 lippen/ und weissen brüste.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Ein wohlgeschärffter spruch von unserm rothen throne
Thut und verrichtet mehr/ als euer stoltzes licht;
Was seyd ihr bey der nacht? Ich red es euch zu hohne/
Wann nicht die sonne scheint/ so sieht das auge nicht.
Wir aber herrschen auch/ wenn Phöbus von uns weichet/
Ja/ wenn ihr sternen-heer von wolcken wird bedeckt/
So hat manch kluges wort/ so durch die rosen streichet/
Die löwen eingeschläfft und harte stein erweckt.

Meter: iambic
POSLEDNÍ EVANGELIUM.
by Xaver Dvořák

Tvé poslední slovo, ó Ježíši,
ať zní,
a nikdy ať z duše mé nezajde
řadou mých dní.
Ať pochodní září mi do cesty
vždy vpřed,
bych z Království Tvého už východu
nenašel zpět.
Jak maják ať září mí do bouří
a v mrak,
když život můj bude se potácet
na vlnách vrak.
Ať radostným šlehne mi plamenem
vždy v ráz,
když temnoty zavalí srdce mé,
kde hrozí sráz.
Ať jde jak anděl můj po boku,
Tvá stráž,
kde noha se podlomí ve mdlobě,
podchytí páž.
A v smutku ať opřede moji noc
i den,
Tvé evangelium „ó miluj“ jak
mystický sen!

Meter: amphibrachic