PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
- 94 - Acto I, DOÑA ANA
by Lope de Vega

¡Oh verdugo del alma, la esperanza!
Quien sin desesperar un bien espera
no es hombre, es piedra; que una piedra en cera
convierte la sospecha en la tardanza.
Conozco, en fin, que quien espera alcanza;
mas no hay bien, que si espero le quisiera,
por no esperar, que la esperanza altera
la paz del alma y la mayor bonanza.
Consume la esperanza poco a poco
la mejor sangre, y de una en otra duda
los enigmas difíciles retrata.
¿No te bastaba, amor, ser ciego y loco,
sino engendrar a la esperanza muda,
que no dice quien es hasta que mata?

Meter: iambic
Das Weberlied .
by Clemens Brentano

Frühmorgens, wenn der Tag bricht an,
Hört man uns schon mit Freuden
Ein schönes Liedlein stimmen an,
Und wacker drauf arbeiten.
Die Spule die ist unser Pflug,
Das Schifflein ist das Pferde,
Und damit machen mir gar klug
Das schönste Werk auf Erden.
Gar manche Jungfrau freundlich spricht:
Mach mir gut Tuch zu Betten,
Das Garn ist auch schon zugericht,
Zu Tischtuch und Servietten.
Webt mir die schönsten Bilder drein,
Macht mir darin kein Neste,
Das Trinkgeld sollt ihr haben fein,
Webt mirs aufs allerbeste.
Und wenn ein Kriegsheld zieht ins Feld
Mit seinen Wehr und Waffen,
So schlägt er auf ein Leinwandzelt,
Darunter thut er schlafen.
Die schönste Arbeit weben wir
Von Seiden, Flachs und Wolle,
Dem Fähndrich weben wir's Panier,
Daß ers erhalten solle.
Und ist die Leinwand nichts mehr werth,
Und ist die Fahn verloren,
So kömmt sie erst in rechten Werth,
Papier rauscht vor den Ohren,
Man druckt darauf das Gotteswort,
Und schreibt darauf mit Dinten,
Des Webers Werk währt immer fort,
Kein Mensch kann es ergründen.

Meter: iambic
EL BUEY
by José Santos Chocano

El buey, que de paciencia se reviste,
cruza a calmar la sed en el torrente,
mientras corre el novillo alegremente
tras de su hembra que a amarle se resiste...
Nada tan duro y tan cruel existe
como el yugo sufrir del impotente;
y tener ¡ay! que doblegar la frente
cuando se alza el amor. ¡Nada tan triste!...
Palpita el ansia que fecunda y crea;
y ante el cuadro triunfal de los amantes,
parece que hasta el árbol palmotea...
El buey se cubre de un sudor de fragua;
tiembla; los ve con ojos vergonzantes;
inclina la pabeza y bebe su agua...

Meter: polymetric
Z ehndes  B uch.
by Franz Christoph von Scheyb

„jhr stimmt zwar über eins, und sagt mir insgesamt:
„ich herrsche; dieß sey mein, das Rathen euer Amt.
275”Dieß ists, weßwegen ich bin in den Saal gekommen,
„weßwegen ich der Frag Entscheidung vorgenommen.
„wie konnt’ ich sonder euch den Feinden wiederstehn?
„es mußten Kron und Thron und Zepter untergehn.
„der Gegner war am Thor; was konnt’ ich da befehlen?
280”Was hatt ich sonder euch zu lassen und zu wählen?
„die Rettung gründte sich in nichts, als in dem Rath
„den jede Tugend mir damahls gegeben hat.
„durch euch hab ich des Feinds Maß-nehmungen zernichtet;
„mithin seyd ihr nicht mir, nein: ich bin euch verpflichtet.

Meter: iambic
Slepé dítě.
by Jaroslav Vrchlický

Kraj celý smál se v jarní den,
já poprv z města vyšel ven,
zřel blankyt, mladou zeleň zas,
zeď s brouky, květů plnou hráz.
Kde kříží dráha cestu v luh,
se blýskal v slunci starý pluh
a vedle něho, v klínu květ,
sedělo děcko pěti let.
Kraj celý smál se v jarní den,
i včela z oulu lítla ven,
pták notu zkoušel na stráni;
vše bylo velké usmání.
A dítě s květy v klínu svém
se usmívalo na vzájem,
já přihled’ blíž – ó jaký žal!
já zřel, co ztajila mi dál,
a duše má se zachvěla,
neb slepé bylo docela...
Čím jest mu všecka krása kol?
Jest jaro něčím v jeho bol?
A přec ten úsměv na tváři!
Tak sotva radost zazáří
na líčku těch, kdo v lesku niv
zří pláti kolem Vesny div.
Co o té kráse děcko ví?
Zpěv ptačí mu to nepoví,
ni stromu šum, a v líčku přec
plá jemu blaha ruměnec!
Tak štěstí rovněž... nechť z tvých cest
se uhne jinam, přece jest;
ty’s v tmách, však reflex byť i mdlý
se z dálky v duši zrcadlí.
Ó chyť jej, celou duší ssaj!
Jak dítě cítí jara báj,
ty ciť je, však uč tento cit
tě jak to dítě – vděčným být.

Meter: iambic
A una mujer que fue muy celebrada y muy hermosa y se vio despreciada por ser vieja
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Flora es aquella, cuya edad luciente
alma fue del Abril, copia del cielo,
cuyo dorado, cuyo hermoso pelo
equivocó las luces del Oriente.
Fueros impuso a amor, que blandamente,
introdujo en el pecho mas de hielo,
y libre casi del común recelo,
creyó que su beldad no era accidente.
Ya de todos se mira despreciada,
siendo horror, siendo enfado a los sentidos
a quien avisa, en vez de hacer engaño.
Ni aun por su edad de nadie es venerada,
con que nos muestra, que años divertidos
en la cuenta del tiempo no son años.

Meter: iambic
- XXIV- De Cuatro milagros de amor. Acto tercero, Fernando
by Mira de Amescua

¿Viste de un monte las espaldas llenas
de rizos anchos de la intacta nieve?
¿Viste una fuente donde el alba bebe
escondida en celajes de azucena?
¿Viste en espumas, viste en las arenas
reflejos del rubí que el cielo mueve?
¿O al cisne en su candor cuando se atreve
a competir la voz de las sirenas?
Más cándido, más puro, más brillante
es el amor que anima el alma mía
si honesto da otras formas al amante
y otras especies en la mente cría.
Sombras son de mi amor puro y constante
la nieve, el sol, la fuente, el cisne, el día.

Meter: iambic
Das Mädchen.
by Joseph von Eichendorff

Sangen Vöglein aller Arten,
Sonnenschein spielt vor dem Haus,
Draußen über'm schönen Garten
Flogen Wolken weit hinaus.

Meter: trochaic
- 61 -
by Lope de Vega

Si es tanta gloria estar a los umbrales
de tu puerta, mi Dios, el estar dentro
¿cómo será, pues en tan alto centro
se deben de gozar la celestiales?
Yo estoy entre los términos mortales
con tanto bien, que me parece que entro,
sino que al cuerpo en el camino encuentro
cargado con estorbos desiguales.
Miro por los resquicios los dichosos,
que caminan a ti, perdido el miedo
a los trances del mundo peligrosos.
Y como caminar tanto no puedo,
baño en llanto mis ojos envidiosos
de ver que van delante, y yo me quedo.

Meter: polymetric
1L: Des Gärtners Esel klagte bei dem Schicksal sehr,
by Jean de La Fontaine

Des Gärtners Esel klagte bei dem Schicksal sehr,
Weil man vor Sonnenaufgang ihn schon weckt.
»was noch des Hahnes Morgenruf bezweckt?«
So sprach er. »Ich bin früher auf als er.
Wozu? Um Kraut zu Markt zu tragen!
Ist's nötig, darum mich aus meinem Schlaf zu jagen?«
Das Schicksal hört voll Mitgefühl des Esels Klagen
Und gibt ihn, daß er Ruhe fände,
Vom Gärtner fort in Gerbers Hände.
Die schweren Häute, ihr Gestank – wie unerhört! –
Die haben bald das unzufriedne Vieh empört.
»o wär ich wieder,« sprach's, »bei meinem ersten Herrn!
Auch hab ich, sah er's nicht, manch Köpfchen Kohl erwischt –
Hier gibt es nebenbei nicht einen Zwetschenkern.
Fast nichts als Hiebe werden mir hier aufgetischt.«
Er wünscht Veränderung. So kam der graue Renner
Schließlich herunter bis zu einem Kohlenbrenner.
Er klagte wieder. »Wie, noch immer?«
Sprach zornig das Geschick. »Der Esel quält mich schlimmer,
Als hundert Könige es machen.
Glaubt er, er sei der einzige bloß,
Der nicht zufrieden ist mit seinem Los?
Hab ich nichts anderes im Kopf als seine Sachen?«
Das Schicksal hatte recht.
So machen's aber alle Leute.
Stets scheint uns unsre Lage schlecht,
Am schlechtsten immer die von heute.
Mit unsern Petitionen.
Ob Jupiter auch jedem seinen Wunsch erfüllt,
Er wird nur immer lauter angebrüllt.

Meter: iambic
Sonet v říjnu.
by Jaroslav Vrchlický

A zase v sborech ptáci odlétají,
jak elfů mýto babí léto polem
se míhá, zdvihá, na šat, jak jdeš kolem,
se chytá, u cest řeřáby již plají.
A první mlhy táhnou; z prvu zdají
se závoj stříbrný, pak aster stvolem
se pletou, houstnou pak, až vidíš s bolem,
že jako oblak všecko pokrývají.
Se zlatým srdcem kaštan padá k zemi
a sychravo juž táhne haluzemi
a cítíš náhle, bylo vskutku léto.
A první chlad ti celým tělem běží.
Jen sosny, ty jsou zelené a svěží
a víc než jindy právě v chvíli této.

Meter: iambic
Thoughts
by Marjorie Pickthall

I gave my thoughts a golden peach,
A silver citron tree;
They clustered dumbly out of reach
And would not sing for me.

I built my thoughts a roof of rush,
A little byre beside;
They left my music to the thrush
And flew at eveningtide.

I went my way and would not care
If they should come and go;
A thousand birds seemed up in air,
My thoughts were singing so.

Meter: iambic
Svému dítěti.
by František Cajthaml-Liberté

Když na tě pohlížím, ubohé robě,
tu často v starostech povzdechnu sobě:
Jak tebou kapitál zmítat kdys bude,
žes v tuto společnosť přišlo tak chudé.
Jak bude vyssávat dřením tvé údy,
by mohl hromadit mamonu sudy.
Když na tě pohlížím, ty malé robě,
tu jindy s útěchou zas pravím sobě:
Ty budeš pracoval, až otec klesne,
by zlomeno bylo jho bídy děsné.

Meter: dactylic
294. A tu když mi všecko dokonále
by Jan Kollár

A tu když mi všecko dokonále
Ukázal můj vůdce maloučký,
Derželi sme spolu rozloučky,
Aby každý sám už kráčel dále;
Já sem díky připojené k chvále
Jemu vzdával, on mně naučky,
Potom vzav jej oblak lehoučký
K Slávy dceře nesol k sorbské Sále:
Mně byl Mentor on a Čičerone,
Čičisbeo Jí, a poštářík
Oběma nám v lásce bezúhonné;
Já pak lásky i cest po rozkoši,
Šel sem městem, kde náš Šafařík
Bydlí, plakat los můj ku Rákoši.

Meter: trochaic
Al volver
by Manuel José Othón

Sonreía la mañana al perfume de las rosas;
ostentaba la pradera el verdor de la esperanza,
y la trova del arroyo a las
                  brisas melodiosas
respondía cuando, alegre, comencé mi loca andanza
Al regreso hallé la tarde con su lívida tristeza
Ni una risa ni un perfume De
                  los vientos el gemido
al gemido del arroyo
                  contestaba La belleza
del verdor del fresco prado era un luto ensombrecido
¡Oh! ¿Qué espíritu protervo, con sacrílegos furores,
ha cambiado de tal modo el rincón de mis amores
                  ?
Pregunté de las tinieblas insondables al abismo.
Y en el fondo de las
                  sombras, una voz, que el alma mía
recordaba con espanto, escuché como decía:
-Es lo mismo todo, todo; sólo tú no eres el mismo

Meter: trochaic
Příčina.
by Hynek Grunert

Až po krk šaty upjaté
nosí – o vzor to ctnosti!
Ach, činí ona proto tak,
by zřít nebylo kosti! –

Meter: iambic
65.
by Friedrich Rückert

Ein Bild, ein Gleichniß macht der Sache Dunkles klar,
Die Wahrheit glänzender, doch nie das Falsche wahr.

Meter: iambic
VDOVEC.
by Josef Václav Sládek

HODILY jsou holky vdovce
do potoka,
jedna hezká, druhá hezčí,
nejhezčí ta černooká.
Plav si, vdovče, po náhoně,
přes rybníky,
proč jsi ty chtěl o té pouti
tančit s náma u muziky.
Plav si, vdovče, až do moře
pro ty věnce,
na jalovec patří vdovec,
růžičky jsou pro mládence.
Vdovec v proudu, duši k soudu
uchystanou,
tři panenky rozběhly se,
každá domů jinou stranou.
Na potoce, nade mlýnem,
tré vrbiček,
pod každičkou tou vrbičkou
stojí strážný andělíček.
Jeden hezký, druhý hezčí
u potoka;
chytaly ho, dostala ho
nejhezčí, ta černooká.

Meter: trochaic
1L: »jung Hako bleib, gut rat ich dir,
by Felix Dahn

»jung Hako bleib, gut rat ich dir,
Es wankt mein Schritt zu Grab: –
Dein sei dies stille Mädchen hier
Und dein mein Königsstab.
Arm ist der Nord, doch ist er treu,
Und ist dein Heimatland:
Der Fremde Glück birgt bittre Reu:« –
Doch Hako hob die Hand:
»nein, König Frode, dreimal nein!
Gib Säldas stilles Herz,
Gib weiserm Mann die Krone dein: –
Mich treibt es mittagwärts.
Hold ist ihr Antlitz, zart ihr Sinn,
Ihr Herz ist tief und rein:
Doch Hakos Heißherz Königin
Muß heißern Herzens sein!
Hier König über Norges Eis
Und Ficht' und Föhre sein,
Und Recht und Frieden sprechen weis'? –
Nein, König Frode, nein! –
Und ruhn zuletzt im Hügelgrab,
In Schlaf gewiegt vom Meer? – –
Behalte deinen Königstab:
Fort, fort drängt mein Begehr!
Empor auf stolzen Säulen steigt
Manch' Haus in Marmorglanz,
Von Myrt' und Lorbeer überzweigt,
Im Meere von Byzanz.
Manch Steinbild, alabasterweiß,
Lauscht dort aus stillem Grün,
Und schöner noch und lebensheiß
Nachtlock'ge Frauen glühn.
Hei! Gold und Wein und Rausch und Macht,
Dazwischen Kampf und Blut:
Ihr Segelbrüder, taucht vor Nacht
Den Seewolf in die Flut.
Eudoxia, du Kaiserkind,
Halt' Kron' und Gürtel fest:
Denn Hako Heißherz freit geschwind!
Auf, Seewolf, gen Südwest!« –
Zehn Winter flohn. – Still Abendrot
Lag über Meer und Strand –
Da stieg aus morschem Fischerboot
Ein müder Mann zu Land.
Im Kronenschmuck ging Sälda hin,
Am Ufer mit den Fraun, –
Er rief sie an: »Heil Königin!
Dich einmal noch zu schaun!
Nun scheid' ich gern! o Heimatland!
O Norges Tannengrün!
O Möwenschrei auf Dünensand,
O weißes Wogensprühn!
Wie alles kam? – Sie, Schlag auf Schlag,
Und Glück und Glanz und Macht,
Ein Weib, schön, glühend wie der Tag
Und – falscher als die Nacht!
Der Seewolf? – Tief im Griechenmeer!
Die Segelbrüder? – Tot!
Mein Eigen? Dieser Eschenspeer
Und jenes braune Boot.
Mein Herz ward siech, mein Haar ward grau –
Ich heisch' nur Eine Gab':
Gib mir, o Sälda, hohe Frau,
Im Heimatland ein Grab!
Ja, lass' im Hügelgrab mich ruhn,
In Schlaf gewiegt vom Meer!« –
Da sprach sie still: »Zehn Jahre nun
Harr' ich der Wiederkehr:
Entflieh' den Deinen nicht so gleich:
Du warst so lang uns fern: –
Nimm, Flüchtling, nimm mein Königreich: –
Wie sehr verlangt's den Herrn!
Wohl ward ich stiller noch und bleich,
Du weißt's nicht: Sehnsucht zehrt:
Doch meine Hand soll heilen weich,
Wo dich die Welt versehrt.« –
»o, Sälda, heilig Nordlandkind!
Nie war ich würdig dein!«
Sie küßten sich im Abendwind: – –
Aufstieg der Sterne Schein.

Meter: iambic
Ode on the Death of a Favourite Cat Drowned in a Tub of Goldfishes
by Thomas Gray

’Twas on a lofty vase’s side,
Where China’s gayest art had dyed
 The azure flowers that blow;
Demurest of the tabby kind,
The pensive Selima, reclined,
 Gazed on the lake below.

Her conscious tail her joy declared;
The fair round face, the snowy beard,
 The velvet of her paws,
Her coat, that with the tortoise vies,
Her ears of jet, and emerald eyes,
 She saw; and purred applause.

Still had she gazed; but ’midst the tide
Two angel forms were seen to glide,
 The genii of the stream;
Their scaly armour’s Tyrian hue
Through richest purple to the view
 Betrayed a golden gleam.

The hapless nymph with wonder saw;
A whisker first and then a claw,
 With many an ardent wish,
She stretched in vain to reach the prize.
What female heart can gold despise?
 What cat’s averse to fish?

Presumptuous maid! with looks intent
Again she stretch’d, again she bent,
 Nor knew the gulf between.
(Malignant Fate sat by, and smiled)
The slippery verge her feet beguiled,
 She tumbled headlong in.
Eight times emerging from the flood
She mewed to every watery god,
 Some speedy aid to send.
No dolphin came, no Nereid stirred;
Nor cruel Tom, nor Susan heard;
 A Favourite has no friend!

From hence, ye beauties, undeceived,
Know, one false step is ne’er retrieved,
 And be with caution bold.
Not all that tempts your wandering eyes
And heedless hearts, is lawful prize;
 Nor all that glisters, gold.

Meter: iambic
Oči dětí.
by Jaroslav Vrchlický

Často ptám se, jsem-li básník ještě?
Věštců knihy rázem pelichají,
divy přírody se všední zdají,
peruť nadšení a síly zmdlela,
a ta láska tolik vytrpěla,
že již ani nedutá v mé hrudi.
Všecko vázne, mrzí, všecko nudí
a svět celý tone v bláta změti.
Ale jeden pohled v oči dětí
poví zas mi: krása, dobro žijí,
svět jak byl, jest věčnou poesií.
A tu cítím, že jsem básník ještě.

Meter: trochaic
1L: Träume der blassen und umglühten Stunden
by Ernst Stadler

Träume der blassen und umglühten Stunden
sinkt wieder ihr in lindem Abendwehn
aus goldgenetzter Wolken dunklem Schoß
wie Sommerregen duftend auf mein Land?
Ihr locktet früh das Kind zu Zaubergärten
verwunschnen Schlössern stillen grünen Seen
und brauner Wurzel quoll aus trübem Schacht
gehöhlter Felsen unermeßnes Gold.
Dann gingt ihr hin und euer leichtes Bild
zerfloß und zitterte nur traumhaft fern
wie leuchtend durch die Nächte warmer Schein
in dämmerweichen Sommerlüften hängt.
Nun tönt mir eure Stimme süß vertraut
wie einem Kind das sich im Wald verlor
der Glocken Läuten still vom Abendwind
durch welken Glanz der Tale hingeweht.

Meter: iambic
TROJÍ BOL.
by Rudolf Pokorný

Netaž se, dívko, poubledlé tváře,
jaké to v líci mé jest pohnutí – –
jest smutná tváře znakem písničkáře,
když chystá se pět’ píseň labutí.
Či záruky mám, že mně jaro svěží
zas novou číši zdraví naplní? –
dál za jaro – – dál myšlenky mé běží,
a kdo ví, kdy se zpátky rozvlní?
Ty něžný mojich písní andělíčku,
netušíš bouři, jakáž v hrudi mé –
a klid, jenž vyryt na tvém měkkém líčku,
ten klid zda bouři moji udříme?..
Tou v srdce mé jest trojí bolesť psána,
že rozloučíme snad se na věky – –
že tobě cesta žití vykázána,
a mně že přístav temný, daleký.
A druhý bol, jenž ryje v stroji těla,
měl v lůně matky se mnou počinek –
ach, tenkráte se řkoucí nenaděla:
„Ten klučík jistě padne za vínek,“
že záhy tak, na jaře svého žití
odložit musím plamennou svou zbraň..
ach, že mi nelze cíle dostoupiti,
to zvrátit hrozí prsa moje v pláň.
A třetí bol – i ten ti na otázku? –
co rozvlněný hučí okean,
jak pochovat by obojí chtěl lásku,
jež vedle něho v srdci našla stan.
To líto mi, má dívko, neskonale,
že pouta zdrtit sláb jsem národu,
jehož jsem žíti přál si cti a chvále,
neb zemřít za jeho tu svobodu! – –

Meter: iambic
Al Ilmo., Sr. Obispo de Zamora en sus días
by Juan Nicasio Gallego

Hoy que sus rayos el mayor planeta
mustios y oblicuos a la tierra envía
y envuelto en tinieblas y en
                  escarcha fría
del trópico tocó la helada meta;
para dar vado a la emoción secreta
que el alma siente en vuestro fausto día,
sin invocar a Euterpe ni a Talía,
sola mi gratitud me hará poeta
Gozadle un siglo, y por el santo
                     celo
de tal pastor, que honrara el Vaticano,
de las sagradas ínfulas modelo,
hoy para bien del pueblo zamorano
más bendiciones os conceda el
                     cielo
que tiene repartidas vuestra mano

Meter: iambic
Dárky lásky. (2.)
by Jan Václav Tůma

Malé dárky, skvosty velké,
které láska obdržela,
a to srdce nepokojné
veselý je neposeda.
Skrovný dárek, velká radosť!
nad zlato a nad kamení,
nad poklady nejbohatší
dražšího ve světě není.
Nebes kouzla, země krásy,
ty v nich láska uviděla,
dvě srdce tu spolu žijí,
celý svět a – láska celá!

Meter: trochaic
4.
by Friedrich von Logau

Unsre Fürstin lieget kranck; Venus hat ihr diß bestellt,
Die, so lange jene blaß, sich für schön nun wieder hält.

Meter: polymetric
JAROSLAVU VRCHLICKÉMU.
by František Serafínský Procházka

Hleď, mistře, v prosluněné kraje
Tvá píseň peruť prostírá,
kastalský pramen staré báje
Ti zpod šlépějí vyvírá.
Rty tisíců se k němu chýlí,
by posíleni věřili,
že nové bohy krásy, síly
jim Tvoje ruce stvořily.
Tvá práce všecko překonává
a strhuje v svůj čarokruh
a novým touhám křídla dává
i v prsa zdravý, čistý vzduch.
Dík za ten vzor, jímž na půl věku
Svých dnů nám svítíš do dálky,
z Tvých věnců nesmrtelných vděků
my chcem jen skromné fialky
a úsměv Tvůj, s nímž z pera stisku
zas letí práce včeličky,
co někde zlobou na řetízku
kýs pejsek štěká maličký.

Meter: iambic
Klepy.
by Beneš Metod Kulda

Raději mám v dálce vlky,
nežli blízké, sprosté plky;
pomlouvač má zoubek hadí,
na každém si žáhu schladí.
Po čem poznáš nejlíp klepnu?
V jazyku má silnou tepnu.
Prostořeká plkuše
mívá novin na nůše.

Meter: trochaic
- CXLII - A un privado
by Argensola

Oh tú, que en las sublimes aulas de oro
de reyes vives, huye, y escarmienta
del que a nado escapó de la tormenta,
echando al mar riquezas y tesoro.
Y cuando la Fortuna en su alto coro
vieres que el rostro alegre te presenta,
teme de Amor la rigurosa cuenta,
como tragedia que provoca a lloro.
¿Qué piensas que has de hallar firme y estable
donde están en sus tronos la mentira,
la lisonja, el engaño y la mudanza?
Huye de tu ruina lamentable,
que el cielo sólo arroja rayos de ira
a los que en él no ponen su esperanza.

Meter: polymetric
Soñé que una piedra me arrojaba
by Francisco de Terrazas

Soñé que una piedra me arrojaba
quien mi querer sujeto así tenía,
y casi ya en la boca me cogía
una fiera que abajo me esperaba
Yo, con temor buscando, procuraba
de dónde con las manos me tendría,
y el filo de una espada la una asía
y en una hierbezuela la otra hincaba
La yerba a más andar la iba arrancando
la espada a mí la mano deshaciendo,
yo más sus filos vivos apretando
¡Oh, mísero de mí, que mal me entiendo
pues huelgo verme estar
                  despedazado
de miedo de acabar mi mal muriendo!

Meter: iambic
El sentimiento en el arte
by Marcos Zapata

No ceso de admirar esta pintura
y cuanto más la estudio más me encanta;
que el arte religioso se levanta
en este lienzo a su mayor altura.
¡Qué expresión en los ojos! ¡Qué dulzura!
¡Qué en cantador semblante! ¡Qué garganta!
Ni al verte entre querubes, Virgen Santa,
el gran Murillo te soñó más pura
¡Oh místico pincel! ¡Oh
                  egregio artista
que tan augusta imagen concibiera,
tu católica fe salta a la vista!
-¿La católica fe? -Sin duda -Espera
Yo conocí al pintor ¡fue un calvinista!
¡Y el modelo del cuadro una ramera!

Meter: polymetric
Auf ihre blässe.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Der blässe matter schein,
So Daphnens antlitz eingenommen,
Muß meines hertzens asche seyn,
Das nächst durch ihre gluth den letzten rest bekommen.
Nun geht das leich-begängniß an;
Jedoch ich bin vergnügt, weil ich mich rühmen kan,
Daß mein hertze Daphnens schönheit noch zu seiner bahre habe.
Die liebe selbst bedient sich ihrer blicke pracht,
Und leuchtet ihm in dieser trauer-nacht
Mit tausend lichtern itzt zu grabe.

Meter: iambic
V ATELIERU
by František Gellner

Den jasný a zářivý překonal
veškeru nedůvěru.
Širokým oknem vzduch vlažný vál
dovnitř atelieru.
Hubený asistent na zemi
si sedl, opřel se zády
o zeď, mnul hlavu si dlaněmi
a vzdychal: „Jaro je tady!“
Pravila dotčena jaksi tím
slečinka mírného vzhledu:
„Já bohužel pranic necítím,
neb moje srdce je z ledu.“
Kraj v slunce paprscích táhnul se v dál
a v pohledy zvlhlé se vrýval,
a nad ním skřivan se třepetal
a radostně píseň svou zpíval.

Meter: dactylic
49.
by Friedrich von Logau

Seht, wie ist unsre Wunderfein so elementisch schön!
Der Rachen bläset starcke Lufft, die Nas ist Feuer-roth;
Auß Augen weist sich Wasserflut, auff Zähnen Erd und Koth;
Seht, wie kan so ein enger Raum so voller Schönheit stehn!

Meter: iambic
El juramento
by Gabriel de la Concepción (Plácido) Valdés

A la sombra de un árbol empinado,
que está de un ancho valle a la salida,
hay una fuente que a beber convida
de su líquido puro y argentado
Allí fui yo, por mi deber llamado,
y, haciendo altar a la tierra endurecida,
ante el sagrado código de vida,
extendidas mis manos, he jurado:
Ser enemigo eterno del tirano;
manchar, si me es posible, mis
                     vestidos
con su execrable sangre, por mi mano;
derramarla con golpes repetidos,
y morir a las manos de un verdugo,
si es necesario, por romper el yugo.

Meter: polymetric
ESCALERA DE ORO
by Zoilo J. Hilario

El cielo prometido a los cristianos
es reino de venturas perennales,
do imparte Dios sus gracias paternales
desde su solio no hecho de manos.
Al cielo de esplendores soberanos
no logran, en sus vuelos capitales,
llegar las bellas águilas reales,
ni los más portentosos aeroplanos.
Pero podréis vosotras, buenas almas,
subir al cielo de eternales palmas,
después de atesorar merecimientos.
Sólo hay para las célicas mansiones
una escalera de áureos escalones
que son los Diez Divinos Mandamientos.

Meter: iambic
- LXV - Ausentándose
by Pedro Soto de Rojas

Al campo Fénix vais, vais a la aldea,
para que esté cuando volváis difunto
pues si estuviere en la ciudad un punto,
de vos mi amor aborrecido vea.
Desde hoy (Bootes de esta luz) me emplea
amor al carro perezoso junto,
y sin dispensación mi dulce asunto,
azada, reja, y hoz, quiere que sea.
Viviré cuan gozoso, cuan ufano,
aunque en vez de escarpín, y guante estrecho
vejigas calce el pie, llagas la mano:
y si la llaga antigua de mi pecho
no tienen satisfecho a amor tirano,
quedará en las recientes satisfecho.

Meter: iambic