PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
An die Liebe .
by Justus Friedrich Wilhelm Zachariae

Liebe, du Göttin zärtlicher Schmerzen
In unsern jungen fühlenden Herzen,
Laß mir, holde Liebe,
Meine Traurigkeit.
Wenn ich mich betrübe,
Ehret dich mein Leid.
Einsame Thränen liebender Jugend
Sind oft die Zeichen höherer Tugend,
Als des Weisen Lehren,
Der in Wüsten flieht;
Und das Schwerdt vor Heeren,
Das zum Siege zieht.
Liebe, du bildest Herzen von neuen.
Zärtliche Töne will ich dir weihen.
Daß mein Herz empfunden,
Das verdank ich dir.
Und auch trübe Stunden,
Liebe, sende mir!

Meter: trochaic
MÁM DRAHOU KNIHU...
by Růžena Jesenská

Mám drahou knihu, která v hrobě byla,
slzami nasáklá je, desky zpuchřelé
stříbrnou plísní voní, tma se skryla
v záhyby listů, jichž se dotkly nesměle
podivné oči tvorů ze hlubin
a Smrti stín.
V té knize čítám, okna kathedrály
když svítí průsvitně, jak ve klenbách
by z hrobek svých k modlitbám mrtví vstali
a tiše zalkal stínů chmurný sbor,
jak Poeův havran v drahé knize mé:
„Nevermore!“
K té metě později neb dříve dojdeme,
až v naše Sny tma spáry svoje zatne,
a všecko bude minulé a nenávratné.
Čtu sloky ponuré a v úzkosti se ptám,
kam ještě jdeme, kam, –
kterému Slunci vstříc
a které Noci, nežli zkamení
nad námi osudné, všech ukončených vzniků znamení:
záhadné a prosté: „Nikdy víc!“

Meter: iambic
La fiera
by Carlos Valverde López

Si al persistir en ese afán terrible
de mezquino placer, labras la era
de un ensueño fatal, siembras
                  la fiera
que engendra ese deseo irreprimible
Sucumbirás al vértigo temible
de ansiar sin freno lo que te lacera,
persiguiendo ofuscado esa quimera
que anhelas apresar siendo intangible
Y rodarás entre zarzales secos,
desgarrarás tu carne en las astillas
que apuntarán de tus
                  tronchados huesos
y en las aspas del viento oirás
                  los ecos
de ese turbión infame, a quien te humillas,
triturando la pulpa de tus sesos

Meter: polymetric
Nuestro deber
by José Peris y Pascual

Hoy, que Virtud y Fe desprecia el mundo,
y al vicio y al error levanta altares,
y enloquecido en báquicos cantares,
cielo y tierra amenaza furibundo.
Leche del mal contra el torrente inmundo
quien anhele la paz de los hogares,
quien ame instituciones seculares,
quien sienta a la impiedad odio profundo
¡Luchemos! Sin combate no hay victoria;
prospera el mal, cuando reposa el bueno;
ni puede el ocio dar frutos de gloria.
De males siempre el mundo estuvo lleno;
mas nunca fue bendita la memoria
del que sufrió del vicio el desenfreno

Meter: iambic
III.
by František Ladislav Menhard

Mnoho špatných veršů prý se nyní píše, Váňa pravil;
vydal tedy ještě mizernější, by tu chybu „spravil“...

Meter: trochaic
Žalm epigonů.
by Jaroslav Vrchlický

Co chcem a můžem, jak to vše je málo
s tím srovnáno, co před námi se stalo
od těch, jimž slunce věčné Krásy plálo.
Nad duchů úroveň ční jako hory,
jdou v hloubku, v centru tkví, vše luští spory;
to s Věčností jsou věčných rozhovory.
Jsou kolébka, hrob, umírání, žití,
jak světloška tvé vedle jejich svítí,
a malomocně v noc a zmar se řítí.
Jsou hlubé strže, propasti a světy...
Zda můžem nad ně? Co náš vzruch a vzlety?
Co smrtelnými lze tu říci rety!
Vše vytesáno a vše malováno,
vše vyzpíváno a vše v žulu psáno,
my večer máme, Pane, kde jest ráno?
Jdem za nimi, jdem v boji, resignaci,
za novým jdem a duch se v starém ztrácí
zlým zápasením, každou tuhou prací.
Však jdeme přes všecko a jdeme přece.
Pad’ kámen v hloub a my jsme v kruhy v řece...
O mříž se ubít, je též prchnout z klece!

Meter: iambic
18.
by Friedrich von Logau

Obrigkeiten in der Welt pflegt zu Göttern Gott zu setzen;
Obrigkeiten in der Welt werden gern auß Göttern Götzen.

Meter: trochaic
Zbořeniště.
by Karel Sudimír Šnajdr

Co to tamhle – prosýme tě,
Pastýři! pověz –
Co to tamhle se vypíná
Za zbořenou věž?
Okolo ní zřícenina
Kamení seje,
A z jejího klína vrchol
Borový chvěje.
„Neptejte se, milí páni,
Na tu černou věž!
Já jsem jenom jedenkráte
Před lety k ní vlez;
Ale již k ní nepolezu!
Neb – milí braši!
Věřte sy to neb nevěřte,
Ono tam straší!
Každou půlnoc sy tam těká
Zohnivělý pes:
Štěká, skučí, smutně vyje,
Že až trne les.
Kotel s dukáty obíhá
Tam zakopaný,
Tenť plamenem modrým hoří
Zrovna u brány.
Jak ale kohout svou píseň
Kokrhat počne,
Všecko, co jsem vypravoval,
Hned se pryč octne.
Pes umlkne, jeho tváře
Ohnivá svadne,
A kotel se y s dukáty
Zase propadne.
Povídá se, že tam někdy
Bydlil lakomec,
Vždy jen na pytlícých sedě
Jako jezevec.
Dukáty jen vždy shraboval,
Je sy počítal,
Dobrého však ni sobě, ni
Jiným nedělal.
Jednou, když na truhle seděl –
Věru, není žert! –
Přišel k němu – Pánbůh s námi! –
Sám rohatý čert.
O klíč ku železné truhle
Se s ním chramostil,
A když on jej pustit nechtěl,
Krk mu zakroutil.
Teď prý musý věky věkův
V půl nocy chodit,
V psovské tváři zlato hlídat,
Štěkat, skučet, výt.
Tak se mamon odměňuje,
Kdo se mu oddá,
Ani živý, ani mrtvý
Pokoje nemá.
Mnozý blázni jsou ten poklad
Tam již hledali,
Ale pro psa šklebícýho
Nic nedostali.
Já pak z něho nic nežádám
Za duše ztrátu,
Chraniž Bože mne od pekla
Y od dukátů!
Neptejte se tedy, páni!
Na tu černou věž,
Raději bych, věru! umřel,
Než k ní ještě lez!
Mne tam žádný již nespatří –
Neb, milí braši!
Věřte sy mi neb nevěřte,
Ono tam straší!“

Meter: trochaic
Flores y almas
by Luz Gay

Del perfumado edén do florecieron
heterogéneas plantas primorosas,
osé arrancar unas gallardas rosas
cuyas espinas, pérfidas, me hirieron
Mártires de mis ansias también fueron
los lirios de hojas tersas y sedosas,
y al troncharlos fragancias olorosas
derramando su savia me ofrecieron
Almas hay, que vulgares y mezquinas
hieren, como las rosas con espinas,
al que inconscientemente los agravia;
almas hay, superiores, que prefieren
cual los sensibles lirios, si
                  les hieren
sufrir la herida y derramar la savia

Meter: polymetric
Die Kahnfahrt
by Friedrich von Matthisson

Eilend gleitet der Kahn über des Abendsee's
Sanfterröthendes Blau, schwebet, im leichten Tanz,
Saatgefilden vorüber,
Und beblütetem Haingebüsch!
Freude lächelt der Flut blinkendes Angesicht!
Freude flüstert das Schilf, welches am Ufer wankt!
Freude lispelt die Welle,
Wenn sie schäumend den Nachen küßt!
Flügle rascher den Kahn, nervichter Jünglingsarm!
Daß uns Feld und Gebüsch schneller vorüberflieh'!
Jenes grünende Eiland
Winkt zum fröhlichen Traubenmahl!
Seht! wir fliegen heran! Nachtigallton entbebt
Allen Zweigen umher! Auf! den Pokal bekränzt!
Tiefer funkelt im Westen
Schon der freundliche Abendstern!

Meter: polymetric
- XL -
by Fernando de Herrera

Alzo el cansado paso, y a la cumbre,
sufriendo encima esta pesada carga,
pruebo llegar; mas la distancia larga
me ofende, y más la grave pesadumbre.
Bien que me esfuerza una pequeña lumbre
que veo lejos; pero no descarga
esto mi afán penoso, antes alarga
de mi prolijo error la incertidumbre.
Con el peso abrazado desfallezco;
que mi obstinada afrenta no consiente
que desampare ya esta empresa mía.
Luchando con el mal, pruebo, y me ofrezco
al peligro, esperando ver presente
alegre en tantos tristes algún día.

Meter: iambic
Sonntags- und Fest-Gedancken.
by Hans Assmann von Abschatz

Laß mich/ o Himmels-HErr/ nur in den Himmel ein/
Ich will ja drinnen gern der Allerkleinste seyn.

Meter: iambic
ČTVEROLÍSTEK.
by Augustin Eugen Mužík

Jaro přišlo, slunce svítí,
usmívá se celá zem,
na paloučku kvete kvítí,
čtverolístek roste v něm.
Čtverolístek – kvítek boží,
věštba lidí pravdivá,
pro mladého, pro starého,
mocné kouzlo ukrývá.
Čtverolístku, jetelíčku,
kdo tě bude trhati,
kdo svůj osud ve tvých drobných
lístkách bude hledati?
Bude-li to dítě malé,
potěší jím matku svou,
jestli ona spí už v hrobě,
buď jí děcka modlitbou!
Bude-li to junák mladý,
za klobouk si dá ho hned.
Panna jeho dá mu za něj
čtyři hubičky jak med.
Bude-li to švarná dívka,
v knížku si ten lístek dá.
Dej jí Pánbůh, po kom touží,
čtyři syny, až se vdá!
Ale jestli baba bude
s lístkem chtět se ještě vdát
za mladého, za hezkého,
hrom bij do ní čtyřikrát!
Roztřískej ji v čtyři kusy
pro ty její vrtochy,
aby sobě nemyslela
penězi jít na hochy!

Meter: trochaic
- XLIII - En muerte de don Diego de Contreras, el consejo
by Lope de Zarate

O tú, el mejor Solon, o Numa, vierte
lágrimas, de la pérdida asombrado;
o bien con tanto ejemplo no exhortado;
que el sabio saca vida de la muerte.
Este, que fue, por lo piadoso, fuerte;
no cedió, no, a la vida, sino al hado;
si es de ti encarecido y no imitado;
tú eres aún más cadáver. pus te advierte.
Con apariencias de mortal vivía,
prometido a la fama, en que reposa,
dictando leyes con clemencia al suelo.
En su capacidad sólo cabía
el Alma aun en el cuerpo más gloriosa,
porque se hallaba en el, como en el Cielo.

Meter: polymetric
1L: Ein Johanneswürmchen saß,
by Gottlieb Konrad Pfeffel

Ein Johanneswürmchen saß,
Seines Demantscheins
Unbewußt, im weichen Gras
Eines Bardenhains.
Leise schlich aus faulem Moos
Sich ein Ungethüm,
Eine Kröte, her und schoß
All ihr Gift nach ihm.
Ach was hab ich dir gethan?
Rief der Wurm ihr zu.
Ey, fuhr ihn das Unthier an,
Warum glänzest du?

Meter: trochaic
La mañana
by José María Heredia

Ya se va de los astros apagando
el trémulo esplendor Feliz aurora
en las aves despierta voz canora
y en oriente sereno va rayando
Con purpúreos colores anunciando
el ya próximo sol, las nubes dora,
que en rocío disueltas, van ahora
las yerbas y las flores argentando
Ven, mañana gentil, la sombra fría
disipa en tus albores y de Elpino
el triste pecho colma de alegría
Pues a pesar de bárbaro destino
más bello sol darále aqueste día
de dos ojuelos el fulgor divino

Meter: polymetric
- XV - A don Alonso de Santillán, que se embarcaba en los galeones de la armada de las Indias
by Francisco de Medrano

Tú surcas ¡oh Santiso! el mar furioso,
y de este sol huyendo la tardanza,
te avecinas al otro en esperanza
del hado, que te aguarda más piadoso;
y sabio el rostro opones y animoso
a una y otra fortuna sin mudanza;
uno te ve y te admira la bonanza,
y uno el Euro más turbio y proceloso.
Yo quedo en tierra firme y mal constante;
de dolor embestido y de alegría,
altero por momentos el semblante;
mas si un mar brama dentro en la alma mía,
no fuera, no, cual tú lo ves delante.
Júpiter ¿cuántas formas mudaría?

Meter: iambic
Obávání.
by Josef Wenzig

Rci, co by nám mohlo, co nás vzíti?
Násilí? Co na zemi tak mocné,
Jak je srdce, jak je rámě lásky,
Láska-li zajala celé srdce,
A svou silou zocelila rámě?
Uval balvány na její cestu,
Balvány jí budou stupně k blahu;
Rozluč ji, a rozestírajíc se
Od točny, jak vzduch dosáhne k točně;
Ořezej strom její ostrým nožem,
A strom bude hojněj ratolestět.
Rci, co by nám mohlo, co nás vzíti?
Úkladnosť? Ó strachu nejtěžšího!
Ano, této láska neodolá!
Neboť tak upřímně hledí láska,
Jak hledívá milé oko děcké,
Každému i dává políbení,
V jedné bytosti milujíc všechny.
Tedy úkladnosť nás může zkazit?
Ano, ta! Ó strachu nejtěžšího!
Zachraniž před takým protivníkem
Láska Všemohoucího tu naši!

Meter: trochaic
Das vernünftige Werkzeug.
by Barthold Heinrich Brockes

Wenn ich den Menschen, nach des Körpers und seines
Geistes Kraft, betrachte,
Und, bey demselbigen, die Absicht, deß, welcher ihn ge-
macht, beachte;
So fällt, bey den Betrachtungen, mir diese Frage billig
ein:
Sollt etwan nicht der Mensch von Gott auch dazu mit
erschaffen seyn,
Daß er der Erden Fläche ziere,
Veränderung und Ordnung mache, die Kreatur dazu re-
giere,
Daß auf dem äußern Kreis der Erde
Das Schöne nicht allein erhalten, nein, alles noch verschö-
nert werde,
Und daß er gleichsam der Natur zu einem Werkzeug die-
nen solle,
Das ihr in ihren Wirkungen und ihre Ordnung auszu-
richten
Behülflich sey, und zugerichtet, daß er ihr helfen könn’
und wolle?
Doch scheint der Mensch ein solches Werkzeug, das, in
Vollbringung seiner Pflichten,
Ein eigenes Vergnügen fühlen, den Schöpfer kennen,
ihn verehren,
Jhn lieben und ihn loben kann.
Ach möchte denn doch jedermann
Die Pflicht verrichten, sich vergnügen, und Gottes Herr-
lichkeit vermehren!

Meter: iambic
A Píramo y Tisbe
by Jerónimo Cáncer y Velasco

El cendal de que Tisbe se despoja,
Píramo advierte y reconoce atento,
y creyendo por él su fin violento,
sobre su acero intrépido se arroja.
En brazos ya de la postrer congoja
vio Tisbe al alma de su pensamiento,
y por mezclar su aliento con su aliento,
sólo la duda de morir la enoja.
«Espera a quien te adora.» Tisbe clama,
al penetrarse el pecho enamorado,
y unieron las dos almas desta suerte.
¡Oh siempre injusto amor! ¿quién no te infama?
Que la deuda a que estabas obligado,
fue menester cobrarla con la muerte.

Meter: polymetric
1L: :,: Ihr traurigen Hannov'raner
by Hermann Löns

:,: Ihr traurigen Hannov'raner
Seid ihr alle beisammen, :,:
Ei so lasset uns weinen,
Die Großen und Kleinen,
In unser Glas Bier,
Lust'ge Hannov'raner waren wir.
:,: Was wird nicht schon heute
Bloß alles besteuert, :,:
Nun soll auch 's Vergnügen
Der Steuer unterliegen,
Das ist doch gemein,
Traur'ge Hannov'raner tun wir sein.
:,: Unser Stadtdirektor hat es wohl bedacht,
Daß die Steuer sich lohne, :,:
Wenn im Tanze wir fliegen,
Mit schönen Mädchen uns wiegen,
Dann heißt's gleich »Betahl!«
Lust'ge Hannov'raner war'n wir 'mal.
:,: Ei hört nur, wie so liebreich
Der Herr Worthalter redet, :,:
Auf Musik eine Steuer,
Das Singen wird teuer,
Bei Bier und bei Wein
Traur'ge Hannov'raner tun wir sein.

Meter: iambic
Lupiči.
by Karel Leger

„Všechny plachty dolů! Rychle, hoši k lanu!“ –
Bouře divě hučí. Běda! atamanu
z ruky padlo kormidlo.
Přes palubu nízkou siný proud se valí,
člunku dno se rázem drtí na úskalí. –
„Tonem! Rychle ku břehu!“ –
Rozkacené vlny svítí bílou pěnou. –
Četu beze zbraně k smrti unavenou
jaly stráže na břehu. –
Spoutali je chvatem. – Soudce, stařec pyšný,
vážně vyčítá jim celý život hříšný,
hladí bradu šedivou.
Jako otec na ně laskavě se dívá,
zlatý, těžký řetěz po hrdle mu splývá,
zlaté kříže zdobí hruď. – –
Krátký byl soud věru. – „K smrti“ soudce praví.
Vězňové jen k ňadrům naklonili hlavy, –
ani vzdech jim neunik.
Vyšli pevným krokem řadou k popravišti,
jediná jim slza z oka nevyprýští. –
V čele kráčí ataman.
Starý, vetchý soudce v dumách za ním zírá,
pod šedivou skrání upomínky sbírá,
hlavou kývá s úsměvem.
Dlouho již je tomu, let by nespočítal, –
co na siné Volze sám koráby chytal
Novgorodských kupčíků.
Měl on páže silné a družinu statnou,
na lodě se vrhal mocí neodvratnou,
loupil, plenil, zabíjel.
A když dosti lupu nahromadil sobě,
odřekl se hříchu, proti pekla zlobě
sloužiti dal deset mší.
Všechny svoje druhy zrádně vydal právu,
stal se hodným mužem, klidil čest i slávu,
řadou křížů zdobí hruď. – –
Zahnal upomínky. – Loupežníků těla
na čekanu volně ve větru se chvěla, –
v prostřed druhů ataman. –
Soudce hlavou kývá, – spokojenost v oku.
Starý sluha náhle přistoupil mu k boku, –
sluha, dříve jeho druh.
Zašeptal mu v ucho: „Znáš-li atamana?
Hleď, to hrdé čelo, líc ta zadumaná, –
věříš-li, že tvůj to syn?
Vzpomeň si! Mé bratry tys dal katu kdysi, –
věčný bůh mne pomstil; – tvoje dítě visí,
vlastní otec vrahem mu!“ –
Obrátil se soudce s chmurným, hrdým čelem:
„Kdyby krev má, hochu, proudila mu tělem,
hoj, což byl by jinak žil!
Bohaté by lupy nahromadil jistě,
usmířil by nebe a dnes na mém místě
byl by mne dal pověsit!“

Meter: trochaic
Lamentable inscripción para el túmulo del Rey de Suecia Gustavo Adolfo
by Quevedo

Rayo ardiente del mar helado y frío,
y fulminante aborto, tendí el vuelo;
incendio primogénito del yelo,
logré las amenazas de mi brío.
Fatigué de Alemania el grande río;
crecile, y calenté con sangre el suelo;
azote permitido fui del cielo
y terror del augusto señorío.
Y bala providente y vengadora,
burlado de mi arnés, defensa vana,
me trujo negro sueño y postrer hora.
Y, despojo a venganza soberana
alma y cuerpo, me llora quien me llora:
el que los pierde, ¿qué victorias gana?

Meter: polymetric
Unthrifty loveliness, why dost thou spend (Sonnet 4)
by William Shakespeare

Unthrifty loveliness, why dost thou spend
Upon thyself thy beauty’s legacy?
Nature’s bequest gives nothing but doth lend,
And being frank she lends to those are free.
Then, beauteous niggard, why dost thou abuse
The bounteous largess given thee to give?
Profitless usurer, why dost thou use
So great a sum of sums, yet canst not live?
For having traffic with thyself alone,
Thou of thyself thy sweet self dost deceive.
Then how, when nature calls thee to be gone,
What acceptable audit canst thou leave?
    Thy unus'd beauty must be tomb’d with thee,
    Which, used, lives th’ executor to be.

Meter: polymetric
PSÁNO O DUŠIČKÁCH R. 1883.
by Bohdan Kaminský

Co bylo tady jarní krásy, pele,
co bylo tady kouzla, vůně, krás,
co bylo tady záře rozechvělé,
co bylo květů, které spálil mráz,
co vůně táhlo ze zahrad i luk,
co paprsků, jež milým teplem hřály,
co zpěvných vln, jež pod jich retem tály
a splývaly tak ve souzvuk!
A kdo to vyčte z těchto stromů holých,
z těch procházek, kde chodil jednou v snách,
a z toho vichru, který skučí v polích,
a z mlhy, jež se plouží po skalách.
Z těch mlčících a opuštěných hnízd
kdo vyčte, že tu ptáci pěli jednou,
než zima stáhla loktušku svou lednou
přes teplo těchto drahých míst.
A kdo to vyčte na tom ostrém hloží
a žlutém listí, jež tu zbylo nám,
že na všem plál kdys čistý úsměv boží...
Je teskno mi a já si vzpomínám,
jak, matko drahá, dnes v té dáli spíš,
a vítr, jenž se nad tvým hrobem chvěje,
i mně sem dýše mrazem beznaděje –
ty nic už drahá necítíš.
A dívám se, jak slunce v mlhy padá
tak zarudlé, jak pláčem rudý zrak –
a líto mi, že’s umřela tak mladá,
a myslím si, až budu také tak
a kolikrát to slunce ještě as
tu pozdravím – – Je pozdě, půjdu spáti
a jak ten den se nikdy nenavrátí,
tak také ty, jak odešla’s.
A vzpomínám si, jaký je můj podíl
v tom životě a co mne čeká víc,
a vzpomínám si, jak jsem dlouho chodil
dnes hřbitovem. – Tam dítě sklánějíc
se na rov matčin, dívalo se v snách
na cizí tváře... a teď k horké skráni
je tisknu v duchu, zrak se slzám brání
a já se chvěji v vzpomínkách.
A opět kráčím ulic pestrým vírem,
ten všední hluk, ta řeč mne studí dnes
a bolí mne, že na tom světě širém
jsem sám a sám – Už soumrak k zemi kles’
a umřel těžký, podjesenní den
a tma se plouží nekonečnou dálí
a chmurami kdes časem hvězdy vzplály
a mlhou světla luceren.
A kmitavé jich světlo vírem ulic
se rozlévá, tu večer chodí lid,
tu mladá choť, se k muži vroucně tulíc,
tu věčný rej – tam dole věčný klid –
tu žert a smích – a šperky vidíš plát –
A já z té vřavy, která v sluch mi kvílí,
a z této záře chtěl bych, matko, chvíli
tam v dáli na tvém hrobě stát.

Meter: iambic
Milton
by Henry Wadsworth Longfellow

I pace the sounding sea-beach and behold
      How the voluminous billows roll and run,
      Upheaving and subsiding, while the sun
      Shines through their sheeted emerald far unrolled,
And the ninth wave, slow gathering fold by fold
      All its loose-flowing garments into one,
      Plunges upon the shore, and floods the dun
      Pale reach of sands, and changes them to gold.
So in majestic cadence rise and fall
      The mighty undulations of thy song,
      O sightless bard, England's Mæonides!
And ever and anon, high over all
      Uplifted, a ninth wave superb and strong,
      Floods all the soul with its melodious seas.

Meter: iambic
En elogio del Siglo de Oro en las selvas de Erifile, Madrid, 1607
by Quevedo

Es una dulce voz tan poderosa,
que fue artífice en Tebas de alto muro,
y en un delfín sacó del mar seguro
al que venció su fuerza rigurosa.
Compró con versos mal lograda esposa
el amante de Tracia, al reino oscuro;
a Sísifo quitó el peñasco duro,
y a Tántalo la eterna sed rabiosa.
De vos no menos que de Orfeo esperara,
si el pueblo de las sombras mereciera
que, cual su voz, la vuestra en él sonara.
Por oíros, de Tántalo no huyera
el agua, y él de suerte os escuchara,
que, por no divertirse, no bebiera.

Meter: iambic
A una fénix de diamantes que Aminta traía en el cuello
by Quevedo

Aminta, si a tu pecho y a tu cuello
esa fénix preciosa a olvidar viene
la presunción de única que tiene,
en tu rara belleza podrá hacello.
Si viene a mejorar, sin merecello
de incendio (que dichosamente estrene),
hoguera de oro crespo la previene
el piélago de luz en tu cabello.
Si varias de muerte y de elemento
quiere, y morir en nieve, la blancura
de tus manos la ofrece monumento.
Si quieres más eterna sepultura,
si ya no fuese eterno nacimiento,
con mi envidia la alcance en tu hermosura.

Meter: iambic
1L: Dieser brach die Liebe das Herz, und diesem die Sehnsucht
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Dieser brach die Liebe das Herz, und diesem die Sehnsucht
Nach der Toten: im Tod nannt' er mit Namen sie noch.
Freunde gesellten den Staub zum Staude seiner Geliebten;
Beide lieben sich dort, wo die Liebe nicht weint.

Meter: trochaic
Epod.
by Georg Rodolf Weckherlin

Aber/ zarte Liebelein/
Wie geh ich mich zu verlieren?
Kan ich dises lied volführen/
Schön-äugige Nymfelein?
Ach
Seiner Tugent bürd so schwer/
Das das glück sich nimmermehr
Jhrem verdienst kan vergleichen/
Vnd lasset mich nu vmb wenden/
Mein lied hipschlich zu vollenden.

Meter: polymetric
- 12 - Dilaciones sin disculpa
by Lope de Vega

Hablaros quiero y descortés aguardo
que vos me habléis a mí, señor divino,
mirad a que llego mi desatino,
que cuanto más me importa más me tardo.
Voy a buscaros, y de vos me guardo,
más me defiendo, cuanto más me inclino,
quiero que vos hagáis lo que imagino,
y en daros la materia me acobardo.
De día en día dilatando el día,
que vos me habléis a mí primero quiero,
¡qué loco error, qué necedad la mía!
Si me importa vivir, ¿qué tiempo espero?
pues aunque fuera en buena cortesía,
es bien, Señor, que os hable yo primero.

Meter: iambic
- CXI - A don Álvaro de Guzmán
by Lope de Vega

Tantas virtudes, honras, glorias, famas,
sólo se hallarán, Álvaro famoso,
en sangre de Guzmán, que el generoso
tronco produce siempre iguales ramas.
Que muestre el sol al Austro ardientes llamas
es fuerza, está en la suya poderoso,
pero al Oriente es caso prodigioso;
tal es la luz con que al nacer te inflamas.
En el mirar al sol claro y sereno,
para que de sus dudas se confirme,
es del águila el hijo conocido.
Probándote a su sol, Guzmán el Bueno,
llamarte puede, viéndote tan firme,
corona y gloria de su excelso nido.

Meter: iambic
NIVEA
by José Hernández Gavira

Frente al espejo de la Blanca Nieve
Contempló su hermosura esta mujer,
Y sonrió complacida la diosa Hebe
Al ver las perfecciones de su ser...
Sobro el niveo cristal de un quieto lago
La vieron como un cisne singular;
Y no hubo causa de inquirir al mago
Quien era la mas bella del lugar...
Y es quo Rosita vino con la aurora
Al estallar con sus encantos Flora
En medio de la agreste floración,
Y robó de los cielos su blancura,
Do los jazmines su fragancia pura,
Esta rosa del monte Canhon...

Meter: iambic
[shakespeare braucht keine Verteidigungswaffen]
by Franz Grillparzer

Shakespeare braucht keine Verteidigungswaffen,
Er denkt wie Gott durch Bilden und Schaffen,
Und kannst dus in dir wiederholen nicht,
Man zergliedert kein Leben und kein Gedicht.

Meter: iambic
- 32 - Al libro El peregrino indiano, de Antonio Saavedra
by Lope de Vega

Un gran Cortés y un grande Cortesano,
autores son de esta famosa historia,
si Cortés con la espada alcanzó gloria,
vos con la pluma, ingenio soberano.
Si él vence al Indio, debe a vuestra mano
que no venza el olvido su memoria,
y así fue de los dos esta victoria,
que si es César Cortés vos sois Lucano.
Corteses sois los dos que al Cristianismo
dais vos su frente de laurel cercada,
y él vuestra Musa bélica Española.
Y aun más Cortés sois vos, si hacéis lo mismo,
que Cortés con el corte de la espada,
siéndolo tanto con la pluma sola.

Meter: iambic
Gebet
by Friedrich Hebbel

Die du über die Sterne weg
Mit der geleerten Schaale
Aufschwebst, um sie am ew'gen Born
Eilig wieder zu füllen:
Einmal schwenke sie noch, o Glück,
Einmal, lächelnde Göttin!
Sieh, ein einziger Tropfen hängt
Noch verloren am Rande,
Und der einzige Tropfen genügt,
Eine himmlische Seele,
Die hier unten in Schmerz erstarrt,
Wieder in Wonne zu lösen.
Ach! sie weint dir süßeren Dank,
Als die Anderen alle,
Die du glücklich und reich gemacht;
Laß ihn fallen, den Tropfen!

Meter: polymetric
Strýčku drahý, slyš,
by Emanuel Züngel

Strýčku drahý, slyš,
co bys rád, si spiš,
anjel navštíví nás v spánku,
donese to k nebes stánku,
vše pak obdržíš.

Meter: trochaic