PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Sonetos – IV
by Juan Martínez Villergas

¡Que de pedantes tu atención se ocupe!
Oye, escucha de ti lo que se infiere,
diga el mundo después lo que
                        dijere
de si supe juzgarte o si no supe
No me pareció bien que el
                     hueso chupe
quien malezas del tuétano refiere,
quien mal quiere a su imagen mal se quiere,
su rostro moja quien al cielo escupe
Mostraste conocer a los pedantes;
bien puedes ¡veterano en el servicio!
Pero, ¿a qué tus clamores incesantes?
Mas ya a Pedancio sé por impropicio
en prosa en ristras fulminantes,
pues ¿quién es tu enemigo? El de tu oficio

Meter: polymetric
- XCIV -
by Gutierre de Cetina

Si no os digo verdad, si en algo os miento,
sobre mi vida torne el desengaño;
si falta hay en mi fe, si os trato engaño,
dolor no quepa en vos del mal que siento;
si no sois causa vos del mal que siento
de vos sea yo tratado como extraño;
si por vos tengo en algo el mayor daño,
no pueda en vos caber consentimiento;
si no estáis hecha ya sola señora
de aquella libertad que no era mía,
¡plega a Dios que sin vos y ella me vea!
Mas si la mísera ánima os adora,
si está llena de vos mi fantasía,
¿qué puedo yo decir que a sí no sea?

Meter: iambic
De Los cigarrales de Toledo
by Tirso de Molina

¿Qué confusión de estrellas, que influencia
eclipsada y oscura junto el cielo
cuando a la primer cárcel rompí el velo
que de mi centro fue circunferencia?
Simbólica deidad, si toda ciencia
es certidumbre y vos sois en el suelo
fuego que alumbra, ¿cómo en vos me hielo,
y os hallo oscuridad y no evidencia?
Si Floriso me quiere, es por rodeo
y equívocos, que agora dificulto,
amándome en enigmas quien no veo.
¡Amor, salid a luz, no andéis oculto,
que no sé yo, aunque versos cultos leo,
que haya también amor crítico y culto!

Meter: polymetric
1L: Mädchentränen,
by Friederike Kempner

Mädchentränen,
Schmerzlich Sehnen,
Perlen aus des Himmels Tau,
Werden weiß und werden grau.
Einer Seele weiches Sehnen,
Eines Herzens schmerzlich Dehnen,
Hui, das ist so warm und kalt
Wie gespenstische Gestalt.
Eisig schmückt es alle Wände,
Starr und freudlos alle Hände,
Alles schweigend, alles stumm,
Nur der Böse geht herum!

Meter: trochaic
PLAVBA DO ZEMĚ KRÁSY.
by Karel Dewetter

Na vzdušné lodi duchů
já prostý plavec jsem –
ve zraku věčna tuchu,
zřím v temno, za cílem.
A nocí plujem v dáli,
kde v závoj mlh se halí
zem slunná – Krásy zem!
Hoj, smělá je to jízda
v dál, nocí bouřlivou,
v plachtoví vichr hvízdá,
a blesk nám svítí tmou.
Tu skála hrot svůj staví,
tam točí vír se dravý –
a vlny výš se dmou!
A vod a mraků svárem
hřmí koráb do dáli,
svou hvězdu nad stožárem,
jíž mračna nezkalí.
Jsme všichni odhodláni,
blesk neděsí nás v pláni,
ni noc, ni úskalí!
Všech k hvězdě spiaty zraky,
jež v temnotách se skví,
vítězíc nade mraky
v svém čistém planutí.
V dál za světlem loď chvátá,
a každá plachta vzpiatá –
je orla perutí!
Ó, hvězdo ideálu,
stín všechen rozptyluj,
ať minem bouř i skálu
i vírů dravou sluj!
Ó, vichře – sílo duchů,
v svých vzdušných proudů vzruchu
nám v plachty bij a duj!
Noc dlouhá v dálku kvapí
před jitra pochodní –
Hle, celý obzor ztápí
se v záři východní! – –
Nad mořem, v zlatém žáru,
jak žena sladkých čárů
zem Krásy v slunci sní...
Ó, vítej, země slunná,
v svém lesku vítej nám,
ať plesně lyr zní struna,
ať písní hold ti vzdám!
Po dlouhé cestě trudů
tvou svatou líbám půdu
a slzy prolévám –
A ty mě tiskneš k sobě,
mě v lokty vineš blíž –
Ó, svatá Kráso! tobě
já patřím – ty to víš!
Sem, v čelo, rtů tvých růže!
neb smrtí zhrdat může
ten, koho políbíš!

Meter: iambic
Die Freundschaft.
by Christian Felix Weiße

Der Freund, der mir den Spiegel zeiget,
Den kleinsten Flecken nicht ver-
schweiget,
Mich freundlich warnt, mich ernstlich
schilt,
Wenn ich nicht meine Pflicht erfüllt:
Das ist ein Freund,
So wenig er es scheint!
Doch der, der mich stets schmeichelnd
preiset,
Mir alles lobt, nie was verweiset;
Zu Fehlern mir die Hände beut,
Und mir vergiebt, eh ich bereut:
Das ist ein Feind,
So freundlich er auch scheint!

Meter: iambic
Soneto
by Leandro Fernández de Moratín

Sabia Polimnia en razonar sonoro
verdades dicta, disipando errores;
mide Urania los cercos superiores
de los planetas y el luciente coro
Une en la historia el interés decoro
Clío y Euterpe canta los pastores;
mudanzas de la suerte y sus rigores
Melpómene feroz, bañada en lloro;
Calíope victorias; danzas guía
Terpsícore gentil; Erato en rosas
cubre las flechas del amor y el arco;
pinta vicios ridículos Talía
en fábulas que anima deleitosas;
y ésta le inspira al español Inarco.

Meter: iambic
1L: Herr, es ist lange satt, daß ich dich nicht gesehen.
by Paul Fleming

Herr, es ist lange satt, daß ich dich nicht gesehen.
Was mir für Kümmernüß darüber ist geschehen,
wie Angst mir itzt noch ist, das weiß nur ich und du,
wir beide wissens nur. Ach, mein Herr, siehe zu,
daß mir dein Absein nicht die halbverzehrte Seele,
die so nach dir verlangt, bis auf das Sterben quäle!
Erzeige dich, mein Arzt! Der wenigste Verzug
versäumt den Kranken oft; ist sie schon auf den Flug
die Seele, so ists aus. Wie ist doch dieses Kleine
wie ach! wie groß bei ihr! sie sieht nach dir, die deine,
läßt keinen Blick vorbei, schickt Sinn und Geist nach dir.
Itzt fleugt sie selbst dir nach. Ach was verbleibt nur mir?
Ich bin nun nicht mehr ich. Kömt sie nicht balde wieder
und bringt dich, ihren Freund und meinen Trost, hernieder,
wie? wo? was werd' ich sein? der ich schon itzt vorhin
ein lebendiger Tod und totes Leben bin.

Meter: iambic
RETRATO LÍRICO
by Rubén Darío

Te he visto en algún cuadro florentino;
has sido tú escultor, pintor, poeta:
espíritu que canta o que interpreta;
bohemio humano, pensador divino.
Nos hemos encontrado en el camino,
y hoy te pinta mi pluma, harto indiscreta,
sin poner más color en su paleta
que el que a la gloria tuya ha dado el sino.
La gloria tuya, con sus alas de oro,
empieza en tu florida primavera
a ofrecerte de aplausos bello coro;
y tú, batallador en tu trinchera,
triunfante suenas tu clarín sonoro
con mengua de la envidia torpe, artera.

Meter: iambic
- 6 -
by Lope de Vega

La parte doce de los peces de oro
tocó la luna cándida de plata
en dignidad de Venus, que retrata
de mi ascendente el natural decoro.
Si ni en el mismo grado, o en el Toro
tienes el sol, no me serás ingrata,
indisoluble amor nos prende y ata,
y por aspecto celestial te adoro.
Verdad es, que no pueden las estrellas
vencer, bella Leonarda, el albedrío,
y que el hombre nació para vencellas.
Mas yo de lo que puedo me desvío,
y les permito que me venzan ellas,
así es honesto y dulce el amor mío.

Meter: iambic
Music when Soft Voices Die (To --)
by Percy Bysshe Shelley

Music, when soft voices die,
Vibrates in the memory—
Odours, when sweet violets sicken,
Live within the sense they quicken.

 Rose leaves, when the rose is dead,
Are heaped for the belovèd's bed;
And so thy thoughts, when thou art gone,
Love itself shall slumber on.

Meter: trochaic
45.
by Daniel Czepko von Reigersfeld

Der ist ein Wunder, der mehr Wunder haben wil.
Daß Gott Mensch worden ist, ist aller Wunder Ziel.

Meter: iambic
Noc.
by Josef Kuchař

Ticho vůkol.
Leskem červánků se září
Slzy Flory přeskvostné.
Svaté šero háje líbá,
Na něž s nebes moře zírá
Líčko luny milostné.
Tichý vánek v kraj zanáší
Pění ptactva loučící;
Tichý nářek v to se loudí,
Jak když duch tu nocí bloudí
Filomély truchlící.
Šedá mlha dřimající
V plášť svůj halí krajinu,
V jižto chladném celování
Jak Aurory v objímání
Morfeus jímá dědinu.
Vše již dřímá.
Z tajemného jenom lesa
Sýčků line smutný hlas.
Na hřbitově záře bledá
Bludiček na hroby sedá –
Již se blíží duchů čas.

Meter: trochaic
- - La Hermosura enojada
by Lope de Vega

Señor, si fuiste en humano velo
de los hombres, el hombre más hermoso,
más apacible, manso y amoroso,
vida del alma, y de los ojos cielo.
Con justa causa tiemblo y me desvelo
el tribunal pensando temeroso,
donde, si os imagino riguroso,
verme culpado me convierte en hielo.
¿Podrán mis culpas levantar por dicha
a vos mis ojos? No, que mi pecado
me priva en tanto bien de tanta dicha.
¿Cómo podré miraros enojado?
porque no pude haber mayor desdicha,
que ver un rostro tan hermoso airado.

Meter: iambic
Apátridas
by Carlos Ortiz

Apartidas, el viento y aguacero,
desconocen impuesto enclavamiento
del humano, que fija el nacimiento,
y cercena del hombre libre fuero
Mas el cielo sin dueño, aventurero,
da el consejo cautivo de su viento,
sobre el agua, indómito sustento,
a los tímpanos blancos del velero.
Pues natura en su díscolo deseo,
con sus manos, apartidas, furtivas,
desmenuza la ley del papeleo;
quía al nómada en tránsito de vida,
desechando las normas decisivas
sin que número humano se lo impida.

Meter: anapestic
LES.
by V. Jednota

Modřín vzpíná ruce
k nebesům.
Keře ostružin. –
Stíny smrků. –
Za myslivnou hlasný štěkot psa.
Ve vsi zvonek zpívá poledne.
Sladkost stoupá z luk.
Tóny zdřímly.
Klid.

Meter: trochaic
La escuela católica
by E. de Gurruchaga

Espacioso salón bien decorado
en el cual se ven místicos letreros
y estampitas de santos marrulleros
colocadas en uno y otro lado.
Enseña el profesor con gran cuidado
las doctrinas de libros embusteros,
cuentecitos estúpidos y hueros,
y el Astete que salva del pecado
En resumen, enseña las cristianas
leyendas, y la historia del Mesías,
escritas por el gremio de sotanas
Así pasan los niños muchos días
y así pasan semanas y semanas
¿Y qué aprenden al fin? ¡Pues tonterías!

Meter: anapestic
ROMANCE Z TŘICETILETÉ VÁLKY (I. NA JAŘE)
by Josef Svatopluk Machar

Pásla si housátka podle vody,
vila si věneček pomněnkový.
Lukama běžela bílá cesta,
v modravou dálku a cizí města.
Jak se tam děvčátko zadívalo,
písničku toužebnou zazpívalo.
Tou cestou rejthar jel do daleka,
uviděl pasačku, klobouk smeká.
A bílé pero měl na klobouku,
k děvčátku zajel si přes tu louku,
vojáček, červený mládeneček,
požádal panenku o věneček.
„Kdybych ti věneček měla dáti,
byla bych trestána od své máti.
Kámen by mi na krk přivázala,
do vody hodila, proklínala.“
„Máš-li ty takovou matičku zlou,
pojď ke mně na koně, pojeď se mnou.
Pojedem, panenko, k Fridlandovi,
nikdo se o tobě nic nedoví.
Fridland je kavalír a nás má rád,
a my zas dovedem krev za něj dát.
Muzika hrá, bubny zabubnují,
fridlandští do světa mašírují.
Na východ, na půlnoc, západ i jih,
Fridland je nad nima, svět je jejich.
Pojď, sedni na koně, děvčátko mé,
po bílé silnici pojedeme.
Budem u Fridlanda vojákovat,
po světě jak ptáci poletovat.
A když tam zhyne má hlava mladá,
vezmeš si, děvčátko, kamaráda.
Když toho zabijou, je tu jiný –
neboj se, děvčátko, vojančiny.
Regiment mládenců, regment je jich,
celičký regiment samý ženich.“
Sluníčko na bílou svítí cestu,
prach na ní zvedá se, letí k městu.
A stará husička zakáhala,
a stará matička zaplakala:
„Ty stará husičko, nekáhej víc,
pasačka tvá tě pást nebude víc...“

Meter: polymetric
Boj nastává, kde v ducha vchází duch.
by Marie Calma

Boj nastává, kde v ducha vchází duch.
A tak i my, co Osud určil nás
za druhy sobě, hledá v druhu druh
všech citů plnost, stopu věčných krás –
a válčíme svou zbraní nerovnou.
Ty rozumem – já citem jařmím tě.
V změť trudů zapadáme podivnou –
mne z žáru ty – já z chladu viním tě.
Než žár i mráz má stejný pocit – pal –
a proto přeme-li se o smysl
svých pocitů, kdo dlužen a kdo dal,
představy stejné stejný výmysl
jen snujeme – neb stejně vrcholí,
co chladem nebo žárem zabolí.

Meter: iambic
Mám dost!
by Adolf Heyduk

Tak pravili mi: „Zanech zpěvu,
věk valně posněžil ti leb,
viz v lidských utrpení zjevu,
čas píseň zanáší jak plevu,
jsi stár, máš ženu, střádej chléb!
Hleď na bedlivé druhy svoje,
k nim hojnost snáší se i čest,
a zlato třpytí se jim s kroje, –
ty za čapkou máš kousek chvoje,
květ na srdci, leč prázdnou pěst.
Kam vede onen život ptačí?
Nuž, změň se, spěš!“ – „Ne, dosti mám,
mně chvoj a kvítí k blahu stačí,
ať stane se, jak Pánbůh ráčí;
já za chléb duše nedávám!“

Meter: iambic
- 128 - Al Rey Nuestro Señor
by Lope de Vega

Hombre soy, como eres; no te espantes
de oír la majestad y el poderío,
pues de ambas cosas sólo el uso mío,
según lo fue de otros Monarcas antes.
Provincias grandes, Reinos importantes,
sujeta este gallardo y justo brío;
mas si al morir no pueden dar desvío,
¿qué son, puesto que fuesen de diamantes?
Del uno al otro polo el mundo abarco,
y sujeto mejor que Atlante al cielo,
sobre hombros de mi claro nombre y marca.
Y aunque, cuando el vibrar la espada y arco
señalo, están temblando el mar y el suelo;
a mí me hace temblar sólo una Parca.

Meter: iambic
1L: Unberufene Schwärmer! Wir werden euch ewig verfolgen,
by Friedrich Schiller

Unberufene Schwärmer! Wir werden euch ewig verfolgen,
Gehet zu Spittlern und lernt, wie man Verfassung beschaut.

Meter: polymetric
6. Auf seine vergebens vorgenommene Reise in Franckreich
by Andreas Gryphius

Der Francken freyes Reich hast du zu sehn begehrt:
Umbsonst! es ist mit Dinst und hartem Joch beschwert.
Die Freyheit die der Welt längst gutte Nacht gesagt/
Hat dich/ den sie gelibt/ in ihrem Hoff betagt.

Meter: iambic
9.
by Johann Wolfgang von Goethe

Mit festem Sinn
Verfolgt’ er sein Ziel
Bis er ruhte;
Da ruht auch der feste Sinn.

Meter: iambic
- 19 - Libro II Al sepulcro del Marqués de Santa Cruz
by Lope de Vega

Aunque de roble y de laurel no enrames,
España, este sagrado mauseolo,
Si no de lienzos que combata Eolo,
velas, bastardos, gavias y velames.
Aunque César marítimo le llames,
y en vez de Dafne, la que adora Apolo,
sus nobles sienes ciña coral solo
a pesar de la envidia y odio infames.
De ningún Capitán de tierra debes
honrarte más, que del Bazán famoso,
Crucígero Neptuno, Marte Hispano.
Llora, que le perdiste en años breves,
pues era con su brazo belicoso
Argos de nuestra Fe, Jasón Cristiano.

Meter: iambic
Švarná nevěsta.
by Adolf Heyduk

Před časem jsi přišel na ohledy;
nepospíchej, počkej, hochu snědý,
je vrch léta, v polibků tvých žáru
nevěsta by zvadla; počkej k jaru.
S jara vezmi, po níž srdce touží,
do krásy až všechen kraj se vhrouží,
a po dálném široširém světu
bude plno úsměvu a květů.
S veškerou pak uvidíš ji vnadou:
útlou, štíhlou jako jedli mladou,
s vlasem jako břízky zlaté snětí,
s jemně růžovitou těla pletí,
temně rudých třešňovitých retů,
jak krušinku v máji, plnou květů,
s usmívavou jako slunce tváří,
dbej, bys neoslep' pak její září!

Meter: trochaic
El sol en oriente
by José Martínez Monroy

Ya rutilante en raudo remolino
hierve ¡oh Sol! en Oriente el
                  polvo de oro
que tus ruedas levantan; ya el
                     tesoro
de tus rayos relumbra diamantino
Desplegase ondeante y purpurino,
al revolar el céfiro sonoro,
tu regio manto, y en alegre coro
siguen las rubias Horas tu camino.
Naturaleza ríe y se levanta
del sueño en que nació suspensa y muda,
y con su pompa y su beldad encanta;
y el hombre que vacila ante la duda,
al contemplar magnificencia tanta,
vuelve a la fe y al Hacedor saluda.

Meter: iambic
41.
by Friedrich Rückert

Wir hofften schon jahrein, nun laßt jahraus uns hoffen;
Am Ende trifft es ein, was noch nicht eingetroffen.

Meter: iambic
A la señorita doña María de la Concepción Gayoso
by Juan Nicasio Gallego

Aún en mi corazón, con fuego impreso,
y en mi atónito oído resonando,
dura el suspiro de tu acento blando,
más dulce que de amor el primer beso.
Al donoso ademán, al embeleso
de tu expresión y tus miradas, cuando
cantas el aire bético imitando,
¿quién, Corila gentil, no pierde el seso?
Bella, sensible, juguetona, esquiva,
me exalto, y río, y me
                  estremezco, y lloro
al eco de tu voz tierna o festiva
¡Feliz quien goce el mágico tesoro
de tantas gracias, y contigo viva,
y escuche de tu labio un: Yo te adoro

Meter: polymetric
- CXLIX -
by Fernando de Herrera

Tras la bermeja Aurora el Sol dorado
por las puertas salía del Oriente,
ella de flores la rosada frente,
él de encendidos rayos coronado.
Sembraban su contento o su cuidado,
cual con voz dulce, cual con voz doliente,
las tiernas aves con la luz presente
en el fresco aire y en el verde prado.
Cuando salió bastante a dar Leonora
cuerpo a los vientos y a las piedras alma,
cantando de su rico albergue, y luego
ni oí las aves más, ni vi la Aurora;
porque al salir, o todo quedó en calma,
o yo (que es lo más cierto) sordo y ciego.

Meter: iambic
- XIX - Acto segundo, Blanca
by Mira de Amescua

Noche, por ser oscura, a amor propicia,
si acaso tus estrellas hechas ojos
vieran que un hombre roba mis despojos,
de aqueste yerro calla su justicia.
Cintia divina, así de la avaricia
de tu esposo Plutón y sus enojos,
libren los cielos tus cabellos rojos,
que calles si me roba el de Galicia.
Paredes altas, no digáis las quejas
que me hace dar el ciego amor que encierro
si acaso tenéis lengua como orejas.
Jardín, si de tus flores me destierro,
no lo digáis a nadie. Duras rejas
callad mis yerros, pues que yo soy hierro.

Meter: iambic
53.
by Emanuel Geibel

Sorgen sind meist von der Nesseln Art,
Sie brennen, rührst du sie zu zart;
Fasse sie nur an herzhaft,
So ist der Griff nicht schmerzhaft.

Meter: iambic
- XXXI -
by Lope de Vega

Albania yace aquí, Fabio suspira,
matola un parto sin razón, dejando
la envidia alegre, y al amor llorando,
pues ya cualquiera fuerza le retira.
El Tajo crece por mostrar su ira
y corre de la muerte murmurando;
párase el sol, el túmulo mirando,
temiendo en sí, lo que en Albania mira.
Mas él, si se eclipsara, volver puede,
y Albania no, que de volver ajeno
a Fabio deja en el postrero parto.
venganza fue para que ejemplo quede
que quien fue basilisco en dar veneno,
muriese como víbora en el parto.

Meter: iambic
Al Duque de Maqueda en ocasión de no perder la silla en los grandes corcovos de su caballo, habiendo hecho buena suerte en el toro
by Quevedo

Descortésmente y cauteloso el hado,
vuestro valor, ¡oh Duque esclarecido!,
solícito envidioso y, atrevido,
logró apenas lo mal intencionado.
Por derribaros, de soberbia armado,
diligencia en que estrellas han perdido
la silla, el animal enfurecido
más alabanza os dio que os dio cuidado.
Poca le pareció su valentía
al toro, presunción de la ribera,
para desalentar vuestra osadía.
Vuestro caballo os duplicó la fiera;
mas en vos vencen arte y valentía,
juntas a la que os lleva y os espera.

Meter: polymetric
47. Über der Salven vor Astrachan, den 15. September 1636
by Paul Fleming

Ihr Nymfen, laßt euch nicht verstören euer Bad.
Empanda, komm' herbei, legt nicht ab eure Schleier,
ihr blumichten Napeen. Gib deinen Winzern Feier,
Lycnita, und schau zu. Und du auch, edle Stadt,
die eh' des Türken Grimm vor sich verlachet, hat,
trit um den schönen Strand. Denn dieser Preis ist euer,
der Preis den
Kommt sicher, hört uns recht; kommt frei, beseht uns satt.
Der Spiele lauter Lärm, der Flaggen rotes Blut,
der Haken dunkler Plitz, der Stücken trübe Glut
und was ihr Schrecklichs seht und was ihr Furchtsams höret,
das mach euch keine Furcht. Der feindgestalt'te Freund,
diß Schiff läßt euch auch sehn, worauf es ist gelehret.
Sein Scherz der ist für euch, sein Ernst für seinen Feind.

Meter: iambic
KOUZELNÉ NOCI.
by Otakar Auředníček

Jsou noci, které zvláštní půvab mají,
kdy hvězdy zvláště velké v nebi hoří,
mlh závoje kdy hudbou ticha vlají
jak plachty lodí plujících v tmy moři.
Jsou noci plné mdlých a těžkých vůní,
kdy tichem divné sladké tóny vanou,
květ měsíce kdy v lůně nebe trůní,
slz opály kdy s výše na zem kanou.
A noci ty jsou k tomu utvořeny,
bys líbal nožky, rty a oči snivé,
bys hlavu mdle položil ve klín ženy,
ssál toho klínu vůně opojivé.
By’s v očích žen hvězd odlesk zářný zíral,
svou duši stápěl v poesie moři
dřív než bys pak po celý život zmíral
ve všednosti a v denní prósy hoři.

Meter: iambic
Ballada o kříži.
by Růžena Jesenská

Zatřásla se země,
pukaly se skály,
a na hoře Kalvárii
tři tam kříže stály.
Zatmělo se slunce,
matka ruce spíná,
mezi dvěma lotry vidí
umírati syna.
Ruce probodené,
nohy zkrvácené,
oči k tomu po pravici
světle obrácené.
A zázrakem lásky
ústa šepotají:
„Doufej, bratře, ještě dneska –
budeš se mnou v ráji!“
Hříšník celou duši
ke Kristovi zvedá,
věří, že mu v pekel mukách
zahynouti nedá.
Však ten lotr v levo
bez orodování
svíjí se na dřevě kříže
v těžkém umírání.
Nechce odpuštění –
srdce zatvrzelé,
s břemenem svých hříchů hyne
vedle Spasitele.
Ač nadzemským světlem
prostřední kříž září,
hořkost smrti rozlila se
Ježíšovou tváří.
Ejhle, chtěl svým křížem
sejmout světa viny,
čisté uvést před trůn otce
Adamovy syny.
K nebi nyní zvedá
pohled zoufající:
Což má muka nevykoupí
lotra po levici?“
Smutně hlavu sklonil – –
hodina se blíží. – –
Ještě jeden pohled poslal
tam k levému kříži. –
Marně. – Nevykoupil.
Hasne síla činů.
Neodnese na svém kříži
bídu, hrůzy, vinu.
Vidí v dálce věků
vzrůstat křížů dřevo – –
a tisíce na něm trpět – –
jak ten lotr v levo. – –

Meter: trochaic
Soneto
by Julio Flores Roa

Esperaré, y en día no lejano,
cuando se apiade mi contraria suerte
y me depare el ósculo de muerte
que ha de salvarme del contagio humano,
pienso que cielo y tierra y océano
de gozo temblarán , y que yo, al verte,
caeré de nuevo en tu regazo, inerte,
después de traspasar el hondo arcano
Mas luego nuestras almas en un
                     grito
de amor se fundirán , y un mismo
                     anhelo
nos llevará a los pies de Dios bendito;
y así como esos astros de áureo vuelo,
que vagan de infinito en infinito,
volaremos los dos de cielo en cielo.
Y en un eterno abrazo confundidos,
lejos de las mudanzas mezquindades,
airemos en las altas claridades
de la angélica orquesta los sonidos
Y veremos con ojos sorprendidos
la desaparición de las edades,
hasta que el mundo envuelto en
                     tempestades
caiga en rotos fragmentos esparcidos
Y cuando en esa vida misteriosa
toda mi sed de dicha se mitigue
y tú sientas la calma prodigiosa
-como en el cielo todo se consigue-,
¡tú serás una estrella esplendorosa;
yo, un satélite tuyo que te sigue!

Meter: polymetric
El poeta y el vulgo
by Eusebio Lillo

Al altanero y encumbrado pino
díjole un día la rastrera grama:
-¿Por qué tan orgulloso alzas tu rama
cuando no alfombras como yo el camino?
Y él respondió: -Yo doy al peregrino
sombra, cuando su luz el sol derrama,
y cobijo las flores cuando brama
el ronco y desatado torbellino
Así el vulgo al poeta gritó un día:
-¿Por qué miráis indiferente el suelo?
¿Qué hacéis? ¿Quién sois? - Y el bardo respondía:
-Soy más que tú porque tal vez recelo
que sólo de mi canto a la armonía
comprendes que hay un Dios y que hay un cielo

Meter: iambic
Zlatá hodinka.
by Rudolf Pokorný

Hej, ta naše posvícenská
zlatá hodinka:
farář, kantor, sedlák, podruh –
jedna rodinka!
Hospodáři, čeládka,
všecko jako pohádka,
a kde mladé srdce, pučí
růže z poupátka.
Hrajte, hrajte, muzikanti,
dobrý bude zisk:
pan otec mrk na paňmámu,
dupnul si a výsk –
paňmáma se zapýří – –
„Ej, chléb kouká vikýři:
nic to! – Selko, do kolečka
k svému – rytíři!“
A juž chvátí panímámu,
vznáší ji jak ptáčka,
napřed žene, vrtí, houpá –
ach, ta rejdovačka!
Dupe, tleská, hvízdá, juchá,
z kola honí chasu;
hned má selku kolem hrdla,
a hned kolem pasu.
Pod ruku jí podskakuje,
na podpatku točí,
a ráj mládí ztraceného
oběma zří z očí...
Ej, ta naše posvícenská
zlatá hodinka:
farář, kantor, sedlák, podruh –
jedna rodinka!
Kde kdo, děvče k sobě má,
vínko hoří oběma –
líbejte se, švarné děti! –
mou – ta s pentlema...

Meter: trochaic
Slovutný pane řediteli!
by Herma Pilbauerová

V drahé škole pod ochranou Vaší
naposledy v krásný tento den
přinášíme přání svoje vroucí.
Kéž jsou slova naše všemohoucí!
Síla ducha nezlomná a pevná
vavřínem Vám zdobí cesty žití.
Nechať vždy též štěstí zlatý květ
v jeho smavé zeleni se třpytí!
A co ještě tají srdce naše?
V poslední ten pro nás krásný den
kéž i prosbu vroucí všech nás znáte!
Přízeň Svou, slovutný rádce náš,
kéž i v budoucnu nám zachováte!

Meter: trochaic
1L: Ich komme von Todten Witdoden herfür/
by Johann Klaj

Ich komme von Todten Witdoden herfür/
Bekleidet mit Alters-gebrauchlicher Zier
Die neulich erneute Kunstliebliche Lieder
Erwekken die vormals Verstorbenen wieder.
Mein blaulich-gold-glentzend-befedertes Haubt
Hat jenen Homerischen Pfauen
Zu deuten/ daß durch die Poeten erhaben
Der schönen Gedanken buntleuchtende Gaben.
Die weißliche Liljen
Erweiset altredlichen Biedermanns Pracht.
Ihr Edelen Teutschen ermannet im Kriegen/
Nun hasset der Waffen bluttriefendes Siegen:
Beliebet den Frieden und jaget ihm nach/
Erhaltet in Würden die dapfere Sprach.
Ach/ lasset den Degen nicht alles verheeren/
Ergreiffet die Feder euch selbsten zu Ehren.

Meter: polymetric