PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
Un amante
by José Cornelio Díaz

¡Cuánta envidia me das, feliz retrato!
Si al seno fueres de mi amante dueño,
dale muestras allí del fino empeño
que con mi tierno amor jurarle trato
Sin ofender su angélico recato,
podrás si está despierta, o si
                  el beleño
la rinde acaso de apacible sueño,
sentir su palpitar piadoso y grato
Y puesto que hoy la aurora se renueva
en que al suelo mostró su faz divina
serás de mi querer amante prueba;
por tanto ofrenda a sus natales digna,
mi imagen a sus pies rendida lleva,
y su gracia concédate benigna.

Meter: iambic
Indische Weisheit
by Ludwig Thoma

Will die Menschheit einen Dalai Lama,
Muß sie mit Geheimnis ihn umgeben.
Besser ist es, wenn die Erdengötter
Hinter Wolken im Verborg'nen leben.
Auch die Seltenheit ist zu empfehlen
Im Gebrauch der hohen Lamaworte,
Denn es leidet ihre Geltungsstärke
Durch die Häufigkeit der Mundespforte.
Richtig ist, was uns die klugen Priester
Von der Weisheit Dalai Lama's lehren:
Nur je weniger wir sie vernehmen,
Können wir sie andachtsvoll verehren.
Füge gnädig es, erhab'ner Wischnu,
Und der Höchste aller, du, o Brahma,
Daß die Menschheit Glauben wieder fasse
An die Weisheit eines Dalai Lama.

Meter: trochaic
Obraz v lese.
by Antonín Klášterský

Starý obraz pověšený ve hlubokém lese,
na červeném kmenu sosny, která k výši pne se,
kolem les a les jen stojí, s věčným stínem, tmavou chvojí,
sotva přes ten starý obraz slunce zamihne se.
Ale pak v tom okamžiku paprskové záře
Madonny zříš velkým smutkem poubledlé tváře,
jak se v lesů stíny dívá, kde ni pták si nezazpívá,
kde je ticho, ticho, ticho, jako u oltáře.
Jak by koho v tmě a šeru hledaly ty oči,
ale sem jen zřídka noha suchým listem vkročí,
jenom kámen svrhnou skály – rány, slyš! – však z dáli, z dáli,
nevíš, jsi-li na vrcholu, nebo na úbočí.
Zachvěješ se, nevíš, před čím – nebo les jen schladá?
Lesy mlčí, přes koruny letí mraků řada,
a ty letíš někam zpátky, do pověstí, do pohádky,
v které poutník bloudí, bloudí a sám v lese padá.
Ale pohled pod ten obraz, v květ, který žnou srpy,
a v ty oči se slzami, modré jako chrpy,
úsměv vrátí v jeho rysy, nebo, kde ten obraz visí,
lidská srdce přec jen blízko – milují a trpí.

Meter: trochaic
1L: Wie rauschen die Bäume
by Ludwig Tieck

Wie rauschen die Bäume
So winterlich schon;
Es fliegen die Träume
Der Liebe davon!
Und über Gefilde
Ziehn Wolkengebilde,
Die Berge stehn kahl,
Es schneidet ein Regen
Dem Wandrer entgegen,
Der Mond sieht in's Thal,
Ein Klagelied schallt
Aus Dämm'rung und Wald;
Es verwehten die Winde
Den treulosen Schwur,
Wie Blitze geschwinde
Verschüttet vom Glück sich die goldene Spur;
O dunkles Menschenleben,
Muß jeder Traum einst niederschweben?
Rosen und Nelken
Bekränzen das Haupt,
Und ach! sie verwelken,
Der Baum steht entlaubt;
Der Frühling, er scheidet
Macht Winter zum Herrn,
Die Liebe vermeidet
Und fliehet so fern. –
Verworrenes Leben,
Was ist dir gegeben? –
Erinnern und Hoffen
Zur Qual und zur Lust –
Ach! ihnen bleibt offen
Die zitternde Brust.

Meter: polymetric
by Johann Wolfgang von Goethe

Medschnun heisst — ich will nicht sagen
Dass es grad’ ein Toller heisse;
Doch ihr müsst mich nicht verklagen
Dass ich mich als Medschnun preise.
Wenn die Brust, die redlich volle,
Sich entladet euch zu retten,
Ruft ihr nicht: das ist der Tolle!
Holet Stricke, schaffet Ketten!
Und wenn ihr zuletzt in Fesseln
Seht die Klügeren verschmachten,
Sengt es euch wie Feuernesseln
Das vergebens zu betrachten.

Meter: trochaic
Lo que ha de hacer el que ha poco es grandísimo caballero
by Jerónimo Cáncer y Velasco

Hacer con un rocín mucho ruido,
tenerle a ternas ferias vinculado,
jurársela a diez damas en el prado,
y no ser de ninguna conocido.
Alabar un calor que aun no ha venido,
decir mi mercader, y mi Letrado,
mandadle muchas cosas a un criado,
y las que importan menos al oído.
Buscar quien sobre joyas de dinero,
venir de oír a una mujer que canta,
y haber estado siempre en cierta parte.
Es lo que debe hacer el Caballero;
y sobre todo la Semana Santa,
sin que le llamen, siga su estandarte.

Meter: iambic
Na novomanžely.**
by Josef Košín z Radostova

Novomanželé, vše máte zcela nové,
dílem na dluh, dílem však i za hotové;
nábytek, peřiny, oděv, obuv – zkrátka
všechno, nu a také novorozeňátka.

Meter: trochaic
18
by Klabund

Ich bin gemartert von Gewissensbissen,
Daß ich noch nichts auf dieser Welt getan.
Mit ein paar Flüchen, ein paar Mädchenküssen,
Da hört es auf, da fängt es an.
Ich aber fühle Strom mich unter Flüssen,
Doch flösse ich bergauf und himmelan –
Das Aug, das ich zum guten Werk erhoben,
Es darf nur einer Dirne Brüste loben.
Wie oft, wenn ich mit den Kumpanen zechte,
Klang eine Trommel dumpf, die Buße bot.
Ich warf mich hin, auf daß mich einer brächte
Und stelle einsam mich ins Abendrot.
Der aber klapperte mit Würfeln, und die schlechte
Gesellschaft furcht ich, wenn Gelächter droht.
Ich bin so müde meiner Spielerein
Und möchte Mensch einst unter Menschen sein.
Doch niemand ist, der meinen Worten traute,
Es wird mein Leichnam erst auf Lorbeer ruhn.
Ich reiße von der Wand die dunkle Laute,
Um doch in Tönen eine Tat zu tun.
Das Lied ist aus. Der grüne Morgen graute.
Im Hofe bellt der Hund, es kräht das Huhn;
Und während alle rings zum Tag erwachen,
Entschlaf ich trunken unter Wein – und Lachen.

Meter: iambic
[das Geschehne, nicht bereut's Hafis]
by Georg Friedrich Daumer

Das Geschehne, nicht bereut's Hafis,
Er bedauert, was er unterließ.
Schmerzlich ist ihm jeglicher Moment,
Den er in ascetischem Verlies,
Den er nicht bei'm Klange des Pokals,
Den er nicht im Glanze des Genies,
Den er nicht an holder Liebe Brust,
Den er nicht gelebt im Paradies.

Meter: trochaic
MANŽEL DOBRÁK.
by Jaroslav Vrchlický

Sedláček přišel z lesa domů
s motykou,
u krbu ženu zřel, měl radost
velikou;
však s ženou seděl cizí pán,
(Za okny kvete tymián!)
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto, tak chceš!
Však přece tuze rád bych věděl,
kdo ten host?
„To z města od přátel, víš, máme
těch tam dost!
Bouř zahnala ho pod náš krov,
buď přívětiv, spoř dalších slov!“
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto, tak chceš!
„Však pozdě jest již, milý muži,
on má hlad,
co k večeři mu, pověz rychle,
můžem dát?
Proň koroptev tam maličká –
pro tebe stačí řetkvička.“
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto má, chceš!
A kde pak bude spát? muž ptá se
po chvilce.
„Kde jinde, nežli v mojí bílé
postýlce;
já povlékla ji proň jsem zvlášť,
tvůj nový přes ní dala plášť.“
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto má, chceš!
Kde já budu spát, ženo? – „Ty jdi
do stáje,
tam u dobytka pro tě dosti
místa je;
tam vyspíš se mi dost a dost
a mně i hostu pro radost“ –
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto, tak chceš!
Však to mi pověz, ženo, až vzplá
jitra svit,
co dál se stane? – „Inu budeš
rohy mít,
tak velké, jak náš vůl je má,
jdi, miláčku můj, duše má!“
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto, tak chceš.
A co pak tomu řeknou ve vsi,
rci mi juž?
„Že’s dobrák, řeknou, k milování
hodný muž!
Však pospěš, pospíchá již pán!
(Za okny kvete tymián!)“ –
– Jsem spokojen s tím též,
když, Jeanetto, tak chceš.

Meter: iambic
DO ALBA.
by Bohumil Mathesius

Na jaře kvetou podléšky,
a koncem léta blíny,
dost jsem tě, děvče, miloval,
teď ať má rád tě jiný!
Je střída věčná ve světě,
a je to moudrost, brate,
říc’ dovést: Sbohem, štěstí mé,
tady je, braši, máte!
Tož sbohem, neplač, děvčátko,
vždyť přijde brzy jiný;
mě taky děvče opustí,
až rozkvetou se blíny.

Meter: iambic
Traumdeutung .
by Ludwig Uhland

Gestern hatt’ ich geträumt, mein Mädchen am Fenster zu sehen;
Doch was sah ich des Tags? Blumen der Lieblichen nur.
Heute nun war mir im Traum, als säh’ ich am Fenster die
Blumen;
Darum schau’ ich gewiß heute die Liebliche selbst.

Meter: trochaic
A la Fuente de la India Habana
by Gabriel de la Concepción (Plácido) Valdés

Mirad La Habana allí color de nieve,
gentil indiana de estructura fina,
dominando una fuente cristalina,
sentada en trono de alabastro breve:
Jamás murmura de su suerte aleve,
ni se lamenta al sol que la fascina,
ni la cruda intemperie la extermina,
ni la furiosa tempestad la mueve
¡Oh beldad! es mayor tu sufrimiento
que ese tenaz y dilatado muro
que circunda tu hermoso pavimento;
empero tú eres toda mármol puro,
si alma, sin calor, sin sentimiento,
hecha a los golpes con el hierro duro.

Meter: polymetric
- 918 - Acto II, ALEJANDRO
by Lope de Vega

¿Qué nuevo encantamiento amor pretende?
¿Qué es esto en que me ponen tus enigmas?
Si me desmayas, ¿para qué me animas?
y si me animas, ¿para que me ofendes?
¡Con fuego hielas y con hielo enciendes,
regalas con amor, sin él lastimas;
tus sutilezas son materias primas,
pues lo mismo que tratas no lo entiendes.
A lo señor una villana, que anda
midiendo a sus desdenes mis disgustos,
quiere que satisfaga su demanda,
y todos a mi amor parecen justos,
pues yo quiero comer, pues me lo manda,
con salsa de señor, villanos gustos.

Meter: iambic
- 4 - Acto I, LAURENCIO
by Lope de Vega

Hermoso sois, sin duda, pensamiento;
y, aunque honesto también, con ser hermoso,
si es calidad del bien ser provechoso,
una parte de tres que os falta siento.
Nise, con un divino entendimiento,
os enriquece de un amor dichoso;
mas sois de dueño pobre, y es forzoso
que en la necesidad falte el contento.
Si el oro es blanco y centro del descanso,
y el descanso del gusto, yo os prometo
que tarda el navegar con viento manso.
Pensamiento, mudemos de sujeto;
si voy necio tras vos, y en ir me canso,
cuando vengáis tras mí seré discreto.

Meter: iambic
Dělnická.
by Emanuel Züngel

Jsem český dělník, dělník Čech
a znám a vítán v krajích všech;
kde síla jiných chábne již,
tam rekovně já zvednu tíž –
nebť česká ruka, česká pěst
ta dělá všemu světu čest.
Já pracovat a zpívat znám,
žeť plesá nad mnou Pán Bůh sám
a posměchu a vzdoru v zmar
sám dává mému dílu zdar.
Mne práce žádná neleká,
a byť k ní cesta daleká.
Co rámě české zdělalo,
to dlouhé věky přečkalo,
co zbudoval praotec Čech,
to pevně stálo v dobách všech
a vnuk jeho co vystaví,
to vlast i národ oslaví.
Ač dělník jsem a chuďas jen,
přec doma chci být svoboden;
jeť milejší mi chudoba,
než bídná, mrzká poroba,
a proto největší můj vrah,
kdo v otroctví mne šlape pach.
Svou vlast já nad vše miluji,
jí život svůj já věnuji,
jí přeju v každý okamžik
jen volnost, mír a blaha znik,
a kdoby mi ji hanět chtěl,
ten pravdu by se dozvěděl!
Jsem hrdý na svůj český rod
a cizých neznám měr ni mod,
kdo jazyk můj mi hanobí,
ten rve mi duše útroby;
jsem český dělník, dělník Čech
a to až na poslední vzdech.
Co započali otcové,
to dokonají synové
a ti-li zemdlí docela,
pak potomstvo to dodělá
i bude stát předc jednou sám
té naší budoucnosti chrám!
Jen svorně k bratru bratr stůj,
a v dobrém všem jej podporuj,
jen páže k páži již se druž
a svaté naší věci služ,
nechť jedna mysl, jeden duch
nás ve bratrský pojí kruh.
Bůh žehnej české práci již
a znik a zdar nám uděliž,
by po tak dlouhém trápení
nám vzešlo světlo spasení
a ubohá ta naše vlast
nalezla volnost, mír a slast!

Meter: iambic
Píseň umělcova.
by Jaroslav Vrchlický

Ovšem snaha
k hvězdám sahá,
ale čin je trpaslík.
Těžká dráha!
sporá vláha,
však i za tu nebi dík!
Chceš-li tvořit,
hleď dřív zbořit,
předsudkem co v duši vře,
z tmy se vznořit,
jen se kořit
vlastním bohům v žití hře.
Sladké tóny
jako zvony
rodné vísky zní ti v sluch,
v skřek a stony,
v divé shony,
v zmatek nadějí a tuch.
Krutá láska,
smavá maska,
plná číš a pohodlí;
struna praská,
ta tam sázka,
pospěš, čas ten neprodlí.
Pevnou rukou
v nesouzvukou
hmotu vpustiž ducha šíp!
Sladkou mukou
křídly tlukou
myšlénka a cit a vtip.
Rozbij kruhy,
krása v tuhý
formy kadlub spjata jest,
v skráni duhy
v světa luhy
zří, pod nohou moře hvězd.
Za ní směle,
ať vzplá v těle,
rozděl dobře světlo, stín;
s trpitele
hložím v čele
laur přec padne tobě v klín.
Nepadne-li,
život celý
byl přec krásný v službě té;
jen kdo smělý
živlům velí,
vyvolá květ z poupěte!

Meter: trochaic
VÝPOVĚĎ.
by Josef Kalus

Já u vás nebudu,
schody vám vrzají,
vystoupit na půdu
nemohu potají,
později z hospody
přicházím rád,
jak šlápnu na schody,
počnou mi hrát:
„Vrz, vrz, vrzy.“ –
To mě mrzí!
Od hezké Andulky
někdy až ku ránu
vracím se z potulky,
klobouček na stranu,
rád bych se jako duch
na půdu vkrad,
však schody – pomoz Bůh!
počnou hned hrát:
„Vrz, vrz, vrzy.“ –
To mě mrzí!
Hospodář naříká
vyrušen ze spaní:
„Jaká to muzika,
jaké to vrzání?
Neví náš čeledín,
kdy má jít spát?“
Zalezu do peřin,
v snách slyším hrát:
„Vrz, vrz, vrzy.“ –
To mě mrzí!
Ty schody vrzavý
co vedou na půdu,
ať Pánbů napraví –
Já u vás nebudu:
rozkoše, svobody
nedám si brát,
nevstoupím na schody,
jež chtějí hrát:
„Vrz, vrz, vrzy,“ –
což mě mrzí!

Meter: iambic
Für dich
by Max Dauthendey

Möcht' mich als Staub vor die Füße dir legen,
Will dich bewegen wie die Winde das Laub,
Wollt' Küsse dir geben, soviel Tropfen im Regen,
Liebe ist blind, doch du Geliebte bist taub.
Hätte ich Hände, soviel Blätter die Bäume,
Sie alle sollten für dich nur sich regen.
Für dich sterb ich stündlich im Lied meiner Träume
Und kann mich selbst nur im Traum noch bewegen.

Meter: iambic
LXXI. „Nad naším hněvem slunce nezacházej!“
by Josef Uhlíř

„Nad naším hněvem slunce nezacházej!“
Ta slova sobě pamatuj;
Je na vrch domácího blaha sázej,
A k nim, co živa, věrně stůj.
Je pravda, člověkem že vládnou chyby;
Však běda, v nich-li setrvá;
I ve hněvu se zlato lásky tříbí,
Jen hněv ať dlouho netrvá.
Ne mrak to černý bývá, ale mráček,
Jímž znoj se pouti lahodí;
Z hněvíčka jen se a ne z dlouhých rvaček
V manželství luznost vyvodí.
A s večerem když ku klekání zvoní,
A luna počne jemně plát,
Nech její mírní paprskové roní
I v city naše mír a lad.
Modlitbu vroucí vezměm ku pomoci,
Ta vyprosiž nám sladký sen;
A po tiché a blahokojné noci
Nám vzejde ráno bez mračen.

Meter: iambic
Seiner liebsten lob
by Georg Rodolf Weckherlin

Vil schöner, dan der sonnenglanz,
vil süßer, dan ein blumenkranz
ist meine Myrta anzuschauen;
sie ist ein tag selbs voll klarheit,
sie ist der ruhm selbs der schönheit,
die schönste under den jungfrauen.
So seind ihr augen Amors brand,
so ist ihr wesen voll wolstand,
so ist ihr leben nichts dan tugend;
und wie an ihrem leib kein fehl,
so ist voll ehren ihre seel,
sie ist ein wunder aller jugend.
Also nu dise sonn und blum,
und diser tag und schönheit ruhm,
und dise augen und geberden,
und dise tugend, wunder, ehr,
und dise Myrt lieb ich so sehr,
daß sie mein himmel hie auf erden.

Meter: iambic
Stlumený pokoji můj, jaký těžký šer tu,
by Adolf Racek

Stlumený pokoji můj, jaký těžký šer tu,
spíš žalář, hrobka, chrám modlitbu lákáš se rtů.
Hra zdola harmonia v sny mé sténá zticha,
kdos blízko pochován jak rovu z hlubin vzdychá.
Dost dum, má otrokyně, Obraznosti lichá,
co rozkazuje, plň má nezkrocená pýcha:
Smích, tanec víno chci, šílenství sladkých žertů,
žár těla, ústa, ňadra, klín, chci vášní ku koncertu
hry lásky, závrať polibků, chci peklo objetí,
ji písní zmámit v hřích, jí sebe spíjeti,
žár slunce ruměnné chci její milosti,
chci hmotou urvati mžik štěstí věčnosti...
Ne, kouzelnice má, nic nechci sám, AŤ ONA ÚSMĚV MÁ,
mé nebem vězení, mé rájem zoufalství a rozkoší má tma.

Meter: iambic
90.
by Friedrich Rückert

Der Streit von Göttlichkeit und Menschheit ist geschlichtet,
Denn nur vom Gleichen kann das Gleiche seyn gerichtet.
Denn nur vom Gleichen kann das Gleiche seyn erkannt;
Doch die Ausgleichung ist verschieden zubenannt.
Der Hochmuth sagt: Zu Gott hat sich der Mensch erhoben;
Die Demuth: Niederstieg zum Menschen Gott von oben.

Meter: iambic
NON EST HIC!
by Xaver Dvořák

O varhany, kdo mluví,
kdo vámi hřímá v děse?
Bůh stojí u portalu,
vjít nechce, hněvaje se.
Je příliš temno zde mu,
a svíce na oltáři
i zlato hlavy kasul
jen matnou šlehnou září.
Pryč mátožný svěc plamen,
ať kryjí okna clony;
však srdce pozdvihněte,
ať hoří olej vonný!
Je příliš temno kolem,
v prach, pokrytci, svá čela!
jsou lampy vaše prázdné,
jsou srdce vyhořelá!
Bůh světla pominul vás,
dál, slyšíte, jak běží?
jej nezláká kov berel,
ni zlatohlavy kněží.
Jde vstříc, již přicházejí,
výš lampy žhavých niter
jim brány zotevírá,
práh věčných bílých jiter!

Meter: iambic
III Pod Svatou Horou v Příbrami
by František Gellner

Pod Svatou Horou v Příbrami
najal jsem za sedm zlatých
pokoj s třiceti soškami,
kříži a obrazy svatých.
Zima je věru trapná dost
každému božímu tvoru.
V létě táhnou mně pro radost
poutníci na Svatou Horu.
Přišlo procesí z Bavor. V něm
(pět neděl je tomu nyní)
holku jsem viděl – – oči jsem
nechat moh’ na Němkyni.
Zbožně jsem na ni zřel, bezmála
jak středověký šlechtic.
Ona se na mne usmála
srdce mé zlomiti nechtíc. – –
Zábavě naší nescházel
sentimentální nádech.
Večer jsem k městu ji provázel.
V noci jsem líbal ji v sadech.

Meter: dactylic
Erinnerung
by Hermann Löns

Heut' ist der erste Dezembertag,
Da ist das Herz uns schwer,
Ich seh' noch, wie er vor mir lag,
Sind's auch schon Jahre her.
Am ersten Dezember vor sieben Jahr
Schien auch die Sonne so blank,
Und als der Tag zu Ende war,
Die Totenglocke klang.
Wir gingen zu Holze bei halber Nacht,
Der Schnee war hell und hart,
Der Himmel stand in Sternenpracht,
Uns fror der Hauch im Bart.
Wir gingen nebeneinander her,
Seine Augen waren weit fort,
Sein Atem ging so tief und schwer,
Er sprach kein einziges Wort.
Und als wir kamen auf das Hai,
Da sagte er: »Johann,
Mir ist so eigen, Junge, sei
Meiner Schwester ein guter Mann!«
Er setzte die Säge an den Baum,
Am anderen Ende ich stand;
Seine Augen waren wie im Traum,
Ich hatt' ihn noch nie so gekannt.
Sonst sah man die Zähne in seinem Mund,
Den Tag, da sah man sie nicht;
Sonst war so fröhlich und so rund,
Nun ernst und lang sein Gesicht.
Wir nahmen die Axt, der Doppelklang
Schallte hell und klar;
Das Echo aus dem Felsen sprang,
Ganz wie sonst es war.
Es gab einen Krach und gab einen Schrei,
Falsch fiel der Buchenbaum;
Er fiel auf ihn: »Es ist vorbei,«
Sprach er, den Mund voll Schaum.
Ich sprach für ihn ein kurzes Gebet,
Daß leicht ihm die Erde sei;
Im Dorfe hat ein Hahn gekräht,
Es war wie ein Jammerschrei.
Der Oberholzhauer trat heran
Und deckte ihm zu das Gesicht,
Und sprach: »Nun sagt es dem Förster an!
Für heute machen wir Schicht.«
Komm', Frau, und laß die Arbeit stehn,
Zieh' an dein Kirchenkleid;
Wir wollen zu seinem Grabe gehn,
Es ist seine Sterbezeit.

Meter: iambic
SELHOU SLOVU ÚSTA
by František Šimeček

Ó, chtěl bych tobě o lásce
říc’ tolik a tak mnoho,
však jazyk těžký – nepoví
ni tisící díl z toho.
A dál a dále bez konce
ten plamen citu vzrůstá –
chtěl bych ti všechno povědít,
však selhou slovu ústa.

Meter: iambic
MOC LÁSKY.
by Jaroslav Vrchlický

Jaký symbol starý! Zev prý v býka
proměnil se bohatýrský, jarý,
Evropu chyt na hřbet násilníka...
Jaký symbol starý!
Prchly věky, změna všady, žáry
v srdcích stejně plají, osel hýká,
lev řve touhou, cítě lásky spáry.
Rozdíl přec tu. Žena ať si zvyká,
býk nes ženu dřív, teď – lásky čáry
okouzlené ženy vlekou býka –
Jaký symbol starý!

Meter: trochaic
64. Času krása.
by Jan Slavomír Tomíček

Vyjdou z věků na svět milé něhy,
Strasti do blaha se promění;
Milovidné vzejde květení
I kde oupí kraje pode sněhy.
A kde divoké si koná běhy,
Zkrotne tygr ve svém zuření;
Bůh se snese v blahém záření,
K rájům prolomí on skalné břehy.
Vyplní se, co teď v nedostatku,
Oko budou vábiť světové
Čistí, jasní, beze všeho zmatku.
Nebeř ale krásu přítomnosti,
Nebeř volnost duchu: rájové
Z ní jen mohou vyjíť ony cnosti.

Meter: trochaic
1L: Ich bin ich und setze mich selbst, und setz ich mich selber
by Friedrich Schiller

Ich bin ich und setze mich selbst, und setz ich mich selber
Als nicht gesetzt, nun gut! hab ich ein Nicht-Ich dazu.

Meter: polymetric
VETŘELKA.
by Ruda Mařík

Já tehdy dlel u lůžka Tvého,
když vzkázala Jsi pro mne v spěchu,
v lesk oka hleděl chorobného
a naslouchal jsem Tvému dechu.
Jak matka chorobnému děcku
jsem pohádkou Ti dával těchu
sám dobře cítě tíhu všecku. –
Jas slunka plnil pokoj září,
a já Ti, jako matka děcku,
přec zpíval písně s jasnou tváří
a nutil veselým se býti. –
Mě děsila Tvá červeň tváří...
ač zdobilo Tvou hlavu kvítí,
jež přines’ jsem Ti k potěšení...!
Ten poslední dar ve Tvém žití!
A věděl jsem, že možno není,
by z nemoci se’s uzdravila –
přec doufal jsem v bláhovém snění,
a naděj v srdce teplo vlila.
Já líbal Tvoje ručky krásné,
v nichž ochabla již všecka síla –
v Tvé oči zřel jsem, dřív tak jasné,
(však nyní horečnatě bílé,)
jak oheň jich pozvolna hasne.
I zvuky hlásku, mně tak milé,
již zanikly, je bolest tíží...
Zde květ umírá v mladé síle!
Ty pásky, jež nás k sobě víží,
teď Osud mocí strhnout hodlá...
A úskočně se kol mne plíží
ta nemoc Tvoje, divá... podlá!
– To cítil jsem! – A v moji duši
se bolest trnu ostny vbodla
jak v předzvěsti, že ztrátu tuší! –
Já plakal – prosil Boha v bolu
tak úpěnlivě... s celou duší:
by oba zemřeli jsme spolu! –
Však marno! – Zřel jsem ve svém pláči,
jak ručka Tvá klesala dolů...
jak ústa sotva dechu stačí...
jak údy Tvé pozvolna chladnou...
jak oči se do lebky stáčí...
a krásné růže v tváři vadnou...!

Meter: iambic
XXXIV. Irisy vy modré, něžný květe snivý,
by Tereza Dubrovská

Irisy vy modré, něžný květe snivý,
závidím vám krásu vaši uvadlou!
Vydechl ji list váš, tiše snící nivy,
hluboká noc tmavá, s rosou napadlou.
Závidím vám parfum, mroucí již a tklivý,
který vane vzduchem něhou nasládlou,
na mé srdce padá, na květ zimomřivý,
ovívá mou duši smutnou, omládlou.
Závidím vám proto, že Jste se tu skvěly,
vydechly svou vůni pro něj naposled,
že Jste pro něj kvetly, trpěly a mřely!
Že vás drahé ruce něžně pohladily,
vaše lístky modré zlíbal drahý ret –
v polibku tom duši že Jste vypustily!

Meter: trochaic
- X -
by Juan de Tassis y Peralta

¡Cuán diferente de lo que algún día,
y aún en parte también bien diferente
de lo que el tiempo ya me tiene ausente,
vi correr de Pisuerga el agua fría!
Que ya trocada la fortuna mía
en mal mudó este bien, y no consiente
que el corazón declare el accidente
del que hoy muere y también del que vivía.
Siga conmigo su costumbre el hado,
no se alteren las leyes de mudanza,
muera envidioso el que vivió envidiado;
busque medios quien medios nunca alcanza
porfíe cuánto más desengañado
el que se desterró de la esperanza.

Meter: polymetric
40.
by Friedrich von Logau

Die Heilgen in der Welt, Herr, haben abgenummen;
Dann from seyn hat nunmehr die Pestilentz bekummen.

Meter: iambic
A Nariño
by Nicolás W. Pinzón

¡Oh grande, entre los grandes el primero!
Descansa en paz, tu patria te ha olvidado
No hay nada para ti; todo está dado
¡Oh tribuno! ¡oh filósofo! ¡oh guerrero!
Tu idea -o Dictador o prisionero-
fue la venganza del Derecho hollado,
sin que el rigor terrible de tu
                     hado
pudiese quebrantar tu alma de acero
Recibe así el desdén de tus hermanos;
sobre el oprobio de tu Patria, gime,
mas no la horrenda ingratitud te asombre;
que en esta vil generación de enanos
ya no alienta tu espíritu sublime,
ni hay mano digna de esculpir tu nombre!

Meter: iambic
2.
by Rainer Maria Rilke

Und fast ein Mädchen wars und ging hervor
aus diesem einigen Glück von Sang und Leier
und glänzte klar durch ihre Frühlingsschleier
und machte sich ein Bett in meinem Ohr.
Und schlief in mir. Und alles war ihr Schlaf.
Die Bäume, die ich je bewundert, diese
fühlbare Ferne, die gefühlte Wiese
und jedes Staunen, das mich selbst betraf.
Sie schlief die Welt. Singender Gott, wie hast
du sie vollendet, daß sie nicht begehrte,
erst wach zu sein? Sieh, sie erstand und schlief.
Wo ist ihr Tod? O, wirst du dies Motiv
erfinden noch, eh sich dein Lied verzehrte? –
Wo sinkt sie hin aus mir? ... Ein Mädchen fast ...

Meter: iambic
VZPOMÍNKA.
by František Soldan

Den celý jsi mi otrávila.
Prch’ líně, jako voda shnilá
se paří v podzim z kalužin.
A všecku lásku, již jsem nes ti,
a kterou jsem chtěl vidět kvésti,
tu vytrhl jsem jako blín.
Už ničím nebudeš mi zítra,
ač věřím, že jsi dosti chytrá,
bys vlákati mne dovedla.
Ah – jak to nudné, teď už zívám,
jak v mysli ve tvou tvář se dívám,
tak vychladla a pobledla.

Meter: iambic