PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
27
by Adelbert von Chamisso

Thrym lüftet' das Leinen
Aus Lust sie zu küssen,
So weit der Saal war,
Ward zurück er geschreckt.
»wie sind doch furchtbar
Frayas Augen,
Dünkte mich Feuer hervor
Funkeln zu sehn!«

Meter: polymetric
-IX-
by Garcilaso de La Vega

Señora mia, si yo de vos ausente
en esta vida turo y no me muero,
paréceme que ofendo a lo que os quiero,
y al bien de que gozaba en ser presente.
Tras éste luego siendo otro accidente,
que es ver que si de vida desespero,
yo pierdo cuanto bien de vos espero,
y así ando en lo que siento diferente.
En esta diferencia mis sentidos
están en vuestra ausencia y en porfía.
No sé ya qué hacerme en mal tamaño.
Nunca entre sí los veo sino reñidos.
De tal arte pelean noche y día,
que sólo se conciertan en mi daño.

Meter: iambic
Durcheinander
by Joseph von Eichendorff

Spatzen schrein und Nachtigallen,
Nelke glüht und Distel sticht,
Rose schön durch Nesseln bricht,
Besser noch hat mir gefallen
Liebchens spielendes Augenlicht;
Aber fehlte auch nur eins von allen,
's wär eben der närrische Frühling nicht.

Meter: trochaic
20. Kardinal der Liebe
by Wilhelm Müller

Bittre Pomeranzenschale schneidest du in meinen Wein,
Aber mit dem andern Händchen wirfst du Zucker auch hinein.
Spricht zu mir dein sprödes Mündchen bittre Worte manches Mal,
Giebt mir süßen Trost dein Auge, und mein Herz trinkt Kardinal.

Meter: trochaic
- 7 -
by Lope de Vega

Principios de virtud que no sabía,
porque el discurso a la razón faltaba,
cuando del cielo desterrado andaba,
áspera muestran la difícil vía.
Estaba, Elisio, el alma ingrata mía
en el Argel de su apetito esclava,
mariposa a la luz círculos daba,
buscando en la tiniebla puerta al día.
Ya mis potencias de cautivas salen,
ya levanto los ojos a los cielos,
y la solas del mar su furia aplacan.
Mas tales manos de piedad me valen,
que como tienen clavos, son anzuelos,
en que del mar de tanto error me sacan.

Meter: iambic
48. Thränen der Liebe
by Friedrich Leopold Graf zu Stolberg

Träufle, mein süßes Mädchen, diese Thränen
Auf die silberne Leier deines Stolberg!
Sitz auf meinen Knien, und laß die Thräne
Über die Wange
Deines Geliebten rinnen auf die Saiten,
Daß sie beben, wie deine Busenbänder,
Und daß meine Thräne mit deiner Thräne
Tönend sich mische!
Thräne der Liebe, ach! der stummen Wonne
Thräne! könnt' ich sie fassen und verwahren!
Und mit ihr den ersten der Küsse, da du
Schüchtern dich umsahst,
Dann um den Hals mir fielst, und sanfterrötend
Deine Lippen an meine Lippen drücktest:
Unsre Seelen huben sich auf der Liebe
Seufzer, und schwebten
Wonneberauschet auf des Kusses Flügeln,
Wie auf Hauchen des Lenzes süße Düfte
Um die Wangen rötlicher, taubenetzter
Blüten des Apfels!

Meter: iambic
- 1 - Desconfianza de sus versos
by Lope de Vega

Los que en sonoro verso y dulce rima
hacéis concepto de escuchar poeta
versificante en forma de estafeta,
que a toda dirección número imprima:
oíd de un Caos la materia prima,
no culta como cifras de receta,
que en lengua pura, fácil, limpia y neta
yo invento, Amor escribe, el tiempo lima.
Estas, en fin, reliquias de la llama,
dulce que me abrasó, si de provecho
no fueran a la venta, ni a la fama,
sea mi dicha tal, que a su despecho
me traiga en el cartón quien me dé fama,
que basta por laurel su hermoso pecho.

Meter: iambic
32. Un cuor Animoso Vince ogni estremo
by Catharina Regina von Greiffenberg

Achelous hat's erwiesen / als er in Aleides Hand:
da er sich bald macht zur Schlangen / schlüpfrend seine Freyheit fand.
In der eusserst grossen Noht sollen wir seyn Klugheit-Schlangen;
durch der Weißheit List und Rank / unverwehrten Pass erlangen.

Meter: trochaic
Zu Bett
by Ludwig Achim von Arnim

Zu Bett, zu Bett,
Die ein Kindle hätt,
Die keinen hätt,
Muß auch zu Bett.

Meter: iambic
Abrasa nuestras almas...
by Vicente Sarthou Carreres

Tú nos amas, Señor, y no te amamos;
Tú nos llamas, mi Bien, y no acudimos;
Tú padeces, mi Dios, y no sufrimos;
Tú nos hablas, Jesús, y no escuchamos.
Eres todo dulzura, y te olvidamos;
nos quieres amparar, y resistimos;
nos esperas con ansia, y rehuimos
salir del mar sin fondo que surcamos
Eres todo bondad, todo belleza;
eres paz, comprensión, ternura, luz;
manantial de bondad cuya grandeza
culmina en la tragedia de la Cruz
¡Abrasa nuestras almas, Redentor,
en la hoguera sublime de tu amor!

Meter: iambic
- 9 - A la braveza de un toro que rompió la guarda tudesca
by Lope de Vega

Sirvan de ramo a sufridora frente
las aspas de la tuya, hosquillo fiero,
no sepan cuantos de civil tintero,
ni en pretina escolástica pendiente;
jamás humano pie la planta asiente
sobre la piel del arrugado cuero,
antes al mayo que vendrá primero
corra dos toros el planeta ardiente.
Tú solo el vulgo mísero vengaste
de tanto palo, y con tu media esfera,
la tudesca nación atropellaste;
pues desgarrando tanta calza y cuera,
tantas con el temor calzas dejaste,
tan amarillas dentro como fuera.

Meter: polymetric
MI ADIÓS A ILOILO
by Manuel Bernabé

Antes de abandonarte, ciudad maravillosa,
que ungiste de alegrías mi peregrinación,
quiero dejar prendida en tu escudo una rosa,
que yo he santificado ante el altar de Otón.
La nave lleva al bardo. Pero en la silenciosa
lágrima que yo vierto, queda mi corazón;
y el noble ilongo amigo, como la ilonga hermosa,
vivirán por los siglos dentro de mi canción.
Más alto que el "kanuyos" cerniéndose en los montes
mi alma tenderá el vuelo a extraños horizontes,
cantando de los pueblos el himno redentor;
Pero, así bramen vientos y se refosquen cielos,
hacia estas islas sacras retornará sus vuelos,
¡como el ave que vuelve a su nidal de amor!

Meter: anapestic
Dichter .
by Johann Wolfgang von Goethe

„du vergehst und bist so freundlich,
Verzehrst dich und singst so schön.“
Die Liebe behandelt mich feindlich!
Da will ich gern gestehn
Ich singe mit schwerem Herzen.
Sieh doch einmal die Kerzen,
Sie leuchten indem sie vergehn.

Meter: iambic
- CXI - A la muerte de un caballero mozo
by Joseph de Litala y Castelvi

Mira un ejemplo de la vida humana,
y una pena en los ojos oprimida,
de aquel, que en el orgullo de su vida,
hizo a la muerte competencia vana.
No hay que fiar en juventud lozana,
pues vemos más segura la caída,
y esta flor, que brillaba de lucida,
fue Aurora ayer, y Ocaso a la mañana.
Quien no teme a este aviso se asegura,
ser escollo en el mar de tantas penas,
polvo es hoy el que ha sido peña dura.
Rompe los hierros, rompe las cadenas,
que no es muy sabio aquel, que se aventura
en juzgar estas causas por ajenas.

Meter: iambic
Ulice.
by Jaroslav Vrchlický

Ať o polednách vozů hlukem hřmíte,
ať v dálku večer se jak hroby tmíte,
ať slunce žeh či luny matné lesky
vám v dlažbu kladou světlé arabesky,
ať vítr řinčí okny, svítilnami,
ať pusté ticho roztáhne se vámi,
jež stráže krok neb hovor chodce ruší,
vy, ulice, vždy jednu máte duši,
již miluji ve sterých zjevů masce!
Vy shonu, vřavě, nenávisti, lásce
a snahám těch, již v domech vašich bydlí,
ať s pouty na rukách, ať v duši s křídly,
jste zrcadlo vždy nové a vždy věrné.
Já miluji ty vaše domy černé
a zasmušilé, po nichž vlhkost kane,
já chodníky též rád mám vyšlapané,
kde přes kolesa sterých kar a vozů
a kroky tisíců a ve hlomozu
se chytá tráva mladičká a svěží.
Já miluji vás s konturami věží
na obzoru, jenž mraků vrstvou žíhán.
A často znaven prací, nudou stíhán
se vrhnu ve hlučící vaše moře,
kde radost, úzkost, naděj, vzruch a hoře
se vlní v jedné bezstarostné směsi.
Vy ulice mi nahradíte lesy
i hukot oceanu, neb z vás svítí,
vře, volá ono, po němž práhnu, žití.

Meter: iambic
11. Fürbitte für ein fehlbares Kind
by Johann Kaspar Lavater

Ach! tiefgebeugt erscheinen
Wir, Herr, vor dir und weynen
Empor zu deiner Vater-Huld:
Trag mit dem Fehlenden Geduld!
Gieb, Vater, seine Sünden
Ihm lebhaft zu empfinden!
Gieb seinem Herzen Schaam und Reu
Und Abscheu vor der Heucheley!
Sprich laut in dem Gewissen!
Laß reine Thränen fließen,
Und schreckt ihn, Richter, dein Gericht,
So schenk' ihm wieder Zuversicht!
Und hast du ihm vergeben,
So hilf ihm, heilig leben!
Gieb ihm zur Tugend neuen Muth
Und seegn' ihn, wenn er Gutes thut!
Bewahre, Vater, alle!
Wer steht, daß er nicht falle,
Der wach und beth und halte sich
An Gott! Und Gott spricht: Hie bin ich!
Wie elend sind die Sünder!
Wie seelig Gottes Kinder!
Ach! laß von aller Sünde rein
Uns, Vater, deine Kinder seyn!

Meter: iambic
Koubek.
by Bedřich Peška

Aj, proč žalně zaznívají tóny,
z břehů Uslaviných letící?
Od hřbitova smutně znějí zvony
zas pro srdce v Slávu věřící.
Tak žalostně svojich učitelů
kvílí dobrá mládež našich škol;
tak litostně zaznívá pln želů
za dobrého vůdce vojska bol;
tak bolestně dítky zakvílejí,
když jim otce z domu odnášejí!
Pro Tebe, Ty otče mladších duchů
vzlétajících v svobodnějším ruchu,
rozlíhá se našich srdcí žal,
že jsi odtud, kde mocná jen láje,
nás opustiv záhy pospíchal
k svému družstvu Slávy v věčné ráje,
tam, kde po sto věcích den se čítá,
kde tě našich duchů sbor uvítá:
„Vítej, Pravoslave, vítej nám!“
Ejhle Tobě nebes hvězdných kníně,
věčná láska, prstem lásky kyne:
„Ten já Tobě milý stánek mám!“
Tam jsi unešen, ty duchu skvělý!
Co teď hrad Tvůj – čelo mohútné?
jenom zlata poklad zkamenělý,
sídlo v zříceninách zármutné!
Ach tak záhy, že jsme nad tím žasli,
mocné výhně rozumu vyhasly;
na ohnisku, z něhož světla blesky
sypaly se na rodný kraj český,
ani malá jiskra nezbyla,
by ji žalosť naše zkřísila!
Ústa drahá, ó ty svatá bráno,
jížto bylo slovo zvěstováno,
slovo živé, slovo budící,
mládeži k životu toužící.
Vámi duch, k Slovanům povolaný
a v kraj Čechův Bohem odeslaný,
mluvil libě v mnohém jazyku,
divy čině bez všech povyků –
žel, již na věky jste uzamčena,
uzavřena, ústa přemilená!
Milé srdce, čarodějná schránko,
skvělých písní tušená studánko,
jehož nejdražší skvost zlatitý
Moranou byl teprv odkrytý,
perly Tvé, v života širém moři,
sbírané buď skalném na pohoří,
aneb v korálovém jezeřisku,
aneb na květoucím na ostrově,
perly Tvé jsou uschovány k zisku,
k zisku vlasti v srdci mladíkově,
by co písně i co porady
posvátnými byly poklady.
Jak se slavík záhy skonávaje
těžce loučí s milou hájinou,
jak se za mrak temný ubíraje
zrak slunečný s jarní krajinou:
tak duch jasný s lidem, jemuž svítí,
takž i srdce, jež proň lásku cítí,
těžce loučí se, když dokonává,
ač za hrobem věčná kyne sláva;
neboť duchu, světla roditeli,
když se plným stal už plamenem,
Bůh usoudil, by svůj národ celý
jasnějším osvítil plápolem;
srdci pak velelo slovo boží,
ať se věrně obětuje vlasti,
ať do hlubin svých svůj národ vloží,
jehož samé maličkou jest částí.
Mistře, Tys své vlasti novou dobu
dlouho nežil, dospěv záhy k hrobu,
na kterýž já za věk za přítomný
kladu vděčně tento vínek skromný.
Slavnou tryznu pak v budoucím věku
budou slavit naši budoucí,
vystavíce tobě z úcty, z vděku
mohylu nad krajem vládnoucí,
kdež se budou s myslí zkroušenou
modlit za Tvou duši milenou.

Meter: trochaic
Soneto
by Juan Bautista de Mesa

Dormía en un prado mi pastora hermosa,
y en torno de ella erraba entre
                  la flores
de una en otra usurpando los licores,
una abejuela, más que yo dichosa,
que vio los labios donde amor reposa,
y a quien el alba envidia los colores,
y al vuelo refrenando los errores,
engañada, los muerde como a rosa
¡Oh, venturoso error, discreto engaño!
¡Oh, temeraria abeja, pues tocaste
donde aun imaginarlo no me atrevo!
Si has sentido de envidia el triste daño,
parte conmigo el néctar que robaste;
te deberé lo que al amor no debo.

Meter: iambic
1L: Wenn ich die Gesichter rings studiere,
by Joachim Ringelnatz

Wenn ich die Gesichter rings studiere,
Frage ich mich oft verzagt:
Wieviel Menschen gibt's und wieviel Tiefe? –
Und dann hab' ich – unter uns gesagt –
Äußerst dumm gefragt.
Denn die Frage interessiert doch bloß
Länderweis statistische Büros,
Und auch diese würden sich sehr quälen,
Um zum Beispiel Läuse nachzuzählen.
Dummer Mensch spricht oft vom dummen Vieh,
Doch zum Glück versteht das Vieh ihn nie.
In dem neuen Korridor von Polen
Gaben sich zwei Pferde einen Kuß,
Und die Folge war ein dünnes Fohlen,
Welches stundenlang
Immer anders, als man dachte, sprang.
Wenn es auch in Polen
Sehr viel Läuse gibt, – –
Aber wer ein solches Fohlen
Sieht und dann nicht liebt,
Bleibe mir gestohlen.

Meter: trochaic
A José Fornaris
by Isabel Pichardo

No anheles nunca, trovador cubano,
dejar el mundo do a la luz naciste,
que todo lo hallarás pálido y triste
si te vas del jardín americano.
Cántale sólo en tu laúd ufano
a la tierra bendita en que creciste,
al ángel hechicero que perdiste
y no ambiciones un país lejano
Cuando lejos te hallares de tu
                     cuna
en vano buscarás su poesía,
su sol de fuego, su apacible luna,
y el cielo hermoso de la patria mía,
porque no puede haber tierra
                     ninguna
que encierre más encanto y armonía

Meter: iambic
MĚSTO
by František Bíbl

Vysněny tichem usínavých chvílí
mlhavé lampy v kalných ampulích
tam ševelivě nepokojny byly
ztajenou přítomností zesnulých.
Jich mroucím odrazem tma promodrává
neslyšná, pod klenutím loggiet,
v níž přeludem se mihne říza vlavá
jak plachý, v prázdno padající květ.
Pak zhaslo vše. Čís stín mi ovál skráň,
větrné ruky gesto záhadné
kynulo hvězdě, nežli zapadne,
proti ní sině zprůsvitněla dlaň.

Meter: iambic
Als  Clarinde  des Abends spatziren ging.
by Johann Georg Gressel

Wie! zeigt Diana sich
Auf dieser nieder
Läßt sie die Sternen-Bahn
Und ihr gewölcktes Feld/
Und strahlt die Erde an?
Doch Nein! ich irre mich/
Es ist
Der ihr den Ehren-Krantz
Vom Haupt und Stirne raubt
Und sich damit belaubt.

Meter: iambic
1. Als sich der Tod meiner Kinder bejährte
by Friedrich Rückert

Grad' in diesen Tagen,
Da ich wollte klagen,
Daß du hingeschieden
Um die Zeit vorm Jahr,
Blickt dein Bild so klar,
So mit stillem Frieden
Auf mich wunderbar,
Daß ich statt Verzagen
Selig ein Behagen
Fühle, das fürwahr
Nicht ist von hienieden,
Sondern aus dem Frieden
Dorther, wo mein Paar
Nun auf immerdar
Wohnung aufgeschlagen,
Allem Weh geschieden,
Bei der sel'gen Schar.

Meter: trochaic
Disputir-Kunst.
by Barthold Heinrich Brockes

Willt du ruhig und beliebt, überall gelitten seyn:
Disputir mit keinem Menschen, er sey vornehm oder klein.
Denn, du wirst entweder siegen,
Oder aber unten liegen.
Letzters kann dir nicht gefallen; ersters thut dem andern weh,
Mehr, als einer Ursach halber. Sein Verstand soll von der
Drauf er sich geglaubt, herunter. Dieses ist ihm ärgerlich;
Und er thuts mit Widerwillen. Aber, daß zugleich er dich
Noch vernünftiger, als sich,
Halten und erkennen soll; sind zween Schläg in einer Wunden,
Die von seinem lieben Ich gar zu heftig sind empfunden.
Und er wird, ohn allen Zweifel, dich, nebst deiner Wahrheit,
Soll er aber, sonder Haß, sich von dir besiegen lassen:
Mußt du erst sein Herz gewinnen, und dazu beliebter Minen,
Sanfter Töne, süsser Wörter, holden Ausdrucks dich bedienen.
Bey der Tonkunst brauche ja eines freundlichen Gesichts,
Und bemüh dich, deine Schlüsse, wie mit Honig, zu versüssen.
Sonsten richtest du bey allen mit den stärksten Schlüssen nichts;
Und dir wird aus deiner Klugheit nichts, als bittre Wermuth,

Meter: trochaic
66. Mein Hertz ist GOttes Herd.
by Angelus Silesius

Wo GOtt ein Fewer ist/ so ist mein Hertz der Herd/
Auf welchem Er daß Holtz der Eittelkeit verzehrt.

Meter: iambic
Ii.
by Heinrich Heine

Hastig schritt er aus dem Dome,
Jagte fort auf seinem Rappen,
Daß im Wind die feuchten Locken
Und des Hutes Federn wallen.
Auf dem Weg' nach Alkolea,
Dem Guadalquivir entlange,
Wo die weißen Mandeln blühen,
Und die duft'gen Gold-Orangen;
Dorten jagt der lust'ge Ritter,
Pfeift und singt, und lacht behaglich.
Und es stimmen ein die Vögel,
Und des Stromes laute Wasser.
In dem Schloß zu Alkolea
Wohnet Clara de Alvares,
In Navarra kämpft ihr Vater
Und sie freut sich mindern Zwanges.
Und Allmansor hört schon ferne
Pauken und Trommeten schallen,
Und er sieht des Schlosses Lichter
Blitzen durch der Bäume Schatten.
In dem Schloß zu Alkolea
Tanzen zwölf geschmückte Damen,
Tanzen zwölf geschmückte Ritter,
Doch am schönsten tanzt Almansor.
Wie beschwingt von muntrer Laune
Flattert er herum im Saale,
Und er weiß den Damen allen
Süße Schmeichelein zu sagen.
Isabellens schöne Hände
Küßt er rasch, und springt von dannen;
Und er setzt sich vor Elviren
Und er schaut ihr froh in's Antlitz.
Lachend fragt er Leonoren:
Ob er heute ihr gefalle?
Und er zeigt die goldnen Kreuze
Eingestickt in seinen Mantel.
Und zu jeder Dame spricht er:
Daß er sie im Herzen trage;
Und „so wahr ich Christ bin“ schwört er
Dreißig Mal an jenem Abend.

Meter: trochaic
171. Gott findet man mit nicht-suchen.
by Angelus Silesius

Gott ist nicht hier noch da: wer jhn begehrt zufinden
Der laß’ jhm Händ’ und Füß’/ und Leib und Seele
binden.

Meter: iambic
An die Bäume im Winter
by Johann Gottfried Herder

Guten Bäume, die Ihr die starren, entblätterten Arme
Reckt zum Himmel und fleht wieder den Frühling herab!
Ach, Ihr müßt noch harren, Ihr armen Söhne der Erde,
Manche stürmige Nacht, manchen erstarrenden Tag!
Aber dann kommt wieder die Sonne mit grünendem Frühling
Euch; nur kehret auch mir Frühling und Sonne zurück?
Harre geduldig, Herz, und birg in die Wurzel den Saft Dir!
Unvermuthet vielleicht treibt ihn das Schicksal empor.

Meter: trochaic
PÍSEŇ ORÁČOVA.
by Bohdan Kaminský

Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.
Hle, slunce vstává, jitro mladé
na širá pole perly klade
a vánek čeří trávy vlas.
Ó Pane, já jsem člověk chudý,
Ó dej, ať z každé plodné hrudy
mi vzejde plný klas.
Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.
Než jitro vstalo, k práci píle
já časně vstal, své voly bílé
jsem na svém dvoře k pluhu vpřáh'
a vesel vyjel k práci nové,
než z plna vyšlo rubínové
to slunce na horách.
Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.
Tak k poledni jsem pilně oral
a mnohá krůpěj, těžký koral,
se zaleskla mi na skráni –
a teď je večer, jsem už zemdlený
a dálí v obzor zašeřený
se chvěje klekání.
Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.
Ó Pane, dej, ať ujme se mi,
co dnes jsem zasil v rodné zemi,
ať vše tu může zrát a kvést
a až přijde ta zima stáří –
Ó velký, svatý Hospodáři,
mně zem ať lehká jest.
Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.
Ať nejsem jen klas prázdný, holý,
až ty nás svezeš do stodoly,
Ó Hospodáři, Pane náš,
kéž těm, kdo po nás tady budou,
z památky naší aspoň chudou
jim cestu urovnáš.
Nám rosu, dešť a slunce dej,
Ó Pane,
mé práci vlídně požehnej.

Meter: iambic
Angedenken .
by Joseph von Eichendorff

Und die Thränen drangen leise:
So einst blüht' es weit und breit,
Als mein Lieb dieselbe Weise
Mich gelehrt vor langer Zeit.

Meter: trochaic
Soneto
by Francisco de Bustamante

Cítara, que al concierto de Pomona,
canora induces el acento Ibero
del Joven más feliz, que considero,
bañado en los Candores de Elicona.
Suena a su impulso, que en la inculta Zona
de tu voz, el aplauso que venero,
será la fama apoyo, y el severo
émulo, cederá lo que blasona
De Euterpe, y Tersícore el Armonía,
jocosamente grave, que ponderas,
al tiempo duren, cuando más se imitan.
Pues es razón, que en dulce melodía,
se burle acreditado de las veras,
si de veras las burlas le acreditan.

Meter: iambic
- 60 -
by Lope de Vega

Pasaba el claro Eveno a Deianira
Neso Centauro, Alcides sin sospecha
en la contraria margen por la estrecha
senda del agua la contempla y mira.
Mas viendo que la fuerza, ardiendo en ira,
del arco venenoso se aprovecha,
toma el Centauro la sangrienta flecha,
y en estas voces últimas espira.
No fuera tan crüel mi airada suerte
si amara tu hermosura con modestia,
y del ser racional me aprovechara.
Ser hombre y bestia me causó la muerte,
que no te codiciara como bestia,
si con la parte superior te amara.

Meter: iambic
An Pauline
by Eduard Mörike

Die Neune, die zu ewgen Tänzen
Sich schwesterlich die Stirne kränzen,
Sie sollen, heißt's, im Dämmerscheine
Der dichterischen Wunderhaine
Gar manches Mal dir gern begegnen
Und dich mit ihren Gaben segnen;
Nur daß du, was sie dir vertrauten,
Mit keiner Silbe läßt verlauten.
– Ob etwa
Dir dieses Schweigen auferlegen?
Ich weiß, ein solcher Schatz, verschlossen,
Wird doppelt wonnig erst genossen,
Unendlich scheint er sich zu füllen,
Indem wir ihn der Welt verhüllen.
Drum, was die Freunde sagen möchten,
Es ziemt sich kaum mit dir zu rechten;
Wünscht mancher doch ein gleiches Glück
Unmutig oft sich selbst zurück!

Meter: iambic
Barbara Frietchie
by John Greenleaf Whittier

Up from the meadows rich with corn,
Clear in the cool September morn,

The clustered spires of Frederick stand
Green-walled by the hills of Maryland.

Round about them orchards sweep,
Apple- and peach-tree fruited deep,

Fair as a garden of the Lord
To the eyes of the famished rebel horde,

On that pleasant morn of the early fall
When Lee marched over the mountain wall,—

Over the mountains winding down,
Horse and foot, into Frederick town.

Forty flags with their silver stars,
Forty flags with their crimson bars,

Flapped in the morning wind: the sun
Of noon looked down, and saw not one.

Up rose old Barbara Frietchie then,
Bowed with her fourscore years and ten;

Bravest of all in Frederick town,
She took up the flag the men hauled down;

In her attic window the staff she set,
To show that one heart was loyal yet.

Up the street came the rebel tread,
Stonewall Jackson riding ahead.

Under his slouched hat left and right
He glanced: the old flag met his sight.

“Halt!”— the dust-brown ranks stood fast.
“Fire!”— out blazed the rifle-blast.

It shivered the window, pane and sash;
It rent the banner with seam and gash.

Quick, as it fell, from the broken staff
Dame Barbara snatched the silken scarf;

She leaned far out on the window-sill,
And shook it forth with a royal will.

“Shoot, if you must, this old gray head,
But spare your country’s flag,” she said.

A shade of sadness, a blush of shame,
Over the face of the leader came;

The nobler nature within him stirred
To life at that woman’s deed and word:

“Who touches a hair of yon gray head
Dies like a dog! March on!” he said.

All day long through Frederick street
Sounded the tread of marching feet:

All day long that free flag tost
Over the heads of the rebel host.

Ever its torn folds rose and fell
On the loyal winds that loved it well;

And through the hill-gaps sunset light
Shone over it with a warm good-night.

Barbara Frietchie’s work is o’er,
And the Rebel rides on his raids no more.

Honor to her! and let a tear
Fall, for her sake, on Stonewall’s bier.

Over Barbara Frietchie’s grave
Flag of Freedom and Union, wave!

Peace and order and beauty draw
Round thy symbol of light and law;

And ever the stars above look down
On thy stars below in Frederick town!

Meter: polymetric