PoetryMTEB/MultilingualPoetryMeterClassification huggingface dataset:
BENÁTKY
by Emanuel Lešehrad

Sníš v loktech lagun lazurových vod,
snů minulosti básni kamenná.
Vše spí zde. Chrámy, palác dožecí
i modř, jež jižní vášní vznícená.
Jsou plny vrásek staré paláce,
jež přísně zrcadlí se v průplavech,
jichž smutnou vodou bloudí gondole,
s nichž vzlétá lásky smích či žalu vzdech.
Když zjitra slunce vjíždí nad obzor,
zář’ zlatorudá zpívá nadšením,
tu mroucí Benátky vždy na chvíli
se přiodějí rouchem dožecím.
Již na palác dožecí sněží měsíční svit.
A z průplavů soumraku slyšet biondettu znít.
Ruch nábřeží prchá. Most vzdechů sesul se v tmách.
Spí Benátky s věžemi, chrámy na lagunách.
A z rozvalin slávy, jež chmurně u moře sní,
jak ze hrobu výkřiky hodin výstražně zní.

Meter: polymetric
A don Alonso de Ercilla
by Leonor de Iciz

Mil bronces para estatuas ya forjados,
mil lauros, de tus obras premio honroso,
te ofrece España, Ercilla generoso,
por tu pluma y tu lanza tan ganados.
Hónrese tu valor entre soldados,
envidie tu nobleza el valeroso,
y busque en ti el poeta más famoso
lima para sus versos más limados
Derrame por el mundo tus loores
la fama, y eternice tu memoria,
porque jamás el tiempo la consuma.
Gocen ya, sin temor de que hay mayores,
tus hechos y tus libros de igual gloria,
pues la han ganado igual la espada y pluma.

Meter: iambic
Wettstreit der tulpen/ nelcke/ rose/
 lilie/ cypreß/ narciß und
 hyacinth.
by Christian Hofmann von Hofmannswaldau

Mir weissen lilie gebühret kron und thron/
Mein silber das ist weiß und rein von aller fchmincke/
Die rosen ähnlich sieht/ die tulipan versincke/
Und lege sich ins grab/ das sag ich dir zu hohn.
Man hat sonst weiter nichts als augen-lust davon/
Wenn ich den perlen thau aus meinen kelche trincke/
So seht ihr blumen erst in was vor zierd ich blincke/
Mir dient der westen wind des lentzens liebster sohn/
Für geile hertzen ist der rose milch und blut.
Ich bin die keuscheit blum und unbefleckt an zierde.
Ihr andern alle seyd beschmutzet von begierde.
Und mag noch eine seyn die mir den einspruch thut?
Weg ros’ und tulipan/ weg nelck ich hab erreichet/
Daß keine blume sich mit meiner würde gleichet.

Meter: iambic
320. Deinem Beruf gemäß
by Gerhard Tersteegen

O Gnade, von Gott sein erwählet
Und seinen Freunden zugezählet,
Ihn schaun, vor ihm in Ehrfurcht stehn,
Im Heiligtum mit ihm umgehn!

Meter: iambic
- LXIII -
by Hernandode Acunya

Sin temer el camino voy contando
los pasos por do a muerte voy derecho
y, con quien trabaja en su provecho,
me voy de paso en paso apresurando.
Vos, señora, y Amor vais estorbando
lo que procuro y, por mayor despecho,
mostráisme este descanso a poco trecho
y tenéisme suspenso, dilatando.
Pero si bien tamaño no merece
como acabar por vos la triste vida,
al menos esforzad el sufrimiento,
o consentí el remedio que se ofrece,
o moderad congoja tan crecida,
o mandad que no sienta el sentimiento.

Meter: iambic
MÍR...
by K. Vřesovský

Já čet‘ jsem kdysi krásnou pohádku,
jak Mír prý bloudil světem, pokoj hledaje,
a nenašed ho, ve hřbitova zahrádku
všel znaven, na tichý hrob v říš svou klesaje...
I dnes Mír celou bloudí Evropou,
a hledaje, kde moh’ by spočinout,
se brodí vřelé krve potopou,
svůj prapor bílý chtěje rozvinout.
Však musí dál i s hrobů hlubokých,
že mrtví ani klidu nemají
v děl lítém hřmění, v bojích divokých,
že v hrobech ještě zbraně třímají...
A hrobů přibývá, a není pokoje – – –
Až celá Evropa se ve hrob promění,
pak šíleného konec bude souboje,
a Mír své bude slavit Vzkříšení?!
Či uslyší dřív zvonů hlaholy
a pochopí, co mluví chrámy-Betlémy,
v nichž andělé svým zpěvem zápolí:
„VŠEM DOBRÉ VŮLE POKOJ BUDIŽ NA ZEMI!?“ – –
Hle, před stánkem tu světlo plápolá
tak něžně, jak by chtělo všecko zulíbat;
ztad Knstus-Světlo-Láska v svět volá:
„JEN KE MNĚ BLIŽ, JÁ SVÝM CHCI SRDCEM ZAHŘÍVAT!
Ať všude boj a zbraní řinčení,
a kvil i nářek světem širým zaznívá,
zde pokoj je a sladké sloučení:
ZE SRDCE MÉHO MÍR A LÁSKA VYPLÝVÁ!“ – –
Dej Kristus, v jesle pro svět vložený,
by láskou Jeho srdce vzplanula,
A NAD BRATRSTVÍ ZNAK VŠEM VROZENÝ
SE MÍRU DUHA NAVŽDY SKLENULA...

Meter: iambic
III. Píseň emigranta.
by Jaroslav Vrchlický

Jaký mne to schvátil cit?
Neměl jsem přec odejít!
Žil jsem, pravda, život v trudu,
v potu oral rodnou hrudu –
Bože, víš, však dím to v studu:
Nelze, nelze zapomnít!
Rodná střecha, stará ves!
Tam ten úvoz, tam ta mez!
Dostává vše náhle ruce
a mne táhne k sobě prudce,
jak mám obstát v této muce,
věčný Bože, odpověz!
Můj ten žita, řepky lán...
Komu má být zaprodán,
cizákovi nebo židu?
Prsť ta pila moji bídu,
já ji prodal za hrsť klidu –
Musím jít, kde cizí pán.
Ó vy trámy zčernalé
mojí chaty zvětralé
a ty sade s planou hruší,
kdo to chápe, kdo to tuší,
jak jsem vykrvácel duši
v trýzni kruté, pomalé!
Matky mé tam mohyla
v nový květ se odila
na hřbitůvku sešlapaném...
A my jdem – kde jenom stanem?
Naším hodem každým ránem
dědů stará postilla.
A ta bible Kralická,
kterou duše mladická
zpíjela se, zpět mne volá,
pod panská se vrhnout kola,
doma zůstat – dlaň nechť holá,
síla v ní jest nadlidská!
Měl jsem trpět raději,
sílu hledat v naději,
na oteckém umřít lánu,
zaslzet si každou ránu!
Však již vnuci mí vstříc ránu
píseň síly zapějí!
Teď to cítím, teď to vím,
co lán dědů není mým,
co jsem ztratil, co jsem prodal,
co červ pochyb v srdci zhlodal!
Kdo však dí, že jsem se podal?
Umru s přesvědčením tím!

Meter: trochaic
NA LODI. (X. Tam, kde as teď slunce stojí,)
by Josef Svatopluk Machar

Tam, kde as teď slunce stojí,
plula jednou hellenská loď,
na níž, jak to slunce, plálo
zlaté rouno z Kolchidy.
Vítr příznivý dul pomoc
veslujícím nahým plavcům,
touhy jejich napřed letly
k sladkým břehům domova.
Jenom Jason v tiché hrůze
zadíván byl k zádi lodi:
princezna Médea stojí
tam jak socha bez hnutí.
Hnědé ruce založeny
na mohutných tichých ňadrech
dívá se v tu stranu, kde as
leží rodná Kolchida...
V tmavých velkých očích plane
teskný smutek... marně pátrá...
modrá dálka pohltila
známé hory otčiny...
Titěrná ta loď ji nese
v cizí město... bude ženou
bledovlasého tam Řeka,
k němuž v jedné hodině
pro ty modré oči jeho
los svůj spjala... toho Řeka,
žvastavého, zbabělého,
jenž tam hrůzou choulí se,
že na její bílé říze
vidí hnědnout rudé skvrny,
kapky krve, které střikly
na ni z šíje bratrovy...

Meter: trochaic
1L: Von Sternen hat die Vorwelt uns gelehret,
by August Wilhelm Schlegel

Von Sternen hat die Vorwelt uns gelehret,
Die Tugend, Frevel, Ruhm, Schmach, Glück, Mißlingen,
Aus den geheimnißvollen Kreißen bringen,
Und deren Macht kein Wille sich erwehret;
Von Zeichen, die der Kund'ge sieht und höret,
Und den Orakeln leichter Vogelschwingen;
Auch von Sirenen, deren zaubernd Singen
Unwiderstehlich in den Tod bethöret.
Der Jugend ziemt des Sinnbilds holde Leitung,
Doch heb', erwachsen nun, der Mensch die Stirne,
Hör auf, was in ihm, außer sich zu wähnen.
Muth, Freiheit, Kraft, sind seines Heils Gestirne,
Der Weisheit Blicke seiner Zukunft Deutung,
Wahn, Trägheit, Wollust, seiner Brust Sirenen.

Meter: iambic
Orlí krev.
by Karel Dostál-Lutinov

Tam na výšinách
mocný vichr hučí –
ale v údolině slunečko se směje,
bílé květy pučí.
Tam na výšinách
vzteklé hromy bouří –
ale v údolince z chaloupek se tichých
šťastný kouřík kouří.
Tam na výšinách
král se mračí s trůnu,
dole v údolině dítě buclaté se
matce směje v lůnu.
Přec po výšinách
těká moje touha,
dole v údolině ruce leží v klíně,
chvíle na smrt dlouha.
Přec po výšinách
lítá touha moje,
ne že bych chtěl mrazů, ne že bych chtěl trůnů,
ale že chci boje!

Meter: trochaic
- CLXXIX -
by Gutierre de Cetina

¡Ay, qué plazo tan largo y tan extraño,
ay, qué término luengo y enojoso,
ay, qué tiempo prolijo y trabajoso,
ay, qué tardío remedio a tan gran daño!
¡Ay, salud perezosa y con engaño,
ay, cruel dilatar tan peligroso,
ay, pesado esperar triste y forzoso
ay, qué día mayor que el mayor año!
Si el sol para el extraño nacimiento
del hijo de Alcumena anduvo errando,
en una dos jornadas convirtiendo,
¿por qué no pasa agora en un momento
ésta que tanto bien va dilatando,
o hace que la pase yo durmiendo?

Meter: polymetric
ZA ZMIZELÝMI LESY
by Jan Opolský

Podivnou mocí neklidnou duše se vždycky chvěla,
do hájů se tu vstoupilo tak jako do kostela,
nesměla ústa semknutá vřelého slova říci,
hlas by jak voda zledověl hluboko v křtitelnici;
trestná by boží pravice vztáhla se na tu duši,
která tu věčný bytí mír, nezvána nikým, ruší.
Bylo tu jako v kostele, ve kterém duše živá
pokojnou, vlídnou, lehkou smrt pro sebe vymodlívá.
Ze stromů černých, šumících vztyčeny byly stany,
nehmotné ruce jako by vsahaly na varhany,
jako by z prsou nástroje hluboké zdroje síly
ve formě hudby ztišené na povrch vystoupily;
živoucí, sladké dýchání chvělo tu těly sosen,
byl-li jsi chudší o pravdu, bohatší byl jsi o sen.
Z ukrytých houštin úpěl pták, podivný truvér ticha,
proti té zjevné žalosti bolest tvá byla lichá,
neboť on zapěl z potřeby, ku které osud nutká,
která je měkce tající, nebo zas žhavě prudká.
Zazpíval, jak by útlou hruď rozerval břitkou zbraní,
jak by to bylo pro poslech citové vymírání.
Maličký pramen ledový, drcený tíhou skály,
jako krev zvolna roněná, života ubírá-li,
ťukal a suslil, sváděje nerovný souboj s hluší,
o to jsa v pravdě strašnější, o co byl jednodušší.
Praskalo slabě jehličí, voněly zalkle smoly,
mechy a houby plesnivě čišely po okolí,
slunce sem vešlo pořídku, záclona stínu měkká
halila oltář samoty, pod kterým údiv kleká.
Podivnou mocí neklidnou duše se vždycky chvěla,
do hájů se tu vstoupilo tak jako do kostela...

Meter: iambic
574. Zahleděla sem se na lomozy
by Jan Kollár

Zahleděla sem se na lomozy
A křik těchto kluků v peklisku,
V tom pak uzřím právě na blízku,
Že sem došli z Kocourkova vozy;
Přivezly je černosersté kozy,
A tak utíkaly po písku,
Že snad polovic v tom nátisku
V pravo, v levo přišlo na výhozy;
I ti, kteří došli sem a chtěli
Zmaďařiti zdejší Slováky,
Choleru zde dostali a mřeli;
Proto i hned Rarach nezahálel,
Ale po tuctech brav na háky
V bahnotoký Acheron je válel.

Meter: trochaic
Sny a skutečnost.
by Emanuel Züngel

Já děckem býval veselým
a neznal dlouho trudu;
i doufal jsem, že v životě
vždy veselým jen budu.
Teď zřím, že sen to děcka byl
a trpké probuzení –
vždyť v celičkém tom životě
ni za mák slasti není.
Když poprvé jsem zaplesal
nad krásnou svojí vlastí,
tuť mněl jsem, že v ní živu být
musí být rajskou slastí.
Teď želím oněch krásných snů
i krásné vlasti svojí –
vždyť zřím ten její velký žal,
jejž nikdo neukojí!
Kdo v světě hledáš přítele,
nehledej tichou duši;
tať nejspíš ve vší tichosti
ti slib i věrnost zruší.
Kdo v světě hledáš milenku,
nehledej krásnou tváři;
za touť se nejvíc požene
ti hejsků ku oltáři!
Spatřiv kdy muže slavného,
vždy pokorně jsem smekal
a jak před svatým obrazem
bych pokorně byl klekal.
Však zvěděv, že ten velikán
se nezná k svému rodu,
v své úctě jsem jej postavil
hned na nejnižším schodu.
Jak rád bych činem velikým
já přines vlasti slávu
a pomohl jí z poroby
zas ku starému právu!
Leč vůle nemá žádnou moc,
kdy nerovna jí síla –
jinak by moje drahá vlast
již dávno šťastna byla!

Meter: iambic
SMUTEK
by Marie Calma

Je smutek loď bludného Holanďana,
bez výstražného světla nocí hnána
na pustý břeh,
kam tíhou leh'
do plachet vzdech.
K hladině malomocí přikována,
zakotví leda v smrti přístavech.
Nad lodí smutku nevychází zrána
a nezaplane slunce v západech.
Příď rozedrána,
bok jedna rána
a mělký břeh
je na písčitých smutku přístavech.
Víc vraku podobna a strašidlu je,
posádku mrtvou v mlhu zahaluje.
Když kapitán
je smutkem štván,
k pokladu síly nikdy nedopluje.

Meter: iambic
[wol mir/ so seh ich dich/ du klares Nymphen-Bad]
by Georg Philipp Harsdörffer

Wol mir/ so seh ich dich/ du klares Nymphen-Bad/
Du Haus der Najaden/ so seh ich wieder fliessen
Dich Weltbeschreiten Strand/ von dem ich ward gerissen.
Ihr Himmel/ euch gebürt der Dank für diese Gnad/
Der Dank/ daß mich bißher unschadhaft trug der Pfad/
Daß euer Schutz mich wolt für Vnfall sicher wissen.
Vnd du berümter Fluß/ nimm dieses mein Begrüssen.
Du bist es/ der mich erst so wol bewirtet hat/
Du bist es/ du allein/ der meiner hat gepflogen/
Als meine Kindheit noch an Brüsten ward erzogen:
Wo aber bleibt die Pflicht/ mit der ich dir verpfändet?
Min Leben lebt ja dir/ das ich dir schuldig bin.
Gieb/ was du hast Strephon mit Schäffeln zugewendet/
Dann nimm von meiner Hand viel tausend Lieder hin.
Ihr Felder dieses Orts/ ihr Kleebereichten Brachen/
Ihr Auen/ meine Lust/ wie hoch hat euch beglükkt/
Euch/ Strephons grosser Geist/ der bunte Reimen stikkt/
Der euch oft anvertraut/ voll Witzes Hirtensachen.
Du Linde/ kanst nun wohl in deinen Zweigen lachen/
Weil Strephons Kunst-Gebänd von deinen Rinden blikkt.
Es wird dein Lentzenzelt von lieber Luft erquikkt/
Noch sprech ich/ daß bey dir gelehrte Winde wachen.
Gebt her/ ihr Lüfte/ das/ womit Er euch begabt/
Schenkt/ was er euch geschenkt/ was ihr besitzt und habt/
So werd ich solches euch mit Wucher wieder senden.
Hinfort/ wann meinen Wunsch ein Schluß der Sternen hält/
Werd ich besuchen oft/ ihr Felder/ eure Welt/
Dann lasst sich euren Schatz zu meinen Sinnen wenden.

Meter: iambic
Retiro de quien experimenta contraria la suerte, ya profesando virtudes, y ya vicios
by Quevedo

Quiero dar un vecino a la Sibila
y retirar mi desengaño a Cumas,
donde, en traje de nieve con espumas,
líquido fuego oculto mar destila.
El son de la tijera que se afila
oyen alegres mis desdichas sumas;
corta a su vuelo la ambición las plumas,
pues ya la Parca corta lo que hila.
Fui malo por medrar: fui castigado
de los buenos; fui bueno: fui oprimido
de los malos, y preso, y desterrado.
Contra mí solo atento el mundo ha sido,
y pues sólo fue inútil mi pecado,
cual si fuera virtud, padezca olvido.

Meter: polymetric
Alter und Winter
by Justinus Kerner

Alter und Winter, Herbheit der Natur!
O daß man auch im Kampf der Elemente
Noch duftend wie die Blume sterben könnte!
Doch ach! man stirbt nicht, man vertrocknet nur.
Und so vertrocknet lebt man sich zum Spott,
Hört jahrelang an seiner Bahre zimmern,
Bis endlich fällt saftlos der Leib in Trümmern,
Und wo die Seele hinfährt, weiß nur Gott.

Meter: iambic
PRVNÍ MRÁZ.
by Josef Holý

Je na koncertě v domě besedním.
Jak těšila se na něj dětinně,
dni čítala, než krásný zavítá,
sny třpytivými kolébala se
a trety zdobné dávno chystala;
i družky přijdou, zalíbí se všem
v tom šatě novém, hebkém, nádherném,
tak doma všichni jí to říkali.
A jaro bude, třebas venku mráz
a radost bude čistší nežli sníh
a srdce se jí celé otevře,
jak země slunci náruč otvírá.
Je tu tak krásně. Vše ji dojímá,
sál hoří, hudba mluví jásavě,
ruch, živost barev, oko omžené
směs pestrou vírem sotva proniká.
Dvě přítelkyně přiletěly k ní,
smích, chvatný hovor, drobné poznámky
a obdiv šatu, hlavně obdiv ten;
zas jiné, sama jde teď k Lidušce
a šťastna vrací se.
Co slyšela?
To jako ostrou jehlou bodlo ji,
„nu, myslí, že si krásu koupila“,
tak polohlasně za ní zaznělo.
Zrak maně utkvěl v stěně protější,
kde v zrcadle se blýskla její tvář
a plaše sedla. Kol ní u stolu
dál řeči kvetly, neslyšela již.
Je ošklivá. A krásy nekoupí.
Ba hledá každý hezký obličej;
jak podivné je všechno na světě.
Ten doktor mladý, co k ní usedl,
ne, nemůže se nikdy líbit mu,
on ví, že tatínek má zlata dost,
je na prodej. Ten student naproti,
co očima ji mámil před chvílí,
nic neví o ní, o snech, o srdci,
však přec se dívá, tváří milostně.
Tu ředitel, co k otci teď si sed‘,
zda nepočítá v duchu tisíce?
Več věřit má? A jaká budoucnost?
Jen tesknota, jen hořkost, zklamání.
Ti hudebníci hrají protivně.
Sál holý, nevkusný. Vše protivné.
Stůl vrže, smích i řeč je cvičená.
Zda dovede kdo přímo tvářit se?
A On, to její sladké tajemství,
jenž nemoh‘ přijít? I ten klame ji.
Jak skřípou listy jeho podvodem,
tvář strojí, oči lžou mu nadšení,
hoch praktický! Vše mizí v hlubinách.
Proč není krásná? Dává krásu Bůh.
Vše zlé je, špatné. Krása všechno je?
Jen oko otcovo, tak výrazné,
jež láskyplné, dobré hledí k ní,
jen zlaté srdce měkké, otcovské
ji rádo může míti nezištně.
Ne, plakat nesmí. Dlouhá bude noc.

Meter: iambic
- XIX - A Séneca, filósofo moral y ético
by Joseph de Litala y Castelvi

Sólo supiste despreciar riquezas
ciñendo tu poder a corto espacio,
y sólo tú las glorias del Palacio
tuviste en poco abanderando Altezas.
De Nerón, las Hidrópicas grandezas
el pálido Rubí rojo Topacio
son piedras para ti bajas del Lacio,
son asco su esplendor y sus finezas.
Todo lo diste, y sólo has reservado
el tesoro de tu Filosofía,
que Maestro en lo Estoico te ha aclamado.
Notaste de Nerón la tiranía,
burlaste su poder, venciste el hado,
y te alcanzó sereno el postrer día.

Meter: iambic
To the Virgins, to Make Much of Time
by Robert Herrick

Gather ye rose-buds while ye may,
 Old Time is still a-flying;
And this same flower that smiles today
 Tomorrow will be dying.

The glorious lamp of heaven, the sun,
 The higher he’s a-getting,
The sooner will his race be run,
 And nearer he’s to setting.

That age is best which is the first,
 When youth and blood are warmer;
But being spent, the worse, and worst
 Times still succeed the former.

Then be not coy, but use your time,
 And while ye may, go marry;
For having lost but once your prime,
 You may forever tarry.

Meter: iambic
- XI -
by Juan Boscan

Aún bien no fui salido de la cuna,
ni del alma la leche hube dejado,
cuando el amor me tuvo condenado
a ser de los que siguen su fortuna.
Me dio luego miserias de una en una,
por hacerme costumbre en su cuidado;
después en mí de un golpe ha descargado
cuanto mal hay debajo de la luna.
En dolor fui criado y fui nacido,
dando de un triste paso en otro amargo,
tanto que si hay más paso es de la muerte.
¡Oh corazón, que siempre has padecido!
Dime: ¿tan fuerte mal, cómo es tan largo?
Y mal tan largo, di: ¿cómo es tan fuerte?

Meter: iambic
V JINÉM SVĚTĚ.
by Antonín Klášterský

Dávno dřív než v lásky tuše
počly naše oči pláti,
musily se naše duše
v jiném kdesi světě znáti.
Ve hvězdnatém snivém dolu,
v květech plných sladké vláhy,
kráčely už jistě spolu
měkkou cestou mléčné dráhy.
Vždyť mé duši prchlé davu
bylo u tvé hned jak doma,
složila jí tiše hlavu
bělostnýma pod křídloma.
A tvá duše přes vír vzteklý
objala mou duši štvanou,
jakoby si byly řekly
někdy dřív už „na shledanou“.

Meter: trochaic
XL.
by Jaroslav Vrchlický

Jít mohu kol tvých oken a tam státi,
mně ulici přec nikdo nezakáže,
mé podešve mi nikdo nezaplatí.

Meter: iambic
117. Der Ekstein ist daß beste.
by Angelus Silesius

Den Goldstein suchet man/ und läst den Ekkestein/
Durch den man ewig reich/ gesund/ und klug kan seyn!

Meter: iambic
4. Ach ten Řím! ten hruď mi v hloubi hlodá!
by František Sušil

Ach ten Řím! ten hruď mi v hloubi hlodá!
Na svaté kříž lámou na báni,
Cháska hrany jižjiž sezvání
A již dýku v ňádra církvi vbodá.
Rozmohla se křivda jako voda,
Vlastní syn již otce vyhání,
A to nebe předc se nesklání,
Kdož tu pomoc pro vítězství podá?
Kdež jste světci! proč tak tvrdo spíte?
Neslyšíte křiky vraha líté?
Tisíce z vás dali za Řím krev.
Vstaňte v jev a vztyčte korouhev,
Chopte meč, jenž darován byl Petru,
A zlou chasu splašte do čtyr větrů.

Meter: trochaic
Petrklíče.
by Jaroslav Vrchlický

Petrklíči otevírá
jara bránu slunce svit,
s lupení jim rosu stírá,
do kalíšků se jim chyt’
a z nich zlatým okem zírá.
Vánek lesem vůni sbírá,
rozsívá ji na pažit,
zmdlen pak sladkou touhou zmírá
v petrklíči.
Jako básníkova lyra
lesů šum zní a v něm skryt
volá, pláče sladký cit:
Otevřte se, srdce sirá,
vstup k vám láska, štěstí, víra
petrklíči!

Meter: trochaic
Že víra jako víra?
by Jan Pelíšek

Že víra jako víra? Střep jako drahokam?
Tma jako zářné světlo a pravda jako klam?
Že cesta stejně jistá, ať kdo si velebí
buď bludičky jen bařin, neb slunce na nebi?
Že víra jako víra? Bůh jako modly prach?
Hřích smířený a pokoj, neb věčný v srdci strach?
Že stejnou čest a cenu má Řím neb Písma hlas,
řeč lidských hierarchů neb Kristův věrný vzkaz?
Tak na Golgatě s lotry byl bludař popraven?
A apoštolstvo mřelo jen pro nicotný sen?
Tak bojovníci Boží a víry rekové
jen za stín bojovali a cetky jalové?
Ó pryč s tím bídným slovem! Vždyť jest to jenom štít,
jímž nevěrnost a nevděk a chabost chce se krýt.
Kde úcta k pravdě žije, tam heslo bezcitné,
že víra jako víra, se s hněvem odmítne.
Ač nekaceřujeme věr druhých bratří svých,
ač Boží jiskry ctíme i ve tmách pohanských,
přec nade všecko drahé nám Evanjelium jest,
náš staroslavný prapor, ten vztýčen chceme nést!
Ten k triumfu a slávě již miliony ved,
že jako skála stáli i v bouři hrůz a běd.
Ten nesmíme my zradit! On v štěstí v neštěstí,
on k vítězství i hrobem nám dráhu proklestí!

Meter: iambic
- IX - En la muerte de don Rodrigo Calderón
by Gongora

Sella el tronco sangriento, no le oprime
de aquel dichosamente desdichado
que de las inconstancias de su hado
esta pizarra apenas le redime:
piedad común en vez de la sublime
urna que el escarmiento le ha negado,
padrón le erige en bronce imaginado
que en vano el tiempo las memorias lime.
Risueño con él tanto como falso
el tiempo, cuatro lustros en la risa,
el cuchillo quizá envainaba agudo.
De tal sitial después al mal cadalso
precipitado, ¡oh cuánto nos avisa!
¡Oh cuánta trompa es su ejemplo mudo!

Meter: iambic
LÁSKA K BLIŽNÍMU
by Josef Svatopluk Machar

Maršalka d’Estrées, jejíž muž ved v poli
francouzské voje proti rvavým Prusům,
jednoho rána ze St. Sulpice přišla
vzrušena valně. Kázal abbé Riccard
svým jímavým a měkkým barytonem
– co sametový pohled očí jeho
do duší vnikal unyle a sladce –
o lásce k bližním. Rozvlněná mysl
chce honem někde vykonati cosi,
by zveselil se nějaký ten bližní –
leč – kde ho nalézt? Stojí, myslí chvíli –
ach, pravda, v ulici zde mají špitál
a ranění prý přibyli tam ondy
z poslední bitvy... Ženě maršalově
zvlášť bude slušet, návštěvou tam zajít
a potěšit ty bědné slovem vlídným.
Oh, dobrý nápad! Hledne do zrcadla –
bezvadná malba na rtech, lících, čele,
v pořádku účes, jíní pudru drží,
démanty v uších srší svoje duhy,
tak vonná, hrdá, zářící a krásná
v nosítka vstoupá... Ale v krátkém čase
zle rozhořčena domů vrátila se:
ne, lid ten hrubý, drsný, neurvalý
pro lásku k bližním není nijak zralý!
Hned prvý sál ten – zápach k zadušení
a na postelích lidé neholení
a první, k němuž medikus ji vedl,
se v lůžku ani slušně nepozvedl –
a když jí doktor, omluvit jej chtěje,
horlivě líčil, jak s tím mužem zle je,
že obě nohy jeho roztrhány,
i do rukou že dostal těžké rány,
tu odpor přemohla (ne bez nesnází)
a vlídně zeptala se: Co vám schází?
A trup ten hnusný drze oči poule
vyrazil hrubě: Ještě jedna koule!
a hlavu obrátil hned urážlivě – –
Oh, abbé Riccard může zase snivě
o lásce k bližním příště zahovořit!
Je třeba teprv bližního si stvořit,
ne nazdařbůh jít, tolik ona tvrdí,
a rozhazovat skutky milosrdí!

Meter: iambic
7.
by Friedrich Rückert

Die Ueberlegung zeigt das Bessere von zwein;
Zum an sich Guten treibt ein innrer Trieb allein.

Meter: iambic