Валерій Павлович КухарЖиттєвий і творчий шлях(1942 – 2017)Олександр БойкоВалерій Павлович Кухар – видатний хімік, доктор хімічних наук, професор,академік Національної академії наук України, Заслужений діяч науки і техніки України,лауреат Державної премії України в галузі
науки і техніки, лауреат премії Всесвітньої
федерації вчених “Premio “Terni – San
Valentino «Un anno d’Amore», нагороджений
відзнакою “Global – 500”, (Програма ООН зпроблем довкілля – UNEP), удостоєнийМіжнародної Арбузовської премії в галузі
фосфорорганічної хімії та багатьох іншихнаукових і державних нагород.
В.П. Кухар народився 26 січня 1942 р.
вКиєві. Після звільнення міста відокупантів сім’я перебралась до Миколаєва,де пройшло дитинство і шкільна юність
Валерія Павловича.
З того періоду збереглась фотографія
середини 40-х років минулого століття – майбутній академік в 3 – 4 річному віці.
В 1958 р. юний (16 років) Валерій закінчив із Золотоюмедаллю Миколаївську середню школу № 2, як медаліст бувзарахований без вступних іспитів до Дніпропетровського
хіміко-технологічного інституту (ДХТІ) на факультет
технології органічних речовин і з головою занурився у вирстудентського життя.
Мабуть ще в школі, а особливо – в студентські часиповною мірою проявились особливі риси характеру юнака –надзвичайна допитливість і жадоба знань, наполегливість,цілеспрямованість, працьовитість.
Чеканний профіль
першокурсника не залишає сумніву що його власник маєчітку мету і несхитну волю до їїдосягнення.
Найбільш яскраво і повно
охарактеризував Кухаря-студента його однокурсник (нині –член-кореспондент НАН України) Валерій Васильович
Шевченко в своїх спогадах (газета ДХТІ «Дзержинець» № 24
від 21.06.1978 року):«Наукові інтереси Валерія чітко проявились уже надругому курсі, коли він розпочав роботу в студентському
науковому товаристві під керівництвом доцента Олени
Олександрівни
Абражанової.
Цілеспрямованість,наполегливість і працелюбство, відмінне навчання і великий
інтерес до хімії, який виходив далеко за межі учбовоїпрограми, - всі ці якості характеризують Кухаря – студента.
Його інтереси в ті роки не обмежувались лишенавчанням і науковою роботою – для його життєрадісної вдачі цього було замало. Мипам’ятаємо його блискучі відповіді на міському конкурсі Клубу веселих і допитливих, безйого гострих, дотепних і веселих малюнків просто не можна було уявити інститутську
сатиричну стінгазету «Крапива».
Чудове знання джазової музики та історії джазу виділяли Валерія серед численних
прихильників модного в ті роки захоплення.
Валерій не стояв осторонь і від спорту. Він неодноразово захищав честь ДХТІ узмаганнях з веслування, виступав за факультет на турнірах з настільного тенісу».
В 1963 р. студент Валерій Кухар захистив на «відмінно» дипломну роботу
«Дослідження впливу деяких замісників циклогексаноноксиму на його перегрупування влактам», одержав диплом з відзнакою і рекомендацію вченої ради ДХТІ для вступу доаспірантури.
З 1963 до 1966 р. Валерій Павлович навчався в аспірантурі Інституту органічної
хімії під керівництвом академіка О.В. Кірсанова і професора В.І. Шевченка.
Аспірантськірокибулизаповнені
напруженою працею і складались лише з буднів, бовихідних просто не було.
Експериментальні
дослідження за дисертаційною темою були достатньо
складними і виконувались з використаннямагресивних речовин.
В 60-і роки значна кількість співробітниківІОХ займалась дослідженням хімії фосфазосполук –науковим напрямом, започаткованим в 50-і рокиакадеміком О.В. Кірсановим. Фосфазосполуки
одержувались фосфорилюванням амінів, амідів таінших азотовмісних речовин, а фосфорилюючими
агентами були пентахлорид фосфору та його похідні.
За жартівливим визначенням аспіранта Кухаря «всіфосфорилювали все», а він сам фосфорилював
нітрили двохосновних карбонових кислот і одержав
Аспірант 1-го року навчання В. Кухар невідомі раніше біс-фосфазосполуки та дослідив їхосновні властивості.
Характер цєї роботи відображений гумористичним малюнком аспіранта В. Кухаря

Незважаючи на труднощі, завдяки цілеспромованості, глибоким знанням і непересічній
експериментальній майстерності аспірант за три роки виконав весь запланований обсягдосліджень і в 1967 р. успішно захистив кандидатську дисертацію «Фосфорилювання
нітрилів двохосновних карбонових кислот».
Протягом 1966-1968 рр. к.х.н.
В.П. Кухар обіймав посадистаршогоінженераімолодшогонауковогоспівробітникавідділуфосфорорганічних
сполук(ФОС), керував роботою групидослідників, а в 1969 р. бувобраний і затверджений напосаді старшого науковогоспівробітника відділу ФОС.
Група наукової молоді,очолювана молодим,К.х.н. Валерій Кухар із співробітниками

енергійним керівником, чисельно виросла і в 1970 р. була переведена до відділу хімії
елементоорганічних ізоціанатів. Тематика досліджень молодого колективу суттєво
розширилась – фосфорилювання «по Кірсанову» супроводжувалось хлоруванням хоча бодного з продуктів реакції, що приводило до утворення трихлорфосфазополіхлоралканів,молекули яких містили α-положенні активні атоми хлору.
Сполуки подібної будови могли бути ціннми реагентами в органічному синтезі, атому Валерій Павлович з великим ентузіазмом
розпочав дослідження процесів
хлорування і вивчення властивостей одержаних речовин. В гумористичному вступі домайбутньої докторської дисертації він писав (робочою мовою в ті часи була російська):«... Мы сейчас можем ввести в молекулу в тысячи раз больше хлора,чем профессор 1873 года. Мы можем заменить в органической молекуле наатомы хлора все остальные, в том числе избитые углерод и водород....
Для начала мы решили ввести в метильную групу амина только триатома хлора. После многочисленных опытов и ошибок это стало
возможным. Синтезировав трихлоралкиламины, мы открыли новую,большую область органической химии.... Полученные нами хлоралкиламины
помимо большого теоретическогоинтереса,дающегонам
стабильнуюзарплату,вближайшие
годы
могут
произвести переворот в народномхозяйстве»...
Пошук способів одержання αхлоралкіламінів, дослідження їх будови
тареакційноїздатності,складні
експерименти і осмислення одержаних
результатів забирали багато часу і сил, танезважаючи на згадані труднощі Валерій
Павлович наполегливо займався експериментальною роботою і всього за шість років
виконав надзвичайно цікаве дослідження, яке академік І.Л. Кнунянц назвав вишуканим, іза результатами цього дослідження блискуче захистив у 1974 р. докторську дисертацію
«Альфа-хлоралкіламіни та їх похідні».
З 1975 р молодий вчений очолив відділ хімії полігалогенорганічних сполук (ХПС)Відділ хімії полігалогенорганічних сполук (ХПС) - 1976 р.

Інституту органічної хімії, в якому крім вивчення хімії хлоро-, бромо- і фторопохідних
органічних речовин різних класів група біологів здійснювала первинний скринінг нових
речовин і відбір найбільш перспективних для використання в рослинництві як регуляторів
росту і розвитку, а також інсектицидів для захисту від комах-шкідників. До цього періоду
відносяться роботи із завершення державних випробувань препарату №31 (N-оксидудиметилпіридину), названого пізніше Івіном на честь його творця Іващенка Ярослава
Миколайовича. Препарат Івін став «родоначальником» цілої низки створених в Інституті
оригінальних регуляторів росту, які зараз широко використовуються в рослинництві.
Експериментальна робота великої кількості співробітників та широка тематика їхдосліджень постійно ставили перед керівником низку питань методичного і теоретичногохарактеру, тому Валерій Павлович з властивим йому гумором пропонував«альтернативні» шляхи їх вирішення:«Эту реакцию я бы провела так…»«Карты говорят, что фосфин и N-хлор дают…»

Під керівництвом Валерія Павловича досліджувались методи синтезу і хімічні
перетворення полігалогенопіридинів, фторвмісних похідних адамантану та інших
поліедранів. В цей період були синтезовані невідомі раніше представники гемінальнихполіфосфонатів, які в спеціальній літературі одержали назву «фосфонати Кухаря».
Продовжувався пошук нових сполук з практично корисними властивостями (антипіренів,регуляторів росту рослин, гербіцидів, фунгіцидів тощо).
В.П. Кухар брав участь в роботі
міжнародних і всесоюзних науковихконференцій,бувчленом
кваліфікаційних вчених рад Інституту
органічної хімії (ІОХ) та Київськогодержавного університету (КДУ) імені
Тараса Шевченка, членом вчених радІОХ,всесоюзногооб’єднання
«Йодобром», проблемної ради з хіміїелементоорганічних сполук АН УРСР,читав лекціїстудентам
хімічногофакультету КДУ.

Відкриття Міжнародного симпозиумуз регуляторів росту рослин (2007 р.)Наукові досягнення Валерія Павловича та виконувана ним науково-організаційна
робота були високо оцінені науковою громадськістю. В 1978 р. його обрали членомкореспондентом АН УРСР за спеціальністю «органічна хімія» і академіком-секретаремВідділення хімії та хімічної технології АН УРСР, в 1985 р. – дійсним членом АН УРСР, ав 1988 р. – першим віце-президентом АН УРСР.
Притаманні йому широту науковихінтересів, глибоку ерудицію, вміння знаходитиоригінальні напрями досліджень на стику різних
наукових дисциплін Валерій Павлович вмілопоєднував з науково-організаційною роботою напосадах завідувача відділу, керівника Відділення
біоорганічної хімії, творця і беззмінного
впродовж 25 років директора Інституту
біоорганічної хімії та нафтохімії, академікасекретаря Відділення хімії та хімічної технологіїАН УРСР, першого віце-президента Академії
наук.
Академік-секретар ВХХТ АН УРСРЗразу ж після Чорнобильської трагедії, що сталась 26 квітня 1986 р., вже 29 квітня
Валерій Павлович разом з академіком В.І. Трефіловим ввійшов до складу ініціативної
групи, започаткованої академіками В.Г. Бар’яхтаром і І.М. Вишневським. Зарекомендаціями цієї групи за активної підтримки Київської держадміністрації булинегайно розгорнуті діючі цілодобово дозиметричні пости контролю забруднення молока імолочних продуктів.
Третього травня на основі ініціативної групи була створена Оперативна комісія
Президії АН УРСР від головуванням академіка В.І. Трефілова, а його заступниками
призначені В.П. Кухар і В.Г. Бар’яхтар. Ця Оперативна комісія, пізніше перейменована вПостійнодіючу, стала за визначенням чл.-кор. АН УРСР Б.М. Малиновського «мозковим
центром» і впродовж наступних років координувала спільну діяльність науковців,військових і членів Урядової комісії.

Валерій Павлович разом з науковцями очолюваного ним Відділення хімії тахімічної технології Академії наук оперативно і якісно організував надзвичайно складні
роботи, пов’язані з очищенням питної води для Києва, пилопригнічення і закріплення
курних територій в 30-кілометрової зоні, очищення стічних вод Пунктів санітарної
обробки (ПуСО) і кубових залишків дихлоретану (засіб для дезактивації техніки іспецодягу) від радіонуклідів.
В результаті реалізації згаданих заходів суттєво, на кілька порядків зменшилось«вторинне»забруднення30кілометрової зони і прилеглихтериторій.
Незважаючи на величезнийобсяг науково-організаційної роботиу Відділенні хімії та хімічної
технології АН УРСР, завантаженнюроботою у різних комісіях і комітетах,Валерій Павлович не припиняв
науковудіяльність,керував
дослідженнями відділу, слідкував зановітніми досягненнями хімічної
науки і тенденціями її розвитку.
На Чорнобильській АЕС. В.П.Кухар – третій зліваІ коли в кінці 70-х – на початку80-х років фізико-хімічна біологія, як теоретична основа біотехнології, вийшла в число
пріоритетних напрямів розвитку науки і техніки, Валерій Павлович ініціював іобґрунтував необхідність створення в Академії наук України наукового центру дляпроведення систематичних фундаментальних досліджень в галузі біоорганічної хімії –важливої дисципліни для вирішення задач біотехнології. Цю пропозицію підтримала
Президія академії наук і в 1983 р. було організовано Відділення біоорганічної хімії (ВБХ),керівництво яким покладено на академіка В.П. Кухаря.
За рекордно короткий термін у ВБХ створили нові відділи і лабораторії, в якихрозгорнули систематичні дослідження хімії природних низькомолекулярнихбіорегуляторів, їх елементоорганічних аналогів, встановлення механізмів дії цих речовин,пошук і вивчення хімічних моделей біологічних процесів.
В 1987 р. на виконання постанови Уряду про подальший розвиток нових напрямів
біології та біотехнології на базі Відділення біоорганічної хімії ІОХ створено Інститут
біоорганічної хімії, в якому об’єднались зусилля науковців різного профілю (синтетиків,фізико-хіміків, біологів, фізиків, медиків, комп’ютерників), що дозволило розгорнутиширокі систематичні дослідження, пов’язані з синтезом і вивченням властивостей нових
фізіологічно активних речовин.
Через два роки постановою Президії АН УРСР до «юного» інституту булоприєднано Відділення нафтохімії, що набагато збільшило обсяг науково-організаційної іадміністративної роботи директора, який у той час обіймав посаду першого віцепрезидента НАН України. Багато сил і уваги вимагав нагляд і контроль за будівництвом
нового лабораторно-адміністративного корпусу Інституту. Та попри величезну
завантаженість Валерій Павлович знаходив час для зайнять хімічною наукою – справоювсього свого життя. Він систематично стежив за науковими публікаціями і створив (удоінтернетну епоху!) величезну картотеку (понад 25 тис. карток) з рефератами новітніхпублікацій, відслідковував нові напрями досліджень, керував роботою Інституту, відділутонкого органічного синтезу, аспірантів, вченої ради.
Значне місце в діяльності вченого займала робота в міжнародних комісіях,комітетах, наглядових радах, асоціаціях тощо. Він був заступником голови Міжнародноїконсультативної ради незалежних експертів з комплексного вирішення проблем,пов’язаних з ЧАЕС, співголовою Виконавчої ради Українсько-Американської Радисприяння усталеному розвитку України, членом асоціації «Україна – Римський клуб»,експертом-консультантом міжнародного проекту “Network of universities and institutes forraising awareness on dual-use concerns of chemical materials”

Академік В.П. Кухар представляє Україну на одному з міжнародних форумів

В.П. Кухарю, як уже зазначалось, були притаманні широта наукових інтересів,глибока ерудиція в хімії та інших суміжних галузях науки, в яких він був авторитетнимекспертом, але це не заважало йому прислухатись до думок і оцінок колег незалежно відїх наукового рангу. В колективах, які він очолював, завжди панувала доброзичлива іодночасно вимоглива атмосфера наукової творчості, заохочувалась ініціатива
співробітників.
Величезний обсяг наукової, науково-організаційної та громадської роботи Валерія
Павловича майже не залишав вільного часу, та все ж він знаходив можливості дляспілкування з колегами, обговорення наукових, «білянаукових» і житейських проблем,Дискусії в кабінеті Валерія Павловича

завжди був готовий підтримати співрозмовника теплим словом і допомогти мудроюпорадою.
Характерними рисами Кухаря - керівника були глибока повага до людей, вміння їхвислухати і зрозуміти, готовність при необхідності допомогти. В керованому нимнауковому колективі завжди панувала чудова атмосфера творчості, доброзичливості івзаємодопомоги. Валерій Павлович ніколи не озвучував свої розпорядження вкатегоричній, імперативній формі, вони висловлювались як поради або, навіть, якпрохання, але виконавці сприймали їх як накази, які не можуть бути невиконані.
Валерій Павлович був всебічно обдарованою людиною, любив літературу, джазовумузику, прекрасно малював, спеціалізуючись на карикатурах і дружніх шаржах, цінувавгумор у всіх його проявах, але головною справою його життя була хімічна наука. Він мавнепересічний талант бачити її та суміжні галузі «з висоти» (термін «погляд з висоти»запропонував А.Азімов), охоплюючи «науковим поглядом» величезний масивприродничих і технічних знань, що давало змогу генерувати нові наукові ідеї не тільки вгалузі синтетичної органічної хімії та її «відгалужень», а й в технологічних питаннях
нафтоперероки і нафтохімії, практичному вирішенні екологічних проблем, пошукуальтернативних джерел енергоресурсів та хімічної сировини, розробці концептуальних
засад сталого розвитку природно-ресурсного потенціалу країни. Працями В.П. Кухаря тайого учнів зроблено вагомий внесок у розвиток багатьох напрямів сучасної хімічноїнауки.
Одне з останніх фото (2016 рік) зафіксувало мудрий погляд багатознаючої
людини, доброзичливу, лагідну і водночас сумну посмішку Валерія Павловича.