Mineraler fra Aris-steinbruddene i Namibia
Astrid Haugen
Kaptein Oppegaardsvei 3, 1164 Oslo (astridh@online1.no)

Begge steinbruddene Ariskop (Aris East Quarry) og Railway Quarry (Aris West Quarry) er spennende
lokaliteter for mineralsamlere. For mineralsamlere var forekomstene lite kjent helt til 2000. Hans
Vidar Ellingsen og jeg har besøkt lokalitetene tre ganger, i 2000, 2002 og 2004. Forekomstene i Arisligger ca. 27 km sørøst for Windhoek, hovedstaden i Namibia. Steinbruddene ligger i to forskjellige
fonolitter, som er en vulkansk dagbergart hovedsakelig sammensatt av alkalifeltspat og nefelin. Iområdet er det flere fonolitter som var kjent allerede for 100 år siden (Rimann 1914).
Den lille runde fonolitten i øst kalles Ariskop og ligger ca. 100 m fra hovedveien Windhoek-Rehobothpå området til Farm Aris 29. Den andre, vestlige fonolitten, er også en rund høyde som er ca. 800 m i
diameter og tilhører gården Krumhuk 30. Denne ligger på andre siden av veien Windhoek-Rehoboth
og direkte ved jernbanen Windhoek-Karaburg-Nakop. Derfor kalles bruddet enten for Railway quarryeller Aris West quarry. På grunn av at bergarten er meget hard brukes den til vei- og jernbanebygging.
I 1983 ble det oppdaget en betydelig radioaktivitet i området. Av den grunn ble det nøyere undersøkt
av Knorring & Franke (1987). Analysene viste at bergarten inneholdt 30 ppm uran og mellom 150 –200 ppm thorium (1 ppm = 1 g pr. tonn).
Andre tilsvarende lokaliteter med lignende kjemi og paragenese, er Saint-Amabel sill (DemixVarennes-steinbruddet, Quebec, Canada), Point of Rocks fonolitten (New Mexico), Mont Saint-Hilaire(Quebec, Canada) og noen lokaliteter i Lovozero-massivet på Kola-halvøya i Russland.

Geologien
Fonolittene fra Aris er en del av Khomas-Schiefern som tilhører et stort vulkansk kompleks i området
til Farm Regenstein. De første beskrivelsene av Aris-fonolittene er av Rimann (1914, 1915) og Gevers(1934a,b), mens nyere er Niku-Paavola (1997). Det diskuteres også om området ved Aris-bruddene
egentlig er litt forvitrede vulkanske kropper og ikke ekte fonolitter (Miller 2008). De er massive, fintil middelskornet og svært harde. Når de er friske er de grønngrå av farge. Knorring & Franke (1987)
beskriver bestanddelene i fonolittene som følger: alkalifeltspat, nefelin, ægirin, zirkon og med noe
monazitt. Miller (2008) sier at fonolittene har typiske flekker av ægirin, færre fenokrystaller av
glassaktig sanidin og hvit nefelin. Ægirin forekommer mest som nåleformede krystaller. Nefelinfenokrystallene har ofte en rand av ægirin. Biotitt finner en sjelden. Leucitt og fiolett fluoritt er mer
vanlige i Schildkrötenberg-lagene. Teksturen i fonolittene varierer fra trakyttisk til sfærulittisk,
sammenfiltret eller pilotaksisk. Sanidin dominerer i grunnmassen med trakyttisk og sammenfiltret
tekstur, mens nefelin i grunnmassen har pilotaksisk tekstur. Grunnmassen inneholder også natrolitt og
analcim. Fonolittene består av ca. 45 % sanidin, ca. 30 % nefelin og ca. 20 % ægirin. I Ariskopbruddene er de omgitt av en tynn kontaktsone med fiolett fluoritt. Andre mineraler fra selve fonolittener ænigmatitt, aragonitt, kalsitt, ferro-pargasitt, fluorapatitt, kaersutitt, magnetitt, sodalitt og titanitt.
(Gevers 1934a,b, Niku-Paavola 1997). Nefelin og sodalitt kan være omvandlet. Aksessoriske
mineraler som er bergartsdannende i fonolittene er Mn-pektolitt, rosenbuschitt og/eller götzenitt,
eudialytt, villiaumitt eller fluoritt og et ikke identifisert sekundærmineral i britholitt-gruppen. Andreparageneser inneholder neptunitt, baddeleyitt, katapleiitt, pyroklor, pyrofanitt og ulike REE karbonaterog andre Na-Zr-silikater. De alkaline pyroksenene er sonerte og viser en diopsid/hedenbergitt-rik
kjerne med ægirin. En ser at seinere undersøkelser beskriver en noe annen sammensetning. Det store
71

steinbruddet Aris West er godt egnet for å studere internstrukturen i fonolitten. I det østlige bruddet
Ariskop ser en spesielt i sør kontaktsonen mot gneisen der denne er sterkt hydrotermalt omdannet. Derer de mikroskopiske nefelinkrystallene fullstendig omvandlet til cancrinitt. Der er også ægirinkrystaller dårligere utviklet. Fluoritt kan være krystallisert noen steder. Ellers er geologien i de to
bruddene Ariskop og Railway quarry temmelig lik.
Mineralene som er godt krystallisert finner en i hulrom i kjernen av fonolittene. Karakteristisk for demiarolittiske hulrommene er at de fleste er relativt små, fra ca. 1-8 cm, men noen kan være opp til 20
cm. Formen på hulrommene varierer fra runde til avlange. De største hulrommene er i bruddet
Ariskop. I bruddet Aris West utgjør hulrommene ca. 1 % av bergartsvolumet. I en sone på ca. 5 m ikontakten mellom fonolitten og den omkringliggende gneisen er fonolitten finkornet uten hulrom,
mens det i kjernen av fonolitten er mange hulrom. Typiske for disse hulrommene er at de ofte
inneholder væske som stammer fra dannelsen av bergarten for ca. 35 mill. år siden eller om det kanvære innsig av grunnvann. Bergarten er meget kompakt, så det er mulig at det er væske fra dannelsen
av bergarten. Bergartsdannende mineraler (kvarts, feltspat, pyroksen, amfibol, olivin og glimmer)
inneholder kompatible elementer som silisium, jern, aluminium, kalium og kalsium. Når magmaet
avkjøles ytterligere er det elementer som blir igjen sammen med gassene. Disse elementene kaller enfor inkompatible, og de danner mineraler på et seint stadium i krystalliseringsprosessen. For en
mineralsamler er disse mineralene av stor interesse da de er sjeldne og ofte inneholder sjeldne
jordartselementer (REE). Når magmaet i Aris ble avkjølt krystalliserte nefelin, ægirin (pyroksen) og
feltspat først. Ved ytterligere avkjøling dannes hulrommene med gass og restvæske. Ved oppknusning
har det ved flere anledninger forekommet at det er restvæske igjen som spruter ut av hulrommene. Det
blir derfor spennende å se om de videre undersøkelsene kan identifisere hva restvæsken inneholder.

Mineralene
Det er ikke mange mineraler som er beskrevet i publikasjonen til Knorring & Franke (1987). Her
nevnes gode krystaller av natrolitt, mikroklin, ægirin, apofyllitt, sfaleritt, eudialytt, makatitt og strålige
bunter med fibrige, silkeaktige gule til brune krystaller, som viste seg å være tuperssuatsiaitt (KarupMøller & Petersen 1984). Det som er underlig er at noen av de mineralene de ellers nevner ikke erbekreftet funnet senere. Det er derfor i mineraloversikter fra Aris stilt spørsmål ved om en del av denevnte mineralene finnes i fonolitten da de ikke er verifisert med bekreftende analyser senere. Wartha
et al. (2006) nevner at det er funnet 66 ulike mineraler i Aris, hvorav 16 ikke var analysert og 6 erheller tvilsomme. I en oversikt fra Blass & Tremmel (2014) nevnes 80 mineraler, men fortsatt er det
noen som ikke er verifisert med analyser. I tillegg er det åtte som er analysert, men ikke navngitt.
Dette er mineraler som ikke er publisert ennå. Det oppdages derfor stadig nye mineraler fra
forekomstene. I 2013/2014 ble følgende registrert: ferroceladonitt, chalcopyritt, Ca-Na-analogen til
korobitsynitt samt neptunitt. Her viser det seg at mange av prøvene som tidligere har vært beskrevet
som manganoneptunitt er neptunitt. En oppdatert oversikt over alle mineraler som er kjent i Arisfonolittene er vist i Vedlegg 1. I denne artikkelen vil jeg ikke omtale alle mineralene, men konsentrere
meg om de fem som er originalbeskrevet fra lokaliteten, samt noen andre uvanlige mineraler.

Sazhinitt-(La)Na3La(Si6O15).2H2O
IMA 2002-042
Mineralet er rombisk. Det ble IMA-godkjent i 2004 og er det første typelokalitetmineral fra Aris
(Camara et al. 2006). Vi fant det på vår tur i 2000 og 2002, men på den tiden var det ikke beskrevet.
Vi leverte en prøve til daværende konservator Ole V. Petersen ved Geologisk Museum i København,
og analyser viste at det var La-analogen til sazhinitt-(Ce) som var kjent fra før. Mineralet opptrer ihulrom som frittstående krystaller ca. 1 mm lange og 0,4 mm brede. Krystallene er ofte72

gjennomskinnelige med glass- og perlemorglans. Mineralet kan også opptre epitaksialt på sazhinitt(Ce). Det opptrer sammen med ægirin, mikroklin, natrolitt, galenitt, tuperssuatsiaitt og villiaumitt.

Arisitt-(Ce)NaCe2(CO3)2[CO3)1-xF2x]F
IMA 2009-013
Mineralet er heksagonalt. Det ble førstegangsbeskrevet av Piilonen et al. (2010b) fra lokalitetene Aris,
Namibia, Mont Saint Hilaire (MSH) og Saint-Amable sill (STA), Quebec, Canada. Mineralet ble
første gang bekreftet som et ukjent mineral fra Aris av U. Kolitsch (pers. medd. 2000). Fra MSH og
STA var mineralet kjent som UK60 (Chao et al. 1990) og VUK11 (Horváth et al. 1998). PXRDdiagrammene viste seg å være identisk for mineralet både fra Aris og MSH. Derfor er disse to
lokalitetene behandlet som cotype lokaliteter. Materialet fra STA kom til etter at mineralet var IMA
godkjent. Det var bare fra materialet fra Aris det lot seg gjøre å få fram en detaljert en-krystall XRDanalyse av strukturen. Mineralet er Ce-analogen til arisitt-(La). I hulrommene i Aris-fonolitten
forekommer arisitt-(Ce) som idiomorfe, beige, beige-gule, sitrongule eller rosa krystaller ca. 1,5 mmstore. Krystallene opptrer som heksagonale plateformede prismer. Mellom kjernen og ytterkanten er
krystallene ofte sonert. Platene er opptil ca. 1,5 mm. De sonerte krystallene har ofte en kjerne av
arisitt-(La) og resten av krystallen er arisitt-(Ce). Arisitt-(La) er isostrukturell med arisitt-(Ce). Arisitt(Ce) opptrer ofte i hulrom med ægirin, analcim (ofte litt omvandlet), fluorapatitt, fluoritt, neptunitt,mikroklin, natrolitt, sfaleritt og tuperssuatsiaitt. Den kan forveksles med gul-brun bastnäsitt-(Ce).

Arisitt-(La)NaLa2(CO3)2[F2x(CO3)1-x]F
IMA 2009-019
Arisitt-(La) er et heksagonal REE-fluorkarbonat og La-analogen til arisitt-(Ce). I hulrommene i Arisfonolitten finnes arisitt-(La) som idiomorfe, beige, beige-gule, sitrongule eller rosa krystaller opptil ca.
1,5 mm store. Krystallene opptrer som heksagonale plateformede prismer. Mellom kjernen og
ytterkanten er krystallene ofte sonert. Platene er vanligvis ikke mer enn opptil ca. 1,5 mm tykke.
Arisitt-(La) kan ikke skilles visuelt fra arisitt-(Ce). Opptrer ofte i hulrom med ægirin, analcim (ofte littomvandlet), fluorapatitt, fluoritt, neptunitt, mikroklin, natrolitt, sfaleritt og tuperssuatsiaitt. Den kan
forveksles med gul-brun bastnäsitt-(Ce).

Ellingsenitt
Na5Ca6Si18O38(OH)13.6H2O
IMA 2009-41
Ellingsenitt er triklin og et mineral i martinitt-gruppen. Ellingsenitt forekommer i hydrotermale
hulrom som hvite, kuleformede aggregater vanligvis ca. 4-5 mm, men aggregater opptil ca. 8 mm er
funnet (Fig. 1). Enkeltkrystallene i aggregatene er godt krystallisert, men sitter tett sammen. Det
opptrer sammen med mineraler som ægirin, mikroklin, natrolitt, neptunitt, tuperssuatsiaitt og
villiaumitt. Da vi fant mineralet i 2002, ble det analysert av Ole V. Petersen. Kjemien ble raskt
bestemt, men det var vanskelig å løse strukturen. Ole V. Petersen ble pensjonist i 2005 uten at
strukturen var løst. I 2007 tok vi kontakt med Victor Yakovenchuk ved Kola Science Centre i Apatity
som vi kjente fra vår tur til Kola i 1992. Yakovenchuk og hans kolleger klarte til slutt å løse strukturen
og mineralet ble sendt inn til IMA i 2009 og publisert i 2011 (Yakovenchuk et al. 2011). Mineralet er
oppkalt etter Hans Vidar Ellingsen (1930-2014).

73

Fig. 1. Kuleformet aggregat (diameter 5 mm) av ellingsenitt. Foto: E. Hollund.

Windhoekitt
Ca2Fe3+3-x(Si8O20) (OH)4.10H2O
IMA 2010-083
Windhoekitt er monoklin og er det femte mineralet som er originalbeskrevet fra Aris (Chukanov et al.
2012). Mineralet tilhører palygorskittgruppen. Andre mineraler fra Aris som tilhører denne gruppen er
yofortieritt og tuperssuatsiaitt. Windhoekitt danner lang prismatiske brune til gulbrune krystaller og
opptrer ofte som buskete aggregater. Krystallene er ca. 0,2 mm i tverrsnitt og ca. 6 mm lange. De
opptrer som grupper. Den kan bare skilles fra tuperssuatsiaitt ved kjemiske analyser. Tuperssuatsiaitt
er Na-dominert, mens windhoekitt er Ca-dominert. Windhoekitt opptrer i hulrom sammen med ægirin,
apofyllitt, mikroklin, natrolitt og tuperssuatsiaitt. Mineralet er oppkalt etter hovedstaden i Namibia.
Det tilhører som mange mineraler i hulrommene en sein mineralisering. Windhoekitt er svært sjeldent
sammenlignet med tuperssuatsiaitt. Av 83 analyserte krystaller viste bare syv stykker å være Cadominert windhoekitt (Blass & Tremmel 2014) For de grønne tuperssuatsiaitt-krystallene kan
innholdet av Fe2+ være dominerende i forhold til Fe3+. I tilfelle vil det være et nytt mineral(ferrotuperssuatsiaitt?) (Rastsvetaeva et al. 2012)

Uvanlige mineraler som opptrer i hulrommene i Aris-fonolittene
Hilairitt
Na2ZrSi3O9.3H2O
Hilairitt opptrer som rødlige aggregater i hulrom sammen med gul-oransje labunsovitt-Mn krystaller
ofte med inneslutninger av tsepinitt-Na.

74

Kanemitt
NaH(Si2O5).3H2O
Kanemitt er et sjeldent mineral i Aris. Krystallene er fra ca. 1 mm til 1 cm store, vannklare eller hvite
krystaller med høy glans.

Korobitsynitt
Na3(Ti,Nb)2[Si4O12 ](OH,O)2.3.5-4H2O
Korobitsynitt er et meget sjeldent mineral, originalbeskrevet fra Karnasurt-fjellet, Lovozero-massivet,
Kola, Russland (Pekov et al. 1999). Korobitsynitt er Ti-analogen til nenadkevichitt. Korobitsynitt ble
funnet for første gang i Ariskop-bruddet på vår tur i 2000 og beskrevet derfra av Niedermayr et al.
(2002). Krystallene er langprismatiske og opptil 1 mm i lengde. Krystallene er fargeløse og
transparente. Andre mineraler i hulrom med korobitsynitt er mørke, nesten svarte nåler med ægirin,
tubulære, melkehvite albittkrystaller opptil 2 mm store. Ægirin og albitt er ofte dekket av små
fargeløse/melkehvite analcimkrystaller. I tillegg finner en ofte natrolitt i disse hulrommene.
Korobitsynitt er dannet seint fra en hydrotermal aktivitet.

SteacyittTh(Na,Ca)2(K1-x□x)Si8O20
Steacyitt er et sjeldent mineral i Aris og ble bestemt i 2011. Det opptrer som tetragonale, gule til brune
tavleformede krystaller på ca. 1 mm på analcim.
Thornasitt(Na,K)2Th3 [Si8O19]4.18H2O
Thornasitt ble bekreftet fra Aris i 2005. Krystallene opptrer i radiære aggregater og fargen kan variere
fra svakt gul til gulbrun, gjennomskinnelig brunbeige og opak. Krystallene er tykkprismatiske og
trigonale. De fluorescerer grønt i UV-lys.

Tsepinitt-Na(Na,H3O,K,Sr,Ba)2(Ti,Nb)2[Si4O12](OH,O)2.3H2OPetersen et al. (2004) beskrev tsepinitt-Na fra Ariskop som hvite, små, pseudoheksagonale krystaller
som har vokst epitaksialt på gul-oransje labunsovitt-Mn. Krystallene opptrer som enkelt krystallereller som parallellvokste grupper. De opptrer i hulrom sammen med analcim, ægirin, hilairitt og
natrolitt.

Konklusjon
Interessen for Aris-mineralene har økt betraktelig siden vi besøkte bruddene. Det blir beskrevet stadig
nye mineraler for lokalitetene og det er også nye mineraler som venter på å bli nærmere undersøkt og
publisert.

75

Referanser

Camara, F., Ottolini, L., Devouard, B., Gravie, L.A.J. & Hawthorne, F.C. (2006): Sazhinite-(La),
Na3La(Si6O15).2H2O, a new mineral from Aris phonolite, Namibia: Description and crystal
structure. Mineralogical Magazine 70, 405-418.
Chao, G.Y., Conlon, R.P. & Velthuizen, J.V. (1990): Mont Saint-Hilaire unknowns. Mineralogical
Record 21, 363-368.
Chukanov, N.V., Britvin, S.N., Blass, G., Beakovskiy, D.I. & Van, K.V. (2012): Windhoekite,
Ca2Fe3+3-x(Si8O20) (OH)4.10H2O, a new palygorskite-group mineral from the Aris phonolite,
Namibia. European Journal of Mineralogy 24, 171-179.
Blass, G. & Tremmel, G. (2014): Neptunit und weitere neue Mineralien aus den PhonolithSteinbrüchen von Aris, Windhoek. Mineralien Welt 25, 76-83.
Gevers, T.W. (1934a): The geology of the Windhoek District in South-West Africa. Transactions of
the Geological Society of South Africa 36, 77-88.
Gevers, T.W. (1934b): Jüngere Vulkanschlote in den Auas-Bergen südlich von Windhuk in SWAfrika. Zeitschrift für Vulkanologie 16, 7-42.
Horváth, L., Pfenninger-Horváth, E., Gault, R.A., & Tarassoff, P. (1998): Mineralogy of the SaintAmable Sill, Varennes and Saint-Amable, Québec. Mineralogical Record 29, 83-118.
Jahn, S., Von Bezing, L. & Wartha,R. (2014): Aris bei Windhoek in Namibia. Mineralien Welt 25 (1),84-110.
Karup-Møller, S. & Petersen. O.V. (1984): Tuperssuatsiaite, a new mineral species from the
Ilímaussaq intrusion in South Greenland. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte 1984.
501-512.
Knorring, O.V. & Franke, W. (1987): A preliminary note on the mineralogy and geochemistry of theAris phonolite, SWA/Namibia. Communications of the Geological Survey of S. W.
Africa/Namibia, 3, 61.
Miller, R.M. (2008): Geology of Namibia, Vol. 3 (Upper Palaeozoic to Cenozoic), 22. Other earlytertiary igneous rocks. Geology of Namibia, Windhoek. 22-21.
Niedermayr, G., Gault, R.A., Petersen, O.V. & Brandstätter, F. (2002): Korobitsynite from Arisphonolites, Windhoeck, Namibia. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Monatshefte 2002 (1), 4248.
Niku-Paavola, V. (1997): Alkaline rocks in the Aris area, Cenral Namibia. Ph.D. Thesis, Departmentof Geology and Mineralogy, University of Helsinki. 71 s.
Pekov I.V., Chukanov, N.V., Khomyakov, A.P., Rastsvetaeva, R.K., Kucherinenko, Y.V. & Nedel'ko,
V.V. (1999): Korobitsynite, Na3-x(Ti,Nb)2[Si4O12](OH,O)2·3-4H2O, a new mineral from
Lovozero massif, Kola Peninsula. Zapiski Vserossiyskogo Mineralogicheskogo Obshchestva
128, 72-79 (in Russian).
Petersen, O.V., Niedermayr, G., Pekov, I.V., Balic-Zunic, T. & Brandstätter, F. (2004): Tsepinit-Na
und Labuntsovit-Mn seltene Mineralien aus dem Phonolith von Aris, Namibia. Mineralien
Welt 15(2), 44-48.

76

Piilonen, P.C., McDonald, A.M., Grice, J.D., Cooper, M.A., Kolitsch, U., Rowe, R., Gault, R.A. &Poirier, G. (2010a): Arisite-(La), a new REE-fluorcarbonate mineral from the Aris phonolite(Namibia), with descriptions of crystal structures of arisite-(La) and arisite-(Ce).
Mineralogical Magazine 74, 257-268.
Rastsvetaeva, R.K., Aksenov, S.M. & Verin, I.A. (2012): The crystal structure of a new mineral of thelabuntsovite group – an ordered Ca,Na-analoge of korobytsynite. Doklady Akademii Nauk
452, 525-528 (in Russian).
Piilonen, P.C., McDonald, A.M., Grice, J.D., Rowe, R., Gault, R.A., Poirier, G., Cooper, M.A.,
Kolitsch, U., Roberts, A.C., Lechner, W. & Palfi, A.G. (2010b): Arisite-(Ce), a new rareearth-fluorcarbonate from the Aris phonolite (Namibia), Mont Saint-Hilaire and Saint-Amablesill (Québec). The Canadian Mineralogist 48, 661-671.
Rimann, E. (1914): Trachyt, Phonolit, Basalt in Deutch-Südwestafrica. Centralblatt für Mineralogie,
Geologie und Paläontologie 1914, 33-37.
Rimann, E. (1915): Geologische Untersuchungen des Bastardlandes in Deutsch-Südwestafrica (hrsg.
von der Hanseatischen Minen-Gesellschaft D.K.G.). D. Reimer, Berlin. 100 s.
Wartha, R., Palfi, A., Niedermayr, G., Brandstätter, F. & Petersen, O.V. (2006): Der Aris-PhonolithKomplex und seine Mineralien. I: Namibia. Zauberwelt edler Steine und Kristalle. Bode
Verlag, Haltern. 172-179.
Yakovenchuk, V.N., Ivanyuk, G.Y., Pakhomovsky, Y.A., Selivanova, E.A. & Mikhailova. J.A.
(2011): Ellingsenite, Na5Ca6Si18O38(OH)13.6H2O, a new martinite-related mineral species fromphonolite of the Aris alkaline complex, Namibia. The Canadian Mineralogist 49, 1165-1173.

77

Vedlegg 1. Mineraloversikt for Aris-fonolittene.
AlbittAnalcim
Arisitt-(Ce)*Arisitt-(La)*
Baddeleyitt
Baryt
Bastnäsitt-(Ce)Bastnäsitt-(La)Calcioancylitt-(Ce)Calcitt
Catapleiitt
Ceritt-(Ce)Chalcopyritt
Cordylitt-(Ce)Cryolitt
Diopsid
Ellingsenitt*
Eudialytt
Ferro-pargasitt
Ferroceladonitt
Fluorapatitt
Fluorapophyllitt-(K)Fluoritt
GalenittGötzenitt
Hedenbergitt
Heulanditt-Na
Hilairitt
Hydroxyapophyllitt-(K)Kaersutitt
Kanemitt
Kenyaitt
Korobitsynitt
KvartsLabunsovitt-Mn
Löllingitt
Lovozeritt
Magnetitt
Makatitt
Manganoneptunitt
Microclin
Muscovitt
Narsarsukitt
Natrolitt
Natrophosphat
Nenadkevichitt

Nefelin
Neptunitt
Opal
Palygorskitt
Parisitt-(Ce)Pectolitt
Polylithionitt
Pyrolusitt
Pyrophanitt
Rhodochrositt
Rinkitt
Rosenbuschitt
SanidinSazhinitt-(Ce)Sazhinitt-(La)*
SerandittSodalitt
Sfaleritt
Steacyitt
Thoritt
Thornasitt
Titanitt
Tobermoritt
Todorokitt
Tsepinitt-(Na)Tuperssuatsiaitt
Villiaumitt
Windhoekitt*
Wurtzitt
Yofortieritt
ZirkonÆgirin*= typelokalitet

78