Klaudyán: internetový časopis pro historickou
geografii a environmentální dějiny
Klaudyán: Internet Journal of Historical Geography
and Environmental History
Ročník 5/2008, č. 2, s. 85–91

Volume 5/2008, No. 2, pp. 85–91

Problémy moravsko-slovenských hranic a jejich řešení uherským
sněmem v 16. století
Mária Kohútová
histkohu@savba.cz

Historický ústav SAV, Klemensova 19, 813 64 Bratislava

Abstract:
M. Kohútová: The problems of the Moravian and Slovak border and their solutions by the Hungarianparliament in the 16th century. – Klaudyán, 5, No. 2, pp. 85–91. The Hungarian parliament raised the issueof disputes over the course of the Hungarian borders in the middle of the 16th century. At their sessions
the parliament passed several laws to solve the situation and upon the ruler’s request the parliament establishedcommissions that should have agreed a compromise, while keeping to the laws of the kingdom, with theircounterparts from the other side of the border. Despite the fact that the members of the commissions were
top church and secular dignitaries, the solution and improvement of the sometimes even critical situation
at the Hungarian and Moravian border were not achieved till the beginning of the 17th century.
Key words:
borders – inspections – Hungary – Moravia – Slovakia

Proces utváření hranic mezi státy ve středověku často nebýval ukončený a přetrvával
až hluboko do novověku. Hranice území nebývala přesně vymezenou linií, ale tvořila ji pásma lesůa řek. Jenom tam, kde nebyly hranice přírodní, budovaly státy hranice umělé (Klimko 1980, s. 16).
O jejich poloze najdeme informace v různých pracech.1 Hranic moravsko-slovenských se například
týkalo zjišťování přesné linie hranic panství Lednica. Na příkaz Rudolfa II. ji uskutečnila Nitranská
kapitula. Žádal o to Mikuláš Tokoš, poručník tehdy jedenáctiletého Michala Telekešiho.
Za předchozích majitelů Lednice, Podmanických, nebyla tato hranice příliš důležitá, protože
Podmaničtí vlastnili i sousední panství Brumov na Moravě. Štefan Podmanický se dědických nároků
na Brumov vzdal. Další majitelé, Telekešioví, vlastnili jenom panství Lednica. V protokolu
o zjišťování hranic majetků panství Lednica z 18. července 1587 jsou zapsány výpovědi sto třiceti
dvou svědků (Lukinich 1943, s. 519–548).
Spory o majetky v pohraničí začaly už koncem 15. století a na začátku 16. století. Nejdříve
to byly vážné problémy na severu, v oblasti těšínsko-uherské hranice (budatínské panství).
Na jihozápadě, a to v oblasti Holíče, Skalice, Hodonína a Strážnice nedorozumění o vedení hranicezačala začátkem 16. století (Macůrek, Reinuš 1958, s. 38–43).
Problémy s určením hranic mezi Uhry a státy, které měly stejného panovníka, se v 16. století
dostaly i na program jednání uherského sněmu. Snaha vyřešit pohraniční spory byla stejně důležitá,Mária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

86jako získat z polského záboru spišská města. Většinou jsou tyto problémy řešeny ve stejném článku
zákona.
Hlavní problém krále Ferdinanda I. bylo upevnění moci v Uhrách a boj s Osmanskou říšíjako součástí boje s Jánem Zápolským o ovládnutí Uher. Proto řešení problémů na hranicích mezi
královstvími a jinými státními útvary, ve kterých byl svrchovaným panovníkem, nemusel považovat
za naléhavé. Problém hranic se dostal na program jednání sněmu až v roce 1546. Již v propozicích,seznamu témat, o kterých měl sněm jednat, i způsobu řešení problémů2, z února 1546 král vyslovilnázor, že některé hranice nejsou vymezeny a je třeba je upřesnit. Podle zmíněných propozic se dá
soudit, že prvořadým problémem byly spory o hranice ve Štýrsku, do kterých se aktivně zapojili
uherští páni František Baťán, Štefan a Ladislav Bánfioví i další. František Baťán chtěl hranice změnit
„…což bez vědomí občanů království3 a zejména krále je nemožné. Král je milostivě nakloněn udělat
toto upřesnění, ale je nutné se o věci radit, vyjasnit a promyslet ji a pokud je to možné, postará se,
aby záležitost této hranice byla dovedena k náležité realizace“ (Fraknói (1546–1556),1876, s. 23–35).
Zákon, který v této věci sněm přijal, byl velmi stručný: “Královský Majestát chce upřesnit hranice
Uherského království s Polskem, Moravou, Štýrskem a Korutany i s ostatními dědičnými provinciemi,
které, podle obecného názoru, nejsou vymezeny. Dokud jsou sporné, nesmí nikdo konat jinak nebo jeuspořádat“ (Kolosvári, Óvári 1899, s. 184). V roce 1547 se sněm znovu zabýval hranicemi Uher
se Štýrskem, Rakouskem a Moravou, které bylo potřebné zpřesnit, ale v paragrafu 1 se zabýval jenom
situaci ve Vašské stolici4 (Kolosvári, Óvári 1899 s. 210). Také v roce 1548 byl problém hranic řešen
velice jednoduše. V propozicích nebylo toto téma vůbec vzpomenuto, ale sněm přijal zákon,že měšťané Skalice nemají prodávat pole a louky Moravanům a Židům, aby se hranice královstvíneměnila. (Kolosvári, Óvári 1899 s. 250). Jakou důležitost kladl sněm otázce hranic je patrno
i z pořadového čísla zákonních článků. V roce 1546 to byl článek 57. ze 60 přijetých zákonů, v roce1547 byl 37. ze 39 a v roce 1548 68. ze 71 zákonů, tedy zjevně sněm těmto problémům nepřikládal
velkou váhu. Prvořadým problémem byla totiž ochrana království před Turky, výběr daní, rozhodnutí,která stolice kolik a kam má poslat dělníků na opravu pevností (labor gratuitus).
Ke změně v postoji krále i sněmu v otázce hranic došlo v roce 1550. V propozicích král psal,5že věrní poddaní z Moravského markrabství již v minulosti prosili Majestát, aby byly prověřeny
a upřesněny hranice s Uherským královstvím v místech, kde je dělí řeka Morava (Fraknói(1546–1556), 1876, s. 286). Problému věnovali až sedm zákonních článků. Sněm rozhodl, že považuje
za nutné hranice upřesnit. Také proto určil komisaře pro jednotlivé sporné úseky hranic, ti se mělina sporných místech setkat s komisaři z druhé strany hranice a společně hledat shodu. Za uherskou
stranu byli do komise jmenováni vesprémský6 a nitranský biskup7, pán Šeredy, šlechtic Juraj Šibik,
Tomáš Kamoray, protonotář magistr Damián a ředitel královských záležitostí. V čem se komisaři
nedokázali dohodnout, měli předložit přímo Majestátu. Revize hranic měla začít 1. května 1550
(Kolosvári, Óvári 1899 s. 280–282).
Také v dalších letech se otázka hranic dostávala na program jednání sněmu. V roce 1552
v článku 34 sněm konstatoval, že záležitost hranic království je důležitá proto, aby všichni žiliv přátelství a klidu, a v roce 1553 nařídil revizi hranic se Štýrskem a Polskem (Fraknói (1546–1556),
1876, s. 326, 354–356 ).
V propozicích před sněmem, který se měl konat v roce 1559, v dopise z 5. února 1559 král
psal, že co se týče hranic nepochybuje, že v nejbližší vhodné době bude mít zájem na odstranění těchto
rozdílů. V dalších dopisech se o hranicích nezmiňuje, zřejmě nenastala ta vhodná doba. Též v prvním
návrhu sněmovních usnesení článek o řešení hraničních problémů schází. Až v návrhu z 10. března ječlánek 48 o řešení hranic (Fraknói 1557–1563, 1876. s. 252, 361). Ve stejném znění ho sněm takéschválil. Zákon číslo 48 zní takto: „Protože mnoho jeho Majestátu věrných Maďarů, Slováků
i Chorvatů je dotčeno rozdíly ohledně hranic království, s Moravou proti Skalici, také s Korutany,Štýrskem a také s Polskem, na jejich prosby císařský Majestát ráčil obeznámit s touto věcínejjasnějšího krále Polska, též Moravanů a také Korutanů a Štýrů a ve stejném, dopředu známém
termínu pošle komisaře, kteří prohlédnou hranici, upřesní ji a Majestát to na některém sněmu laskavě
potvrdí“ (Kolosvári, Óvári 1899 s. 470).
Jen o čtyři roky později, v roce 1563, král znovu vyslechl časté stížnosti na spory v oblasti
hranic s Rakouskem, s Moravany při Skalici a s Poláky na Spiši a v Šariši i mezi Slavonskem

Mária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

87a Štýrskem. Znovu jmenoval komisaře, kteří v krátké době měli hranice prohlédnout a ve sporných
místech upřesnit. Byli to sedmihradský8 a rábský9 biskupi, Michal Mérei, Ján Somor a protonotář
Damián a s nimi i ředitel královských záležitostí. (Kolosvári, Óvári 1899 s. 516).
K problémům hranic se sněm vrátil až na třetím sněmu za vlády krále Maxmiliána v roce 1569.
V propozicích, ani v odpovědi stavů není zmínky o nutnosti něco v této záležitosti dělat (Fraknói
1877, s.193–257). Přesto sněm přijal zákonný článek 42, v kterém se píše, že bývalý i současný
panovník dostával prosby, aby byly kontrolovány a upřesněny hranice Uherska a Slavonies Rakouskem, Štýrskem, Moravou a Polskem, avšak žádného výsledku nebylo dosaženo. Královi věrní
(poddaní) v Uhrách s hraničními provinciemi stejného panovníka a s Polskem vedli různé spory,u kterých byly obavy, aby nepřerostly až k ozbrojenému konfliktu. Král proto na žádost stavů určil
pro obě strany vhodné komisaře, aby v určitém čase provedli platnou revizi a upřesnění hranic,která by měla dlouhodobou platnost. Jako komisaři pro oblast Moravy byli vybráni kninský biskup,
Ladislav Bánfi, František Turzo a Juraj Oldaj (Kolosvári, Óvári 1899, s. 606).
V roce 1572 se v Bratislavě konaly dva sněmy. První, v dubnu, přijal deset zákonů, ale ani
jeden se netýkal přímo hranic s Moravou. Druhý sněm se sešel v září a jeho hlavní úkol byl korunovat
arcivévodu Rudolfa uherským králem. Stalo se tak 29. září. Král Maxmilián usiloval o obvyklou
formu průběhu sněmu. Šarišská stolice vznesla námitku, že její šlechta je většinou chudá a nemůže
podniknout tak dlouhou cestu bez újmy na majetku. A proto Šarišská, Zemplínská a Abovská stolice
pošlou jenom jednoho člověka. Král Maxmilián I. přece jen rozeslal propozice, ve kterých chtěl řešit
i problémy na hranicích s Moravou, Rakouskem, Štýrskem a Korutany a též navrácení některých
hradů zastavených Rakousku a spišských měst v polském záboru. V dalším dopise stavům z 10. října
1572 navrhl, aby komise začaly pracovat tak, jak již bylo určeno a aby místo zemřelých členů komisíbyli zvoleni noví lidé. Nakonec sněm souhlasil s návrhem textu zákonů, které potvrdily korunovaci
arcivévodu Rudolfa uherským králem a určil, kde bude sídlo soudů pro Horní a Dolní Uhry
(Fraknói 1877, s. 428, 429, 434–448, 459 ).
V říjnu 1576 král Maxmilián zemřel. Téměř za rok, 2. září 1577, císař Rudolf svolal sněmdo Bratislavy na 16. října. Kvůli různým problémům byl začátek sněmu několikrát odložen. Nakonec
císař stanovil začátek sněmu na 1. únor 1578, avšak propozice poslal až 28. února 1578. Stavy
reagovaly dopisem z 13. března, ve kterém psaly o všem, co pokládaly za důležité na sněmu projednat.
Zabývaly se i hranicemi Uher. Napsaly, že propozice Majestátu stavům a pořádkům království chtějí
zabezpečit trvalý klid ve všech věcech. Ty, které následují, se vztahují k obecnému užitku
a proto předkládají Majestátu: „Nejdřív o hranicích Uher, které jsou sporné s ostatními provinciemi,o což nejčastěji prosí Majestát a v čem až dosud nedošlo k žádné revizi. To způsobuje mnohokaždodenních problémů a škod obyvatelům království. I Moravan Zdenko Kavka zabral hraniceŠtefana Telekešiho na území Uherského království, i mnohým šlechticům v Trenčínské stolici a dělal
i jiné nepřátelské skutky…Moravané z větší části zničili ves Vrbovce rodině Ňári, panu Revajovi
hranice, které patří k Holíči, též skaličtí měšťané se stěžují, že na hranici jim majetky zabrali
Moravané. Poláci zabírají pozemky na Spiši a Šariši … Rakušané ve Vašské stolici… To vše Majestát
zakazuje a nestrpí zabírání hranic království“ (Fraknói 1879, s. 253–254.)
Odpověď císaře přišla již 20. března 1578 a dávala naději, že dlouhodobý problém v pohraničíbude v krátké době vyřešen. Mimo jiné císař napsal, že k tomu, co stavy předložily císařskokrálovskému Majestátu k revizi hranic usnesení rakouského arcivévodství je, že své komisaře s těmi,kteří mají spory s občany Uherského království znovu pošlou na kontrolu hranic. Komise může přijet
hned po svátku Velké noci. Majestát žádal uherské stavy, aby jmenovaly své komisaře. Majestát
se postará, aby i z moravské strany tamní stavy jmenovaly své komisaře pro řešení těchto sporů. Sněmreagoval na císařův dopis 25. března. K problematice hraničních sporů napsal, že komisaři,které jmenoval předchozí sněm, budou opět vysláni na revizi hranic mezi Uherským královstvím,
Rakouskem, Moravou, Polskem a jinými provinciemi. A císař místo těch, kteří zemřeli, nebo jsou
nemocní, nebo z jiných vážných důvodů tam být nemohou, ať ráčí určit jiné osoby, protože se blíží
termín revize. Císař reagoval 26. března a napsal, že s návrhem sněmu je spokojen a že včas zváží
jména nových členů komisí místo těch, co mezitím zemřeli. Korespondence mezi císařem a sněmem
probíhala až do 5. dubna, ale problémem hranic se již nezabývala ani jedna strana (Fraknói 1879,
s. 279, 280, 290, 298). Císař podepsal zákony 13. dubna 1587. Obsah dopisů, které si císař a sněm

Mária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

88

v otázce hranic vyměnili je zakomponován do zákona 18 o sporných hranicích mezi Uhrami,
Rakouskem, Štýrskem a Moravou. Císař si vyhradil určit den, kdy se má revize hranic uskutečnit(Kolosvári, Óvári 1899, s. 676, 678).
Přes shodu názorů mezi císařem a sněmem musel císař v roce 1580 v propozicích z 10. února
k dalšímu sněmu v otázce hranic konstatovat, že sněm přijme nový zákon, neboť za účasti komisařů
obou stran je potřebné udělat revizi hranic. Komisaři měli být stále ti, které sněm již dříve jmenoval,kromě těch, kteří zemřeli, jsou nemocní, nebo z jiných vážných důvodů by nemohli být přítomni
při revizi hranic. Císař místo nich jmenuje jiné. Ukázalo se, že z předchozích revizí nebyl žáden
užitek, dokonce se spory množily, znovu se obnovily mezi Kavkou a Telekešim. Císař si přál,aby komisaři hned, jak je jmenuje Majestát, zahájili činnost. Sněm začal jednání 10. února 1580.
Císaře na sněmu zastupoval bratr, arcivévoda Arnošt, který obdržel od císaře plnou moc k jednání.
Problémem podle stavů bylo to, že císař nebral v propozicích v úvahu jejich stížnosti, na což mělypodle starých pořádků nárok. V první řadě to byly stížnosti na chování císařského vojska a jehovelitelů v Uhrách. A tak se sněm 17. března rozešel bez toho, aby přijal nějaké zákony (Fraknói 1879,
s. 354–410).
Proto Rudolf II. dopisem ze 7. listopadu 1580 svolal další sněm na 6. ledna 1581, potom
termín zrušil a nový stanovil na 11. listopad 1581. Změnu termínu zdůvodnil nahromaděním problémů
a špatným zdravotním stavem. Dalšímu sněmu poslal císař a král propozice 15. ledna 1582. Ohledně
hranic se opakovalo to, co bylo v propozicích z roku 1580. V dalším dopise k této věci císař napsal,
že nemá námitky vůči komisařům, které jmenoval sněm a přeje si, aby komise co nejdřív zahájila
činnost (Fraknói 1881, s. 28–30, 48, 49, 107).
Sněm skončil 19. února 1582, ale přijal jenom osm zákonů. V zákoně o hranicích
se sousedními státy je uvedeno: „Protože mezi Uhry a Rakouskem, též Polskem a Moravou kvůli
některým hranicím mezi královstvími a provinciemi místy vznikají spory mezi věrnými králi,1.§ aby se tyto spory po dobrém utišily, stavy a pořádky vybraly z obou stran komisaře,kteří tato sporná místa spolehlivě a osobně navštíví a vymezí…
3. § Pro prošetření těchto sporů, které jsou mezi Moravany a věrnými občany Uherského
království, jeho Majestát jmenoval: Nejdůstojnějšího pána Mikuláše Telegdiho, pětikostolského
biskupa, vznešeného pána Baltazara Baťána a již jmenovaného pána Mikuláše Ištvanfiho a pána
protonotáře Juraje Baloga, též budou přítomni podžupani každé stolice, které se spory týkají a správce
pokladny…
5. § V den, který určil král, komisaři obou stran se dostaví na sporná místa, vyslechnou pokyny
a poslání, zajistí si k těmto místům jakékoliv hodnověrné dokumenty a určí, popíší a přesně vymezí
tyto sporné hranice. To bude rozhodnutí podle královského práva, též to znova obnoví, co bylo dřívsoudně určeno.
6. § Protože někteří ze jmenovaných komisařů se nebudou moci pro těžkosti vydat na cestu,
mají ostatní komisaři právo na uvolněné místo vybrat jiné vhodné osoby a je mezi sebe přijat.“(Kolosvári, Óvári 1899, s. 690–696).
Uherský sněm se hraničními spory znova zabýval až v roce 1597. Císař jej svolal na 2. února
1597 do Bratislavy. V tom období probíhala patnáctiletá válka s Osmanskou říší a tak propozice jsouvěnovány hlavně problémům vedení války a obraně království. V závěru propozic z 20. února,ve kterých není zmínka o hraničních sporech, jmenoval císař Rudolf II. svým zmocněncem na sněmu
svého bratra arcivévodu Matyáše (Fraknói, 1883, s. 337–357). Arcivévoda Matyáš si vyměnil několik
dopisů se stavy z Horních Uher, Slavonska i se stavy celouherskými. Začátkem března žádaly stavy
dopisem zástupce krále, aby sněm jednal také o komisích s Polskem, Moravou a Rakouskem, které jiždříve vznikly, a aby jim přikázal konat, neboť zvláště na hranicích s Polskem snášejí mnohé těžkostia Poláci zabírají hranice. Matyáš souhlasil, aby i tento návrh byl zařazen do propozic (Fraknói, 1883,
s. 384, 389). I zákon 33 opakoval, že stavy žádají jeho Majestát, aby komise, které již dříve vzniklys Polskem, Moravou a Rakouskem začaly činnost.
V roce 1598 se uherský sněm sešel znovu. Probíhala výměna názorů mezi Rudolfovým
zmocněncem arcivévodou Maxmiliánem, stavy, které přijely na sněm, vídeňskou komorou
a vojenskou radou o obraně Uher v probíhající válce a o financování této obrany. Otázka revize hranic
se dostala na program jednání sněmu až na návrh uherských stavů. Těm šlo o to, že komise, které jižMária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

89

dávno vznikly, je nutné uvést do činnosti. Navrhly i nové složení komise pro revizi hranic mezi Uhrya Moravou. Členy komise z uherské strany měli být vesprémský biskup Andrej Monosloi10 a Ján Jó,
královský personál. Arcivévoda souhlasil se zařazením tohoto bodu na jednání sněmu (Fraknói 1885,s.135, 150, 163, 164). V zákonném článku 36 je psáno o sporech na hranicích mezi Uhrami a Moravou
a mezi Uhrami a Polskem. Do komise pro řešení sporů s Moravou byli jmenováni lidé, které navrhl
sněm (Kolosvári, Óvári 1899, s. 846, 848; Fraknói 1885, s. 187).
Na návrh stavů sněm i v roce 1600 připomenul hraniční problémy. Zákon 24 je velmi stručný.
Problémy hranic s Rakouskem a Polskem mají řešit komisaři a obnovit hranice dle ustanoveníz předchozích let (Fraknói 1885, s. 457). Z toho lze soudit, že problémy na hranicích mezi Uhramia Moravou byly na určitou dobu vyřešeny. Následující rok však byl znovu přijat zákon o nutnostiupřesnit hranice království s Rakouskem, Štýrskem, Moravou a Polskem a místo zemřelých členů
komisí vybrat jiné vhodné (Kolosvári, Óvári 1899, s. 908).
Sněm jmenoval nové komise také v roce 1602. Do komise pro kontrolu hranic s Moravou bylijmenováni jágerský biskup Štefan Suhai11, personál Ján Jó, podžupan Bratislavské stolice Michal
Amade a protonotář Mikuláš Perkády (Kolosvári, Óvári 1899, s. 924). V následujícím roce, 1603, bralsněm situaci vážněji. V článku 13 je napsáno, že již dlouho dochází na hranicích ke sporům a komisaři
mají hranice upřesnit. Neboť když se tak neděje, obyvatelstvo království, které žije u hranic si stěžuje,že od sousedů snáší mnohá příkoří a že dokud jsou zaměstnáni válkou s Turky, sousedé jim zabírají
území a mnohé oblasti království si přivlastňují (Kolosvári, Óvári 1899, s. 936, 938). V roce 1604
sněm komise vylepšil vyměnou některých jejich členů. Místo Jána Jó byl jmenován Ján Lipai 12, místo
Mikuláše Perkádyho Pavol Mederi. Dalšími členy komise pro revizi hranic s Moravou byli vacovský
biskup Ján Bošáni a pan Michal Serdaheli. Komise neměly řešit jen polohu či vedení hranice, ale také
neshody a spory mezi věrnými jeho Majestátu z Uher, kteří měli majetky v pohraničí a Poláky,Moravany i Slezany, mezi Mikulášem a Františkem Deršfim a Komorovským, Mojžíšem Suňogem
a těšínským vévodou, spory Andreje Jakušiče s Kavkou, Holíče a Skalice s Hodonínem a Strážnicí
(Kolosvári, Óvári 1899, s. 950.)
Ukázalo se, že ani po více než padesáti létech se na hranicích nic nevyřešilo. Uherský sněmse často jen omezil na konstatování, že na hranicích jsou spory a je nutné je řešit. V lepším případě
jmenoval komisi, která se měla na místě přesvědčit kudy a jak vedou hranice a kdo tedy jepoškozován. Problém byl i ve složení komisí. Členy komisí byly vážené osoby, církevní, státní
a stoliční hodnostáři, ale je málo pravděpodobné, že by opravdu chodili v pohraničí po polích a horácha zkoumali polohu hranice. Mnozí z nich v době jmenování členy komise již byli poměrně staří.
V roce 1563 jmenovaný biskup Pavol Bornemisa měl 64 let, Michal Mérei byl o rok mladší. Ladislav
Bánfi, jmenovaný do komise v roce 1569, se stal v tom roce županem Zalanské stolice (Fallenbüchl
1994, s. 111). Jágerský biskup Štefan Suhaj patřil mezi oblíbence Rudolfa II., který ho pověřoval
i různými diplomatickými úlohami. Také paragraf 6 zákona z roku 1582 potvrzuje, že komise
se v plném počtu nescházely. Asi tehdy, když vysoko postaveni hodnostáři nepřišli, hodností nížepostavení členové komise na hranici ani nešli. Nikdo z členů komisí neměl majetky ve sporné oblasti
a proto nebyl osobně zainteresovaný na řešení problému. Uherský sněm se spokojil s tím, že reagoval
na stížnosti obyvatelstva a přijímal zákony jak je potřeba spory v pohraničí řešit. Za to, že se problémyneřešily, nebyl nikdo zodpovědný.

Mária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

90

Poznámky
1)

Popis směru hranice.

2)Přípravu a průběh jednání uherského sněmu vysvětlil (Karpat, J. 1944).

3)

Za občany království byla uznávána jenom šlechta.

4)

Stolice – šlechtická územně-správní jednotka, orgán státní správy. Představitelem stolice byl župan, jehonáměstkem podžupan.
5)

Dopis krále byl z 15. ledna 1550.

6)

Pavol Bornemisa-Abstemius (1499–1579) vesprémský, od roku 1553 sedmihradský a od roku 1557 nitranský
biskup.
7)

František Turzo (1512–1574).

8)

Pavol Bornemisa-Abstemius.

9)

Pavol Gregorianc (+1565).

10)

Andrej Monosloi (1552–1601).

11)Štefan Suhaj (1551–1608).

12)

Ján Lipai (+1616).

Literatura
FALLENBÜCHL, Z. (1994): Magyarország föispánjai, 1526-1848, Die Obergespane Ungarns 1526–1848.
Budapest 171 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1876): Magyar Országgyőlési emlékek, Harmadik kötet, (1546–1556). Budapest, 688 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1786): Magyar Országgyőlési emlékek, Negyedik kötet (1557– 1563). Budapest, 252 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1877): Magyar Országgyőlési emlékek, Ötödik kötet 1564–1572. Budapest, 498 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1881): Magyar Országgyőlési emlékek, Hetedik kötet 1582–1587. Budapest, 534 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1883): Magyar Országgyőlési emlékek, Nyolczadik kötet 1588–1597. Budapest, 563 s.
FRAKNÓI, V., ed. (1885): Magyar Országgyőlési emlékek, Kilenczedik kötet 1598–1601. Budapest, 619 s.
KARPAT, J. (1944): Zákonodarná moc v Uhersku v rokoch 1526-1604. Bratislava, 352 s.
KLIMKO, J. (1980): Vývoj územia Slovenska a utváranie jeho hraníc. Obzor, Bratislava, 154 s.
KOLOSVÁRI, S., ÓVÁRI, K., eds. (1899): 1526-1608. évi törvényczikkek. Budapest, 995 s.
LUKINICH, I., ed. (1943): A Podmanini Podmaniczky-család okleveltára. V. kötet 1566-1641. Budapest, 618 s.
MACŮREK, J., REINUŠ, M. (1958): České země a Slovensko ve století před Bílou horou. Praha, 417 s.

Mária Kohútová – Klaudyán 5/2008, č. 2 – http://www.klaudyan.cz

91

Summary
The problems of the Moravian and Slovak border and their solutions by the Hungarian parliamentin the 16th century
The process of creation of borders between states had not finished in the Middle Ages and continued
even to the Early Modern Times. The borders of the countries were not marked by a strict line but were formed
by woods and rivers. Only in areas where such natural borders were not present the states started to build
the artificial ones. The borders between lands belonging to nobility were usually defined more often than
the state borders. The information about their course can be found in various mutations. The property disputes
in the area of Moravian and Slovak border began in the end of 15th and at the beginning of the 16th century.
In the south part of the border, in the area of Holíč, Skalica, Hodonín and Strážnice, the disputes started
at the beginning of the 16th century. The problems with determination of borders between Hungary and othercountries having the same ruler became a part of the programme at the meetings of the Hungarian parliamentin the 16th century, for the first time in 1546. Despite the parliament had been discussing the border disputes
nearly every year, the outcome was limited to a statement that the borders needed to be exacted. The changecame in 1550. The king wrote to the parliament that his subjects from the Moravian county had asked him
in the past to check and determine the borders with the Kingdom of Hungary in the areas of their divisionby the river Moravia. The parliament decided that it was necessary to precise the borders and appointed
commissioners for the controversial areas of the border who should have met with the commissionersof the other side of the border to find a mutual solution to the problems. Such decisions had also been passed
via the parliament at its further meetings. The parliament had also been appointing the membersof the commission for the Hungarian side, the top church and secular dignitaries, who probably had nevercrossed the borders personally since the problems repeated. During the reign of the king Maximilian,at the 3rd parliamentary session in 1569, the parliament discussed the border problems again. The parliament
pointed out that the previous as well as the that time ruler had been asked to monitor and make exact the borders
between Hungary, Slavonia, Austria, Steiermark, Moravia and Poland, but no distinctive result was achieved.
The loyal subjects of the king in Hungary and in border areas of the same king and with Poland were in various
disputes, which could have lead to an armed conflict. That is why the noble classes asked the king to appoint
suitable commissioners from both sides, who would do an inspection and specification of the borders
which would be of a long lasting character. After the accession of the emperor Rudolph to the throne
the parliament raised the border issue again. The members of the parliament agreed to send the commissioners
to carry out the inspection of the borders. The commission should have met immediately after the Easter
holidays. The king also arranged similar commissions in Austria and Moravia. He asked the Hungarian classes
to nominate their commissioners. The parliament decided to send the previously appointed commissioners.
The emperor agreed to the decision of the parliament and confirmed that he would decide about the newcommissioners who substituted their predecessors who had died since that. Despite the positive approachand agreement between the emperor and the parliament in 1580 the emperor had to admit that the parliament
needed to pass a new law on the border problem, which would involve the revision of the borders to be set
by the commissioners. It became clear that the previous inspections did not bring any result. On the contrary,
the number of quarrels increased. The emperor did not take part at the parliamentary session in person,
but delegated his brother, the archduke Ernest. The middle-class raised objections that the emperor did not taketheir problems into account and that is why the parliament finished without passing any laws. The problems
at the borders continued despite the fact that the further parliamentary sessions passed laws to solve them.
For more than 50 years no solution was achieved at the borders. The Hungarian parliament limited theirstatements to admitting the problems at the borders and the need for their solution. In better case the parliamentappointed a commission that should have checked the course of the border and find out the situation.
The problem could also have been in the composition of the commission since the members were only noble
people, church and secular dignitaries who hardly had visited the fields and woods to monitor the courseof the borders.