SAMI MYLLYNIEMI (Toim.)

Arjen jäljillä
Nuorisobarometri 2015

SAMI MYLLYNIEMI (toim.)

Arjen jäljillä
Nuorisobarometri 2015

Sami Myllyniemi (toim.)
Arjen jäljillä. Nuorisobarometri 2015
Opetus- ja kulttuuriministeriö
Nuorisoasiain neuvottelukunta
Nuorisotutkimusverkosto
Ulkoasun suunnittelu: Sole Lätti
Kansikuva: Amanda Vähämäki
Taitto: Ari Korhonen
Kustannustoimitus: Tanja Kielinen
Tiivistelmän käännökset: englanti Grano Oy/Multidoc ja ruotsi Valtioneuvoston kanslia/Heidi Mittler© Opetus- ja kulttuuriministeriö, Nuorisoasiain neuvottelukunta, Nuorisotutkimusseura ja tekijät
ISBN 978-952-5994-97-1 (nid.)ISBN 978-952-5994-98-8 (PDF)
Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja ISSN 1455-268X (painettu), nro 54
Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja ISSN 2341-5568 (verkkojulkaisu), nro 54
Julkaisuja (Nuorisotutkimusseura) ISSN 1799-9219, nro 174, Kenttä
Verkkojulkaisuja (Nuorisotutkimusseura) ISSN 1799-9227, nro 93
Paino: Grano Multiprint Oy 2016

Sisällysluettelo
JOHDANTO .................................................................................................................................................... 5
Sami Myllyniemi
TILASTO-OSIO ................................................................................................................................................ 9
KYSELYN TOTEUTUS JA SEN TAUSTAMUUTTUJAT ........................................................................................ 11
Otos ja tiedonkeruun kulku ....................................................................................................... 11
Taustamuuttujat ............................................................................................................................ 11
PERHE, KOTI, ARKI ....................................................................................................................................... 17
Lapsuuden asumis- ja perhemuoto ........................................................................................... 17
Ongelmat lapsuudenkodissa ..................................................................................................... 18
Lapsuudenkodista muuttaminen .............................................................................................. 22
Arjen toimista selviytyminen ..................................................................................................... 24
Arjen merkitys ja elämänhallinta ............................................................................................ 27
Kodin ilmapiiri ................................................................................................................................. 28
ARKISET ELINTAVAT ...................................................................................................................................... 33
Unirytmi ............................................................................................................................................. 33
Päihteet .............................................................................................................................................. 38
Ruoka .................................................................................................................................................. 44
Harrastukset ................................................................................................................................... 50
Liikunta .............................................................................................................................................. 52
Työn ja vapaa-ajan rajankäyntiä .............................................................................................. 54
TALOUS ........................................................................................................................................................ 59
TOIMEENTULO ja rahojen riittävyys ........................................................................................... 59
Tulonlähteet ................................................................................................................................... 63
Taloudellinen apu .......................................................................................................................... 65
Vanhempien tuki ............................................................................................................................. 66
Vanhempien tukimuodot ............................................................................................................. 69
Rahanpuute ...................................................................................................................................... 70
Omakuva kuluttajana .................................................................................................................. 71
YHTEISÖLLISYYS JA YSTÄVÄT ........................................................................................................................ 75
Kavereiden tapaaminen ................................................................................................................ 75
Puhelin ja netti ............................................................................................................................... 77
Kenen kanssa vapaa-aikaa vietetään ....................................................................................... 79
Yksinäisyys ......................................................................................................................................... 81
Yhteenkuuluvuus ........................................................................................................................... 85
TULEVAISUUS JA TYYTYVÄISYYS ................................................................................................................... 89
Tulevaisuudennäkymät ................................................................................................................ 89
Tyytyväisyys ...................................................................................................................................... 90
VIITTEET ....................................................................................................................................................... 95LÄHTEET .................................................................................................................................................... 107

TIETEELLISET ARTIKKELIT ........................................................................................................................... 115
Laura Kestilä & Timo M. Kauppinen & Sakari Karvonen
Lapsuuden elinolojen yhteys arjenhallintaan nuorilla aikuisilla ........................... 117
Anu Raijas
Mistä nuorten taloudellinen hyvinvointi muodostuu? ............................................... 135
Valdemar Kallunki
Nuorten aikuisten elämäntyytyväisyys ja luottamus tulevaisuuden
taloudelliseen pärjäämiseen ................................................................................................... 151
Elina Pekkarinen
ARJEN- JA ELÄMÄNHALLINNAN ONGELMAT LAPSUUDENPERHEESSÄ – LASTENSUOJELUN
NÄKÖKULMA ...................................................................................................................................... 163
NÄKÖKULMIA ............................................................................................................................................ 181
Antti Häkkinen & Mikko Salasuo
Sukupolvet ja hyvä elämä ......................................................................................................... 183
Pirjo Korvela & Anne Nordlund
Nuorten arjen rytmit ja perhe ................................................................................................ 193
Vesa Keskinen
Helsingin nuoret – kuin muiden suurten kaupunkien nuoret ..................................... 207
Eila Kauppinen
Nuori, äiti vai opettaja – kenellä on vastuu nuorten ruokatottumuksista? ........ 215
Marja Peltola
SUKUPOLVISUHTEET, TALOUDELLINEN RIIPPUVUUS JA KUULUMISEN TUNTEET ....................... 227
LIITTEET ..................................................................................................................................................... 235
KIRJOITTAJAT ............................................................................................................................................. 253
TIIVISTELMÄ .............................................................................................................................................. 255
SAMMANDRAG ......................................................................................................................................... 259
SUMMARY ................................................................................................................................................. 263

Johdanto

Tämän Nuorisobarometrin kattoteemana on
arjenhallinta. Näin julkaisusarja jatkaa edellisten
vuosien linjaa ottamalla käsittelyyn vuorollaan
kunkin kolmesta lapsi- ja nuorisopolitiikan kehittämisohjelman 2012–2015 läpileikkaavasta
kärjestä, sillä vuonna 2013 teemana oli osallisuus ja vuonna 2014 yhdenvertaisuus (Opetusja kulttuuriministeriö 2012).
Kehittämisohjelmassa arjenhallinnalla tarkoitetaan ennen kaikkea sitä, että lapsi tai nuori
kykenee kehitysvaiheensa edellyttämällä tavalla
ottamaan vastuuta omasta elämästään, taloudestaan ja henkisestä hyvinvoinnistaan. Ohjelma
siis keskittyy ulkoiseen elämänhallintaan, kuten koulutukseen, työllistymiseen, terveyteen ja
oman talouden hallintaan, arjenhallinnan mahdollistajana.
Käsitteellisesti arjenhallinnasta voidaan
erotella ulkoinen ja sisäinen tai toiminnallinen
ja kokemuksellinen ulottuvuus. Arki liittyy yhtäältä kokemukseen jokapäiväisestä elämästä
vastakohtana esimerkiksi instituutioiden muodostamille rakenteille tai systeemille (Habermas
1984). Toisaalta arjessa on kyse ihmisten jokapäiväisten toimien ja yhteiskunnallisten rakenteiden välisestä vuorovaikutuksesta. Arki on siis
niin toimijuutta kuin rakennetta, sekä jatkuvuutta että muutosta (vrt. Horelli & Wallin 2006).
Barometrin monitieteisen kirjoittajajoukon
tavoitteena ei ollut luoda yhteistä määritelmää
arjelle eikä arjenhallinnalle. Kukin kirjoittaja lähestyy aihetta omalla tavallaan ja avaa käsitettä
vaihtelevalla tarkkuudella (arjenhallinnan määritelmästä ks. etenkin Korvela & Nordlund tässä
julkaisussa). Arkea ei välttämättä ole syytäkään
määritellä, vaan tutkimuksen kohteena on pikemminkin arjen sisältö.

Toisaalta jonkinlainen lähtökohta tai konteksti ainakin epäsuorasti muotoutuu jo siitä,
kuinka arkea kyselyssä käsitteellistetään, elikuinka teema kääntyy kysymyksiksi. Nuoriso­
barometrin kysely heijastelee sitä arvomaailmaa,
jossa tutkijat muodostavat käsityksensä arjesta
ja sen hallinnasta. Myös julkaisun eri teemojen
mukainen rakentuminen artikkeleiksi ja luvuiksi, pääotsikoiksi ja alaotsikoiksi kavaltaa arjen
jäsentämisen tavat.
Lähtökohtana on yhtäältä käsitys arjesta
joka­päiväisinä toimina, jolloin jokaisen toisteiset, oman elämän kannalta tavalliset rakenteet
ovat määritelmän mukaista arkea. Niinpä josarki on juhlaa, on juhla arkea. Toisaalta näinavara näkökulma on tutkimuksen käytännön
kannalta ongelmallinen. Jos arkea on kaikkialla,
mistä sitä pitäisi lähteä etsimään? Kyselytutkimuksen maailmassa tutkimusaiheen konkreettinen operationalisointi onkin välttämätöntä.
Keskeistä arjenhallinnalle ovat ainakin ajanhallinta, talousosaaminen, sosiaaliset taidot,
elämän­tavat ja tulevaisuuden suunnitelmat.
Konkreettisemmin kyse on nukkumaanmenoajoista, ruokatavoista, siisteydestä, liikunnasta ja siitä, että tulot ja menot ovat balanssissa.
Vielä astetta maanläheisimmin määriteltynä
arjen­hallintataitoja ovat laskujen maksaminen,
vero­
ilmoituksen jättäminen, ruoanlaitto, siivoaminen ja muut kotityöt. Myös työelämän
pelisäännöt ja yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen liittyvä osaaminen voidaan laskea osaksi
arjenhallintaa. Ruokailu, unirytmi, terveyskäyttäytyminen, perheen käytännöt, kaverisuhteet
ja kaikki muut kyselyn kohteena olevat elämän­alueet ovat osa sitä arkielämää, jota nuoret päivittäin luovat. Kaikki tämä ei siis ainoastaan

johdanto5

tapahdu arkielämässä, vaan kaikki tämä toiminta myös tuottaa arkea (vrt. Salmi 1991, 248).
Kun tutkitaan konkreettisen arjen kulkua,
tehdään samalla arvotutkimusta. Arvoja ei itsessään voi mitata. Ne eivät myöskään tule ilmi
ensi­
sijaisesti siitä, minkä kyselyissä kerrotaan
olevan tärkeää, vaan todelliset arvostukset ohjaavat ihmisen toimintaa vaikuttamalla joka­
päiväisiin valintoihin.
Kouriintuntuvien jokapäiväisten rutiinien
ohella arjenhallintaa on myös se, kuinka nuori
kokee omaan elämään ja ympäristöön liittyvät
valinnat ja vaikutusmahdollisuudet, kuinka hänluottaa arkipäivän prosessien olevan hallinnassa, myös vaikeuksien sattuessa. Arki rakentuu
yhteisöllisyyksistä, perheestä, koulusta, kavereista ja yhteiskunnasta, jolloin myös sosiaaliset
vuorovaikutustaidot kuuluvat arjenhallintaan
laajasti ymmärrettynä. Samalla on selvää, ettäarki ei ole mitään pysyvää, vaan siihen vaikuttavat niin elämänvaiheet, roolit kuin kunkin persoonallisuuskin.
Arjenhallinnan sisältöä on selvitetty myös
nuorilta itseltään. Nuorten hyvinvointikyselyn1
perusteella keskeisintä on arjen kokeminen
mielekkääksi. Lisäksi nuorten näkemyksissä
arjenhallinnasta korostuvat arkirutiineista selviäminen, oman talouden hallinta ja erilaiset
terveyteen liittyvät teemat, kuten mielenterveysongelmat, ruokailu- ja liikuntatottumukset sekä
päihteidenkäyttö. (Similä 2012.)
Kun samassa kyselyssä selvitettiin nuorten
omia käsityksiä siitä, miten heidän hyvinvointiaan ylipäätään tulisi mitata, tärkeimmiksi hyvinvoinnin mittareiksi koettiin koulutus, työllisyys,
terveys – ja arjenhallinta. Yleisesti ottaen hyvinvoinnin perinteiset mittarit vaikuttavat nuorison
mielestä olevan oikeilla jäljillä. Nuorten arjenhallinnan tilasta ei kuitenkaan juuri ole kerättyä
tietoa, vaan arjenhallintaan liittyvä tietopohja kertoo ennen kaikkea arjenhallintataitojen
puutteista. Itse asiassa käsite määrittyy yleensä
useamman mutkan kautta: ei puhuta arjenhallinnasta itsestään vaan puutteellisen arjenhallinnan seurauksista, kuten maksuhäiriömerkinnöistä, lastenhuollon asiakkuuksista, päihteistä
6

Nuorisobarometri 2015

tai terveysongelmista. Ylipäätään hyvinvointia
lähestytään usein negaatioiden kautta, ja sen
osoittimet mittavatkin usein pahoinvointia.
Kyse voi olla paitsi tutkijoiden valinnasta tai
käsitteen määrittelyongelmista, myös tarjolla
olevasta tutkimusaineistosta ja sen rajoituksista.
Vaikka nuorten omat kokemukset ja havainnot korostavat arjenhallinnan tärkeyttä, einuorten arjenhallintataitojen kehittäminen ole
hyvinvointipolitiikan käytännöissä saanut kovin
näkyvää roolia. Esimerkiksi edellisen hallituksen syrjäytymisen ehkäisyn kulmakiven, yhteiskuntatakuun, työryhmä esitti väliraportissaan yli
20 toimenpidettä, jotka keskittyivät ensisijaisesti
koulutus- ja työvoimapoliittisiin toimenpiteisiin syrjäytymisen ehkäisijöinä. Nuorten oma
näkemys arjenhallinnasta yhtenä perustavana
voimavarana jäi katveeseen. Nämä keinot eivät
tietenkään ole ristiriidassa, sillä arjenhallintataidot auttavat opiskelu- tai työpaikan löytymisessä
ja säilyttämisessä, ja opiskelu- tai työpaikka puolestaan tukee arjenhallintaa. Esimerkiksi arjen
rytmit ovat elämän kannalta tärkeitä. Jos yksilön rytmi poikkeaa yhteiskunnan tavanomaisesta rytmistä esimerkiksi siten, että hän valvoo
yöt ja nukkuu päivät, vaikuttaa se sosiaaliseen
toimintaan ja vaikeuttaa yhteiskunnassa kiinni pysymistä (Korvela 2014; ks. myös Korvela& Nordlund tässä julkaisussa). Nuorten matalan kynnyksen työpajatoiminnassa on havaittu
arjen­hallinnan tukemisen voivan olla ensimmäinen ja tärkeä askel syrjäytymisen ehkäisyssä.
Arjenhallinta hahmottuu siis niin päämääräksi itsessään kuin välineeksi tai keinoksi edistää hyvinvointia ja sosiaalista vahvistumista, jotka ovat myös nuorisolakiin kirjattuja tavoitteita.
Näin arjenhallinnasta muodostuu yksi syrjäytymisen ehkäisyn ulottuvuus ja se linkittyy siten
vahvasti toiseen kehittämisohjelman kärkeen,osallisuuteen, joka voidaan tulkita syrjäytymisen
kääntöpuoleksi. Käsitteiden valinta ja määrittely on kiinteä osa tutkimusta ja tiedontuotannon
politiikkaa. Ne vaikuttavat ajattelutapoihin, jotka taas vaikuttavat mahdollisiin toimintamalleihin.

Arki tutkimuksen aihepiirinä voi tuntua jotenkin vaarattomalta – tai arkiselta. Sanan ”arkinen” käyttötavat itsessään jo kavaltavat siihen
liitettyjä vähätteleviä merkityksiä. Kuitenkin arki
pitää yllä ja tuottaa niin hyvinvointia ja tasa-­arvoa
kuin pahoinvointia ja eriarvoistavia käytäntöjä.
Pienillä arjen muutoksilla voi saada aikaan suuria yhteiskunnallisia muutoksia. Lähtö­kohtana
on joka tapauksessa se, että arjen­hallinta on jotain tavoiteltavaa ja sen puuttuminen ongelma.
Arjenhallintaa ei oikein voi tarkastella ilman,
että samalla tulee määrittäneeksi, millainen arki
on (normatiivisesti) hyvää.
Arjenhallinta teemana tuo perheen ja erityisesti lapsuudenkodin enemmän valokeilaan
kuin Nuorisobarometreissa tai suomalaisessa
nuorisotutkimuksessa ylipäätään on tapana.
Osin tämä johtuu yksinkertaisesti kotitalouden
tärkeydestä arkisen elämän näyttämönä. Kotona nukutaan, hoidetaan lapsia, tehdään läksyjä,
ruokaa ja monia muita jokapäiväisen elämän
kannalta tarpeellisia asioita. Usein tutkimusteemat liittyvät yhtäältä nuorten autonomisiin
tiloihin, kuten harrastuksiin, ystävyyssuhteisiin
tai nuorisokulttuureihin, toisaalta nuorten yhteiskuntaan osallistumiseen esimerkiksi vaikuttamisen, koulutuksen ja palkkatyön kentillä –mielenkiinto kohdistuu siis enemmän kodin ja
perheen ulkopuoliseen elämään.
Myös lapsi- ja nuorisopolitiikan kehittämisohjelma korostaa perheen, vanhempien ja kasvattajien merkitystä arjenhallinnassa (Opetus- ja
kulttuuriministeriö 2012). Lapsuudenkoti on
lapsen ja nuoren ensisijainen kasvuympäristö,
jossa arjenhallintataidot kehittyvät ja siirtyvät
sukupolvelta toiselle. Talouden suuri merkitys
arjenhallinnan kannalta vain korostaa perheen
merkitystä. Nuorisobarometrin 15–29-vuotiaiden kohderyhmälle perhe voi tarkoittaa niin
lapsuudenperhettä kuin omaa perhettä. Nuorimmille vastaajille vanhemmilta saatu tuki on
keskeistä jo asumisjärjestelyjen vuoksi. Myös
omilleen muuttaneista enemmistö saa vanhemmiltaan jonkinlaista taloudellista tukea. Oman
perheen perustaneilla ja varsinkin omia lapsia
saaneilla taloudellinen sidos perheeseen on niin

ikään hyvin tiivis, nyt vain perheen elättäjän
roolissa.
Koulu on perheen ohella toinen arjenhallintataitojen kehittymisen näyttämö. Erityisen tärkeää koulussa saatava oppi lienee niille lapsilleja nuorille, joiden perheiden omassa arjenhallinnassa on parantamisen varaa. Valtioneuvoston
asetuksessa perusopetuslaissa tarkoitetun opetuksen valtakunnallisista tavoitteista linjataan,
että opetuksen tulee edistää oppilaiden terveyttä, hyvinvointia, turvallisuutta ja arjenhallintaa
sekä kehittää niihin liittyviä valmiuksia. Opetussuunnitelman perusteissa arjen taidot ovat
esillä niin itsestä huolehtimisen kuin kestävän
kehityksen merkityksessä. Omaksi oppiaineekseen arjenhallinta ei opetussuunnitelman uudistuksessa noussut, mutta itsestä huolehtiminen ja arjen taidot on yksi opetussuunnitelman
poikkileikkaavista laaja-alaisista osaamisalueista(Opetushallitus 2014). Oppiaineista ainakin
terveystieto, yhteiskuntaoppi, ympäristöoppi
ja kotitalous tukevat suoraan arjenhallintataitoja, mutta minkä tahansa aineen opetukseen
on mahdollisuus sisällyttää elämässä ja arjessa
pärjäämistä edistäviä tietoja ja taitoja. Vielä varsinaisia oppiaineita tärkeämpiä ovat ehkä muu
koulutyö ja koulunkäynti itsessään, sillä ne kehittävät kaikkein perustavimpia arjenhallintataitoja, kuten ajanhallintaa, sosiaalisia taitoja ja
itsekuria.
Nuorisobarometrin kyselyssä monet arjenhallinnan ulottuvuudet linkittyvät vahvasti
toisiinsa. Taloudelliset, sosiaaliset ja käytännön
arkeen liittyvät kysymykset kietoutuvat toisiinsa,
lapsuudenkodista saadut eväät tukevat selviytymistä käytännön arkitoimista, jotka puolestaan
tukevat hyvinvoinnin perustana olevaa kokemusta elämässä pärjäämisestä. Arkeen liittyvät
haasteet ylittävät niin sukupolvet kuin sektorirajatkin. Arjenhallinta on moniulotteisesti läpileikkaava teema paitsi ohjelmapapereissa, myös
Nuorisobarometrin kyselyaineistossa.
***

johdanto

7

Käsillä oleva julkaisu jakautuu kolmeen osaan:
1.

Tilasto-osiossa esitetään keskeisimmät tulokset tukeutumalla ennen kaikkea kuvioihin, joiden avulla esimerkiksi trendien havaitseminen on helppoa.

Kirjan loppupuolelle on sijoitettu yhdeksän artikkelia, jotka lähestyvät arjenhallinnan teemaa
eri näkökulmista. Artikkelit jakautuvat kahteen
erilaiseen tekstityyppiin.
2.

3.

8

Tieteelliset artikkelit -osion tekstit noudattavat tieteellisille artikkeleille asetettuja vaatimuksia. Ne läpikäyvät kahden anonyymin
vertaisarvioijan arvioinnin (double blinded
review).
Näkökulmia-osio on kutsuttujen kirjoit­­ta­­­jien­ teksteistä koostuva osio, jossa
Nuo­riso­­­barometrin tuloksia arvioidaan

Nuorisobarometri 2015

vapaa­­­muotoisesti kirjoittajien valitsemista
näkökulmista. Tekstit ovat tiedettä popularisoivia, uusia avauksia tekeviä tai pohtivia.
Niiden muoto ja viittauskäytännöt ovat vapaita. Näkökulmia-osion tekstit läpikäyvät
asiantuntija-arvioinnin, mutta eivät tieteellistä vertaisarviointia.
***
Tämä ja muut Nuorisobarometrit ovat ilmaiseksi luettavissa Nuorisoasiain neuvottelukunnansivuilla www.tietoanuorista.fi.
Nuorisobarometrien kaikki aineistot vuodesta 1995 alkaen ovat maksutta tilattavissa
tutkimuskäyttöön Yhteiskunnallisesta tietoarkistosta osoitteesta www.fsd.uta.fi.
Sami Myllyniemi,
tilastotutkija, Nuorisotutkimusverkosto

Tilasto-osio

10

Nuorisobarometri 2015

KYSELYN TOTEUTUS JA TAUSTAMUUTTUJAT

Otos ja tiedonkeruun kulku
Perusjoukkona ovat 15–29-vuotiaat Suomessa
asuvat nuoret lukuun ottamatta Ahvenanmaata.
Puhelinhaastatteluita tehtiin yhteensä 1 894. Aineistossa on sukupuolen, ikäryhmien (15–19-,
20–24- ja 25–29-vuotiaat), suuralueen ja äidinkielen mukainen kiintiöinti, joka vastaa osuuksia
perusjoukossa. Haastattelukielinä olivat suomi
ja ruotsi. Puhelinhaastattelut toteutettiin joulukuun 2014 ja helmikuun 2015 välisenä aikana.
Haastattelujen pituuksien keskiarvo oli 24 minuuttia 31 sekuntia.
Väestötietojärjestelmästä otettiin satunnaisotannalla 27 500 henkilön näyte Suomessa asuvista 15–29-vuotiaista. Näistä suomenkielisiä oli
21 712, ruotsinkielisiä 1 288, saamenkielisiä 1 jamuunkielisiä 4 499. Puhelinnumerot löydettiin
kaiken kaikkiaan 15 001:lle näytteessä olleellehenkilölle. Näistä suomenkielisiä oli 12 927,
ruotsinkielisiä 828 ja muunkielisiä 1246.
Puhelinnumero löytyi 55 prosentille nuorista (15 001 / 27 500 * 100), mikä Taloustutkimuksen kokemusten perusteella on tavallinen
osuus nuorten ikäryhmässä. 15 001 henkilön
puhelinnumeronäytteestä vääriä numeroita oli
523 (mukaan lukien faksit, modeemit) ja kiintiöön kuulumattomia 13. Toiseen ajankohtaan
sovittuja soittoja, joita ei lopulta enää tarvittu
vastaajamäärätavoitteiden tultua täyteen, oli349. Kun nämä vähennetään puhelinnumerollisesta näytteestä, saadaan lopullisen näytteen
kooksi 14 116 henkilöä. Näistä tehtiin yhteensä 1 894 loppuunvietyä haastattelua. 5 436:een
ei koskaan saatu yhteyttä. 50 numeroa oli joka
yhteydenottokerta varattu. 123 tapauksessa
vastaaja katkaisi puhelun välittömästi vastattuaan. Kaiken kaikkiaan 6 582 vastaajaa kieltäytyi

haastattelusta. Yleisimmät syyt kieltäytymiseenolivat ajanpuute (3 119), liian pitkä kysely (52) ja
se, ettei tutkimus kiinnostanut tai huvittanut (3131). Nuoria, jotka eivät periaatteessa osallistu
kyselyihin, oli 41, sairaana oli 3, ja muun syyn
takia kieltäytyi 236.
Vastanneiden ja kieltäytyneiden suhde oli(1 894 / 6 582) * 100 % = 29 %. Kato on Nuorisobarometrin yli 20-vuotisen historian ajan
ollut koko ajan paheneva ongelma. Luotettavan
tiedon saaminen edellyttää haastatteluja, mutta
suostumuksen saaminen vaikeutuu kaiken aikaa.
Kadon takia tilataan ylisuuria otoksia, ja jos valittu henkilö ei vastaa puhelimeen, haastattelija
soittaa seuraavalle, ja näin saadaan halutun kokoinen otos (niin sanottu korvaava poiminta).
Kun vaikeasti tavoitettavat vastaajat on korvattu
helposti tavoitettavilla, syntyy poimintaharha,
sillä tavoitettavuuskin on vastaajan ominaisuus. Tässä otantatavassa on vaikea määritellä,
mikä on kunkin vastaajan todennäköisyys tulla
poimituksi. Niinpä tarkkaan ottaen ei kyse ole
otoksesta, vaan näytteestä (ks. lisää Kestilän ym.
artikkelissa tässä julkaisussa s. 117–134).

Taustamuuttujat
Nuorisobarometrin taustamuuttujat ovat pääosin vastaajilta itseltään saatuja.2 Niitä ei siis ole
haettu rekistereistä, vaan ne kertovat tutkimusta
varten haastatellun nuoren oman käsityksen asiasta. Niinpä esimerkiksi pääasiallinen toiminta
ei välttämättä ole sama kuin paperilla. Nuori,
joka käy työssä ja opiskelee, saattaa sanoa pääasialliseksi toiminnakseen kumman hyvänsä.
Sama pätee kesätöissä olevaan opiskelijaan,
joka voi kokea itsensä ensisijaisesti opiskelijaksi,
vaikkei juuri haastatteluhetkellä sitä olisikaan.

Tilasto-osio

11

Sitä, että Nuorisobarometrin taustatiedot on
pääsääntöisesti saatu kysymällä, ei tarvitse pitää
virhelähteenä, mutta on hyvä pitää mielessä, että
ne kertovat ensisijaisesti nuoren omasta kokemuksesta tilanteestaan.
Tässä esitellään lyhyesti joitain keskeisimpiä
taustamuuttujia. Lisäksi liitteessä 3 on yhteenveto kyselyyn vastanneista erilaisten taustatekijöiden mukaan.

Ikä
Nuorisobarometrissa nuorella tarkoitetaan
15–29-vuotiaita. Taustamuuttujana ikää käytetään siten, että vastaajat on ryhmitelty kolmeen
ikäluokkaan: 15–19-vuotiaisiin, 20–24-vuotiaisiin ja 25–29-vuotiaisiin.

Sukupuoli
Sukupuoli, kuten monet muutkin taustamuuttujat ovat – hyvästä syystä – alttiita kritiikillevallitsevien luokitusten ylläpitämisestä. Yleistävien normatiivisten luokitusten käytön puolustukseksi on vakiintuneiden käytäntöjen ohella
varsin tylsiä argumentteja: aika ja raha.3 Kyselyitä tehdään karkein vedoin tavoitteena väestötason yleistykset, eikä kaikkia vähemmistöjä ole
helppo huomioida. Toisaalta, vaikka sukupuolen saisi rekisteritiedoista, se on tässä kyselyssä
kysytty vastaajilta itseltään, sillä nuorille on haluttu antaa mahdollisuus itse kertoa, kuinka hesukupuolensa kokevat. Naisen ja miehen ohella
vastaajilla oli mahdollisuus valita ”muu” tai ”enhalua kertoa”.
Nuorisobarometrin ikäjakauman ollessa
näin laaja ei ole itsestään selvää, olisiko vastaajia
luontevaa kutsua tytöiksi vai naisiksi, pojiksi vai
miehiksi. Mitään vakiintunutta ikärajaa nimityksille ei ole, eikä muutenkaan olisi käytännöllistä
vaihtaa käsitettä aina sen mukaan, minkä ikäisistä vastaajista puhutaan. Myös muotoilut tyttö/
nainen ja poika/mies ovat kömpelöitä, joten
Nuorisobarometrin tilasto-osiossa puhutaan
kautta linjan tytöistä ja pojista.

12

Nuorisobarometri 2015Äidinkieli
Otoskiintiön vieraskielisten osuudeksi määriteltiin sama kuin perusjoukossa, 6 prosentia(n=118), ja se muodostettiin väestötietojärjestelmästä saadun äidinkielen perusteella. Vastaajan oma kokemus äidinkielestään kysyttiin
haastattelutilanteessa, jossa hieman harvempi,
5 prosenttia (n=89), määritteli äidinkielekseen
jonkin muun kuin suomen, ruotsin tai saamen.
Väestötietojärjestelmän vieraskieliseksi määrittelemistä peräti 28 prosenttia (n=33) koki itsensä suomenkieliseksi (n=32) tai ruotsinkieliseksi(n=1). Toisaalta kolme väestötietojärjestelmän
mukaan suomenkielistä ja yksi ruotsinkielinen
sanoivat haastattelutilanteessa äidinkielekseen
jonkin muun. Näistä kahdesta osin erilaisesta
kielimuuttujasta Nuorisobarometrissa käytetään
haastattelutilanteessa kerrottua, vaikka siten vieraskielisten osuus jääkin hieman perusjoukkoa
pienemmäksi. Oman kokemuksen ensisijaisuutta puoltaa se, että viime kädessä myös väestötietojärjestelmässä oleva äidinkieli on omalla
ilmoituksella muutettavissa.
Yhteensä haastateltiin 1 707 suomenkielistä, 98 ruotsinkielistä (5 %) ja 89 äidinkielenään
muuta kuin suomea tai ruotsia puhuvaa nuorta(5 %). Saamenkielisiä nuoria ei otokseen osunut ainuttakaan. Haastattelukielinä olivat suomi
ja ruotsi. Jotain muuta kuin suomea, ruotsia tai
saamea äidinkielenään puhuvia kutsutaan yksinkertaisuuden vuoksi vieraskielisiksi.4
Nuorisobarometrissa vieraskielisten osuus
kiintiöitiin ensimmäistä kertaa vuonna 2014.
Muutostarve johtuu luonnollisesti maahanmuuton yleistymisestä; ensimmäisen Nuorisobarometrin ilmestyessä vuonna 1994 vieraskielisten
15–29-vuotiaiden osuus oli alle 2 prosenttia.
Tämän kasvavan joukon saaminen mukaan parantaa barometrin edustavuutta perusjoukkoa
eli kaikkia Suomessa asuvia nuoria ajatellen.
Ilman kiintiöintiä otokseen osuneiden vieraskielisten määrä on aiemmissa Nuorisobarometreissa jäänyt alle kymmenen, vaikka heidän
osuutensa 15–29-vuotiaiden ikäryhmässä on jo
isompi kuin ruotsinkielisten.

Ulkomaalaistaustaisuus voidaan määritellä esimerkiksi nuoren kielen, syntymämaan tai
kansalaisuuden perusteella tai hänen vanhem­piensa vastaavien tietojen perusteella. Kielen
valinta otoksen edustavuuden parantamiseksi on tietenkin käytännöllisyyskysymys, mutta
kieltä on myös pidetty melko hyvänä muuttujana ulko­maalaistaustaisuuden tarkastelussa siksi, että monet säilyttävät syntymämaansa kielen
uuden maan kansalaisuuden saatuaan.5 (Kartovaara 2007; Pietiläinen ym. 2011, 10.)
Suurin vieraskielisten nuorten ryhmä Suomessa ovat venäjänkieliset, joita barometrin
ikäryhmässä oli vuonna 2013 lähes 15 000. Seuraavaksi eniten on vironkielisiä, joita 2013 olivajaa 10 000. Suuruusjärjestys on sama myös
Nuorisobarometrin aineistossa, jossa venäjänkielisiä on 25 ja vironkielisiä 11. Seuraavaksi
yleisimpiä Nuorisobarometrin otokseen osuneita kieliryhmiä ovat arabia (7), somali (5), englanti (5), persia (5), kurdi (4) ja kiina (3), jotka myös
Tilastokeskuksen mukaan ovat yleisimpiä koko
perusjoukossa. Yksittäisten kielten osuutta ei
kuitenkaan ole kiintiöity.
Pieni enemmistö kaikista vieraskielisistä
nuorista on miehiä niin Suomessa (52 %) kuin
Nuorisobarometrin aineistossakin (57 %). Sukupuolijakauma kuitenkin vaihtelee kielittäin.6

Koulutus
Koulutustasoa suoraan mittaavia muuttujia
kyselyssä oli kaksi: korkein suoritettu tutkinto
ja haastatteluhetken opiskelupaikka. Näiden lisäksi selvitettiin peruskoulun päättötodistuksen
keskiarvo (peruskoululaisilta viimeisimmän todistuksen keskiarvo) sekä äidin ja isän koulutustaso.
Koulutustaso on nuorten ikäryhmässä haasteellinen muuttuja, sillä se on jatkuvassa muutoksessa ja mittaa usein suunnilleen samaa asiaa
kuin ikä. Peruskoululaiset on syytä jättää koulutusmuuttujista pois, sillä peruskouluvaiheessa
eri koulutuspolut eivät vielä ole eriytyneet. Kuitenkin valtaosalla nuorista koulutus on yhä kesken, joten tutkintomuuttujaa käytettäessä suuri

osa tapauksista hukataan, mikäli kaikki opiskelijat jätetään analyyseista pois.
Kattavampi koulutusmuuttuja saadaankinyhdistämällä tiedot suoritetuista tutkinnoista
ja opiskelupaikasta. Samalla erilaisten opintopolkujen moninaisuus lisääntyy. Aineistossa on
koko joukko esimerkiksi ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelevia, jotka ovat suorittaneet
korkeakoulututkinnon tai joilla jo on jokin ammatillinen perustutkinto.7
Näin luodun yhdistetyn koulutusmuuttujan
luokat ovat ”yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa” (n=370), ”ammattikorkeakoulututkinto
tai sitä suorittamassa” (n=349), ”toisen asteen
ammatillinen tutkinto tai sitä suorittamassa”(n=581), ”ylioppilas tai lukiossa” (n=419) sekä
”ei tutkintoja, ei opiskele” (n=45). Tällä tavallasaadaan suurempi osa aineistosta mukaan, mutta samalla muuttujan tarkkuus kärsii. Esimerkiksi ensimmäisen vuoden yliopisto-opiskelija olisi
ehkä koulutustasoltaan rinnastettavissa ennemmin ylioppilas- kuin yliopistotutkinnon suorittaneisiin. Myöskään opintonsa keskeyttävät eivät
ole erotettavissa muista. Aineiston 38 ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelevaa ylioppilasta on
luokiteltu toisen asteen ammatillisen tutkinnon
luokkaan. Ne lukiolaiset (n=79), jotka ovat jo
suorittaneet toisen asteen ammatillisen tutkinnon, puolestaan on luokiteltu lukiolaisiksi, ja
sekä ammatillisen perustutkinnon että ylioppilastutkinnon suorittaneet (n=126) ylioppilaiden
luokkaan.

Keskiarvo
Kaikkiaan 9 prosenttia vastaajista sanoo peruskoulun päättötodistuksen keskiarvon olleen
enintään 7,0, 29 prosenttia sanoo sen olleen välillä 7,1–8,0, 41 prosenttia välillä 8,1–9,0 ja jopa
20 prosenttia yli yhdeksän. Barometriaineistonnuorten koulumenestys on siis pääsääntöisesti
ollut hyvää, mikä viittaa koulussa pärjänneiden
muita suurempaan todennäköisyyteen vastatakyselyyn.
Tytöillä keskiarvo on selvästi korkeampi
kuin pojilla. Tytöistä 28 prosentilla keskiarvo oli

Tilasto-osio

13yli 9 ja vain 6 prosentilla enintään 7, kun pojilla vastaavat osuudet olivat 13 prosenttia ja 12
prosenttia. Pojat menestyvät peruskoulussa niin
paljon heikommin kuin tytöt, että keskiarvorajojen nousu karsii poikien määrää niissä lukioissa, joissa sisäänpääsyyn tarvittava keskiarvo
on korkein. Samalla poikien osuus kasvaa niissä
lukioissa, joihin pääsee heikommallakin todistuksella.
Peruskoulun päättötodistuksen keskiarvo
ohjaa hyvin vahvasti erilaisille koulutuspoluille.
Niistä, jotka kertoivat keskiarvokseen alle seitsemän, 67 prosenttia on valinnut toisen asteen
ammatillisen linjan, kun taas korkeakoulutukseen on päätynyt harva (18 %). Yli yhdeksän
keskiarvon ilmoittaneista korkeakoulussa opiskelee tai tutkinnon on jo suorittanut peräti 68
prosenttia ja vain 4 prosenttia on valinnut toisen
asteen ammatillisen linjan. Nuorista, joilla ei ole
tutkintoja ja jotka eivät opiskele, yksikään ei kertonut keskiarvoaan.

Vanhempien koulutus
Vanhempien koulutus määriteltiin isän tai äidin korkeimman koulutustason mukaan.8 Tieto
sekä äidin että isän koulutuksesta puuttui 2 prosentilta tapauksista, jolloin käytettiin saatavillaolevaa tietoa. Korkeakoulututkinto ainakin toisella vanhemmista oli 44 prosentilla, opisto- tai
ylioppilastutkinto 20 prosentilla, ammatillinen
perustutkinto 30 prosentilla ja peruskoulu (taiaiemmin kansakoulu tai keskikoulu) 6 prosentilla. Taustamuuttujana käytettäessä opisto- tai
ylioppilastutkinto ja ammatillinen perustutkinto
on yhdistetty ”keskiasteen” koulutukseksi. Tällöin luokkien nimet ja osuudet ovat ”perusaste”
6 prosenttia, ”keskiaste” 50 prosenttia ja ”korkea-aste” 44 prosenttia.
Vastaajan omalla koulutuksella ja vanhempien korkeimmalla koulutuksella on aineistossa
selvä yhteys. Vain perusasteen suorittaneiden
vanhempien lapsista 27 prosentilla oli vain perusasteen tutkinto, kun keskiasteen suorittaneiden vanhempien lapsista osuus oli 16 prosenttia
ja korkea-asteen suorittaneiden vanhempien
14

Nuorisobarometri 2015

lapsista 14 prosenttia. Korkeasti koulutettujen
vanhempien lapsilla on myös muita paremmat
peruskoulun päättötodistuksen keskiarvot.
(Koulutustason periytymisen, lapsuudenperheen ongelmien ja nuorten arjenhallinnan ongelmien yhteyksistä ks. Kestilä ym. tässä julkaisussa.)

Koti ja asuinpaikka
Haastatelluista selvitettiin perhemuoto (asuuyksin, avio- tai avoliitossa…), asunnon hallintaperuste (omistusasunto, vuokra-asunto…)
sekä pyydettiin heitä arvioimaan välittömän
asuinympäristön luonnetta (maaseutu, ison kaupungin keskusta…). Kyselytietoa saatiin myös
lapsuudenkodin perhemuodosta ja muutoista.
Väestötietojärjestelmästä saatiin lisäksi asuinkunta, asunnon maantieteelliset koordinaatit,
pinta-ala, huoneiden lukumäärä, kotitalouden
henkilöluku ja alaikäisten määrä. Kun huoneiden lukumäärä yhdistetään kotitaloudessa asuvien määrään, saadaan pääteltyä ahtaasti asuvat(= vähemmän kuin 1 huone / hlö).
On syytä huomauttaa, että monet
näennäisesti kotiin ja asuinpaikkaan liittyvät
erot kyselyaineistossa selittyvät muilla tekijöillä,
kuten vastaajien iällä tai elämäntilanteilla. Esimerkiksi isojen kaupunkien keskustoissa asuvien keski-ikä on korkeampi (23,5 vuotta) kuin
pikkukaupungissa tai maaseutuympäristössä
asuvien (21,2 vuotta), minkä huomioon ottaminen usein selittää aineistossa havaitut erot. Alueellisilta vaikuttavat erot eivät siis lähemmässä
tarkastelussa aina ole sitä.

Perhe- ja asumismuodot
Nuorisobarometriin haastatelluilta kysyttiin,
minkälaisessa kotitaloudessa he asuivat koulun
aloittaessaan (eli ollessaan noin 7-vuotiaita). Kyselyssä kotitalous määriteltiin henkilöiksi, jotka
asuvat ja ruokailevat yhdessä tai jotka muuten
käyttävät tulojaan yhdessä. Jos vastaaja asui useammassa kuin yhdessä kotitaloudessa, pyydettiin ajattelemaan sitä, jossa viettää eniten aikaa.

Selvästi yleisintä (88 %) oli kahden vanhemman kanssa asuminen, minkä osuus on suunnilleen sama kuin perhetilastossa.9 Kyselyssä
vanhempien siviilisäätyä ei selvitetty, mutta kohderyhmässä noin kaksi kolmesta asuu avioparien perheissä.10
Jopa 95 prosenttia sanoo haastatteluhetkellä
asuvansa vanhempiensa luona omasta tahdostaan, ja vain 5 prosenttia kertoo tekevänsä niin,
koska on pakko. Mitä vanhemmista vastaajista
on kyse, sitä harvempi asuu vanhempien luona
ja sitä suurempi osuus kokee sen olevan pakon
sanelemaa.
Nuoret asuvat muuta väestöä ahtaammin ja
yleisintä on vuokra-asuminen. Maahanmuuttaja­
taustaisten nuorten asema asuntomarkkinoillaon selvästi kantaväestön nuoria heikompi. Keskeinen jakaja nuorten asumisessa ja asumistoiveissa on maantieteellinen sijainti: pääkaupunkiseutu poikkeaa muusta Suomesta, ja kaupungit
poikkeavat taajamista ja haja-asutusalueista. Taloudellinen tilanne heijastuu nyt jossain määrin enemmän nuorten asumiseen kuin vuoden2010 tutkimuksessa. Asumismenoista hyvinselviävien nuorten osuus on hieman laskenut, ja
useampi on joutunut sopeuttamaan toimintaansa selvitäkseen asumiskustannuksistaan. (Kilpeläinen ym. 2015.) (Lisää asumismuodoista tässä
julkaisussa ks. Korvela & Nordlund.)

Muuttaminen
Suoraan kotiin ja asuinpaikkaan liittyvien tietojen lisäksi aineisto kertoo nuorten muuttoliikkeestä. Kaikista vastaajista 39 prosenttia sanoo
asuneensa koko ikänsä nykyisessä asuinkunnassaan, 61 prosenttia muuttaneensa jossain
vaiheessa.11 Alle 20-vuotiaista vain 36 prosenttia kertoo muuttaneensa yli kuntarajojen,
20–24-vuotiaista jo 68 prosenttia ja 25–29-vuotiaista 77 prosenttia.
Iän lisäksi toinen tärkeä muuttamista selittävä tekijä on äidinkieli. Jotain muuta kuinsuomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvista
vain 16 prosenttia kertoo asuneensa samassa
kunnassa koko ikänsä. Vaikka tällä kertaa eikyselyssä selvitetty synnyinmaata, on muiden
tietolähteiden perusteella selvää, että valtaosanäistä nuorista ja myös heidän vanhemmistaan
on syntynyt paitsi nykyisen kotikuntansa, myös
Suomen rajojen ulkopuolella (ks. tarkemmin
Myllyniemi 2015, 20–22). Vaikka väestötason
tilastojen perusteella lähes puolet vieraskielisistä 15–19-vuotiaista on asunut maassa alle viisi
vuotta, ei Nuorisobarometrin aineistossa näyäidinkielen mukaisia eroja nykyisessä kotikunnassa vietetyissä vuosissa. Tähän syynä lienee
se, että kaikki haastattelut käytiin suomeksi tai
ruotsiksi, ja kysymyksiin vastaaminen edellyttää
hyvää kielitaitoa ja sitä kautta maassa vietettyjä
vuosia.
Kaikista nuorista noin joka kolmas on asunut nykyisessä kotikunnassaan enintään kolme
vuotta. Enintään kymmenen vuotta samassa
kunnassa asuneita on jo enemmistö nuorista.
Kotikuntaa, kuntatyyppiä tai muita aluemuuttujia taustamuuttujana käytettäessä on siis syytä
muistaa, että monet ovat eläneet lapsuutensa
jossain muualla. Vain noin kolmasosa muutoista
yli kuntarajan on tapahtunut ennen 18:aa ikävuotta. Yleisintä se on 19 ja 21 ikävuoden välillä, mikä liittyy luonnollisesti lapsuudenkodista
muuttoon.
Koulutusvalinnat määrittävät nuorten
muuttoliikettä, sillä ammattikoululaisista lähes
puolet on jossain vaiheessa elämäänsä vaihtanut
kuntaa, mutta lukiolaisista vain noin neljännes.
Ero liittyy pitkälti oppilaitosverkostoon, sillä
toisin kuin ammatillisemmin suuntautuneiden
ikätovereidensa, ei lukiolaisten välttämättä tarvitse muuttaa lapsuudenkodista toisen asteen
opintojen vuoksi. Tämä näkyy myös siinä, että
ammattikoululaiset ovat asuneet nykyisessä kotikunnassaan keskimäärin selvästi vähemmän
aikaa kuin lukiolaiset. Myöhemmässä vaiheessa erot tasoittuvat ja kääntyvät toisin päin, niin
että korkeakoulutuksen saaneet liikkuvat keskimäärin ammattikoulutuksen saaneita enemmän
kuntarajojen yli. (Lisää muuttamisesta tässä julkaisussa ks. Peltola s. 227–233.)

Tilasto-osio

15

16

Nuorisobarometri 2015

PERHE, KOTI, ARKI

Lapsuuden asumis- ja
perhemuoto
Tilastokeskuksen perhetilastojen mukaan kaikista Suomen alle 18-vuotiaista elää yhden
huoltajan perheessä noin 18 prosenttia, helsinkiläisistä jopa 25 prosenttia. Nuorisobarometrin
kyselyssä joka kymmenes nuori kertoo asuneensa yhden vanhemman kanssa. Eroa selittää se,
että barometrin kysymys on kiinnitetty koulun
aloittamisikään ja yksinhuoltajaperheessä asuvien osuus kasvaa lasten varttuessa. Toinen eroa
selittävä tekijä on niin sanottu vuoroasuminen,
jota virallinen perhetilasto ei tunne. Nuorisobarometrissa 2 prosenttia kertoo 7-vuotiaana
asuneensa vuorotellen molempien vanhempien
kanssa.
Nuorisobarometrin kyselyssä 67 prosenttia yhden vanhemman kanssa asuvista nuorista kertoi vanhempiensa eronneen, kun vastaaja
oli peruskouluiässä. Perhetilaston mukaan äidin
ja lasten muodostamien perheiden äideistä
eronneita on 44 prosenttia, isän ja lasten muodostamien perheiden isistä 52 prosenttia (Suomen virallinen tilasto 2014). Barometrin suurempi prosenttiosuus selittyy ainakin osin sillä,
että perhetilastossa ei tilastoida kuin avioliiton
purkautumiset, kun taas kyselyssä on hyvinvoitu huomioida myös avoliitot ja muut pari­suhdetyypit. Eronneiden osuus yhden vanhemman perheiden vanhemmista on pienentynyt
90-luvulta lähtien. Pieni osa on leskiä, kasvava
osuus lienee niitä, jotka hankkivat lapsia olematta parisuhteessa. Lapsiperheiden vanhemmat
myös ovat aiempaa useammin siviilisäädyltään
naimattomia.
Vuorotellen molempien vanhempien kanssa
kertoo peruskouluiässä asuneensa 2 prosenttia.

Tilanteeseen, jossa lapsi asuu samanaikaisesti
kahdessa tai useammassa paikassa, viitataan käsitteellä vuoroasuminen. Monipaikkainen asuminen kattaa vuoroasumisen, mutta on laajempi
sisältäen myös tilanteen, jossa lapsella on useita
peräkkäisiä asuinpaikkoja esimerkiksi vanhempien muuttaessa työn perässä paikkakunnalta
toiselle. Ilmiö on yleistynyt ikään kuin huomaamatta, muiden tunnistettujen yhteiskunnallisten
muutosten oheisilmiönä. Vanhempien erot,
muuttoliike ja erilaiset lasten elämään vaikuttavat kriisitilanteet sekä niihin liittyvät yhteiskunnalliset interventiot moninaistavat lasten asuinpaikkoja. Vuoroasuminen ja sen mahdollisesti
asettamat hyvinvointihaasteet, kuten ristiriidat,
etäisyyksien aiheuttamat käytännön pulmat tai
irrallisuuden ja juurettomuuden kokemukset (ks.
Haikkola 2012), jäävät nykyisin pääosin tilastojen
kuvauksen ulkopuolelle. (Forsberg ym. 2014.)
Rekisteritiedoin ei monipaikkaisuuteen helposti
pääse käsiksi, sillä kullakin lapsella on vain yksi
Taulukko 1. Asuminen koulun aloitusiässä (eli noin 7-vuotiaana)n%Kahden vanhemman kanssa(myös otto- ja kasvatusvanhemmat, isä- taiäitipuoli)

1666

88

Yhden vanhemman kanssa(myös otto- ja kasvatusvanhemmat)

184

10

Vuorotellen molempien vanhempien kanssa

38

2

Sukulaisten kuten isovanhempien,setien tai tätien luona

30Lastenkodissa tai muussa laitoksessa

2

0

Muu

1

0

Kaikki

1894

100

Tilasto-osio

17

Kuvio 1. ”Kun ajattelet peruskouluikääsi, niin… ”… kiusattiinko sinua koulussa?
… erosivatko vanhempasi?
… oliko perheelläsi pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia?
… oliko isäsi tai äitisi usein työttömänä, vaikka olisi halunnut tehdä työtä?
… esiintyikö perheessäsi vakavia ristiriitaisuuksia?
… oliko isälläsi tai äidilläsi jokin vakava sairaus tai vamma?
… oliko isälläsi tai äidilläsi ongelmia alkoholin vuoksi?
… oliko perheesi tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa?
… oliko isälläsi tai äidilläsi jokin mielenterveysongelma?
… olitko itse vakavasti tai pitkäaikaisesti sairaana?
… olitko sinä lastensuojelun asiakas?
… perustarpeistasi, kuten ruuasta, vaatetuksesta ja puhtaudesta ei huolehdittu?*… oliko joku toinen perheesi lapsista lastensuojelun asiakas?
… sijoitettiinko sinua kodin ulkopuolelle lastensuojelusyistä?

32
25
17
16
16
15
12
10
9
7
4
4
3
2
0 % 5 % 10 % 15 % 20 % 25 % 30 %* Ei-vastausten osuus alkuperäiseen kysymykseen ”Huolehdittiinko sinun perustarpeistasi, kuten ruuasta, vaatetuksesta
ja puhtaudesta?”virallinen asuinpaikka (Tilastokeskus & Stakes
2007, 97). Kuntien sosiaalitoimen tilastoista
tosin saadaan tieto lapsen vuoroasumisen
vahvistamisten kasvavista määristä, mikä viittaa
lasten vuoroasumisen lisääntymiseen. Kaikkieroavat vanhemmat eivät kuitenkaan vahvista
sopimusta vuoroasumisesta sosiaalitoimessa,
vaan sopivat siitä keskenään (Forss & Säkkinen 2013). Tämän tietoaukon täyttämisessä
Nuoriso­barometrin kaltaiset kyselytutkimukset
ovat tarpeellisia.
Haastatteluhetkellä vuorotellen kahden vanhemman kanssa asuvista 70 prosenttia kertoo
vanhempiensa eronneen, kun vastaaja oli perus­
kouluiässä. Osuus on käytännössä sama kuin
yhden vanhemman kanssa asuvilla.

Ongelmat lapsuudenkodissa
Lapsuudenkodin olosuhteilla tiedetään olevan
usein kauaskantoisia seurauksia lasten myöhempään elämään. Vanhempien taloudellisilla, terveydellisillä ja sosiaalisilla ongelmilla on havaittu
olevan kielteisiä vaikutuksia lasten terveyteen ja
elintapoihin (Kaikkonen ym. 2012; Kestilä 2008;
Prättälä 2011). Osa ylisukupolvisista yhteyksistä
selittyy koulutuksen ja muun sosioekonomisenaseman sosiaalisella periytymisellä, mutta sukupolvelta seuraavalle välittyy myös suoremmin
arvoja ja elämäntapoja. Vanhempien arvojen ja
sosiaalisen luottamuksen on havaittu periytyvän
jälkipolville nimenomaan perheen sisäisen elämän kautta (Kortteinen & Elovainio 2012).
18

Nuorisobarometri 2015

Sellaisilla lapsuudenkodin piirteillä kuin ilmapiirillä ja kasvatuskäytännöillä on vaikutusta
nuoren hyvinvointiin vielä pitkään lapsuudenkodista muuttamisen jälkeenkin. Erityisen vahva
myöhempien elintapojen selittäjä on vanhemmilta yhdessä käytännössä opittu käyttäytymismalli. Esimerkiksi lasten ja vanhempien yhdessäliikkuminen selittää nuoren myöhempää liikkumista paremmin kuin perheen sosioekonomiset
tekijät tai edes vanhempien omalla liikkumisellaan antama esimerkki tai lapsen liikuntaharrastuksiin kannustaminen ja niiden maksaminen.
Vastaavasti erityisesti sellaiset perheet, joissa
on yhdessä keskusteltu ajankohtaisista asioista,tuottavat yhteiskunnallisista asioista kiinnostuneita nuoria. (Myllyniemi 2012.) (Ks. lisää Kestilän ym. artikkelista tässä julkaisussa s. 117–134.)
Usein ylisukupolvisuus tulee esille etenkintutkittaessa huono-osaisuutta. Myös Nuorisobarometrin kyselyssä selvitettiin laajasti erilaisia
lapsuudenkotiin liittyviä ongelmia. Johtopäätökset voi kuitenkin kääntää myös myönteisiksi,
ja siten löytää sosiaalisesti vahvistavia, ongelmilta suojaavia piirteitä.
Kysymykset lapsuudenkodista rajattiin
koskemaan peruskouluikää, siis ikää noin seitsemästä noin kuuteentoista vuoteen. Vaikka
tutkimusteema sinänsä puolustaisi ikärajauksen
pitämistä varhaisessa lapsuudessa,12 ei Nuorisobarometrin kaltainen tiedonkeruu ole omiaan
sen selvittämiseen. Käytännössä voisi olla vaikea selvittää puhelinhaastatteluin muistikuvia

ajalta ennen kouluun menoa. Peruskouluikä
on myös kaikille tuttu rajaus ja kattaa nuoruuden ja perhedynamiikankin kannalta tärkeitä
vaiheita, kuten yläkoulun (luokat 7–9), joka onmonessa suhteessa varsinainen drop out -vaihe. Peruskouluiässä lapset viettävät vielä paljon
aikaa vanhempiensa kanssa ja omaksuvat näiltä
käyttäytymismalleja ennen kuin harrastusten ja
kaveripiirin painoarvo alkaa kasvaa – etenkin
ennen murrosikää.
Perheeseen liittyvien kysymysten kohdentamisessa peruskouluikään on myös suomalaisten
perheiden erityispiirteisiin liittyvää mielenkiintoa. Vuonna 2002 kerätyn pohjoismaisen Eriarvoinen lapsuus -tutkimushankkeen aineiston
mukaan suomalaislapset alkavat tehdä eroa
vanhempiinsa jo noin 11-vuotiaina. Tässä iässä
lapset eivät koe enää saavansa yhtä paljon tukea vanhemmiltaan eikä heihin luoteta entiseen
malliin. Jaana Salmelan kuusivuotisen seuranta­tutkimuksen tulokset tukevat näitä tuloksia:
sekä tytöt että pojat kokivat vanhempien tuen
vähenevän siirryttäessä lapsuusiästä nuoruus­
ikään. Ikävuosi ikävuodelta suomalaiset lapset
puhuvat vähemmän elämänsä iloista ja suruista
vanhempiensa kanssa. (Salmela 2006.)
Peräti joka neljäs nuorista on kokenut vanhempiensa eron peruskouluiässä (kuvio 1).
Osuus vaikuttaa suurelta ottaen huomioon sen,että suurin eroriski on lapsettomilla pareilla, jasen, että kysymys oli rajattu koskemaan peruskouluikää. Niin sanotun kokonaisavioeronneisuusluvun13 mukaan noin puolet avioliitoista
päättyy eroon, mikäli avioerojen kehityksessä eitapahdu merkittäviä muutoksia. Avioerotiedot
kertovat kuitenkin vain osatotuuden, sillä avoliittojen purkautumisesta on olemassa vain vähän tutkittua tietoa. Todennäköisesti kysymykseen ”Erosivatko vanhempasi?” onkin vastattu
ajatellen parisuhteiden purkautumista varsinaisesta siviilisäädystä riippumatta.
Perheen vakavat ristiriidat ja vanhempien
ero ovat vahvasti yhteydessä nuoruusiän yksinäisyyden kokemusten yleisyyteen. Myös vaikeudet elämänhallinnassa (kuvio 4) ja omaan
elämään liittyvien päätösten tekemisessä (kuvio6) ovat yleisempiä niillä, joiden lapsuudenperheessä esiintyi vakavia ristiriitoja. (Aiheesta lisää
ks. Kestilän ym. artikkeli tässä julkaisussa.)
Joka kymmenennen kyselyyn vastanneen
perhe on ollut tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa. Vastaajista 4 prosenttia on itse
ollut lastensuojelun asiakkaana ja 2 prosenttia
on ollut sijoitettuna kodin ulkopuolelle lastensuojelusyistä. Luvut vastaavat melko hyvin valtakunnallisia tilastoja (Suomen virallinen tilasto
2014b). Perheissä, jotka ovat olleet tekemisissä
lastensuojelun sosiaalityön kanssa, on muita enemmän kuviossa 1 esitettyjä vaikeuksia.
Nuorisobarometrin vastauksissa perheen vanhempien alkoholiongelma, vanhempien mielenterveysongelma, vanhempien vakava sairaus,
pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet ja perheen
ristiriitaisuudet olivat kaikki huomattavasti tavallisempia. (Ks. lisää Pekkarisen artikkeli tässä
julkaisussa.)
Lapsuudenkodin
vaikeuksista
tehtiinsumma­muut­tuja, eli laskettiin yhteen vastaajanraportoimat peruskouluikään liittyvät ongelmat(liitteen 1 kyselylomakkeen K28). Koulukiusaamiseen ja omaan sairastamiseen liittyvät kysymykset jätettiin pois, sillä ne eivät sisällöllisesti
sovi osoittimeen, jonka tarkoituksena on mitata
nimenomaan perheen vaikeuksia vastaajan lapsuudessa. Kysymys vanhempien erosta puolestaan jätettiin pois summamuuttujasta siksi, että
se on vahvasti päällekkäinen lapsuudenkodin
vaikeuksien selittäjänä käytetyn perhemuotomuuttujan kanssa.14
Kuviossa 2 lapsuudenkodin ongelmien
määriä kuvaava summamuuttuja on jaettu neljään luokkaan. Nähdään, että yli puolella nuorista ei ole ainuttakaan ja yli 90 prosentilla enintään kolme mukaan otetuista lapsuudenkodin
ongelmista. Tytöt näyttävät raportoineet hieman poikia enemmän vaikeuksia, joskaan ero ei
ole merkitsevä. Yksittäisistä kysymyksistä tytöt
kyllä kertovat merkitsevästi useammin, että vanhemmilla on ollut jokin mielenterveysongelma(tytöt 11 %, pojat 7 %) tai muu vakava sairaus tai vamma (tytöt 18 %, pojat 13 %). Ei ole
järkevää syytä, miksi tyttöjen vanhemmilla olisi

Tilasto-osio

19

poikien vanhempia todennäköisemmin terveysongelmia, joten kyse lienee siitä, että tytöt ovat
herkempiä tunnistamaan tai alttiimpia kertomaan niistä.
Mitä vanhemmasta vastaajasta on kyse, sitä
useampia lapsuudenkodin ongelmia hän keskimäärin raportoi. Yksittäisistä kysymyksistä vanhimmat vastaajat raportoivat selvästi nuorimpia
enemmän taloudellisista ongelmista, missä saattaa näkyä kolmeakymmentä ikävuotta lähestyvien peruskouluiässä kokeman 1990-luvun laman
vaikutukset. Ikäryhmien erot ovat suuria myös
maininnoissa vanhempien alkoholismista ja vakavista ristiriidoista perheessä. Tämä on myönteinen havainto, jos se kertoo näiden ongelmien
vähentyneen lapsiperheissä. Ikäryhmien välisistä eroista ei voine kuitenkaan päätellä ongelmien
sinänsä olevan vähenemässä, sillä vastaajat ovat

eri elämäntilanteissa, ja nuorimmista vastaajista
valtaosa asuu edelleen lapsuudenkodissaan.
Vanhempien luota poismuuttamisikä on
käänteisessä yhteydessä lapsuudenkodin ongelmiin. Toisin sanoen nuorena pois muuttaneillaongelmia oli keskimäärin enemmän, ja pidempään vanhempien luona asuneilla vastaavasti
vähemmän. Vaikeudet näyttävät toimineen pois
työntävänä tekijänä, mutta mekanismi jää arvailujen varaan. Ehkä perheen vaikeudet ovat lisänneet nuoren motivaatiota päästä pois kotoa.
Tai sitten kyse ei ole nuoren tai edes vanhempien motivaatiosta, vaan perheet, joille ongelmat kasautuvat, eivät olisi pystyneet tarjoamaannuoren elämäntilanteen vaatimaa kasvuympäristöä, vaikka siihen olisi ollutkin halua. Yksittäisistä kysymyksistä etenkin lapsuudenkodin
ristiriidat, pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet ja

Kuvio 2. Lapsuudenkodin vaikeuksia* (%)
Paljon vaikeuksia lapsuudenkodissa

Melko paljon vaikeuksia

Vain vähän vaikeuksia

Ei vaikeuksia
Kaikki (n=1896)

8

18 22 52

Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)98

19 21 51
17 23 53

15–19-v. 2014 (n=597)
20–24-v. 2014 (n=649)
25–29-v. 2014 (n=647)79916 19 58
17 23 51
20 24 47Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)
Ison kaupungin keskusta (n=355)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=762)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

8
8
10
9
7

23
18
17
15
15

20
23
18
26
22

49
51
55
50
55

Asui 7-v. kahden vanhemman kanssa (n=1666)
Yhden vanhemman kanssa (n=184)
Vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=38)

7
17 22 55
22 27 20 32
11 26 29 34

Vanhempien ylin tutkinto perusaste (n=105)
Keskiaste (n=908)
Korkea-aste (n=805)

17 13 35 34
921 21 496
15 21 58

* Summamuuttujassa mukana 11 muuttujaa liitteen 1 kysymyssarjasta K28, tarvittaessa
käännetyllä asteikolla. Kukin muuttuja voi saada arvoja 0 tai 1. Ongelmien määrä on luokiteltu
neljään luokkaan seuraavilla summamuuttujan arvoilla: ei vaikeuksia (0), vain vähän vaikeuksia(1), melko paljon vaikeuksia (2–3), paljon vaikeuksia (vähintään 4).

20

8
18 21 54
12 16 26 46
14 27 33 26

Nuorisobarometri 2015

vanhempien alkoholismi ovat yhteydessä muuttamiseen varhain pois kotoa. Tavallaan luontevana seurauksena edellisestä myös vanhempien
ero näyttäisi jouduttavan poismuuttoa.15
Jotain muuta kuin suomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvien lapsuudenkodeissa on havaittavissa vaikeuksien kasautumista. Osa näistä
nuorista on maahanmuuttajia, jolloin kysymys
lapsuudenkodista kohdistuu synnyinmaahan.
Sitä ei tällä kertaa kysytty, ja yksittäisiä äidinkieliäkin on niin vähän, ettei niistä voi tehdä pitkälle meneviä johtopäätöksiä (ks. luku taustamuuttujista s. 12–13).16
Kuvion 2 perusteella lapsuudenperheen
ongelmat näyttävät hieman yleisemmiltä isoissa
kaupungeissa asuvilla nuorilla. Erot eivät kuitenkaan ole merkitseviä, varsinkaan jos otetaan
huomioon vastaajien ikä, joka on kaupungeissa
korkeampi. Monet kaupungeissa asuvista ovat
muualta muuttaneita, jolloin kysymys lapsuudenkodista voi kohdistua erityyppiseen asuinympäristöön.
Vahvimmat selittäjät lapsuudenkodin ongelmille löytyvät perhemuodosta ja vanhempien
koulutustasosta. Ongelmat näyttävät kasaantuneilta monien niiden nuorten perheissä, jotka peruskoulun aloittamisiässä asuivat yhden
vanhemman kanssa. Koska yksinhuoltajuuden
taustalla on usein ero, ei kysymystä vanhempien erosta otettu mukaan summamuuttujaan.
Muussa tapauksessahan olisi selitettävää käytetty virheellisesti selittäjänä. Tästä huolimattaon syytä pohtia havaitun yhteyden syy–seuraussuhteiden suuntaa. Esimerkiksi vanhempien
eron taustalla voi olla perheen vakavia ristiriitoja tai alkoholismia, jolloin nuoren mainitsemat
ongelmat ovat pikemmin yksinhuoltajuuden
syitä kuin seurauksia. Toisaalta vanhempien
ero on voinut lisätä esimerkiksi yksinhuoltajaksi jääneen taloudellisia vaikeuksia, jolloin syy–
seuraus­-suhde ongelman ja yksinhuoltajuuden
välillä on päinvastainen.
Lapsuudenkodin monet ongelmat näyttävät
liittyvän vanhempien matalaan koulutustasoon.
Yhteys onkin merkitsevä ja ainakin päällisin
puolin varsin suoraviivainen: mitä korkeampi koulutus, sitä vähemmän ongelmia. Kuva

kuitenkin tarkentuu, kun tarkastellaan yksittäisiä
kysymyksiä summamuuttujan takana. Vanhempien matala koulutustaso liittyy ennen kaikkea
työttömyyteen ja pitkäkestoisiin taloudellisiin
ongelmiin. Merkitseviä eroja sen sijaan ei ole siinä, kuinka yleisiä vakavat ristiriitaisuudet, vanhempien tai vastaajan oma sairastaminen ovat
olleet. Vanhempien koulutustasolla on siis yhteyttä lapsuudenkodin ongelmiin, mutta jos käytetyt mittarit olisivat vähemmän talouden­pitoon
painottuvia, myös erot olisivat pienempiä. Vastaavasti vanhempien koulutustaso on vahvasti
yhteydessä lasten taloudellisiin vaikeuksiin jajonkin verran sosiaalisiin ongelmiin, kun taas
yhteyttä konkreettisiin arjenhallinnan ongelmiin
ei juuri ole. Myös sosiaaliset vaikeudet, kuten
yksinäisyys, ja se, että nuori tapaa kavereitaan
vain harvoin, voivat osin johtua taloudellisista
syistä, kuten harrastusten kalleudesta.
Kuviossa 2 selittäjiä on suhteellisen vähän,sillä lapsuudenkodin vaikeudet itsessään sopivat
paremmin selittämään myöhempiä hyvinvointi­
kysymyksiä kuin toisin päin. Niinpä kuvion 2
neliluokkaista ryhmittelyä käytetään tuonnempana taustamuuttujana. Kuviosta 5 esimerkiksi
nähdään, että lapsuudenkodin ongelmat ovat
selvästi yhteydessä haastatteluhetken arjenhallinnan vaikeuksiin, mutta kuitenkin lähinnä vain
niillä, joiden lapsuudessa ongelmia oli paljon.
Jos ongelmia oli vain vähän tai jonkin verran,ei arkitoimista selviytyminen ole sen heikompaa
kuin niillä, jotka eivät raportoineet ongelmia
lainkaan.
Lapsuudenkodin ongelmien vaikutuksien
pohdinnassa on tärkeää huomioida Kestilän,
Kauppisen ja Karvosen artikkelin (s. 117–134)
havainto siitä, että lapsuuden ongelmien yhteydet ovat varsin riippumattomia sekä vanhempien että vastaajan omasta koulutuksesta.
Ongelmien ylisukupolvisuus ei siis näyttäisi
olevan palautettavissa osaksi koulutustason periytymistä, vaan kyse on myös koulutuksesta
riippumattomista suoremmista yhteyksistä ongelmien välillä. Eniten koulutuksellisilla tekijöillä oli merkitystä talouden hallintaan. (Aiheesta
lisää ks. Kestilän ym. artikkeli tässä julkaisussa
s. 117–134.)
Tilasto-osio21

Lapsuudenkodista muuttaminen

Nuorten asumista koskevan seurantatutkimuksen perusteella poismuuttoiässä ei ole viime vuosina tapahtunut merkittäviä muutoksia.
Muihin Euroopan maihin verrattuna suomalaisnuoret muuttavat pois lapsuudenkodistaan hyvin nuorina. Muuttamaan ei täällä aja niinkään
lapsuudenkodin ahtaus tai perheen taloudellinen asema, vaan nuoren oma halu itsenäistyä
ja päästä omaan rauhaan (Aapola & Ketokivi
2005, 15).17 Halu itsenäistyä on pysynyt tärkeimpänä poismuuton syynä kyselystä toiseen (Kilpeläinen ym. 2015; Ilmonen ym. 2005; Kupari2011). Autonomisen nuoruuden ideaali ei iskostu nuoriin tyhjästä, vaan suomalaiseen kasvatuskulttuuriin kuuluu ajatus omilleen muutosta
itsenäisyyden merkkinä (Myllyniemi & Suurpää
2009). Nuoret itse eivät kuitenkaan ajattele, että
kotoa pois muuttaminen tekisi nuoresta aikuisen (Myllyniemi 2009a). Varhaiseen muutto­
ikään vaikuttaa sekin, että Suomessa nuoria kannustetaan muuttamaan omilleen ja valtio tukee
nuorten itsenäistymisprosessia muun muassa
opintotuen, asumistuen ja työttömyysturvan
muodossa (Oinonen 2013).
Varhainen kotoa muuttaminen ei ainakaan
taloudellisessa mielessä aina tarkoita varhaista
itsenäistymistä. Erityisesti nuorella iällä kotoa
muuttaminen lisää köyhyysriskiä (Kauppinen
ym. 2014), ja muutenkin lapsuudenkodista pois
muuttaminen pääsääntöisesti heikentää nuorten taloudellista tilannetta. Tämä näkyy myös
Nuorisobarometrin tuloksissa, joissa noin 20

Kaikista vastaajista reilu kolmannes (34 %,n=650) asui haastatteluhetkellä vanhempansa tai vanhempiensa luona, 18-vuotiaista niin
teki 86 prosenttia, 19-vuotiaista 59 prosenttia,
20-vuotiaista enää 34 prosenttia ja 21-vuotiaista 25 prosenttia. Tyypillisimmät muuttoiät
ovat siis 18 ja 19 vuotta. Tytöt muuttavat poikia
keskimäärin vajaan vuoden nuorempina; barometriaineistossa 20 vuotta täyttäneistä tytöistä 8
prosenttia ja pojista 14 prosenttia asuu vanhempiensa luona. (Kuvio 3.)
Vanhempien luota jo pois muuttaneilta nuorilta kysyttiin, minkä ikäisenä muutto tapahtui.
Näin mitattuna kaikkien vastaajien muuttoiän
keskiarvo on 18,8 vuotta, tytöillä 18,4 ja pojilla
19,3. Molemmilla tavoilla saadut tulokset ovat
siis samansuuntaisia, mutta muuttoiän tarkastelun kannalta iän ja asumismuodon yhtäaikaisentarkastelun etuna on se, että mukana luvuissa
ovat kaikki vastaajat. Kysymys muuttoiästä esitettiin luonnollisesti vain jo pois muuttaneille,
jolloin vanhempien luona yhä asuvat jäävät luvuista pois ja keskimääräinen muuttoikä näyttää hieman todellista matalammalta. Suoraan
kysymisen etuna puolestaan on se, että näin
päästään tarkastelemaan jo pois muuttaneiden
muuttoikää, joka muuten jäisi pimentoon. Tätä
kysymystä hyödynnetään esimerkiksi lapsuudenkodin olosuhteiden ja muuttoiän yhteyksien
tarkastelussa.

Kuvio 3. Vanhempien luona asuvien %-osuudet
100 %
Pojat
Tytöt

90 %
80 %
70 %
60 %
50 %
40 %
30 %
20 %
10 %
0%
15

22

16

17

18

19

Nuorisobarometri 2015

20

21

22
Ikä

23

24

25

26

27

28

29

ikävuoden paikkeilla kokemus kotitalouden
toimeentulosta heikkenee jyrkästi (kuvio 24).
Nuorella iällä muuttaminen on yhteydessä koti­
talouden kokemiseen köyhäksi. Enemmistö
myös pois muuttaneista nuorista saa jossain
muodossa tukea vanhemmiltaan, yleensä rahana tai ruokana (kuvio 29). Itsenäiseen talouteen
siirtymiseen liittyy riskejä etenkin, jos nuorelta
puuttuvat taloustaidot tai hän jää ilman tukiverkostoja, jotka voisivat olla avuksi uudessa tilanteessa (Peura-Kapanen 2013).
Nuorten asumistoiveet heijastelevat suomalaisten yleisiä toiveita omistusasumisesta
pientalossa luonnonläheisessä ympäristössä,mutta nuorten asumistutkimuksen 2014 tulokset antavat viitteitä urbaanin asumisen suosion
kasvusta. Asuntojen korkea vuokrataso tosin
vaikeuttaa muuttamista ja asumista erityisesti
Helsinki–Uusimaa-alueella, jossa myös kilpailu
kohtuuhintaisista asunnoista on kovaa. Asumis­
menoista hyvin selviävien nuorten osuus onlaskenut, ja taloudellinen tilanne heijastuu
nuorten asumiseen enemmän kuin vielä vuoden 2010 asumistutkimuksessa. Vaikeimmassaasemassa ovat yksin kaupunkien keskustoissa
asuvat nuoret. (Kilpeläinen ym. 2015.) Kun
otetaan vielä huomioon se, että nuorilla, joiden
lapsuudenkoti on kaupungissa, työ ja opiskelupaikat ovat todennäköisesti lähellä, voisi olettaa
itsenäistymismuuttojen isoissa kaupungeissa
tapahtuvan myöhemmin kuin muualla.
Nuorisobarometrin aineistossa kaikkein
nuorimpina muuttavat lapsuudenkodistaan kuitenkin suurten kaupunkien keskustoissa asuvat,
sitten isojen kaupunkien lähiöissä tai muillalaita-alueilla asuvat ja vasta viimeisenä pikkukylissä tai pikkukaupunkien harvaanasutuillalaita-alueilla ja maaseutuympäristössä asuvat.
Myös Tilastokeskuksen perhetilastossa maaseudun nuoret asuvat muita yleisemmin vanhempiensa kanssa. Osin tämä voi johtua siitä,
että itsenäiseen asumiseen ei ole yhtä paljon
mahdollisuuksia kuin kaupungeissa esimerkiksi vuokra-asuntojen vähäisen tarjonnan vuoksi. Maaseudulla ei myöskään kovin herkästi

vaihdeta asuinpaikkakuntaa, jos opiskelupaikka
on lähellä (Nikander 2009).
On kuitenkin huomattava, että perhetilastojen tai Nuorisobarometrin kaltaisten kyselyiden
poikkileikkaustietoon perustuva vertailu ei ole
paras tapa tarkastella eri alueilla asuvien keskimääräistä muuttoikää. Tiedossa kun on ainoastaan tiedonkeruuhetken asuinpaikka, jolloin tulokset kuvaavat ainoastaan erityyppisillä alueilla
asuvien nuorten tilannetta. Sen sijaan tulokset
eivät välttämättä kuvaa tarkasti kotoa muuttamisen yleisyyttä, sillä tarkastelussa ei ole voitu
ottaa huomioon kuntatyyppien välistä muuttoliikettä. Suuri osa nuorten muutoista suuntautuu opiskelu- ja työmahdollisuuksia tarjoavillesuurille kaupunkialueille, jolloin aiemmin muualla asuneet nuoret näkyvät isojen kaupunkien
luvuissa vähentäen niiden vanhempien luona
asuvien osuutta.
Nuorisobarometrin kyselyn perusteellalapsuudenkodin vaikeudet aikaistavat nuorten
muuttamista pois lapsuudenkodista selvästi.
Aikaista muuttamista selittää kaikkein eniten
perheen joutuminen lastensuojelun sosiaalityön kohteeksi, mutta nuorten itsenäistymistä
varhentavat selvästi myös lapsuudenkodin risti­
riidat, pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet ja
vanhempien alkoholiongelma tai mielenterveys­
ongelmat. (Ks. lisää Raijas tässä julkaisussa.)
Varhainen lapsuudenkodista muuttaminenon yhteydessä toimeentulotuen saamiseen, varsinkin pojilla. Varhainen muuttaminen näyttää
lisäävän jonkin verran myös kulutusluottojen
ottamisen todennäköisyyttä. Toimeentulotukeen turvautuminen on erityisen tavallista niillä
keskimääräistä nuorempina vanhempiensa luota
pois muuttaneilla, joiden muutosta ei ole kulunut kauan. Varsinkin alle 20-vuotiailla itsenäinen asuminen on yhteydessä toimeentulotuen
saamiseen, mutta nuorena pois muuttaneiden
lisääntynyt todennäköisyys joutua tukien varaan
kuitenkin jatkuu joitain vuosia. Yli 24-vuotiaillayhteyttä ei enää havaita. (Ks. myös Kauppinen
ym. 2014.)18

Tilasto-osio

23

Arjen toimista selviytyminen
Arjen sujuvuutta selvitettiin kysymällä, miten
vastaaja selviytyy seuraavista kahdeksasta arkitoiminnosta: normaalin vuorokausirytmin
säilyttäminen, ruoanlaitto, siivous, pyykinpesu,
kaupassakäynti, terveydenhuollossa asiointi,
pankki- ja veroasioiden hoitaminen ja työvoima­
viranomaisten kanssa asiointi (kuvio 4).
Yleisilme on suhteellisen myönteinen, sillä
jokaisesta kysytystä asiasta enemmistö arvioi
selviytyvänsä hyvin tai erittäin hyvin. Parhaiten sujuu kaupassakäynti, josta kohtalaisesti tai
huonosti arvioi selviytyvänsä ainoastaan 11 prosenttia nuorista. Myös ruoanlaitosta ja terveydenhuollossa asioinnista heikohkosti selviävien
osuus on melko pieni, noin neljännes. Heikommin sen sijaan sujuvat pyykinpesu, siivoaminen,
normaalin vuorokausirytmin säilyttäminen sekä
pankki- ja veroasioiden hoitaminen. Näistä jopa
noin kolmasosa nuorista kokee selviytyvänsä
enintään kohtalaisesti.
Joitain kuvion 4 yksittäisiä kysymyksiä käsitellään niihin liittyvissä aihepiireissä tuonnempana: ruoanlaitosta suoriutumista yhteydessä
ruoanlaiton yleisyyteen (kuvio 18) ja vuorokausi­
rytmin säilyttämistä yhteydessä unirytmiin (kuviot 9–11). Tulokset tukevat toisiaan. Nuoret,jotka sanovat selviytyvänsä hyvin ruoanlaitosta,
myös tekevät usein ruokaa. Niistä, jotka arkisin
menevät nukkumaan viimeistään yhdeltätoista,
lähes 90 prosenttia kokee selviytyvänsä hyvinnormaalin vuorokausirytmin säilyttämisestä,

kun taas puolenyön jälkeen nukkumaan menevistä harvempi kuin joka viides kokee niin.
Tiedon tiivistämiseksi kuvion 4 arkitoiminnoista tehtiin summamuuttuja, jolla mitataan
arjenhallinnan käytännön sujuvuutta.19 Tässä
Nuorisobarometrissa myös Kestilän, Kauppisen ja Karvosen artikkelissa esitellään arkiaskareista selviämistä kuvaava summamuuttuja (ks.
Kestilä ym. taulukko 6).20
Kuviosta 5 nähdään, että ongelmat arkitoiminnoista selviämisessä ovat selvästi sukupuolittuneita. Ainoastaan työvoimaviranomaistenkanssa asioinnissa ja pankki- ja veroasioiden
hoitamisessa sukupuolieroja ei ole, mutta kaikissa muissa pojilla on selvästi useammin vaikeuksia. Erityisen suuria ovat erot pyykinpesussa
ja siivouksessa pärjäämisessä. Taustalla voi vaikuttaa naisten ja miesten perinteinen työnjako
perheessä. Vaikka tasa-arvoasenteet ovat kehittyneet, asenteet siirtyvät käytäntöön viiveellä
ja suhtautuminen kodin tehtävien jakamiseen
on tasa-arvoisempaa kuin toteutunut työnjako(Miettinen 2008).
Vaikka kotitöiden jakautuminen on tasoittunut 1970-luvusta, käyttävät suomalaisnaisetedelleen kotitöihin selvästi enemmän aikaa
kuin miehet. Tämä pätee myös nuoreen sukupolveen, ja tytöt käyttävät poikiin verrattuna
selvästi enemmän aikaa kotitöihin. Peruskoulua
käyvät tytöt tekevät kotitöitä lähes kaksinkertaisen määrän poikiin verrattuna. Lukioiässä ero
on kasvanut jo kolminkertaiseksi (Pääkkönen
2014; ks. myös Miettinen & Rotkirch 2012, 104).

Kuvio 4. ”Kuinka hyvin selviydyt arjessa seuraavista asioista?” (%)
Erittäin hyvin

Hyvin

Huonosti

En ollenkaan

Kaupassakäynti
Ruoanlaitto
Terveydenhuollossa asiointi
Pyykinpesu
Siivous
Työvoimaviranomaisten kanssa asiointi*
Pankki- ja veroasioiden hoitaminen
Normaalin vuorokausirytmin säilyttäminen* Kysytty vain työttömiltä.

24

Nuorisobarometri 2015

Kohtalaisesti

47
35
30
30
24
20
25
21

42
39
42
38
41
47
38
42

9
19
21
21
26
21
24
26

2
5
6
7
8
8
9
9

0
1
1
3
1
3
3
2

Kuvio 5. Arkitoimista selviytyminen* taustamuuttujittain (%)
Selviytyy arkitoimista huonosti

Melko huonosti

Ei hyvin eikä huonosti

Melko hyvin

Selviää arkitoimista hyvin
Kaikki (n=1856)922 45 17 7

Tytöt (n=912)
Pojat (n=944)

5
17 46 22 10
13 25 45 11 5

15–19-v. (n=573)
20–24-v. (n=642)
25–29-v. (n=640)

14 28 43 11 38
21 46 18 76
16 47 20 12Äidinkieli suomi (n=1646)
Ruotsi (n=93)
Muu äidinkieli (n=80)

922 45 17 8
15 20 48 12 66
16 56 17 5

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=44)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=569)
Ylioppilas tai lukiossa (n=408)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (n=334)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=369)

23
11
9
5
4

16
23
26
17
15

50
44
44
45
51

7
16
14
23
20

5
6
6
11
10

Asun kahden vanhemman kanssa (n=485)
Asun yhden vanhemman kanssa (n=111)
Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=31)
Asun yksin (n=398)
Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa (n=177)
Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=453)
Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=173)

14
15
16
6
10
6
6

28
23
32
21
21
16
16

43
46
29
50
46
45
43

10
12
19
17
16
24
21

5
4
3
7
6
10
13

Kotitalous varakas (n=69)
Hyvin toimeentuleva (n=423)
Keskituloinen (n=1054)
Heikosti toimeentuleva (n=260)
Köyhä (n=51)

15
9
8
11
10

28
19
21
24
26

35
50
46
41
39

16
16
17
15
18

7
7
7
9
8

Asui 7-v. kahden vanhemman kanssa (n=1760)
Yhden vanhemman kanssa (n=176)
Vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=38)

921 46 17 7
10 27 41 14 78
18 42 21 11

Paljon vaikeuksia lapsuudenkodissa (n=153)
Melko paljon vaikeuksia (n=333)
Vain vähän vaikeuksia (n=410)
Ei vaikeuksia (n=961)

13
10
8
9

23
25
21
20

49
43
44
46

12
16
19
17

3
6
8
8

* Summamuuttujassa ovat mukana seuraavat seitsemän muuttujaa: normaalin vuorokausirytmin säilyttäminen,
ruoanlaitto, siivous, pyykinpesu, kaupassakäynti, terveydenhuollossa asiointi, pankki- ja veroasioiden hoitaminen.
Kukin muuttuja voi saada arvoja 1 en ollenkaan – 5 erittäin hyvin, ja koko summamuuttuja siis arvoja väliltä 7–35.
Arvot on luokiteltu viiteen luokkaan seuraavasti: 7–21 = selviytyy arkitoimista huonosti, 22–25 = melko huonosti,
26–30 = ei hyvin eikä huonosti, 31–33 = melko hyvin, 34–35 = hyvin.

Kotityöt ovat myös yhä jakautuneet ”miesten ja
naisten töihin” (Jokinen 2005; Suomen virallinen tilasto 2009). Myös Nuorisobarometrin nyt
tehdyssä kyselyssä havaitaan ruoanlaiton osalta
suuri ero: täysin samaa mieltä väitteen ”Valmistan itse usein ruokaa kotona” kanssa on tytöistä
52 prosenttia ja pojista 38 prosenttia (ks. kuvio
18).

Monien lähteiden perusteella siis tiedetään
tyttöjen tekevän poikia enemmän kotitaloustöitä, ja Nuorisobarometrin perusteella he myös
kokevat selviytyvänsä niistä paremmin. Vaikka ajankäyttö ja kokemus selviytymisestä ovat
jokseenkin yhteismitattomia asioita, on selvää,
että tekemällä oppii. Vanhat sukupuoliroolit

Tilasto-osio

25tuottavat epätasa-arvoisuutta, ja samalla niillä voi olla kielteisiä seurauksia etenkin poikien
arjenhallintataitojen oppimiseen. Tämän huomioiden voi arjenhallinnan tulevien trendien
kannalta olla huolestuttavaa, että Tilastokeskuksen ajankäyttötutkimuksen mukaan nuorten
kotitöihin käyttämä aika on vähentynyt selvästi
2000-luvulla (Pääkkönen 2014).
Kyselyaineisto ei anna suoraa tietoa nimenomaan lapsuudenperheen sukupuoliroolien
merkityksestä, sillä pojilla on tyttöjä enemmän
vaikeuksia arkiaskareista selviytymisessä riippumatta siitä, asuvatko he vanhempien kanssa, yksin vai ovatko he jo perustaneet oman perheen.
Asumismuodon mukaisessa vertailussa sukupuolten välinen ero on suurimmillaan soluasunnossa tai kimppakämpässä, joissa asuvilla pojilla
on erityisen usein vaikeuksia ruoanlaitossa, siivouksessa ja pyykinpesussa.
Erityisen kiinnostavia ovat yhden vanhemman kanssa asuvat nuoret, sillä heillä arkitoimista selviytyminen on samalla tasolla sukupuolesta
riippumatta. Erityisesti ruoanlaitto ja vuorokausirytmin säilyttäminen erottuvat yhden vanhemman kanssa asuvilla, sillä niissä pojat pärjäävät
jopa vähän tyttöjä paremmin. Ehkä yksinhuoltajaperheen arjen haasteista selviämisessä tarvitaan myös lasten apua näiden sukupuolesta
riippumatta. Mikäli näin on, voi yksinhuoltajaperheissä olla sellaisia arkitoiminnoista selviämistä tukevia tekijöitä, jotka vaikuttavat yhtä
lailla niin poikiin kuin tyttöihin. Pohdinnassa
on huomioitava, että Nuorisobarometrin aineistossa yhden vanhemman kanssa asuvista jopa
67 prosenttia on kokenut vanhempien eron
peruskouluiässä.21 Kyselyaineiston perusteellavanhempien erolla ei kaiken kaikkiaan ole juuri
yhteyttä arjenhallintaan. Kuitenkin vanhempien
erolla ja sukupuolella on jonkin verran tyttöjen
ja poikien arkitoimista selviytymisen eroja tasoittavaa yhteisvaikutusta.
Iän myötä arkitoimet alkavat sujua yhä paremmin. Pääosin elämänkulun mukaiset muutokset arjen toimista selviämisessä ovat samansuuntaisia tytöillä ja pojilla.22 Lähes kaikissa
kysytyissä asioissa ikäryhmien väliset erot ovat
26

Nuorisobarometri 2015

merkitseviä ja suoraviivaisia siinä mielessä, että
mitä vanhemmasta vastaajasta on kyse, sitä paremmin arkipuuhista selviydytään. Poikkeuksena on vuorokausirytmin säilyttäminen. Kuviosta 4 nähtiin, että peräti useampi kuin joka
kolmas ei koe selviytyvänsä siitä kovin hyvin,mutta aivan erityisen vaikeaa rytmin säilyttäminen on 20–24-vuotiailla. Tässä iässä valtaosa(82 %) on muuttanut vanhempien luota pois,
mutta suhteellisen harvalla on vielä omaa perhettä. Varsinainen selittäjä onkin iän sijaan elämäntilanne.
Nuorten koulutustasojen mukaiset erot ovat
selviä: korkeasti koulutetut pärjäävät arkitoimissaan muita paremmin. Kiinnostavasti vanhempien koulutustaso ei koulutuksen periytymisestä
huolimatta ole yhteydessä arkitoiminnoista selviämiseen. Myöskään lapsuuden perhetyypin
mukaiset erot eivät ole merkitseviä. Nykyinen
perhemuoto sen sijaan on vahva selittäjä arjen
sujuvuudelle. Parhaiten arkitoimista selviytyvät
avio- tai avoliitossa olevat, heikoiten vanhempien kanssa asuvat. Ajankäyttötutkimusten perusteella kotitöiden jakamiseen perheessä vaikuttavat sukupuolen lisäksi etenkin ansiotyön
luonne, yhteiskuntaluokka ja elämänvaihe (Anttila 2012).
Lapsuudenkodin ongelmat (ks. kuvio 1)
ovat jonkin verran yhteydessä haastatteluhetken arjenhallinnan vaikeuksiin, etenkin niillä,
joiden lapsuudessa ongelmia oli ainakin melko
paljon. Jos ongelmia oli vain vähän, ei arkitoimista selviytyminen ole juuri sen heikompaa
kuin niillä, jotka eivät raportoineet ongelmia
lainkaan. Lähemmin tarkasteltuna nähdään, että
arkitoimintoihin liittyvät vaikeudet näyttävät
olevan yleisiä etenkin niillä, joiden vanhemmalla
on ollut alkoholiongelma. Myös lapsuuden taloudelliset vaikeudet ja vanhempien työttömyys
lisäävät hieman riskiä, että arkitoiminnot eivät
suju. Vanhempien eron vaikutus ei ole kovin
selvä, mutta vakavia ristiriistaisuuksia lapsuudenkodissa kokeneet selviävät kokonaisuutena
ottaen arkitoiminnoista selvästi heikommin
kuin muut. (Ks. lisää Kestilä ym. tässä julkaisussa.)

Arjen merkitys ja
elämänhallinta
Edellä (kuvio 4) arkea lähestyttiin kouriintuntuvien jokapäiväisten toimien kautta. Kuviossa
6 teemaa sen sijaan hahmotetaan sitä kautta,
kuinka nuori kokee omaan elämäänsä ja ympäristöönsä liittyvät valinnat ja vaikutusmahdollisuudet. Arjenhallintaan kuuluu varsinaisten
rutiinien lisäksi luottamus siihen, että arkipäivän prosessit ovat hallinnassa, myös vaikeuksien sattuessa. Muuttujista voidaan hahmottaa
osoittimia, jotka ovat sukua mielialakyselyissä
käytetyille mittareille, jotka kertovat elämänhallinnasta ja selviytymisestä, pystyvyyden tunteesta, itsetunnosta ja sosiaalisesta luottamuksesta(mittareista lisää ks. Raitasalo 2007). Kuvioita 4
ja 6 vastaten arjenhallinnasta voidaan käsitteellisesti erotella ulkoinen ja sisäinen tai toiminnallinen ja kokemuksellinen ulottuvuus. Kuvion 6
kysymyksistä voi myös puhua elämänhallintana.
(Arjen- ja elämänhallinnan käsitteistä ks. lisää
Korvela & Nordlund tässä julkaisussa s. 193–
205.)
Kuvion 6 muuttujista monet ovat arjenhallinnan kovaa ydintä ja siten mahdollisesti
tärkeitä indikaattoreita tulevien trendien havainnoinnin kannalta. ”Tunnen, että päivittäiset
tekemiseni ovat merkityksellisiä” ja ”Tunnen,
että elämälläni on päämäärä ja tarkoitus” mittaavat Nuorten hyvinvointikyselyn tärkeäksi

havaitsemaa kokemusta arjen mielekkyydestä(Similä 2012). Myös muista tutkimuksista saa
tukea sille, että elämän kokeminen merkitykselliseksi on tärkeimpiä nuorten elämänlaatua parantavia tekijöitä (Vaarama 2010, 141). ”Pystyn
tekemään elämääni liittyviä päätöksiä”, ”Pystyn
toimimaan arvojeni mukaisesti” ja ”Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani” puolestaan
voivat toimia osoittimina siitä, kokeeko yksilö
kykenevänsä tekemään itse omaan elämäänsä liittyviä ratkaisuja sekä vaikuttamaan niihin.
Nuorten hyvinvointikyselyn perusteella nämä
ovat arjenhallinnan tason keskeisiä määrittäjiä.
(Similä 2012.)
Kuviossa 6 esitetyt arkista pärjäämistä, elämänhallintaa ja itsetuntoa kuvaavat muuttujat
korreloivat vahvasti keskenään.23 Kun näitä
elämänhallintaa mittaavia muuttujia tarkasteleeyhdessä, näyttää siltä, ettei iän tai sukupuolen
mukaisia eroja ole. Iän ja sukupuolen yhteisvaikutuksen huomioiminen kuitenkin muuttaa kuvaa. Tyttöjen elämänhallinta nimittäin paranee
iän myötä, poikien puolestaan heikkenee.
Sosiaalista luottamusta tai sen puutetta
mitattiin väitteellä ”On paras olla luottamatta
keneenkään”. Tämän varsin jyrkän väittämän
kanssa samaa mieltä on harvempi kuin yksi
kymmenestä.24 Kiintoisa yksittäinen havainto
on se, että ne, joiden mielestä menestyminen
elämässä on itsestä kiinni, luottavat selvästi

Kuvio 6. Arkeen ja sen merkityksiin liittyviä kokemuksia (%)
Täysin samaa mieltä

Jokseenkin samaa mieltä

Täysin eri mieltä

En osaa sanoa

Tiedän, kenen puoleen kääntyä jos on vaikeaa
Pystyn tekemään elämääni liittyviä päätöksiä
Pystyn toimimaan arvojeni mukaisesti
Jos joudun vaikeuksiin, keksin niihin yleensä ratkaisun
Koen pärjääväni elämässäni
Tunnen, että elämälläni on päämäärä ja tarkoitus
Menestyminen elämässä on itsestä kiinni
Tunnen olevani arvokas
Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani
Arkielämä tuottaa minulle mielihyvää
Tunnen, että päivittäiset tekemiseni ovat merkityksellisiä
Jokaisen tulee hoitaa omat asiansa
On paras olla luottamatta keneenkään

Jokseenkin eri mieltä

73
69
59
53
55
57
54
51
44
40
32
30
3

22
27
36
43
39
33
36
40
46
52
51
45
6

4
4
4
4
6
8
8
7
9
8
15
21
32

1
0
0
0
1
2
1
1
1
1
2
4
58

0
0
0
0
0
1
0
0
0
0
1
0
1

Tilasto-osio

27

Kuvio 7. ”Kuinka paljon seuraavat määreet kuvaavat tämän hetkistä kotiasi ja sen
ilmapiiriä?” (%)
Erittäin paljon

Melko paljon

Melko vähän

Erittäin vähän

Ei ollenkaan

En osaa sanoa

Rakastava
Kannustava
Tavallinen
Kiireinen
Meluisa
Sotkuinen
Riitaisa
Puhumaton
Välinpitämätön

vähemmän kanssaihmisiin. Oman onnensa sepät siis todella vaikuttavat olevan sitä.
Nuoret kokevat pärjäävänsä elämässä sitä
paremmin, mitä paremmin toimeentulevana hepitävät talouttaan, mitä nuorempana he ovat itsenäistyneet ja mitä vähemmän riippuvaisia heovat ulkopuolisesta taloudellisesta tuesta. Näin
Nuorisobarometrin kyselyaineistossa näkyy
suomalaiseen kulttuuriin kuuluva varhaisen itsenäistymisen ja omillaan pärjäämisen eetos.
Suomalaisnuorten kansainvälisesti verraten varhaisessa vaiheessa tapahtuvat itsenäistymismuutot liittyvät taloudellisen riippumattomuuden
ihanteeseen, mutta tärkeä selittäjä taustalla onkasvatuskulttuurinkin tukema ajatus nuoruudesta itsenäisyyden tilana ja omilleen muutosta
itsenäisyyden merkkinä (Myllyniemi & Suurpää
2009; ks. lisää Anu Raijas tässä julkaisussa s.
135–150).
Erikoista on se, että Nuorisobarometrin
kyselyaineiston mukaan perustarpeista huolehtimisen puutteet lapsuudessa parantavat nuoren
elämässä pärjäämisen tunnetta. Anu Raijas (ks.
artikkeli tässä julkaisussa) selittää tätä yllättävää
havaintoa sillä, että nuori on todennäköisesti
oppinut jo varhain lapsuudessa huolehtimaan
itsestään ja kokee siksi pärjäävänsä myös vanhempana. Selitysmalli on siis samantapainenkuin edellä, jossa yksihuoltajaperheen arjen
haasteiden arveltiin tukevan yhden vanhemman
kanssa asuvien tyttöjen ja poikien arkitoimista
selviytymistä (ks. kuvio 5 ja sen selitys).
28

Nuorisobarometri 2015

56
48
38
6
3
2
1
2
1

31
36
38
24
10
7
5
4
3

8
10
17
41
20
23
16
13
7

2
2
5
20
32
34
34
26
20

1
1
1
8
36
34
42
53
67

2
2
1
1
1
1
2
2
2

Vertaamalla kuvion 4 pohjalta laskettua
summamuuttujaa siihen, kokeeko nuori elämänsä olevan hyvin hallinnassa, nähdään elämänhallinnan kokemuksen olevan positiivisessa
yhteydessä arkisista käytännön toimista selviytymiseen. Myös kokemus elämässä pärjäämisestä
linkittyy vahvasti arkitoimista selviytymiseen.
Useimmat kuvion 6 muuttujat ovat vahvassa ja merkitsevässä yhteydessä elämään tyytyväisyyteen, jonka voi tulkita myös onnellisuudeksi.
Erityisen vahvoja selittäjiä ovat kokemus elämässä pärjäämisestä ja elämän oleminen hallinnassa. Myös tunne omasta arvokkuudesta,
päivittäisten tekemisten merkityksellisyydestä
ja siitä, että elämällä on päämäärä ja tarkoitus,
ovat niin vahvasti yhteydessä elämään tyytyväisyyteen, että ne vaikuttavat tarkoittavan lähes
samaa asiaa. Vaikka pärjäämisen kokemus on
yhteydessä koettuun toimeentuloon, on molemmilla vahva itsenäinen vaikutus koettuun
onnellisuuteen.

Kodin ilmapiiri
Yleiskuva nuorten nykyisen kotinsa ilmapiiristä antamista arvioista on myönteinen (kuvio 7).
Lähes yhdeksän kymmenestä kokee ilmapiirin
vähintään melko rakastavaksi ja kannustavaksi.
Kiireiseksi ilmapiiriä kuvaa noin joka kolmas,
meluisaksi tai sotkuiseksi noin joka kymmenes,
riitaisaksi, puhumattomaksi tai välinpitämättömäksi vain muutama prosentti nuorista.

Vuoden 2012 Nuorisobarometrissa esitettiin
vastaava kysymyssarja, mutta lapsuudenkodin ilmapiiriin kohdistettuna. Silloin vastaajat arvioivat lapsuudenkotiansa välinpitämättömämmäksi, riitaisammaksi ja kiireisemmäksi ja toisaalta
vähemmän kannustavaksi ja rakastavaksi kuin
tämänkertaiset vastaajat nykyistä kotiaan. Myös
nyt tehdyssä kyselyssä lapsuudenkodissaan
yhä asuvat arvioivat kodin ilmapiirin omilleen
muuttaneita nuoria huonommaksi; suurimmat
erot olivat kodin riitaisuudessa ja välinpitämättömyydessä. Se, miksi lapsuudenkodin ilmapiirinähdään nykyisen kodin ilmapiiriä kielteisemmäksi, jää arvailujen varaan. Taustalla saattaa
olla paitsi tyytyväisyys omaan uuteen perheeseen, myös nuoruuteen monesti liittyvä kriittisyys vanhempia kohtaan. Alle kolmekymppisillä
aika ei näytä ehtineen kullata muistoja.
Ilmapiiriä kuvaavista määreistä vahvimmin
myönteisesti keskenään korreloivat rakastava ja
kannustava, sekä niiden kanssa kielteisesti puhumaton, välinpitämätön, sotkuinen ja riitaisa.
Näistä kuudesta muodostettiin kodin ilmapiiriä
kuvaava summamuuttuja (kuvio 8).25 Näin mitattuna tytöt arvioivat nykyisen kotinsa ilmapiiriä keskimäärin hieman myönteisemmin kuin
pojat. Suurimmat erot ilmenevät siinä, kuinka
rakastavana ja kannustavana ilmapiiriä pidetään.
Kiinnostavasti tytöt kokevat ilmapiirin paitsi
keskimäärin paremmaksi, myös riitaisammaksi
kuin pojat.26 Tytöillä riitaisuus on vahvemmin
yhteydessä muihin kodin tunnelmaa kuvaaviin
kysymyksiin kuin pojilla. Tytöt, jotka kokevat
kodin riitaisaksi, pitävät ilmapiiriä kauttaaltaan
varsin huonona.
Äidinkielenään ruotsia puhuvat kokevat
keskimäärin kodin ilmapiirin huonommaksi
kuin suomea tai jotain muuta äidinkielenään
puhuvat. Kielen ja perhetyypin yhdysvaikutus
on kuitenkin merkitsevä. Varsinkin vanhempien
kanssa asuvat ruotsinkieliset ovat tyytymättömiä. Vieraskielisten tilanne sen sijaan on päinvastainen, sillä heistä vanhempien luona asuvat
kokevat ilmapiirin suhteellisen hyväksi. Vastaajien pienen määrän takia tarkempi erottelu ei ole
mahdollista.

Koko vastaajajoukon perhemuotojen vertailussa avio- tai avoliitossa asuvat nuoret arvioivat
ilmapiirin parhaaksi. Lasten saamisella ei kokonaisuutena ottaen juuri näytä olevan merkitystä, tosin yksittäisistä kysymyksistä havaitaan,
että lapsiperheissä asuvat, etenkin yksinhuoltajat, kokevat ilmapiirin meluisammaksi. Kaiken
kaikkiaan heikommaksi ilmapiirin kokevat yksin
asuvat, solu- tai kimppakämpässä asuvat sekä
vanhempien kanssa asuvat. Vanhempien luona
asuvien vertailussa ei ole merkitystä sillä, asuuko
vastaaja yhden vanhemman, kahden vanhemman vai vuorotellen molempien vanhempien
kanssa. Iän myötä vanhempien luona asuvien
arvio kodin ilmapiiristä muuttuu kielteisemmäksi; tämä tapahtuu noin 23 vuodesta eteenpäin.27
Nuoret, jotka kokevat asuvansa vanhempiensa
kanssa pikemminkin pakosta kuin vapaaehtoisesti, arvioivat ilmapiirin muita huonommaksi.
Kotitalouden taloudellinen tilanne on yhteydessä ilmapiiriin. Sillä, arvioidaanko koti­
talous varakkaaksi, hyvin toimeentulevaksi vai
keskituloiseksi ei niinkään ole merkitystä, mutta
heikosti toimeentulevissa ja varsinkin köyhissä
kodeissa ilmapiiri on kaiken kaikkiaan huonompi. Taloudellisesti heikompi asema on yhteydessä kaikkiin muihin kuvion 7 ilmapiiriongelmiin
paitsi kiireisyyteen, riitaisuuteen ja meluisuuteen. Osa kodin taloudellisten ja muiden vaikeuksien yhteyksistä selittyy perhemuodolla.
Esimerkiksi kodin huonoa ilmapiiriä ennustavat pienituloisuus ja solu- tai kimppakämpässä
asuminen liittyvät usein samaan elämänvaiheeseen. Perhemuodoittain tarkastellen tulotaso on
vahvasti yhteydessä huonoon ilmapiiriin muillakuin niillä avio- tai avoliitossa asuvilla, joilla on
jo omia lapsia. Ehkä oman perheen henkinen
tuki osaltaan auttaa taloudellisten vaikeuksien
kanssa toimeen tulemisessa.
Haastatteluhetken heikko taloudellinen tilanne näyttää vaikuttavan huonontavasti erityisesti niiden ilmapiiriin, joiden lapsuudenkodissa on ollut toimeentulo-ongelmia (kuvio
1). Se, että raha-asiat ovat lapsuudessa olleet
mallillaan, näyttäytyy tässä suojaavana tekijänä.
Lapsuudenkodin vaikeuksien yhdysvaikutus

Tilasto-osio

29

Kuvio 8. Kodin ilmapiiri* taustamuuttujittain (%)
Hyvä

Melko hyvä

Melko heikko

HeikkoSiltä väliltä

Kaikki (n=1820)

11 24 33 24 8

Tytöt (n=889)
Pojat (n=931)

11 26 33 22 8
10 22 34 26 8

15–19-v. (n=584)
20–24-v. (n=624)
25–29-v. (n=612)

10 21 35 26 9
10 24 31 26 8
11 26 35 21 7Äidinkieli suomi (n=1646)
Ruotsi (n=93)
Muu äidinkieli (n=80)

11 25 34 23 89
13 33 36 108
19 28 36 10

Asun kahden vanhemman kanssa (n=496)
Asun yhden vanhemman kanssa (n=112)
Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=33)
Asun yksin (n=350)
Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa (n=179)
Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=452)
Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=172)

10
9
9
9
9
12
13

22
22
15
20
20
31
27

35
30
39
29
30
34
41

25
30
24
31
30
19
16

8
9
12
12
11
4
4

Kotitalous varakas (n=67)
Hyvin toimeentuleva (n=426)
Keskituloinen (n=1027)
Heikosti toimeentuleva (n=253)
Köyhä (n=49)

16
12
11
6
10

28
28
23
21
14

39
34
35
29
20

12
20
25
28
39

5
5
7
17
16

Lapsuudenkodissa ei vaikeuksia (n=944)**
Vain vähän vaikeuksia (n=399)**
Melko paljon vaikeuksia (n=325)**
Lapsuudenkodissa paljon vaikeuksia (n=151)**

13
9
7
7

27
20
20
22

35
35
31
25

21
27
32
24

5
8
10
22

* Summamuuttujassa mukana määreet rakastava ja kannustava, sekä (käännetyllä asteikolla)
puhumaton, välinpitämätön, sotkuinen ja riitaisa. Kukin muuttuja voi saada arvoja 1–5, ja ilmapiiri on
luokiteltu viiteen luokkaan seuraavilla summamuuttujan arvoilla: heikko (0–20), melko heikko(21–24), siltä väliltä (25–27), melko hyvä (28–29), hyvä (30).
** Summamuuttujassa mukana 11 muuttujaa liitteen 1 kysymyssarjasta K28 (tarvittaessa
käännetyllä asteikolla). Kukin muuttuja voi saada arvoja 0 tai 1, ja ongelmien määrä on luokiteltu
neljään luokkaan seuraavilla summamuuttujan arvoilla: ei vaikeuksia (0), vain vähän vaikeuksia (1),melko paljon vaikeuksia (2–3) , paljon vaikeuksia (vähintään 4).

taloudellisen tilanteen ja ilmapiirin yhteyksiin
näkyy kuitenkin vain vanhempien työttömyyttä
tai taloudellisia vaikeuksia koskevissa kysymyksissä, ei esimerkiksi lapsuudenkodin ristiriitoja
tai vanhempien koulutustasoa koskevissa kysymyksissä.
Kuten kuviosta 8 nähdään, lapsuudenkodin vaikeudet itsessään selittävät nykyhetken
perheen ilmapiiriä hyvinkin selvästi. Etenkin vanhempien alkoholi- tai mielenterveys­
ongelma, lapsuudenperheen ristiriitaisuudet ja
30

Nuorisobarometri 2015

joutuminen tekemisiin sosiaalihuollon kanssa
näkyvät heikompana ilmapiirinä myöhemmissä
elämänvaiheissa.28
Vuoden 2012 Nuorisobarometrissa havaittiin, että sosiaalinen luottamus periytyy vanhemmilta lapsille. Kortteinen ja Elovainio päättelivät
artikkelissaan (2012) nuorten ja heidän vanhempiensa haastatteluaineiston tukevan tulkintaa,
jonka mukaan luottamus periytyy vanhemmilta
lapsille nimenomaan perheen sisäisen sosiaalisen elämän kautta. Tämän vuoden kyselyssä

kodin hyvä ilmapiiri on yhteydessä nuoren suurempaan sosiaaliseen luottamukseen (mitattuna
kysymyksellä ”On paras olla luottamatta keneenkään” kuten kuviossa 6).
Vanhempien koulutustasolla ei ole kovinsuoraviivaista yhteyttä kodin ilmapiiriin. Kiinnostava yksittäinen havainto on vanhempien
luona yhä asuvien kokemus kodin kiireisyydestä, jos vanhemmat ovat korkeasti koulutettuja.
Aiemminkin on havaittu korkeasti koulutettujen
kokevan muita yleisemmin ongelmia perheenyhteisen ajan riittävyydessä (Kaikkonen ym.
2012). Kun vuoden 2012 Nuoriso­barometrissa
kysyttiin lapsuudenkodin ilmapiiristä, ainoastaan
kiireiseksi kokemisessa ei hyvin ja huonosti toimeentulevien perheiden lasten vastauksissa ollut eroa. Myös nyt kerätyssä Nuoriso­barometrin
aineistossa kodin hyvä taloudellinen toimeentulo on yhteydessä hyvään ilmapiiriin, ei kuitenkaan kiireisyyteen. FinEdu-tutkimuksen tulosten mukaan vanhempien kiireisyys voi olla
haaste nuoren omalle jaksamiselle ja uupumus

näyttää olevan perheessä jaettua. Tässä mielessä kiireisyyden yleisyys sosioekonomisesti hyvinvoivissa perheissä on poikkeama hyvinvoinnin
ja pahoinvoinnin kasautumistrendissä. Toisaalta
korkeasti koulutettujen keskimääräistä parempi
taloudellinen tilanne myös suojaa perheen uupumukselta, johon taloudellisten huolten on havaittu vaikuttavan. (Salmela-Aro 2011.)
Kodin ilmapiiriä voi edellä esitettyyn tapaan
selittää monilla taustatiedoilla, mutta sitä voi
käyttää myös selittämään arjenhallintaan liittyviä
kysymyksiä. Rakastavassa ja kannustavassa ilmapiirissä esimerkiksi vuorokausirytmin säilyttäminen on helpompaa. Muista arjen toiminnoista
vuorokausirytmin säilyttämisellä puolestaan on
yhteyttä esimerkiksi siivouksen sujumiseen. (Ks.
Korvela & Nordlund tässä julkaisussa.) Kysely
ei kerro suoraan sitä, mihin suuntaan vaikutussuhteet kulkevat, mutta lapsuudenkoti, perheen
ilmapiiri ja arjenhallinta näyttävät muodostavan
tiiviisti toisiinsa linkittyvän kokonaisuuden.

Tilasto-osio

31

32

Nuorisobarometri 2015

ARKISET ELINTAVAT

Nyt toteutetussa kyselyssä ei unirytmiä (kuviot
9–11) lukuun ottamatta keskitytty konkreettiseen ajankäyttöön. Keskiössä on ennemminnuorten kokemus arjesta ja siitä selviytymisestä. Muut laajat kvantitatiiviset tiedonkeruut,
kuten Tilastokeskuksen ajankäyttötutkimukset
tai EU:n tilastovirasto Eurostatin harmonisoitu ajankäyttötutkimus HETUS, kuitenkin antavat tietoa esimerkiksi siitä, kuinka paljon aikaa
erilaisiin kotitöihin käytetään ja miten kotityöt
jakaantuvat perheenjäsenten kesken. Nämä sinänsä arvokkaat aineistot eivät aina välttämättä
tee oikeutta tutkittavalle ilmiölle. Jallinoja (2000,
208–209) on kritisoinut tutkijoiden tapaa tehdä
luokitteluja, jotka erottavat erilaiset tehtävät
toisistaan. Tällöin vaikkapa perheen kanssa
vietetty aika tulee kyllä tilastoiduksi, mutta
koska se on eristetty muusta toiminnasta, se jää
vähäiseksi muiden tehtävien viedessä valtaosan
käytössä olevasta ajasta. (Holistisemmasta arjen dynamiikan tutkimuksesta lisää ks. Korvela
2003.)

Unirytmi
Unirytmiä selvitettiin kysymällä ”Mihin aikaan
menet tavallisesti nukkumaan?” ja ”Mihin aikaan tavallisesti heräät?” Kysymykset esitettiin
arkipäivien ja viikonloppujen osalta erikseen.
Nukkumaanmeno- ja heräämisaikoja kysyttäessä vastaajille annettiin mahdollisuus myös
vastata ”vaihtelevasti”. Arki-iltoina vaihtelevasti
nukkumaan sanoi menevänsä 8 prosenttia, viikonloppuisin 14 prosenttia. Heräämisaikojen
osalta vastaavat osuudet ovat 8 prosenttia ja 10
prosenttia. Kuten oletettua, arki on siis tiukemmin rytmitettyä kuin viikonloput ja heräämisajat

säännöllisempiä kuin nukkumaanmenoajat.
Erot eivät tosin ole kovin suuria.
Epäsäännölliset nukkumaanmenoajat voivat
kertoa monesta seikasta, eivät välttämättä ”huonosta arkirytmistä”. Tiedetään esimerkiksi, että
myös vuodenajat rytmittävät vuorokausirytmiä.
Kesällä nukutaan ja lepäillään eniten. Toisaaltavaloisat kesäyöt lisäävät yökukkumista ja jätättävät illanvirkun sisäistä kelloa. Myös päivän
lyheneminen syksyllä vaikuttaa ihmisiin fysiologisesti siten, että sisäinen kello jätättää etenkinnuorilla ja naisilla. Syksy ja talvi tuovat tullessaan keinovalon, joka sekin piristää ja suosii iltapainotteista ajankäyttöä. Vuosivaihtelun vuoksi
saattaa olla mahdollista, että osan kyselyyn vastanneista on ollut vaikea arvioida keskimääräisiä
nukkumaanmeno- ja heräämisaikojaan.
Vaikka luontainen vuorokausirytmi eli kronotyyppi on enimmäkseen perimän säätämä,
illanvirkkuus näyttää olevan yleistymässä.29 Kaikenikäisten suomalaisten päivärytmi on viime
vuosikymmeninä muuttunut iltapainotteiseksi.
Nukkumaan mennään selvästi myöhemminkuin 1970-luvulla (Pääkkönen & Hanifi 2012;
Suomen virallinen tilasto 2009). Uni ei ole vain
biologinen välttämättömyys, vaan unen, terveyden ja yhteiskunnan vuorovaikutus on mutkikasta ja siihen liittyy monia tekijöitä.
Uni on myös sosiaalista, ja yhteiskunnan
trendit voivat vaikuttaa siihen (Kronholm2011). Ainakin teknologian yleistyminen sekätyön ja vapaa-ajan sekoittuminen ovat venyttäneet päivää. Kasvuikäisellä nuorella hormonien vaikutuksesta sisäinen kello niin sanotusti
jätättää, jolloin nukahtamisajankohta siirtyy
myöhemmäksi. (Kannas ym. 2010, 197–198.)
Heräämisaika ei varsinkaan työssä tai koulussa
olevilla nuorilla juuri jousta, mikä tarkoittaa sitä,

Tilasto-osio

33

että nukkumaanmenoaika vaikuttaa suoraan
unen riittävyyteen (vrt. kuviot 9 ja 10). Tähän
liittyen on keskusteltu koulun alkamisajan siirtämisestä myöhemmäksi, mutta jos nukkumaanmeno myöhentyisi vastaavasti, jäisivät yöunet
tietenkin yhä lyhyiksi.
Kronotyyppi vakiintuu puberteetin jälkeen,ja jos elämä on murrosikäisenä yökukkumista,
aamuihmisen rytmi voi kääntyä iltapainotteiseksi. Myöhäiset riennot taivuttavat teinejä iltaihmisiksi, ja viimeisten kahdenkymmenen vuodenaikana väsymys onkin lisääntynyt ja yöunet lyhentyneet yhä useammalla koululaisella (Kronholm ym. 2014). Pitkällä aikavälillä nuorten
nukkumisaika on lyhentynyt noin puolellatoista
tunnilla (Happonen & Jokela 2015).30 Varsinaisen univajeen lisäksi terveysriskien on havaittu
kasaantuvan erityisesti iltaihmisille (Merikanto
ym. 2015).
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos on tutkinut 11–18-vuotiaiden koululaisten uniongelmia
vuodesta 1984 vuoteen 2011. Tutkimuksessa
on käynyt ilmi, että uniongelmat ja päiväväsymys ovat lisääntyneet. Kouluterveyskyselyssä
sekä Maailman terveysjärjestö WHO:n koululaistutkimuksessa löydettiin myös koulumenestyksen yhteys väsymykseen sekä univaikeuksiin.
(Kronholm ym. 2014.)
Nuorisobarometrin aineistossa koulumenestyksellä on myönteinen yhteys unen määrään. Arjessa heräämisajat eivät juuri jousta,
ja koulumenestyksen mukaiset erot ovat suurempia nukkumaanmenoajoissa kuin heräämisajoissa. Tästä seuraa, että keskimäärin koulumenestys on parempaa niillä, jotka arkisinsaavat kunnolla unta. Toisaalta kaikkein heikoiten koulussa menestyvillä unimäärän hajonta onsuurempaa, eli joukossa on myös hyvin paljon
nukkuvia. Keskimääräistä unimäärää selvemmin koulumenestys ja koulutustaso ovatkin yhteydessä niiden osuuksiin, jotka joko eivät osaa
sanoa nukkumaanmenoaikojaan tai joiden unirytmi vaihtelee.
Kouluterveyskyselyssä on käytetty indikaattoria ilmaisemaan niiden osuudet, joiden nukkumaanmenoaika on epäsäännöllinen. Niiden
34

Nuorisobarometri 2015

nuorten osuutta, jotka menevät nukkumaan
koulu- tai opiskelupäivinä tavallisesti noin kello yhdentoista jälkeen, on käytetty ”osana huonon arkirytmin” indikaattoria (THL 2015a).
Nuorisobarometrin havainnot antavat tavallaan
perusteluja näille osoittimille, sillä molemmat
niistä näyttävät liittyvän heikentyneen arjenhallinnan riskiin.
Heikosti koulussa menestyneistä suuri osa ei
varsinkaan viikonloppujen osalta osaa sanoa tavallisia nukkumaanmeno- tai heräämisaikojaan,
mikä voi viitata vuorokausirytmin säilyttämisen
vaikeuksiin. Vain vähemmistö niistä, jotka eivät
osaa sanoa tai joiden unirytmi vaihtelee, kokee
selviytyvänsä hyvin normaalin vuorokausi­
rytmin säilyttämisestä (vrt. kuvio 4). Tämä pätee
sekä nukkumaanmeno- että heräämisaikoihin,
niin arkeen kuin viikonloppuunkin. Sen sijaan
niistä, jotka arkisin menevät nukkumaan viimeistään yhdeltätoista, lähes 90 prosenttia kokee selviytyvänsä hyvin normaalin vuorokausi­
rytmin säilyttämisestä, kun taas puolenyön
jälkeen nukahtavista harvempi kuin joka viides
kokee niin.

Nukkumaanmenoajat
Arkisin tyypillisin nukkumaanmenoaika on kello yksitoista, jolloin 42 prosenttia nuorista sanoo tavallisesti menevänsä nukkumaan.31 Kello
yksitoista on keskimääräinen nukkumaanmenoaika myös siinä mielessä, että siihen mennessä
puolet kaikista nuorista kertoo jo käyneensä
nukkumaan. Yhdeksään mennessä yöpuulle onmennyt 3 prosenttia, kymmeneen mennessä 28
prosenttia, yhteentoista mennessä 70 prosenttia, puoleenyöhön mennessä 93 prosenttia ja
yhteen mennessä jo 98 prosenttia nuorista.
Alle 20-vuotiaat menevät arkipäivisin muita
aiemmin nukkumaan. Viikonloppuisin tilanne
kuitenkin on päinvastainen, sillä silloin nuorimmat ikäryhmät valvovat keskimäärin pisimpään.
Arjen ja viikonlopun nukkumaanmenoajateroavatkin toisistaan eniten nimenomaan alle
20-vuotiailla, kun taas 25–29-vuotiailla ero on
pienin (ks. kuvio 9).

Kuvio 9. Uniaika arkisin ja viikonloppuisin. Nukkumassa olevien %-osuus
ikäryhmittäin
100 %
15–19-vuotiaat / arki
20–24-vuotiaat / arki
25–29-vuotiaat / arki
15–19-vuotiaat / viikonloppu
20–24-vuotiaat / viikonloppu
25–29-vuotiaat / viikonloppu

90 %
80 %
70 %
60 %
50 %
40 %
30 %
20 %
10 %
0%
20 21

22 23 24

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10 11 12 13

14
klo

Luvuissa eivät ole mukana ne, jotka vastasivat nukkumaanmeno- tai heräämisaikaan"vaihtelevasti" tai "en osaa sanoa" (arkisin 14 %, viikonloppuisin 17 %).

Ikäryhmittäiset erot liittyvät myös elämäntilanteeseen, eivät vain ikään. Alle 20-vuotiaista
valtaosa on koululaisia tai opiskelijoita, joiden
arkirytmiä määrittävät oppilaitosten aikataulut.
Viikonloppuisin taas teini-ikäiset ovat enimmäkseen kouluhuolista vapaita, mikä mahdollistaa vuorokausirytmin venymisen eri tavoin kuin
vanhimmissa ikäryhmissä, joissa monilla on jo
oma perhe ja lapsia. Mahdollisesti työelämäkinpakottaa säännöllisempään elämään viikonloppuisin. Toki nuoruuteen itsessäänkin liittyy
sosiaalista säpinää ja yöelämää eri tavoin kuin
varttuneempaan ikään.
Vanhempien luona asuminen vaikuttaa
myös nukkumaanmenoon. Valtaosa itsenäistymismuutoista tapahtuu 19 ikävuoden paikkeilla (kuvio 3), joten ikä on otettava tarkastelussa
huomioon. Kotona asuminen on yhteydessä
vain alle 20-vuotiaiden unirytmiin. Vanhempien luona asuvista teineistä viimeistään kelloyhdeltätoista menee nukkumaan 72 prosenttia, pois muuttaneista vain 57 prosenttia. Myös
lapsuuden­
kodista jo lähteneillä asumis- ja
perhe­muodot selittävät eroja, sillä omia lapsia
saaneista peräti 78 prosenttia mutta solu- taikimppakämpässä asuvista vain vähemmistö menee nukkumaan viimeistään yhdeltätoista.

Pojat menevät niin arkisin kuin viikonloppuisinkin keskimäärin myöhemmin nukkumaan
kuin tytöt. Alle 20-vuotiaissa eroja sukupuolten
välillä ei tosin ole, vaan erot keskittyvät vanhempiin ikäryhmiin. Pojissa on enemmän hajontaa
varsinkin arjen heräämisajoissa, eli myös varhain
herääviä poikia on suhteellisen paljon. Niinpä
arkisissa unimäärissäkin pojilla on enemmän
vaihtelua, ja heidän joukossaan on tyttöjä enemmän niin erittäin vähän kuin paljonkin nukkuvia(kuvio 10).
Tilastokeskuksen
ajankäyttötutkimuksen
seurannassa peruskoululaisten nukkumisrytmi
myöhentyi 1980-luvulta 1990-luvulle, mutta
on 2000-luvun mittaan palannut lähemmäksi
1980-luvun rytmiä. Peruskoululaiset menivät
vuoden 2009 ajankäyttötutkimuksessa nukkumaan hieman aikaisemmin kuin vuosina
1999–2000. Näyttää siis siltä, että koululaisten
nukkumistottumukset ovat nykyään terveellisemmät kuin kymmenen vuotta sitten. (Pääkkönen 2014.)
Myöhäisellä nukkumaanmenolla on varsinkin arkisin selvä yhteys lyhyeksi jääviin yöuniin(kuvio 10). Univaje voi heikentää toimintakykyä sekä psyykkistä ja somaattista hyvinvointia.

Tilasto-osio

35

(Urrila & Pesonen 2012, 2833.) Kasvuikäisellä
nuorella välittyy kasvuhormonia syvän unen
aikana erityisesti alkuyöstä, ja tämän johdosta liian myöhään siirtynyt nukkumisrytmi voi
haitata nuoren kasvuhormonierityksen määrää (Saarenpää-Heikkilä 2009, 36). Maailman
terveysjärjestö WHO:n koululaistutkimusten
pohjalta on selvinnyt, että univaikeuksista ja liian vähäisestä unesta kärsivät nuoret sairastavat
useammin; esimerkiksi lasten ja nuorten päänsärky on lisääntynyt samaan aikaan, kun unenmäärä on vähentynyt. On tietysti vaikea sanoa,
kumpi tässä yhtälössä on syy ja kumpi seuraus.
Arjen nukkumaanmenoaika on vahvasti yhteydessä arkitoimista selviämiseen (määriteltynä
kuten kuviossa 4). Selvästi parhaiten pärjäävät
viimeistään kello kymmeneltä nukkumaan menevät. Jos nukkumaanmeno tapahtuu yleensä
puoliltaöin, on arkitoimista selviytyminen samaa
tasoa kuin niillä, jotka vastasivat ”vaihtelevasti”,
kun heiltä kysyttiin, mihin aikaan he menevät
nukkumaan. Selvästi heikointa arkisissa toimissa pärjääminen on kuitenkin vasta puolenyön
jälkeen nukkumaan menevillä. Nämä pikkutunneille valvovat käyttävät selvästi muita enemmän
kaikkia kyselyssä selvitettyjä päihteitä (kuvio
13). He ovat keskimääräistä selvästi tyytymättömämpiä terveyteensä, fyysiseen kuntoonsaja elämäänsä kaiken kaikkiaan. Tyytyväisyydessä vapaa-aikaan eroja ei sen sijaan ole. Arkisin
myöhään valvominen on tyypillisintä työttömille, yksin tai solu- tai kimppakämpässä asuville ja
jossain määrin myös yliopisto-opiskelijoille.

Heräämisajat
Arkisin yleisin heräämisaika on kello seitsemän.
Viideltä hereillä on 6 prosenttia, kuudelta 26
prosenttia, seitsemältä 65 prosenttia, kahdeksalta 84 prosenttia, yhdeksältä 93 prosenttia ja
kymmeneltä jo 98 prosenttia nuorista.
Ikäryhmittäiset erot ovat suurempia heräämisajoissa kuin nukkumaanmenoajoissa. Arkisin alle 20-vuotiaat heräävät muita aikaisemmin. Kun seitsemältä 20–24-vuotiaista puolet
vielä nukkuu, on 15–19-vuotiaista hereillä jo
36

Nuorisobarometri 2015

80 prosenttia. Koska nukkumaanmenoajat ovat
kuitenkin suunnilleen samoja, tarkoittavat aikaisemmat herätykset monille kaikkein nuorimmista kovin lyhyitä yöunia.
Viikonloppuna eri-ikäisten heräämisajat
eroavat vielä arkeakin enemmän. Iän mukaiset erot ovat päinvastaisia kuin arkisin, sillä
viikonloppuisin selvästi pisimpään nukkuvat
15–19-vuotiaat. Heistä kymmeneltä nukkuu
vielä 40 prosenttia, kun 20–24-vuotiaista osuus
on 28 prosenttia ja 25–29-vuotiaista 14 prosenttia. Arjen lyhyiksi jääneiden unien vastapainoksiteini-ikäiset siis näyttävät maksavan univelkojaan viikonloppuaamuisin.
Tilastokeskuksen
ajankäyttötutkimuksen
perusteella peruskoululaisten ja lukiolaisten heräämisajoissa ei ole suuria eroja 1980-, 1990- ja
2000-luvun alussa (Pääkkönen 2014). Sen sijaan
peruskoululaisilla ja lukiolaisilla muutokset ovat
suurempia nukkumaanmenoajoissa, jotka siis
vaikuttavat melko suoraan unen määrään.

Unen määrä
Arkisin nuorten unen keskimääräinen kesto on
8,2 tuntia. Yleisimmät unen määrät ovat kahdeksan tuntia (37 %) ja yhdeksän tuntia (26 %).
Viikonloppuisin nukutaan selvästi pidempään,
keskimäärin 9,4 tuntia. Yleisintä on nukkua yhdeksän tuntia (32 %), ja myös kymmenen tunnin unet ovat yleisiä (31 %). Suurin ero arjen
ja viikonlopun unimäärissä on 15–19-vuotiailla(arkisin 8,1 tuntia, viikonloppuisin 9,7 tuntia).
Optimaalisesta unen määrästä ei liene täydellistä yksimielisyyttä, mutta terveyshaittoja aiheutuu niin liian vähäisestä kuin liiastakinnukkumisesta. Terveyden ja unen suhde ei ole
yksisuuntainen, sillä unen määrä voi vaikuttaa
terveyteen, mutta liiallinen tai liian vähäinen
nukkuminen myös itsessään saattaa kertoa terveysongelmista. Unirytmin häiriintyminenkinvoi johtua niin elämäntavoista kuin suoranaisista univaikeuksista.
Unitutkijoiden mukaan murrosikäisten
unentarve on noin yhdeksän tuntia (Tynjälä ym.
2002; Pääkkönen 2010, 97). Nuorisobarometrin

ikäryhmä ulottuu kuitenkin lähes kolmi­kymmen­
vuotiaisiin, joiden unentarve on pienempi. Jos
sopivaksi unenmääräksi koko 15–29-vuotiaiden
ikäryhmässä määritellään 7–9 tuntia, arkisin
tähän pääsee 81 prosenttia tavalliset nukkumaanmeno- ja heräämisaikansa kertoneista.
Tätä enemmän nukkuu 12 prosenttia ja vähemmän 7 prosenttia. Viikonloppuisin tilanne on
tyystin toinen, sillä 7–9 tunnin unet ottaa 52
prosenttia, tätä enemmän nukkuu 46 prosenttia
ja vähemmän 2 prosenttia.
Arjessa pakottavat heräämisajat näkyvät
kyselyaineistossa siten, että nukkumaanmenon
ajankohta vaikuttaa ratkaisevasti arjen kokonaisunimäärään. Jos nukkumaan mennään viimeistään kymmeneltä, keskimääräinen uniaika
on 8,7 tuntia, yhdeltätoista nukkumaan menevillä se on 8,2, puoliltaöin enää 7,9 ja tätä myöhemmin nukahtavilla 7,5 tuntia. Erot ilmenevät
selvästi kuviossa 10, josta näkyy, kuinka arki-iltaisin viimeistään kymmeneltä nukahtavista harvemmalla kuin yhdellä kymmenestä unet jäävät
enintään 7 tuntiin, kun taas pikkutunneilla nukkumaan menevistä näin vähän nukkuvien osuus
on lähes puolet.32 Unen määrä on arkisin niin
vahvasti yhteydessä nukkumaanmenoaikaan,
että pitkälti samat päätelmät sopivat molempiin(ks. kuvio 9 ja sen tulkinta). Viikonloppuisin
nukkumaanmenoajan ja kokonaisuniajan yhteys
on luonnollisesti samansuuntainen, mutta joustavista heräämisajoista johtuen riittävästi nukkuvien osuus pysyy suhteellisen suurena vaikka
ilta menisi pitkäksikin. Vielä aamuneljältä nukahtavatkin nukkuvat keskimäärin yli 8 tuntia.
Keskimäärin nuoret siis nukkuvat viikonloppuisin yli tunnin pidemmät unet kuin arkisin. Tässä on kuitenkin huomattavia elämäntilanteeseen liittyviä eroja riippuen siitä, kuinka
institutionaaliset aikakehykset elämää rytmittävät. Työttömien unen määrä ei käytännössä
poikkea arkena ja viikonloppuna, ei myöskäänäitiys-, isyys- tai vanhempainvapaalla olevilla.
Koululaisilla ja työssäkäyvillä sen sijaan unet
jäävät arkisin selvästi lyhyemmiksi. Tavallaan hemaksavat viikolla kertynyttä univelkaa viikonlopun pitkillä unilla. Kiinnostavasti ne nuoret,jotka käyvät töissä opintojen ohella, nukkuvat
arkisin enemmän kuin ne, jotka joko käyvät vaintyössä tai vain opiskelevat. Ehkä työn ja opintojen onnistunut yhdistäminen edellyttää tiettyä
säännöllisenä unirytminäkin ilmentyvää kurinalaisuutta elintavoissa.
Perhemuodollakin on yhteyttä unirytmiin.
Vaikka perheellistyneiden nuorten arkirytmi
sinänsä vaikuttaa säännölliseltä, lasten saaminen vähentää nukkumisaikaa niin parisuhteessa elävillä kuin yksinhuoltajilla. Myös arjen ja
viikonlopun väliset erot nukkumisajoissa ovat
pienempiä lapsiperheissä. Vähän nukkuminen
voi kertoa aikapulasta, jonka Tilastokeskuksen
ajankäyttötutkimusten perusteella tiedetään
lisääntyneen nimenomaan pienten lasten vanhemmilla. (Pääkkönen & Hanifi 2012.) Nuorisobarometrin kyselyssä ei käytetä aikapulan
käsitettä, mutta siinä lapsiperheet luonnehtivat
muita yleisemmin kodin ilmapiiriä kiireiseksi(kuvio 7). Perheen hyvällä ilmapiirillä on yh­teys
hyvään vuorokausirytmin säilyttämiseen (ks.
myös Korvela & Nordlund tässä julkaisussa).
Yhteys unimäärän ja koetun terveydentilan
välillä ei ole suoraviivainen, vaan tyytyväisyys
omaan terveyteen on korkeinta niillä, jotka
nukkuvat arkisin 8–9 tuntia tai viikonloppuisin
9–10 tuntia. Tätä enemmän tai vähemmän nukkuvat kokevat terveytensä huonommaksi. Havaittu yhteys on voimakkain alle 20-vuotiailla, ja
erityisesti tytöillä. Unen määrä arkisin on vahvemmassa yhteydessä tyytyväisyyteen elämään
ja sen osa-alueisiin kuin viikonlopun unimäärä.
Keskimääräisesti nukkuvien parempi koettu
terveys on linjassa sen tutkimustiedon kanssa,
että niin liian vähäisestä kuin liiastakin nukkumisesta voi olla terveyshaittoja. Yhteyden
suunta ei tosin ole selvä, sillä unen määrä voi
olla niin syy kuin seurauskin. Tilastollinen yhteys yksin eri kerro sitäkään, mikä on vaikuttava
mekanismi yhteyden taustalla. Voi ajatella, että
sopivan unen määrän yhteys hyvään terveyteen
selittyy pääosin muiden elämäntapojen säännöllisyydellä ja terveellisyydellä. Nuorisobarometrin kyselyssä unen määrä esimerkiksi on yhteydessä liikuntaan siten, että yleisimmin liikuntaa

Tilasto-osio

37

Kuvio 10. Unen määrä arkisin (%)
Yli 10 tuntia

10 tuntia

9 tuntia

7 tuntiaalle 7 tuntia

Vaihtelevasti tai ei osaa sanoa

8 tuntia

Kaikki (n=1896)

6

8

23 32 16 6

13

Tytöt (n=927)
Pojat (n=969)

4
8

8
8

25 32 15 4
20 32 18 813
13

15–19-v. (n=596)
20–24-v. (n=650)
25–29-v. (n=647)6575 23 34 20 6
12 23 27 14 5
7 22 36 16 7

11
15
11

Ison kaupungin keskusta (n=354)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

5
6
6
8
8

9
8
8
9
7

25 34 1222 33 1724 31 15
24 28 16
17 30 24

5
6
6
8
8

12
13
13
14
12

Peruskoulun keskiarvo 7 tai alle (n=96)
7,1–8,0 (n=317)
8,1–9,0 (n=449)
Yli 9 (n=223)

9
4
5
1

6
5
8
9

14 34 19
23 36 1727 36 1429 31 19

9
4
5
1

15
13
9
9

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=45)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=582)
Ylioppilas tai lukiossa (n=418)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (n=335)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=370)
Nukkumaan viimeistään klo 22 (n=481)
Klo 23 (n=732)
Klo 24 (n=386)
Myöhemmin (n=131)

harrastavat noin 8–9 tuntia arkisin nukkuvat.
Sekä tätä enemmän että vähemmän nukkuvissaon enemmän liikuntaa harrastamattomia. Päihteidenkäyttö ei keskiarvoin mitaten ole yhteydessä unen määrään, mutta käyttäjissä on muita
enemmän niin hyvin vähän kuin hyvin paljonkin nukkuvia. Liikunnan ja päihteidenkäytön
vakiointi vähentää selvästi unen selitysarvoa,
muttei kuitenkaan poista yhteyttä.
Parhaiten arjen toimista (vrt. kuvio 4) selviytyvät niin arkisin kuin viikonloppuisinkin noin
9 tuntia nukkuvat. Arkisin alle 8 tuntia nukkuvat pärjäävät arkitoimissa muita huonommin,
mutta myös viikonloppuisin yli 10 tuntia nukkuminen on niin ikään yhteydessä heikompaan
arkitoimista selviytymiseen. Yksittäisistä arkisista askareista varsinkin siivoaminen ja pyykinpesu näyttävät kyselyn perusteella sujuvan muita
38

Nuorisobarometri 2015

7 4 18 9 16
11 9 17 26 19
7 6 21 34 19
4 8 23 39 14
2 11 29 35 13

7 42
11 15
7 9
4 12
2 9

5
2
1
3

2 4
4 3
12 7
27 5

12 39 32 7
8 20 45 18
8 18 24 29
5 16 23 21

heikommin niillä, joilla unet jäävät arkena alle
8 tunnin.

Päihteet
Säännöllistä tai satunnaista päihteidenkäyttöä
selvitettiin aiemmista Nuorisobarometreista
tutulla kysymysmuotoilulla. Lisäksi kysymyssarjaan otettiin mukaan rahapelit yhtenä mahdollisena riippuvuuden aiheuttajana. Tulokset ovat
sukupuolittuneita, joten kuviossa 12 tyttöjen ja
poikien luvut esitetään erikseen.
Kuviossa 13 esitetään saatavilla oleva trenditieto. Nuorisobarometrissa päihteidenkäyttöä on seurattu varsin satunnaisesti, sillä sitä
seuraavat lukuisat kotimaiset ja kansainväliset
tutkimukset, kuten THL:n kouluterveyskysely,33 Nuorten terveystapatutkimus,34 EU:nKuvio 11. Unen määrä viikonloppuisin (%)
Yli 10 tuntia

10 tuntia

9 tuntia

7 tuntiaalle 7 tuntia

Vaihtelevasti tai ei osaa sanoa

8 tuntia

Kaikki (n=1894)

13 26 27 13 3

1 17

Tytöt (n=925)
Pojat (n=969)

14 27 28 11 3
12 25 26 15 3

1 16
2 17

15–19-v. (n=596)
20–24-v. (n=650)
25–29-v. (n=647)

20 28 21 10 2
12 28 25 12 4
7 22 35 18 4

2 18
1 19
2 14

Ison kaupungin keskusta (n=354)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=326)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=219)
Maaseutuympäristö (n=241)

10 27
11 28
16 21
15 25
15 25

27
28
31
24
21

14
13
12
11
16

5
2
4
2
4

1
2
1
0
3

16
16
15
23
17

Peruskoulun keskiarvo 7 tai alle (n=96)
7,1–8,0 (n=317)
8,1–9,0 (n=449)
Yli 9 (n=223)

19 19
14 28
16 28
13 34

21
23
26
28

12
10
13
13

2
2
4
2

1
2
1
0

27
21
12
10

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=45)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=581)
Ylioppilas tai lukiossa (n=418)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (n=334)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=369)

9 11
15 22
16 29
8 25
8 31

22
23
26
33
34

16
12
13
14
15

7
5
2
4
2

0
2
1
1
1

36
20
14
16
10

Nukkumaan viimeistään klo 22 (n=79)
Klo 23 (n=308)
Klo 24 (n=565)
Myöhemmin (n=593)

30 39
25 32
14 38
8 20

23
27
32
35

4
12
11
23

1
2
1
7

0
0
1
3

3
2
3
5

koululaiskysely ESPAD35 ja WHO:n koululaistutkimus HBSC36. Ikärajat ja määritelmät
eri tutkimuksissa vaihtelevat, mutta trendi on
2000-luvulla ainakin tupakoinnissa ja humalajuomisessa ollut enimmäkseen laskeva. Myös
kuviossa 13 esitetyt Nuorisobarometrin kyselytulokset osoittavat näiden osalta selvästi laskevaa trendiä.

Alkoholi
Niin säännöllisen kuin satunnaisenkin humalajuomisen määrät olivat suunnilleen samoja
vuosien 2002 ja 2012 kyselyissä. Sen jälkeen humalajuominen on vähentynyt melko nopeasti,
sillä vuonna 2012 viimeisten kuuden kuukauden
aikana itsensä humalaan ainakin satunnaisesti
sanoi juoneensa 72 prosenttia nuorista, nyt 64

prosenttia. Täysraittiiden osuuksia ei selvitetty,
mutta niiden osuus, jotka eivät viimeisen puolen
vuoden aikana ole juoneet itseään humalaan, on
kasvanut 28 prosentista 36 prosenttiin.
Sukupuolittain tarkasteltuna havaitaan, että
etenkin raittiiden poikien osuus on viime vuosina kasvanut: vuoden 2002 kyselyssä se oli 21
prosenttia, vuonna 2012 juomattomia poikia oli
24 prosenttia ja nyt jo 32 prosenttia. Tytöillä
vastaavat osuudet ovat 32 prosenttia vuosina
2002 ja 2012 ja nyt vuoden 2015 kyselyssä 41
prosenttia. Nuoret naiset ovat siis yhä hieman
raittiimpia kuin nuoret miehet, mutta erot ovat
ehkä tasoittuneet muutamalla prosenttiyksiköllä. Muut seurantatiedot osoittavat samansuuntaista kehitystä.37
Humalajuomisen säännöllisyys ei näytä olevan yhteydessä keskiarvolla mitattuun

Tilasto-osio

39

Kuvio 12. ”Oletko viimeksi kuluneiden 6 kuukauden aikana tehnyt jotakinseuraavista?” (%)
Nauttinut alkoholia humalaan asti
Pelannut rahapelejä
Polttanut tupakkatuotteita*
Käyttänyt nuuskaa
Käyttänyt tai kokeillut hasista tai
marihuanaa

Tytöt 5
Pojat 11
Tytöt 1
Pojat 7

54
58
23
48

Tytöt
Pojat

14

Tytöt
Pojat

0 3
9

21
26

23

18

Tytöt
0 4
Pojat 1 8

Käyttänyt tai kokeillut muita
huumeita

Tytöt
Pojat

Käyttänyt tai kokeillut lääkkeitä
päihtymistarkoituksessa

Tytöt
Pojat

0 1
0 2

Säännöllisesti
Satunnaisesti

0 1
0 1

0%

20 %

40 %

60 %

80 %

* Savukkeita, sähkötupakkaa, piippua, sikaria.

koulumenestykseen. Nuorisobarometrin kysely ei tosin erottele juomismääriä, ja ESPADaineistossa onkin havaittu selvä yhteys nuorten
alkoholinkäytön ja koulumenestyksen välillä(Karvonen 2010). Nyt tehdyssä kyselyssä selvinkoulutusmuuttujien mukainen ero on ammattikoululaisten lukiolaisia säännöllisempi juominen, mikä vastaa kouluterveyskyselyn tuloksia.
Vastaava, mutta pienempi ero havaitaan korkeaasteella, sillä ammattikorkeakoululaiset juovat
yliopisto-opiskelijoita enemmän. Koulumenestyksen mukaiset erot ovat huomion arvoisia,
sillä ne voivat ennustaa tulevaa luokkapolarisaatiota (Raitasalo & Simonen 2011).
Kaikista vastaajista 12 prosenttia kertoi
isällään tai äidillään olleen ongelmia alkoholin vuoksi vastaajan ollessa peruskouluikäinen
(kuvio 1). Näistä nuorista 11 prosenttia kertoo
humaltuneensa viimeisten kuuden kuukauden
aikana säännöllisesti (muilla osuus on 7 %) ja
satunnaisesti 64 prosenttia (muista 55 %). Vanhempien ongelmallinen alkoholinkäyttö on yhteydessä paitsi nuoren juomiseen, myös nuoren
juomisesta seuraaviin ongelmiin. (Lisää aiheesta
ks. Pekkarisen artikkeli tässä julkaisussa s. 163–
179.)
40

Nuorisobarometri 2015

Alkoholinkäytön periytymisen kannalta
nyt käytetyt kysymysmuotoilut eivät ole kaikkein parhaita, sillä vanhempien osalta kysyttiin
ainoastaan nuorten kokemusta isän tai äidin
ongelmakäytöstä. Vuoden 2012 Nuorisobarometrissa selvitettiin tarkemmin alkoholin kulutusmäärää lapsuudenkodissa, jolloin havaittiin
niin raittiuden kuin runsaan juomisenkin selvä
ylisukupolvisuus.38
Vuoden 2012 Nuorisobarometrissa haastateltiin nuorten lisäksi heidän vanhempiaan ja
tiedusteltiin myös heidän lapsuudenkotiensa alkoholinkäyttöä. Juomisen periytyminen oli voimakasta myös edellisellä sukupolvella,39 mutta
kiinnostavasti ne vanhemmat, joiden mielestä
heidän omassa lapsuudenkodissaan käytettiin
liikaa alkoholia, joivat itse muita vähemmän.
(Myllyniemi 2012, 66–67.) Tämä antaa viitteitä
siitä, miten juomisongelman sukupolvinen
ketju voi katketa. Lapsiperheiden hyvinvointitutkimuksen mukaan vanhempien negatiiviset
kokemukset omien vanhempien alkoholinkäytöstä tiukentavat kasvatusasenteita ja kriittisyyttä nuorten alkoholinkäyttöä kohtaan (Holmila& Raitasalo 2008, 305). Nyt kerätyssä kyselyssä viitteitä tähän suuntaan voi löytyä siitä, että
lapsuudenkodissaan alkoholin ongelmakäyttöähavainneiden oma säännöllinen humalajuominen on muita harvinaisempaa kolmeakymmentä ikävuotta lähestyttäessä, siis iässä, jossa
oman perheen perustaminen on ajankohtaista.
Koko aineistossa on vain yksi lapsia itse saanut
vastaaja, joka kertoo juovansa itsensä säännöllisesti humalaan ja raportoi lapsuudenkodissaanolleen ongelmia alkoholin kanssa.
Alkoholikysymyksen ylisukupolvisuus ei
tietenkään ole palautettavissa kulutusmääriin.
Haastattelututkimuksen perusteella luottamuksellisilla perhesuhteilla ja vuorovaikutuksen
laadulla on keskeinen merkitys lapsen alkoholinkäyttöön liittyvien asenteiden ja toimintatapojen ohjauksessa. Onpa pohdittu sitäkin,voisiko nykynuorten kiinteillä perhesuhteillaolla merkitystä alaikäisten 1990-luvun lopulla alkaneeseen juomisen vähentymiseen. (Simonenym. 2015; Rönkä & Poikkeus 2000.)

Tupakka ja nuuska
Nuorisobarometrin tulosten mukaan nuorten
säännöllinen tupakointi on vähentynyt vuoden
2002 kyselyn 29 prosentista 20 prosenttiin.
Kyselyissä ei säännöllisyyttä tai satunnaisuutta

määritelty, vaan ne jäivät vastaajan itsensä harkittavaksi. Esimerkiksi Nuorten terveystapatutkimuksen ja Kouluterveyskyselyn tapa kysyä
päivittäisestä tupakoinnista tuottaa tulokseksiniin ikään laskevan trendin.40 Barometrissa kokonaan savuttomien osuus on samassa ajassa
lisääntynyt 49:stä 58 prosenttiin. Satunnaistupakointi on pysynyt samalla 22 prosentin tasolla
ja on nyt jopa yleisempää kuin säännöllinen tupakointi.
Säännöllisesti tupakoivien poikien osuus
on vuodesta 2002 laskenut 33:sta 26 prosenttiin, tyttöjen 24:stä 14 prosenttiin. Siinä missä
tyttöjen kohdalla vähenevä trendi on jatkunut,ei poikien tupakointi viime vuosina juuri ole vähentynyt. Säännöllisesti polttavia poikia on siis
edelleen selvästi enemmän kuin tyttöjä, ja sukupuolten erot ovat pikemmin kasvamassa kuin
vähenemässä. Nuorten terveystapatutkimuksen pitkän aikavälin trendi Nuorisobarometrin
kohderyhmää nuoremmissa ikäryhmissä on
kuitenkin se, että 1980-luvulta lähtien poikien
tupakointi on vähentynyt enemmän ja sukupuolten väliset erot tasoittuneet niin kokeiluissa kuin päivittäisessä tupakoinnissa (Kinnunen
ym. 2015).

Kuvio 13. ”Oletko viimeksi kuluneiden 6 kuukauden aikana tehnyt jotakinseuraavista?” (%)
Säännöllisesti

SatunnaisestiEi lainkaan

Ei osaa sanoa

Nauttinut alkoholia humalaan asti 2015
2012
2002

8
56 36 012 60 28 0
11 63 26 0

Polttanut tupakkaa (savukkeita, sähkötupakkaa, 2015
piippua, sikaria) 20122002

20 22 58 0
23 22 55 0
29 22 49 0

Käyttänyt nuuskaa 2015
2012

5
4

11 84 0987 0Käyttänyt tai kokeillut huumeita* 2015
2012
2002

1
0
0

7
7
4

92 0
92 1
95 0

Käyttänyt tai kokeillut lääkkeitä 2015
päihtymistarkoituksessa 2012
2002

0
0
0

1
1
0

99 0
99 0
99 0

* 2015 kysyttiin erikseen hasiksen tai marijuanan ja muiden huumeiden käytöstä. Kuvioon nämä
luvut on laskettu yhteen.

Tilasto-osio

41

Kuvio 14. Koetut haitat eri elämänalueille sen mukaan, mitä ”paheita” harjoittanut
viimeisten 6 kk:n aikana (%)
Ollut haittaa taloudelliselle tilanteelle

Ollut haittaa terveydelle

Ollut haittaa ihmissuhteille

Ollut haittaa opinnoille tai työlle

Käyttänyt kannabista (n=99)
13
13

22

16

Käyttänyt muita huumeita (n=26)

31

35
42

27
Juonut itsensä humalaan (n=1184)

21
21
21

10
Pelannut rahapelejä (n=744)

1
1
0

7
3
10 %

Koulutustason mukaan verraten on vuodesta 2002 eniten vähentynyt peruskoululaisten
tupakointi. Myös lukiolaisten ja korkeakoulu­
opiskelijoiden säännöllinen tupakointi on vähentynyt selvästi. Suoritettujen tutkintojen
perusteella verraten korkeakoulututkinnon suorittaneet polttavat nyt huomattavasti harvemmin kuin vuosituhannen alussa.
Säännöllisesti nuuskaavia on 5 prosenttia, satunnaisemmin 11 prosenttia (kuvio 13).
Nuuskankäytön seuranta Nuorisobarometreissa aloitettiin vasta vuonna 2012, joten pidempää seurantatietoa ei vielä ole. Muutokset vuosien 2012 ja 2015 välillä ovat pieniä. Nuorten
terveystapatutkimus 2015 kuitenkin kertoo
etenkin 16- ja 18-vuotiaiden poikien ja 18-vuotiaiden tyttöjen nuuskaamisen yleistyneen viime
vuosina (emt.).

Huumeet ja lääkkeiden väärinkäyttö
2000-luvulla havaittu huumeidenkäytön lievästi kasvanut trendi näyttää tasaantuneen. Niin
ikään lääkkeiden väärinkäytön mahdollinen lievä
lisääntyminen näyttää Nuorisobarometrin kyselyiden perusteella taittuneen. Vuodesta 2002
42

Nuorisobarometri 2015

20 %

30 %

40 %

vuoteen 2012 huumeita viimeisten kuuden kuukauden aikana käyttäneiden osuus nousi 5:stä 7
prosenttiin, ja lääkkeitä päihtymistarkoituksessa
käyttäneiden tai kokeilleiden osuus nousi puolesta prosentista yhteen prosenttiin. Molemmat
osuudet ovat pysyneet samana vuodesta 2012
vuoteen 2015. Huumeiden säännöllinen käyttö
on edelleen harvinaista. Vuoden 2012 kyselystä
se tosin on lisääntynyt 0,3 prosentista 0,8 prosenttiin, mutta muutos on niin pieni, että se voi
johtua myös sattumasta.
Nyt tehdyssä kyselyssä erotettiin toisistaan
hasis tai marijuana (käyttänyt säännöllisesti
0,7 %, satunnaisesti 5,6 %) ja muut huumeet(käyttänyt säännöllisesti 0,1 %, satunnaisesti
1,3 %). Vaikka kuvioon 13 nämä luvut on vertailutiedon saamiseksi laskettu yhteen, aineiden
erottelu kuitenkin tarkentaa kokonaiskuvaa laittomien huumeiden käytöstä kertomalla, kuinka
vahvasti se painottuu niin sanottuihin mietoihin
huumeisiin. Aineistossa on 119 kannabista ja
26 jotain muuta huumetta kokeillutta tai käyttänyttä. Käyttö on päällekkäistä siten, että muita
aineita käyttäneistä lähes kaikki ovat käyttäneet
myös kannabista. Koko aineistossa on vain 6
sellaista vastaajaa, jotka ovat käyttäneet yksinomaan joitain muita huumeita.

Vaikka huumeiden säännöllinen käyttö onedelleen harvinaista, kokeilut ovat suhteellisen
yleisiä. Kouluterveyskyselyn mukaan laittomia
huumeita on ainakin kerran elämässään kokeillut 9 prosenttia peruskoululaisista, 13 prosenttia
lukiolaisista ja 21 prosenttia ammatillisten oppilaitosten opiskelijoista. (THL 2015b.) Varsinkin
kannabiksen käyttö on yleistymässä. Huolestuttava trendi on sen lisääntyvä käyttö alle 15-vuotiaiden keskuudessa. Vastaavasti asenteissa ontapahtunut muutos ja niin sanottuihin mietoihin huumeisiin suhtaudutaan entistä hyväksyvämmin. Kannabis erotetaan selvästi muista
huumeista, ja nuoret aikuiset pitävät viikoittaista humalajuomista suurempana riskin aiheuttajana kuin säännöllistä pilvenpolttoa. (Varjonen
2015.)
Helsingissä humalajuominen ja kannabiksen
käyttö on muuta Suomea hieman yleisempää.
(ks. Keskisen artikkeli tässä julkaisussa). Suurimpia kaupunkeja lukuun ottamatta vastaajamäärät ovat liian pieniä kuntien tai edes maakuntien luotettavaan vertailuun, mutta kyselyn
perusteella vähäisintä tai olematonta kannabiksen käyttö on Lapissa, Kainuussa, PohjoisKarjalassa sekä Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla.

Paheiden kasautuminen
Kuviossa 13 esitellyt potentiaalisesti haitalliset
elämäntavat kasautuvat vahvasti samoille nuorille. Vastaavasti osalla nuorista (24 %) ei ole niistä
ainuttakaan. Tytöistä 31 prosentilla ei ole ainuttakaan kuvion 13 tavoista, pojista osuus on 18
prosenttia. Jos lasketaan yhteen kaikki selvitetyt”paheet”, on kaikista vastaajista 10 prosentillakokemuksia yli puolesta, eli vähintään neljästä.
Tytöillä osuus on 2 prosenttia, pojilla peräti 18
prosenttia. Päihteidenkäyttö näyttää siis kasautuvan varsin vahvasti nimenomaan osalla pojista. Alueellisesti paheet kasautuvat etenkin isojen
kaupunkien keskustoihin, jonkin verran myös
lähiöihin ja muille laita-alueille. Erityyppisillä
alueilla paheet tosin ovat erilaisia. Maaseudun
nuorison parissa tupakointi on yleisempää kuin
kaupungeissa, huumeiden ja alkoholin käytön

osalta tilanne on päinvastainen. Alkoholin osalta ero selittyy osaksi muuttoliikkeestä johtuvalla
ikärakenteella, siis sillä, että aineiston kaupunkilaisnuoret ovat iältään hieman maaseudulla
asuvia vanhempia.
Edellä jo havaittiin, että lähes kaikki kovia huumeita käyttäneet ovat käyttäneet myös
kannabista. Päällekkäisyyttä on myös alkoholin
ja huumeiden välillä, sillä käytännössä kaikki
kannabista tai muita huumeita käyttäneet ovat
viimeisen puolen vuoden aikana myös juoneet
itsensä humalaan. Laittomia huumeita käyttäneistä tai kokeilleista enemmistö on myös
pelannut rahapelejä ja lähes kaikki tupakoivat,
yleensä säännöllisesti.
Viimeisen puolen aikana itsensä humalaan
juoneista 16 prosentilla on samalta ajalta kokemuksia enemmistöstä (eli vähintään kolmesta
muustakin) kuvion 13 ”paheesta”. Rahapelejä
pelanneilla osuus on 23 prosenttia, tupakoitsijoilla 24 prosenttia ja nuuskaajilla puolet.
Kannabista käyttäneistä tai kokeilleista jo 64
prosenttia kuuluu tähän joukkoon, lääkkeitä
väärinkäyttäneistä yli 80 prosenttia ja kovia huumeita käyttäneistä tai kokeilleista käytännössä
kaikki. Huumeiden käyttäjistä on nähtävissä
epäterveellisten elintapojen ulottuminen itse
aineiden lisäksi muillekin elämänalueille. Tässäkään ei tosin ole syytä puhua syistä ja seurauksista, vaan epäterveellisten elämäntapojen
kasautumisesta.

Elintapojen haittapuolia
Nuorilta tiedusteltiin kokemuksia alkoholin,
huumeiden ja uhkapelien aiheuttamista haitoista ihmissuhteille, terveydelle, opinnoille tai työlle ja taloudelliselle tilanteelle. Kysymykset kohdennettiin vain niihin, jotka viimeisten kuuden
kuukauden aikana olivat ainakin satunnaisesti
pelanneet uhkapelejä tai käyttäneet päihteitä.
Lienee syytä korostaa, ettei kyselytutkimus ole
pätevä tutkimusmenetelmä todellisten haittojen
selvittämiseksi. Etenkin huumeet ovat varsinarka aihe, mikä voi saada käyttäjät puolustuskannalle ja vähättelemään niihin liittyviä kielteisiä­

Tilasto-osio

43puolia. Monet terveyshaitat voivat ilmetä vasta
pidemmän käytön jälkeen, ja varsinaisten ongelmakäyttäjien todennäköisyys ylipäätään vastatakyselyyn on luultavasti muita pienempi.
Kuvioon 14 koottujen vastausten mukaan
eniten haittoja koetaan olevan huumeiden (muiden kuin kannabiksen) käytöstä. Alkoholin
humalajuomisen haitat arvioidaan keskimäärin
suuremmiksi kuin kannabiksen käytön. Rahapelien pelaamisesta harva kokee olleen haittoja.
Eri paheiden koetut haitat painottuvat eri
tavoin. Rahapelien pelaamisen haitat liittyvät
lähes yksinomaan taloudelliseen tilanteeseen.
Myös kannabiksen käytön koetuista haitoista yleisin on vaikutus taloustilanteeseen. Kovempien huumeiden käytöstä puolestaan on
aiheutunut harmia etenkin ihmissuhteille. Alkoholin humalajuomisesta seuranneet kielteiset
vaikutukset jakautuvat melko tasaisesti eri elämänalueille. Verrattuna kannabiksen käyttöön
humalajuomisen koetaan selvästi useammin
aiheuttaneen haittaa ihmissuhteille. Kannabiksen käytön puolestaan koetaan useammin kuin
alkoholin aiheuttaneen haittaa opinnoille taityölle. Tämä saattaa liittyä siihen, että alkoholin
humalajuominen rajoittuu usein viikonloppuihin, mutta nuoret polttavat pilveä yhä enemmän
myös arkisin. Tätä arkipäiväistymistrendiä einiinkään löydy kyselytiedoista, vaan se on saatu
käytännön työtä nuorten parissa tekeviltä, kuten
nuorisotyöntekijöiltä (Käkelä 2015) ja poliisilta(Ajantasa 2015).
Kuvio 14 auttaa vertailemaan kielteisiä seurauksia, mutta kuva tarkentuu, kun ottaa huomioon sen, onko pelaaminen tai päihteidenkäyttö ollut satunnaista vai jatkuvaa, sekä sen,onko haittaa koettu vähän vai paljon. Kuvioista
15–17 nähdään, että huumeiden aiheuttamat
haitat koetaan selvästi useammin vakaviksi
kuin alkoholin aiheuttamat. Tämä pätee niin
satunnaiseen kuin säännölliseen käyttöön. Kuviossa 16 säännöllinen ja satunnainen käyttö
tosin on yhdistetty säännöllisesti huumeita
käyttävien pienen määrän takia.41 Rahapelien
takia paljon haittoja ovat kokeneet oikeastaan
vain säännöllisesti pelaavat, ja hekin lähinnä
44

Nuorisobarometri 2015

vain taloudellisia haittoja. Rahapelit aiheuttavatkin taloudellista haittaa selvästi yleisemmin
säännöllisesti pelaavilla kuin satunnaisemmin
pelaavilla. Säännöllinen rahapelaaminen näyttää
vaikuttavan kielteisesti myös joidenkin ihmissuhteisiin, terveyteen ja opintoihin tai työhön.
Vanhempien ongelmallinen alkoholinkäyttö
lapsuudenkodissa (kuvio 1) on yhteydessä paitsi
nuoren omaan juomiseen (kuvio 13 ja sen tulkinta), myös nuoren juomisesta seuraaviin ongelmiin. Vastaajista, joiden lapsuudenkodissa
oli alkoholiongelmia, selvästi muita suurempi
osuus koki alkoholin haitanneen ihmissuhteita
ja terveyttä. (Aiheesta lisää ks. Pekkarisen artikkeli tässä julkaisussa.)
Toinen tapa tarkastella päihteiden haittoja
on vertailla käyttäjien ja muiden tyytyväisyyden
tasoa. Kyselytulosten perusteella etenkin päihteiden säännöllinen käyttö on vahvasti yhteydessä vähäiseen tyytyväisyyteen niin elämään
yleensä kuin lähes kaikkiin sen osa-alueisiin.42
Tilastolliset yhteydet ja suoraan kysytyt haitat
ovat siis linjassa keskenään. Tässä yhteydessä
on tosin syytä painottaa, ettei tilastollisista yhteyksistä ole syytä vetää päätelmiä suorista syyyhteyksistä, vaan kyse on monisyisistä elämäntapojen kokonaisuuksista. Nuorisobarometrin
kyselystä esimerkiksi nähdään, että säännöllisesti tupakoivat harrastavat keskimääräistä vähemmän liikuntaa (kuvio 21 ja sen tulkinta), mikäniin ikään on yhteydessä heikommaksi koettuun
terveyteen ja fyysiseen kuntoon.

Ruoka
Kuvioissa 18 ja 19 esitellään vastaukset kyselyn ruokaan liittyviin kysymyksiin. Huomio ei
ole niinkään ruokavalion terveellisyydessä kuin
ruokatottumuksissa. Syömiseen liittyvät valinnat eivät pohjaudu vain faktoihin tai käsityksiin
ruoan terveellisyydestä, vaan myös esimerkiksi
arvot, tottumukset, sosiaaliset ja taloudelliset seikat vaikuttavat niihin. Ruoasta on tullutmonille identiteetin rakentamisen väline. Uudet ruokatrendit leviävät aiempaa nopeammin
etenkin sosiaalisen median kautta. Yhteisöllisen

Kuvio 15. ”Koetko alkoholin käytöstä olleen koskaan haittaa…” (%-osuus niistä, jotka
ovat viimeisten 6 kk:n aikana ainakin satunnaisesti juoneet itsensä humalaan)Kyllä paljon...taloudelliselle tilanteellesi...terveydellesi...ihmissuhteillesi...opinnoillesi tai työllesi

Humalassa satunnaisesti (n=1064)
Säännöllisesti (n=145)

2
4

17

Humalassa satunnaisesti (n=1064)
Säännöllisesti (n=145)

2
3

18

Humalassa satunnaisesti (n=1064)
Säännöllisesti (n=145)

2

18

5

Humalassa satunnaisesti (n=1064)
Säännöllisesti (n=145)

Kyllä vähän
43

35

28

1

8
2

18

0%

10 %

20 %

30 %

40 %

50 %

Kuvio 16. ”Koetko huumeiden käytöstä olleen koskaan haittaa…” (%-osuus niistä, jotka
ovat viimeisten 6 kk:n aikana ainakin satunnaisesti käyttäneet hasista tai marijuanaa
tai muita huumeita)
Kyllä paljon...taloudelliselle tilanteellesi...terveydellesi...ihmissuhteillesi...opinnoillesi tai työllesi

10
Käyttänyt tai kokeillut kannabista* (n=99) 3
8
Käyttänyt tai kokeillut muita huumeita (n=26)

Käyttänyt tai kokeillut kannabista* (n=99) 4
Käyttänyt tai kokeillut muita huumeita (n=26)

15

Käyttänyt tai kokeillut kannabista* (n=99) 4
Käyttänyt tai kokeillut muita huumeita (n=26)12Kyllä vähän

27
12
15
9

Käyttänyt tai kokeillut kannabista* (n=99) 3
Käyttänyt tai kokeillut muita huumeita (n=26) 8

31

10
19

0%

10 %

20 %

30 %

40 %

50 %

*Kannabista käyttäneiden luvuista poistettu ne, jotka
ovat käyttäneet myös muita huumeita

Kuvio 17. ”Koetko rahapeleistä olleen koskaan haittaa… ” (%-osuus niistä, jotka ovat
viimeisten 6 kk:n aikana ainakin satunnaisesti pelanneet rahapelejä)
Kyllä paljon...taloudelliselle tilanteellesi...terveydellesi...ihmissuhteillesi...opinnoillesi tai työllesi

Pelannut satunnaisesti (n=677) 1
Säännöllisesti (n=82)

56Pelannut satunnaisesti (n=677) 0
Säännöllisesti (n=82) 1
Pelannut satunnaisesti (n=677)
Säännöllisesti (n=82)
Pelannut satunnaisesti (n=677) 1
Säännöllisesti (n=82)0%Kyllä vähän
12

0
4

2
2

6

5

5%

10 %

15 %

20 %

Tilasto-osio

45

Kuvio 18. Ruokailutottumukset (%)
Täysin samaa mieltä

Jokseenkin samaa mieltä

Täysin eri mieltä

En osaa sanoa

Jokseenkin eri mieltä

Valmistan itse usein ruokaa kotona
Olen kiinnostunut eri maiden ruokakulttuureista
Ruoan laittaminen on minulle tärkeä harrastus
Harrastuksissa mukana olevat näyttävät hyvää esimerkkiä ruokatottumusten osalta
Käyn usein ulkona syömässä
Harrastuksissani puhutaan ruoasta ja sen merkityksestä hyvinvoinnilleni
Syömme usein yhdessä kavereideni kanssa jonkun kotona
Harrastusten yhteydessä syön yhdessä muiden kanssa (esim. osana leirejä, treenejä tms.)
Syön usein pikaruokaravintoloissa
Noudatan kasvisruokavaliota
Haen tai tilaan usein kotiin noutoruokaa

ulottuvuuden takia ruokakulttuurin professori
Johanna Mäkelä on puhunut ruokaheimoista.
Tällaisia voivat olla vaikka ruokapiirit, erikoiskahvien harrastajat ja ystäväporukat, jotka kokoontuvat kokeilemaan uusia reseptejä. Useilletrendeille on ominaista, että tärkeää ei ole vain
se, mitä syö, vaan myös se, mitä ei syö. (Tarvas
2014.)
Barometrissa ruokailutottumuksiin liittyvässä kuviossa 18 painopiste on enemmän arkisissa ruokailutottumuksissa, ja kuviossa 19 puolestaan tarkastellaan sitä, kuinka paljon nuoret
arvioivat eri tahojen vaikuttavan oman ruokavalionsa terveellisyyteen. Toisaalla Nuorisobarometrin kiinteästi arjenhallintaan liittyvissä
kysymyksissä (kuvio 4) nuoret arvioivat, kuinka hyvin he arjessaan selviävät ruoan­laitosta.
Tarkemmin ruokakysymyksiin keskittyy Eila
Kauppinen tämän julkaisun artikkelissaan (s.
215–226).

Ruokailutottumukset
Kuvioon 18 on koottu tietoa nuorten ruokailutottumuksista. Yleishavaintona voi todeta, että
syöminen ja ruoanlaitto näyttävät kyselyn valossa olevan nuorille tärkeitä. Kolme neljästä ilmaisee olevansa kiinnostunut eri maiden ruokakulttuureista, ja enemmistö pitää ruoan laittamista
itselleen tärkeänä harrastuksena. Ruokailussa on
sosiaalinen ulottuvuutensa: lähes joka kolmas
46

Nuorisobarometri 2015

45
36
25
14
8
16
7
11
3
6
1

30
37
32
34
27
23
23
15
14
9
7

19
17
28
24
46
19
39
20
45
13
32

6
10
16
26
18
41
30
53
38
72
60

0
0
0
3
0
0
0
1
0
0
0

sanoo syövänsä usein kavereidensa kanssa jonkun kotona, ja vielä useampi käy usein ulkona
syömässä, mikä niin ikään tapahtunee yleensä
seurassa. Useampi kuin joka kolmas on täysin
tai jokseenkin samaa mieltä siitä, että harrastuksissa puhutaan ruoasta ja sen merkityksestä
hyvinvoinnille, eikä harrastusten parissa yhdessä
muiden kanssa syöminenkään ole kovin harvinaista.
Kolme neljästä sanoo valmistavansa itseusein ruokaa kotona, tytöt useammin kuin pojat.
Perhemuoto on ymmärrettävästi tärkeä selittäjä.
Yleisintä ruoanlaitto on avio- tai avoliitossa asuvilla, varsinkin jos heillä on lapsia. Myös yksin ja
kimppa- tai solukämpässä asuvat laittavat usein
itse ruokaa. Vanhempien kanssa yhä asuvien itsenäinen ruoanlaitto sen sijaan on harvinaisempaa, etenkin vuorotellen kahden vanhemman
kanssa asuvilla, joista vain vähemmistö sanoo
laittavansa itse usein ruokaa. Taustalla voi ollamonia kyselyn ulottumattomissa olevia selittäjiä, kuten perheensisäinen työnjako, ruoanlaittoon tarvittavat tilat ja muut mahdollisuudet,
mikseivät myös kasvatukselliset tai vanhempien
ja nuorten omiin asenteisiin liittyvät syyt. Perheen myönteinen ilmapiiri (kuvio 7) on vahvassa positiivisessa yhteydessä ruoanlaittoon.
Se, ettei valmista ruokaa usein, ei vielä itsessään kerro arjenhallinnan ongelmista juuri mitään, vaan taustalla voi olla vaikkapa kiireinen
elämäntilanne.43 Ruoanlaiton yleisyyttä onkinsyytä tarkastella yhdessä sen kanssa, kuinka hyvin nuori ylipäätään arvioi selviytyvänsä arkisesta ruoanlaitosta (kuvio 4). Osin kysymyksetovat päällekkäisiä: monet niistä, jotka sanovat
selviytyvänsä hyvin ruoanlaitosta, myös tekevät
usein ruokaa, ja vastaavasti niistä, jotka kokevat
selviytyvänsä huonosti, vain pieni vähemmistö
sanoo valmistavansa ruokaa usein. Jälkimmäisessä ryhmässä pikaruoan ja noutoruoan syöminen on selvästi muita yleisempää. Syy–seuraus-­
suhteiden suunnan pohdinta on aina tarpeen,mutta enemmistö nuorista, jotka laittavat harvoin ruokaa ja myös kokevat pärjäävänsä siinä
huonosti, selviytyy kaiken kaikkiaan erittäin
huonosti arkitoimistaan (ks. kuvio 4 ja sen pohdinta). Ruoanlaittoon liittyvistä kysymyksistä samanaikainen tekemättömyys ja osaamattomuus
näyttäisivät olevan vahva osoitin kasautuvista
arjenhallinnan ongelmista.
Harrastukset, yleisimpänä liikunta eri muodoissaan, ovat tärkeä osa monien nuorten
vapaa-aikaa, ja sitä kautta merkittävä oppimisympäristö. Kuvion 18 harrastuksiin liittyvät
kysymykset esitettiin vain niille vastaajille, jotka
sanoivat, että heillä on ainakin jokin harrastus(vrt. kuvio 20). Tulosten perusteella harrastusten vaikutus syömiseen on merkittävä, sillä lähes puolet arvioi harrastuksissa mukana olevien
näyttävän hyvää esimerkkiä ruokatottumusten
osalta. 39 prosenttia on samaa mieltä siitä, että
harrastuksissa puhutaan ruoasta ja sen merkityksestä hyvinvoinnille, ja joka neljäs sanoo harrastusten yhteydessä syövänsä yhdessä muidenkanssa. Harrastusten myönteinen vaikutus ruokatottumuksiin voi välittyä paitsi ohjaajien tai
valmentajien suorana opastuksena myös vaikkapa jäljittelynä, sosiaalisena paineena tai muilla
välillisillä tavoilla.
Vaikkei tällä kertaa esitetty suoraa kysymystä
kasvisten roolista ruokavaliossa, voidaan jotain
päätellä siitä, että 6 prosenttia on täysin samaa
mieltä väitteen ”Noudatan kasvisruokavaliota” kanssa (tytöistä 8 %, pojista 4 %). Lisäksi 9
prosenttia on jokseenkin samaa mieltä väitteen
kanssa. Kun asiaa vuonna 2012 edellisen kerran

selvitettiin tarkemmin, kasvissyöjiä, jotka syövät
kasvisten lisäksi maitotuotteita, oli varsin vähän,noin neljä prosenttia nuorista. Kokonaan ilman
eläinkunnasta peräisin olevia tuotteita eläviä vegaaneja oli tuolloin ainoastaan puoli prosenttia
nuorista. Ylipäätään kasvispainotteinen ruokavalio näytti harvinaiselta, sillä kasviksia vainliha- tai kalaruoan ohella tai lisukkeena sanoi
syövänsä 77 prosenttia nuorista. (Myllyniemi
2012.) Tämä osuus vertautuu nyt tehdyn kyselyn 72 prosenttiin, joka ilmoitti että ei noudata
kasvisruokavaliota. Barometrin tietojen perusteella voinee varovaisesti päätellä kasvissyöjien
osuuden olevan kasvussa. Myös Terveyden ja
hyvinvoinnin laitoksen Finriski-tutkimuksen44
mukaan kasvissyönti on yleistymässä. (Heldán
ym. 2012.) Eri selvityksissä saadut erilaiset tulokset kasvissyönnin yleisyydestä voivat osin
selittyä käsite-eroilla, ainakin sillä, että suuremmissa kasvissyöjien osuuksissa on mukana myös
sellaisia, jotka syövät satunnaisesti lihaa, tai ainakin kalaa ja kananmunia.45
Arkiset valinnat ilmentävät arvoja ja elämäntyylejä, ja ruokavalinnat ovat malliesimerkkejä
yksilöllisistä valinnoista, joilla voi olla laajoja
yhteiskunnallisia vaikutuksia. Nuorten kasvisruokavalion mahdollisen yleistymisen taustalla
lienee osin huoli ympäristöstä ja eläinten hyvinvoinnista. Vuoden 2012 Nuorisobarometrissa
havaittiinkin kasvissyöjien olevan muita selvästi kiinnostuneempia politiikasta (Myllyniemi
2012, 27). Syöminen on arjen politiikkaa, ja
sillä voidaan viestiä kuulumisesta johonkin viiteryhmään. Tosin kun Nuorisobarometri 2012selvitti kasvissyönnin taustoja, vain harva tunnisti tai tunnusti imagokysymysten tai lähipiirin esimerkin vaikuttaneen valintaan. Tärkeimmät syyt liittyvät hyvään oloon ja terveyteen,
jotka ovat vaikuttaneet ainakin jonkin verranmelkein kaikilla vastaajilla. Myös ekologiset ja
eläinoikeudelliset syyt ovat vaikuttavia perusteita
enemmistölle nuorista. (Emt.) (Ruokailutottumuksista lisää ks. Eila Kauppisen artikkeli tässä
julkaisussa.)

Tilasto-osio

47

Ruokailutottumusten terveellisyyteen
vaikuttavat tahot
Kuvio 19 esittää nuorten näkemykset siitä,
kuinka paljon eri tahot voivat vaikuttaa ruokatottumusten terveellisyyteen. Tahot esitetään
arvioitujen merkitysten suuruusjärjestyksessä
siten, että järjestyksessä ei ole huomioitu ”eikoske minua” -vastauksia.
Kaiken kaikkiaan ulkopuolisten vaikutusmahdollisuudet ruokatottumusten terveellisyyteen näyttävät kyselyn valossa rajallisilta.
Lähes kaikki nuoret kokevat tekevänsä päätökset itsenäisesti, ja muiden merkitys arvioidaan
enimmäkseen vähäiseksi tai olemattomaksi.
Poik­keuksia ovat lähinnä äiti, jolla sentään noinpuolet vastaajista arvioi olevan ainakin jonkin
verran merkitystä, ja tyttö- tai poikaystävä, jonka merkitys on itse asiassa äitiä suurempi, koska
kaikilla vastaajista ei ole seurustelukumppania.
Myös koulun merkitys on suhteellisen suuri
koululaisilla. Kaikkien muiden selvitettyjen tahojen merkityksen enemmistö nuorista kokee
melko vähäiseksi. Ystävillä tai medialla ei yleisesti koeta olevan suurta merkitystä ruokavalioon, harrastejärjestöillä tai varsinkaan opettajalla ei sitäkään vähää.
Asiantuntijatiedon vaikuttavuutta saattaa
rapauttaa kokemus ruokaan liittyvän tiedon
nopeasta muuttumisesta, millä on vaikutusta

kuluttajien kokemaan ruoan terveysriskien liioitteluun. Monet luottavatkin turvallisuuskysymyksissä eniten omiin aisteihinsa (Piiroinen &Järvelä 2006, 46–47).
Missään tapauksessa barometrin tulosten
perusteella ei kuitenkaan voi vähätellä kodin
ja koulun vastuuta nuorten ruokatottumusten
terveellisyydestä. Ravintosuosituksilla on luultavasti enemmän merkitystä kuin kyselytuloksista
voi lukea, sillä myös päätös toimia tai olla toimimatta asiantuntijoiden suositusten mukaisesti
voidaan perustellusti kokea omaksi. Kukaan eitee päätöksiään tyhjiössä, ja siinä mielessä kysely
väistämättä pelkistää todellisuutta. Monet tahot
pyrkivät vaikuttamaan ruokatottumuksiin, eikä
ihminen aina edes tiedä valintoihinsa vaikuttavia
tekijöitä. Lienee niin, että kokemus itsenäisestä
valinnasta voi syntyä jo silloin, kun päättää, kenen sana painaa ristiriitaisen informaation tilanteessa. Joskus voi myös olla vaikea erottaa, onko
vaikkapa kodin ohjeiden tietoinen haastaminen
ymmärrettävä omaksi vai sittenkin pikemmin
kodin vaikutukseksi.
Taipumuksen korostaa omaa roolia voi tulkita myös merkiksi yksilöllistymiskehityksestä.
Aiempien Nuorisobarometrien perusteella selvä enemmistö pitääkin vaikutusmahdollisuuksiaan oikein hyvinä, varsinkin tiiviisti omaan
elämäänsä liittyvissä asioissa (Myllyniemi 2013,43). Yhdeksän nuorta kymmenestä on valmis

Kuvio 19. ”Kuinka paljon seuraavat tahot voivat vaikuttaa ruokatottumustesi
terveellisyyteen?” (%)
Paljon merkitystä

Jonkin verran merkitystä

Vähän merkitystä

Ei merkitystä

Ei koske minua

En osaa sanoa

Sinä itse, yksin
Tyttö-/poikaystävä
Äiti
Koulu
Muu perheesi
Elintarviketeollisuus ja kauppa
Ystävät
Terveydenhuoltohenkilöstö
Isä
Media
Harrastejärjestöt
Opettaja48

Nuorisobarometri 2015

75
20
18
11
13
9
7
10
11
5
4
3

20
31
39
28
33
33
37
29
29
26
17
9

3
12
24
19
28
35
36
34
27
37
29
18

1
15
18
19
22
20
19
23
28
29
37
43

0
22
2
23
4
2
1
4
4
3
13
27

0
1
0
0
1
1
0
1
1
0
1
1

allekirjoittamaan väittämän ”Menestyminen
elämässä on itsestä kiinni” (kuvio 6; ks. myös
Myllyniemi 2008, 69; 2013, 68). Ruokailutottumukset jos mitkä vaikuttavat läheisesti ja konkreettisesti omaan elämään, joten ei liene ihme,
että oma päätösvalta koetaan suureksi.
Naiset pitävät omaa merkitystään ruokavalion terveellisyydelle hieman miehiä suurempana.
Iän myötä käsitys omasta vaikutuksesta lisääntyy, mikä onkin ymmärrettävää, sillä etenkinlapsuudenkodista lähdön myötä myös konkreettinen vastuu valinnoista lisääntyy. Varsinainen selittäjä onkin ennemmin perhemuoto, sillä
vanhempien luona asuvista 62 prosenttia mutta
pois muuttaneista jo 82 prosenttia pitää omaa
merkitystään suurena.
Iän mukaiset erot ovat muutenkin aiemman
tutkimuksen perusteella suuria (Kauppinen2009). Yläkouluikäiset oppivat ruokaan, terveyteen ja ruoan valmistukseen liittyviä asioita
ennen kaikkea omalta perheeltä ja kodilta, mutta merkittäviä oppimiselle olivat myös koulu
ja kotitalousoppiaine. Iän lisääntyessä perheen
merkitys vähenee ja kaveripiirin ja nuorisokulttuurin vaikutus lisääntyy. (Pajunen ym. 2012,
113–115.) Eniten vaikutusta ruokavalioon
tunnistetaan olevan tyttö- tai poikaystävällä(51 prosentin mielestä tyttö- tai poikaystävällä
on ainakin jonkin verran merkitystä, mutta jospoistetaan ”ei koske minua” -vastaukset, osuus
on 65 %).46 Muiden ystävien ja kavereiden merkitys koetaan vähäisemmäksi. Tämä on hieman
yllättävää, kun tiedetään nuorten sovittavan
omia ruokatottumuksiaan yhteen ystäviensä
tottumusten kanssa, ja yleisemminkin ystävien
olevan erityisen tärkeitä nimenomaan nuorille.
Ehkä kysymyksen keskittyminen nimenomaan
terveellisyyteen näkyy tuloksissa siten, ettei kaveripiirin vaikutusta välttämättä tunnisteta, jos
on tapana käydä yhdessä esimerkiksi pitsalla.
(Ks. lisää Kauppisen teksti tässä julkaisussa.)
Enemmistö koululaisista ja opiskelijoista
kokee koulun vaikutuksen vähintään jonkin
verran merkitykselliseksi. Tämä pätee niin peruskoululaisiin, toisen asteen opiskelijoihin kuin
korkeakouluissa opiskeleviinkin, joten ilmeisesti
koulu on ymmärretty laajemmin oppilaitoksen

merkityksessä. Yleensä koululla kuitenkin tarkoitetaan nimenomaan peruskoulua. Peruskoulun ruokailuun liittyviä terveydellisiä, sosiaalisia
ja kulttuurisia merkityksiä ja tavoitteita onkin
listattu perusopetuksen uuteen opetussuunnitelmaan (Opetushallitus 2014). Koulun näkökulmasta ruokakasvatus liittyy ennen kaikkea
kouluruokailuun ja kotitalouteen oppiaineena,
mutta Nuorisobarometrin kyselyyn vastanneillanuorilla näiden instituutioiden vaikutukseen todennäköisesti yhdistyy myös epävirallisemman
koulukulttuurin ja kaveripiirin vaikutus. Tästä
kertoo sekin, kuinka paljon koulua vähäisempänä opettajien vaikutus ruokatottumuksiin nähdään.
Tutkimusten mukaan huolestuttavan suuri
osa oppilaista ei edes syö kouluruokaa, varsinkaan Nuorisobarometrin kohderyhmänä olevista yläkoululaisista. Tosin jo alakouluikäisten
parissa on yleistymässä se, että ostetaan omalla
rahalla naposteltavaa. Omia ostoksia voidaan
pitää sosiaalisesti kouluruokailua tärkeämpinä:ne jaetaan kavereiden kanssa ja nautitaan yhdessä, mikä korostaa ruoan merkitystä sosiaalisillesuhteille. (Ruckenstein 2012; lisää aiheesta ks.
Kauppinen tässä julkaisussa.)
Oma kiinnostava yksityiskohtansa on isän
selvästi äitiä vähäisemmäksi koettu vaikutus.
Näkemykset äidin merkityksestä eivät ole sukupuolittuneita, mutta pojat kokevat isän merkityksen suuremmaksi kuin tytöt.
Nuorisobarometrin havaintoja vanhempien vaikutuksesta ruokavalioon voi taustoittaa
sillä, mitä suomalaisten kaksostutkimusten perusteella tiedetään perimän ja ympäristön vaikutuksesta lasten ja nuorten painoindeksiin.
Lapsuudenkodin vaikutuksen ymmärtämisen
kannalta erityisen kiinnostavaa on se, että perinnöllisyyden osuus painoindeksin selittäjänä
on lapsilla pieni, mutta kasvaa nuorilla aikuisilla.
Tätä voi ymmärtää sitä kautta, että niin kauan
kuin vanhemmat määräävät sen, mitä ja kuinka
paljon lapsi syö, perintötekijöiden vaikutus onpienempi. Vastaavasti irtautuminen vanhempien ja lapsuudenkodin vaikutuspiiristä lisää valinnanvapautta ja saa nuoren aktiivisesti hakeutumaan geneettisten taipumustensa mukaisen
Tilasto-osio

49

ruoan pariin. Korkeasti koulutettujen vanhempien jälkeläisillä perimän merkitys painoindeksiin on pienempi. Tätä saattaa selittää se, että
koulutettujen vanhempien kasvatuksellinen vaikutus jälkeläistensä ruokavalioon jatkuu lapsuudenkodista irtautumisen jälkeenkin. Koulutetut
vanhemmat ovat siis tavallaan muita onnistuneemmin saaneet jälkeläisensä omaksumaan
elämäntapoja, jotka vähentävät perimän merkitystä ylipainon syntyyn. (Lajunen ym. 2012.)
Nuorisobarometriin haastateltujen nuorten
kokemus vanhempien koulutustaustan mukaanvertailtuna on linjassa tämän tulkinnan kanssa.
Mitä koulutetumpia vanhemmat ovat, sitä suuremmaksi jälkeläiset heidän vaikutusvaltansa
ruokavalioon arvioivat. Itse asiassa barometrin
kyselyaineistossa vanhempien korkealla koulutustasolla on positiivinen yhteys kaikkeen
kokemukseen siitä, kuinka paljon muilla ylipäätään arvioidaan olevan vaikutusta ruokavalion
terveellisyyteen. Matalammin koulutettujen
vanhempien jälkeläisten arviot vanhempien
vaikutuksesta ruokatottumuksiin myös laskevat
jyrkemmin lapsuudenkodista muuttamisen jälkeen.
Edellä (kuvio 18) nähtiin, että harrastuksillaon merkitystä myös ruokakasvatuksen suhteen.
Joka viides arvioi harrastejärjestöjen voivan ainakin jonkin verran vaikuttaa ruokatottumustensa terveellisyyteen. Jos lasketaan mukaan
vain ne nuoret, jotka harrastavat ainakin jotain(kuvio 20), osuus on 26 prosenttia. Kaikkien
harrastus ei suinkaan tapahdu järjestöissä, joten
varsin suuri osa niistä, joita kysymys varsinaisesti koskee, arvioi vaikutuksen merkitykselliseksi.
Harrastusjärjestöjen vaikutuksen ruokavalintoihinsa arvioivat suurimmaksi alle 20-vuotiaat.
Median vähäiseksi koettu merkitys on hivenen yllättävää. Osin taustalla on median käsitteen vaikeus.47 Monet eivät kenties ajattele tässä
yhteydessä sosiaalista mediaa, jonka merkitys
lienee kasvussa. Ymmärrettävästi viestintävälineen merkitys sekoittuu tässä tapauksessa esimerkiksi ystävien merkityksen kanssa.

50

Nuorisobarometri 2015

Harrastukset
Harrastamista selvitettiin kysymyksellä ”Onkosinulla jokin harrastus, aivan mikä tahansa?”
Harrastamisen käsite itsessään on monitulkintainen, mikä vaikuttaa tulosten lukutapaan.
Vaikka kysymys haluttiin pitää mahdollisimman
avarana, osa haastatelluista kenties tulkitsi, että
harrastaminen liittyy johonkin järjestettyyn taiorganisoituun tekemiseen, kuten seura- tai yhdistystoimintaan, eikä yksin tai kaverin kanssa
tekeminen kuulu siihen. Aineistosta nouseva
esimerkki tästä voisi olla se, että 8 prosenttia
liikuntaa harrastavista (ks. kuvio 21) ilmoittaa,
ettei hänellä ole mitään harrastusta.48
Kaikkiaan 87 prosenttia kaikista 15–29-vuotiaista sanoo harrastavansa jotain. Vuoden 2012
kyselyssä samassa ikäryhmässä osuus oli vain
83 prosenttia, eli harrastaminen näyttää yleistyvän. Kuvion 20 perusteella näyttää siltä, että
harrastaminen yleistyy myös iän myötä. Näin
15–29-vuotiaiden ikäryhmässä tapahtuukin,mutta laajemmalle, 7–29-vuotiaiden ikäryhmälle, tehdyn kyselyn perusteella harrastaminen
on varsin yleistä 7–14-vuotiailla. Kyse onkin
teini-iässä tapahtuvasta harrastamisaktiivisuuden notkahduksesta. (Myllyniemi & Berg 2013,39.) Pudotus on syvempi pojilla, mikä näkyy
myös Nuorisobarometrin ikäryhmässä siten,
että 15–19-vuotiaista pojista vain 79 prosenttia,
20–24-vuotiaista 85 prosenttia ja 25–29-vuotiaista jopa 96 prosenttia sanoo harrastavansa
jotain. Tytöillä iän mukaiset muutokset ovat
pienempiä (vastaavat osuudet: 81 %, 88 % ja
90 %). Koko 15–29-vuotiaiden ikäryhmässä tyttöjen ja poikien harrastuneisuudessa ei ole eroa.
Äidinkielenään jotain muuta kuin suomea tai
ruotsia puhuvista, joista moni on maahanmuuttajataustainen, peräti joka neljäs ei koe harrastavansa mitään. Heidän harrastamisaktiivisuutensa vaikuttaa siis keskimäärin niin sanottuja
kantasuomalaisia nuoria vähäisemmältä. Syytjäävät pitkälti tämän kyselyn katvealueeseen,
mutta jotain tulkinta-avaimia sentään voidaan
antaa. Osaselitys löytyy perinteisistä sosioekonomisista tekijöistä, esimerkiksi siten, että erothäviävät, jos vastaajien koulutustaso otetaan
mukaan malliin.
Vieraskielisistä nuorista 47 prosenttia ja
muista 34 prosenttia sanoo joutuneensa jättämään jonkin harrastuksen aloittamatta rahanpuutteen takia. Vieraskielisistä 27 prosenttia ja
muista 18 prosenttia on puolestaan joutunut
lopettamaan harrastuksen rahanpuutteen takia. Vaikka koetussa toimeentulossa (vrt. kuvio 24) ei eroja olekaan, konkreettisemmassa
kysymyksessä havaitaan maahanmuuttajataustaisten joutuneen muita useammin tinkimään

harrastuksistaan. Kyse ei ole vain rahasta,vaan vapaa-ajantoimintojen tavoitettavuus on
laajempi yhdenvertaisuuskysymys. Aiemmistasel­vityksistä nähdään esimerkiksi se, että maahanmuuttajataustaiset osallistuvat liikuntaseuratoimintaan kantaväestöä vähemmän49 (Maijala& Fagerlund 2012, 19). Vuonna 2012 julkaistu
selvitys osoittaa, että rasismi on suhteellisen
yleinen ilmiö urheiluharrastusten parissa, ja ettäurheilu menettää Suomessa lahjakkuuksia syrjinnän vuoksi (Junkala & Lallukka 2012; Sisäministeriö 2014).

Kuvio 20. ”Onko sinulla jokin harrastus, aivan mikä tahansa?” (%)
Kaikki (n=1894)

87

Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)8787

15–19-v. (n=648)
20–24-v. (n=649)
25–29-v. (n=596)80Äidinkieli suomi (n=1706)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)

86
87
86

75

Ison kaupungin keskusta (n=355)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=326)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

83
83
84
85

Koululainen tai opiskelija (n=1006)
Palkkatyössä (n=581)
Yrittäjä (n=40)
Työtön (n=163)

92

86
90
82

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=45)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=580)
Ylioppilas tai lukiossa (n=419)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (N=335)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=370)

80
78

Vanhempien ylin koulutus peruskoulu (n=105)
Vanh. ylin ammatillinen perustutkinto (n=551)
Vanh. ylin opisto tai ylioppilastutkinto (n=358)
Vanh. ylin korkeakoulututkinto (n=805)

74

Asun kahden vanhemman kanssa (n=496)
Asun yhden vanhemman kanssa (n=112)
Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=33)
Asun yksin (n=403)
Asun soluasunnossa/kämppiksen kanssa (n=178)
Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=456)
Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=175)
0%

93

78
79

20 %

40 %

60 %

80 %

89

98

94
95

84
87
91
84
87
90
91
90
100 %

Tilasto-osio

51

Pääasiallisen toiminnan mukaiset erot eivät
ole suuria. Kiinnostava yksityiskohta on se, että
yrittäjistä käytännössä kaikki harrastavat jotain.
Työttömät harrastavat hieman muita vähemmän, mutta tämä koskee vain hiljattain työttömäksi jääneitä. Työttömyyden pitkittyminenei näytä vähentävän harrastamista, pikemmin
päinvastoin, sillä yli puoli vuotta työttömänä olleista 88 prosenttia harrastaa jotain.
Opiskelu ja työssäkäynti samaan aikaan eivähennä harrastamista, pikemminkin päinvastoin. Varsinkin toisella asteella opiskelevillaaktiivisuuden kasautuminen samoille nuorillenäkyy niin, että työssäkäyvät myös harrastavat
muita enemmän. Työssäkäyvistä toisen asteen
ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelevista 84
prosenttia harrastaa jotain, työssä käymättömistä vain 70 prosenttia.
Korkea koulutustaso on vahvassa positiivisessa yhteydessä harrastamisen yleisyyteen.
Tämä pätee niin opiskelupaikkoihin, suoritettuihin tutkintoihin kuin koulumenestykseen peruskoulun päättötodistuksen keskiarvolla mitattuna. Myös vanhempien koulutustaso on lähes
yhtä vahva selittäjä harrastamiselle kuin lasten
oma koulutustaso. Vaikka lapsuudenkodin perhemuoto kuviossa 20 näyttäisi olevan jonkin
verran yhteydessä harrastamiseen, yhteys katoaa,
jos vanhempien koulutustason ottaa huomioon.
Vastaajan oma koulutustaso sen sijaan selittää
harrastamista, vaikka vanhempien koulutuksen kontrolloisi. Vaikka koulutus periytyykinvahvasti, on sekä vanhempien että nuorten
omalla koulutustasolla itsenäistä selitysvoimaa
harrastamisen yleisyyden kannalta.
Vanhempien koulutuksen yhteys nuorten
harrastamiseen ei selity myöskään kotitalouden
taloudellisella tilanteella. Kiinnostavasti kokemuksella kotitalouden varakkuudesta (vrt. kuvio 24) ei ylipäätään ole yhteyttä harrastamisen
yleisyyteen, ei myöskään sillä, kuinka helpoksi
tai vaikeaksi menojen kattaminen tuloilla koetaan (vrt. kuvio 25). Myös niistä nuorista, jotka
ovat rahanpuutteen takia joutuneet lopettamaan
jonkin harrastuksen, yli 80 prosenttia harrastaa kuitenkin jotain. Tästä ei voi päätellä, ettei
52

Nuorisobarometri 2015

taloudellisella tilanteella olisi vaikutusta siihen,
mitä nuoret harrastavat. Pikemmin lienee niin,
että taloudellisen liikkumavaran aiheuttamat
esteet ja vaikutus harrastusten määriin ja sisältöihin jäävät piiloon kysymyksen kohdentuessa
aivan mihin tahansa harrastukseen. Kuva talou­dellisen tilanteen yhteyksistä harrastamiseentarkentuu liikkumista koskevalla kysymyksellä(kuvio 21 ja sen tulkinta).

Liikunta
Kaikista nuorista 86 prosenttia sanoo harrastavansa jotain liikuntaa (kuvio 21). Osuus on siis
suunnilleen yhtä korkea kuin kysyttäessä mitätahansa harrastamista (kuvio 20). Nämä kaksi
kysymystä ovat luonnollisesti pitkälti päällekkäisiä, mutta kaikista vastaajista 7 prosenttia ei
mielestään harrasta mitään, vaikka harrastaakinliikuntaa. Kaikkiaan 6 prosenttia nuorista ei harrasta liikuntaa eikä mitään muutakaan.
Iän myötä liikuntaharrastus näyttää yleistyvän. Laajemmalle ikäryhmälle tehdyn kyselyn
perusteella alle 15-vuotiaat ovat kuitenkin vielä
aktiivisempia liikkujia (Myllyniemi & Berg 2013,
60).
Heikosti toimeentulevista tai köyhistä 80
prosenttia harrastaa liikuntaa, hyvin toimeentulevista tai varakkaista 88 prosenttia. Niistä,
jotka kokevat menojen kattamisen tuloilla hankalaksi, 81 prosenttia harrastaa liikuntaa, muista
nuorista 87 prosenttia. Taloudellisen tilanteen
vaikutus on merkitsevä ja suhteellisen suuri, ja
se säilyy, vaikka vastaajan oman ja hänen vanhempiensa koulutustason kontrolloisi. Tuloson samansuuntainen kuin vuoden 2013 vapaaaikatutkimuksessa, jossa yhteyttä selvitettiin
euromääräisten niin sanottujen ekvivalenttien
tulojen50 avulla (emt.).
Koulutusmuuttujien yhteys liikuntaharrastuksen yleisyyteen on selvä, eikä se häviä, vaikka
koulutustasoon tiiviisti liittyvän taloudellisen
tilanteen ottaisi huomioon. Varsinaisten tutkintojen lisäksi myös peruskoulun päättötodistuksen keskiarvo selittää liikkumista. Yli yhdeksän
keskiarvon saaneista 91 prosenttia harrastaa

liikuntaa, keskiarvolla 6,1–7 osuus on 75 prosenttia ja enintään kuuden keskiarvolla enää 61
prosenttia.
Työttömät liikkuvat muita vähemmän.
Työttömyyden pitkittyminen ei vähennä liikkumisharrastuksen yleisyyttä, kuten havaittiin
harrastuksista ylipäätäänkin. Yli puoli vuotta
työttömänä olleista 84 prosenttia sanoo harrastavansa jotain liikuntaa.

Päihteistä voimakkaimmin yhteydessä liikuntaharrastuksen yleisyyteen on tupakka.
Satunnaisesti tupakoivat eivät eroa kokonaan
savuttomista, mutta säännöllisesti tupakoivista 22 prosenttia ei harrasta mitään liikuntaa.
Muista selvitetyistä aineista nuuskalla, alkoholilla, huumeilla, kannabiksella tai lääkkeiden
päihdekäytöllä ei ole merkitsevää yhteyttä liikuntakysymykseen. Osin tämä johtuu käyttäjien

Kuvio 21. ”Harrastatko nykyisin jotain, aivan mitä tahansa liikuntaa?” (%)
Kaikki (n=1894)

86

Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)8785

15–19-v. (n=597)
20–24-v. (n=650)
25–29-v. (n=647)

82Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)80Ison kaupungin keskusta (n=354)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

87
88

86
86

88
87
84
82
85

Koululainen tai opiskelija (n=1006)
Palkkatyössä (n=581)
Yrittäjä (n=40)
Työtön (n=163)

85
76

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=45)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=581)
Ylioppilas tai lukiossa (n=419)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (n=335)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=370)

76
80

Vanhempien ylin koulutus peruskoulu (n=105)
Vanh. ylin ammatillinen perustutkinto (n=550)
Vanh. ylin opisto tai ylioppilastutkinto (n=358)
Vanh. ylin korkeakoulututkinto (n=806)

78

Asun kahden vanhemman kanssa (n=504)
Asun yhden vanhemman kanssa (n=112)
Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=33)
Asun yksin (n=403)
Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa (n=178)
Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=456)
Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=175)
Menojen kattaminen tuloilla hankalaa (n=122)
Siltä väliltä (n=1132)
Helppoa (n=638)

86

83

74

20 %

40 %

60 %

80 %

91
91

87
89

84
91
87
88
89
87

81
85
0%

89
90

89
100 %

Tilasto-osio

53

vähyydestä aineistossa, osin varmasti myös
otoksen vinoumasta siten, että varsinaisten ongelmakäyttäjien todennäköisyys vastata kyselyihin on muita matalampi.
Muista elintapakysymyksistä unen määrä
on epälineaarisessa yhteydessä liikuntaan siten,
että yleisimmin liikkuvat noin 8–9 tuntia arkisin
nukkuvat. Sekä tätä enemmän että vähemmän
nukkuvissa on enemmän liikkumattomia (ks.
myös s. 36–38 unen määrästä ja sen yhteyksistä
koettuun terveyteen).
Yksinhuoltajia on aineistossa liian vähän tilastollisesti merkitsevien erojen havaitsemiseksi,mutta silti on huomionarvoista, että peräti puolet heistä ei harrasta mitään liikuntaa. Niin ikään
yhden vanhemman kanssa asuvista liikuntaa
harrastaa keskimääräistä harvempi, 74 prosenttia. Muuten perhe- ja asumismuodolla ei juuri
ole yhteyttä liikkumiseen.

Työn ja vapaa-ajan rajankäyntiä
Työelämä jää jossain määrin sivuosaan Nuorisobarometrin kyselystä hahmottuvasta käsityksestä arjenhallinnasta. Kuitenkin työ onmonien jokapäiväisten toimien ja yhteiskunnallisten rakenteiden keskeinen leikkauspiste, jota
ei sovi kokonaan ohittaa. Lähes puolet (45 %)Nuoriso­barometrin 15–29-vuotiaista vastaajista
käy palkkatyössä ja pääasialliseksi toiminnakseen palkkatyön kokee lähes kolmannes (31 %).
Aiemmin Nuorten vapaa-aikakyselyssä 2009
nuorten kokemusta työn ja vapaa-ajan rajasta
on selvitetty kahdella ulottuvuudella: kuinka
selvänä tai epäselvänä tätä rajaa nuoret omassa
elämässään pitävät, ja onko työn ja vapaa-ajan
rajan epäselvyys heidän mielestään hyvä vai
huono asia. Tuolloin työssäkäyvistä nuorista
enemmistö (58 %) ei kokenut minkäänlaista
epäselvyyttä työn ja vapaa-ajan erottamisessa, ja
reilu neljännes koki sitä vähintään jonkin verran. Tuolloin ei siis selvitetty kumpaan suuntaan työn ja vapaa-ajan rajan koetaan venyvän
enemmän, mutta kokonaisuutena vain pieni osa
nuorista koki työn ja vapaa-ajan rajanvedossa
vaikeuksia.
54

Nuorisobarometri 2015

Työn ja vapaa-ajan rajoja selvitettiin palkkatyössä käyviltä kahdella kysymyksellä: ”Teetkö
töitä vapaa-ajallasi?” ja ”Teetkö vapaa-aikaan
liittyviä asioita työajallasi?” Lisäksi kysyttiin,
tuntevatko nuoret itsensä työpäivän aikana kiireiseksi. Erityisesti nyt valittu näkökulma työhön liittyy arjen ajanhallintaan. Tulokset nähdään kuvioissa 22 ja 23 sekä taulukossa 3.
Työn ja vapaa-ajan rajojen hämärtymistä eisinänsä voi pitää myönteisenä tai kielteisenä.
Nyt nuorten suhtautumista ei selvitetty, mutta
Nuorten vapaa-aikatutkimuksessa 2009 käsitykset olivat hyvinkin kriittisiä. Tuolloin vain
7 prosenttia nuorista piti työn ja vapaa-ajan rajojen hämärtymistä myönteisenä asiana selvän
enemmistön ollessa päinvastaista mieltä. Kiinnostavasti kuitenkin omassa elämässään työn ja
vapaa-ajan rajat häilyviksi kokevat nuoret suhtautuivat siihen selvästi myönteisemmin kuinmuut, tosin heistäkin puolet piti rajan hämärtymistä huonona asiana. Kenties havainto kertoo
työn rajojen venymisen olevan osalle nuorista
omaehtoista – tai vaihtoehtoisesti se kertoo hyvästä sopeutumiskyvystä. (Myllyniemi 2009b.)

Työtä vapaa-ajalla
Modernissa (teollisessa) työssä, ideaalityyppinään liukuhihnatyö, työn ja vapaa-ajan ero
oli selvä: kun tehtaan pilli vihelsi, työt saattoi
jättää taakse. Sen sijaan nykyisen tietointensiivisen työn (ideaalityyppinään it- ja media-ala)
nähdään tarkoittavan työn muuttumista vapaaaikamaiseksi, joskus myös viihteen- tai leikinomaiseksi, mihin kuuluu kääntöpuolena se, että
vapaa-aika on vaarassa muuttua työksi. Tämän
näkemyksen mukaan työstä ei ole entiseen tapaan helppo irrottautua vapaa-ajan viettoon,
sillä erilaiset rinnakkaiset, peräkkäiset ja sisäkkäiset projektit seuraavat toisiaan niin, että työn
ja vapaa-ajan raja käy yhä hämärämmäksi.
Kysymys työnteosta vapaa-ajalla esitettiin
vain niille nuorille, jotka käyvät töissä. Kaiken
kaikkiaan enemmistö (57 %) työssäkäyvistä
nuorista sanoo ainakin joskus tekevänsä töitä
vapaa-ajallaan (kuvio 22). Sukupuolten välillä ei

Kuvio 22. ”Teetkö töitä vapaa-ajallasi?” (%, kysytty vain työssäkäyviltä)
Suunnilleen joka kuukausi
Kaikki (n=853)

18

39

Tytöt (n=432)
Pojat (n=421)

18
18

37
41

15–19-v. (n=100)
20–24-v. (n=320)
25–29-v. (n=431)

19
16

Pääasiallinen toiminta koululainen tai opiskelija (n=223)
Pääasiallinen toiminta palkkatyö (n=570)

12Kotitalous heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=98)
Keskituloinen (n=551)
Hyvin toimeentuleva tai varakas (n=204)

24

Lähes päivittäin

52
36
38

30

52
35

19
16

30
40
24

0%

39

20 %

40 %

60 %

80 %

Kuvio 23. ”Teetkö vapaa-aikaan liittyviä asioita työajallasi?” (%, kysytty vaintyössäkäyviltä)
Suunnilleen joka kuukausi
Kaikki (n=854) 4

32

Tytöt (n=433) 3
Pojat (n=421) 6
15–19-v. (n=101) 1
20–24-v. (n=320) 5
25–29-v. (n=431) 4

27
38
16
28
39

Pääasiallinen toiminta koululainen tai opiskelija (n=223) 2
Pääasiallinen toiminta palkkatyö (n=570) 4

20
36

7
Kotitalous heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=98)
Keskituloinen (n=551) 3
Hyvin toimeentuleva tai varakas (n=204) 50%

ole eroa, mutta iän mukaiset erot ovat suuria.
Kaikkein yleisintä työnteko vapaa-ajalla on työssäkäyvillä alle 20-vuotiailla.
Iän mukaiset erot palautuvat luultavasti elämäntilanteeseen, mikä vaatii hieman pohdintaa.
Kuvion 22 mukaan pääasialliselta toiminnaltaan
opiskelijat tekevät enemmän työtä vapaa-aikanaan kuin päätoimenaan palkkatyötä tekevät.
Havaintoa voi tulkita eri tavoin. Voi ajatella, että
niille, jotka samanaikaisesti sekä opiskelevat että
käyvät töissä, työn ja vapaa-ajan erottaminen on
vaikeampaa. Toisaalta vapaa-aikaa ei haastatelluille määritelty mitenkään, mikä osaltaan tekee

Lähes päivittäin

27
31
37

10 %

20 %

30 %

40 %

50 %

tuloksista tulkinnanvaraisia. Onhan mahdollista, että osa koululaisista ja opiskelijoista on ymmärtänyt pääasiallisen toiminnan, siis opintojen,
ulkopuolella tapahtuvan työnteon olevan osa
vapaa-aikaa.51
Perhemuoto ei juuri liity työntekoon vapaaajalla. Tosin avio- tai avoliitossa asuvilla se vaikuttaisi olevan vähän muita harvinaisempaa.
Nyt nuorten asenteita ei selvitetty, mutta aiemmassa kyselyssä kaikkein huonoimpana asiana
työ- ja vapaa-ajan toisiinsa sekoittumista pitivät
ne avio- tai avoliitossa olevat, joilla on jo omia
lapsia (Myllyniemi 2009b).

Tilasto-osio

55

56

Nuorisobarometri 2015

Taulukko 2. Työn ja vapaa-ajan
sekoittumista kuvaava nelikenttä
TEKEE VAPAA-AJAN ASIOITATYÖAJALLA
Ei

Kyllä

Ei

Pojista selvästi suurempi osuus (44 %) kuin
tytöistä (30 %) kertoo tekevänsä vapaa-aikaan
liittyviä asioita työajallaan. Koulutuksen kontrollointi lisää eroja, sillä tyttöjen koulutustaso
on korkeampi, ja korkeakoulutetuilla, varsinkin
yliopistotutkinnon suorittaneilla, vapaa-ajan
asioiden limittyminen työaikaan on yleisempää.
Tämä selittynee erilaisiin koulutuksiin liittyvillä
ammateilla ja työnkuvilla.
Toisin kuin töiden tekemisellä vapaa-ajalla,
ei vapaa-ajan asioiden tekemisellä työaikana ole
yhteyttä heikompaan arkisista toimista selviytymiseen. Normaalin vuorokausirytmin säilyttämisessä on tosin jonkin verran muita enemmän
ongelmia. Sillä, tekeekö vastaaja vapaa-ajan asioita työajalla, ei ole yhteyttä vapaa-aikaan tyytyväisyyteen.

Molempia työn ja vapaa-ajan sekoittumisensuuntia voi tarkastella yhtä aikaa (taulukko 2).
Vajaa neljäsosa (23 %) työssäkäyvistä nuorista tekee sekä töitä vapaa-ajalla, että vapaa-ajan
asioita työajalla. Lähes kolmasosa (30 %) ei tee
kumpaakaan, eli työ ja vapaa-aika eivät sekoitu
keskenään. Osuus on selvästi pienempi kuin
vuoden 2009 kyselyssä, jossa enemmistö (58 %)työssäkäyvistä nuorista ei kokenut minkäänlaista epäselvyyttä työn ja vapaa-ajan erottamisessa(Myllyniemi 2009b). Tästä ei voi päätellä työn ja
vapaa-ajan rajojen olevan vauhdilla katoamassa.
Luultavammin tulosten ero johtuu kysymysten
erilaisuudesta: vaikka työtä tehtäisiin muodollisella vapaa-ajalla, se ei kokemuksellisesti välttämättä tarkoita vaikeutta työn ja vapaa-ajan erottamisessa.
Niitä, jotka tekevät töitä vapaa-ajalla mutta
eivät vapaa-ajan asioita työajalla, on 34 prosenttia. Selvästi harvempi (13 %) tunnustaa näistä
kahdesta tekevänsä vain vapaa-aikaan liittyviä
asioita työajallaan. Työn ja vapaa-ajan raja vuotaa molempiin suuntiin, mutta ei symmetrisesti,
vaan työ valuu enemmän vapaa-ajan puolellekuin toisin päin.

30 %(n=251)13 %(n=111)43 %(n=362)Kyllä

Vapaa-aikaan liittyvät asiat työajalla

Työn ja vapaa-ajan sekoittumisen kaksi
suuntaa

TEKEE TÖITÄ
VAPAA-AJALLA

Antilan (2005) mukaan työajan valuminen
vapaa-ajan puolelle on yhteydessä korkeaansosioekonomiseen asemaan. Nuorten vapaaaikatutkimuksessa 2009 yhteiskunnallisen aseman korkeaksi kokeminen oli yhteydessä työn
ja vapaa-ajan rajan hämärtymiseen. Nyt tehdyssä kyselyssä koulutustasolla ei muuten juuri ole
yhteyttä vapaa-ajan työntekoon, mutta ammatillisen perustutkinnon suorittaneilla se on muita
selvästi harvinaisempaa. Tämä havainto liittyy
erilaisten töiden luonteeseen ja tukee välillisesti
ajatusta siitä, että perinteisemmissä ammateissa työ pysyy paremmin työpaikalla. Kuvion 22
mukaan kotitalouden hyvä toimeentulo näyttää
jossain määrin olevan yhteydessä työnteon yleisyyteen vapaa-ajalla. Myös tämä antaa tukea sille, että työn ja vapaa-ajan hämärtyminen liittyy
korkeaan sosioekonomiseen asemaan. Toisaalta
töiden tekeminen vapaa-ajalla on yhteydessä
myös heikompaan arkisista toimista selviytymiseen (määriteltynä kuten kuvioissa 4 ja 5). Nuoret, jotka usein tekevät töitä vapaa-ajallaan, ovat
myös selvästi muita tyytymättömämpiä vapaaaikaansa.

34%(n=288)23 %(n=196)57 %(n=484)64 %(n=539)36 %(n=307)100 %(n=846)

Tulosten tulkinnassa on tosin myös syytä
huomioida se, että kysymystä vapaa-ajan asioi­
den hoitamisesta työajalla voi pitää tavallaan
arkaluonteisena. Siihen, että selvä vähemmistö
tunnustaa edes joskus käyttäneensä työaikaa
omiin asioihinsa, saattaa siis vaikuttaa niin sanottu sosiaalisen suotavuuden paine, eli taipumus vastata yleisesti hyväksyttävien arvojen
mukaisesti.
Pojilla työn ja vapaa-ajan rajat vuotavat
enemmän, ja tytöt ja pojat jakautuvat taulukon
2 nelikentälle eri tavoin. Sukupuolten erot ovat
suurimmillaan niiden osuudessa, jotka sekä tekevät töitä vapaa-ajalla että toisin päin (pojat
29 %, tytöt 17 %). Ikäryhmittäisistä eroista kiinnittää huomiota se, että alle 20-vuotiaista työssä
käyvistä peräti 66 prosenttia sanoo tekevänsä
töitä vapaa-ajalla, mutta ei toisin päin. Osittainsuuri osuus saattaa selittyä työnkuvilla, sillä
tuossa iässä harvempi työskentelee usein korkean koulutuksen vaativissa tietointensiivisissä
tehtävissä. Tavallisempaa on rahoittaa opintoja
työnteolla, ja osa vastaajista on voinut ymmärtää opintojen ohella tehtävän työn tapahtuvan
vapaa-ajalla. Työpaikkaa tai ammattia ei kyselyssä selvitetty, mutta kysymys pääasiallisesta
toiminnasta kertoo, että käytännössä kaikki

aineiston 29 yrittäjänuorta tekevät töitä vapaaajallaan ja lähes kaikki myös vapaa-ajan asioita
työajallaan.
Vastaajan koulutuksella on yhteys vapaaajan rajoihin. Ammatillisen perustutkinnon
suorittaneilla työ ja vapaa-aika pysyvät muita
paremmin erillään. Ammattikorkeakoulututkinnon suorittaneet tekevät suhteellisen paljon
vapaa-ajan asioi­ta työajalla, mutta eivät töitä
vapaa-ajalla. Yliopistotutkinnon suorittaneilla puolestaan työn ja vapaa-ajan rajat vuotavat molempiin suuntiin enemmän kuin muilla.
Kiinnostavaa sinänsä, myös vanhempien koulutustaso on merkitsevä tekijä työn ja vapaa-ajan
limittymisen selittäjänä. Vanhempien korkeakoulutus on yhteydessä etenkin siihen, kuinka
usein jälkeläiset tekevät töitä vapaa-ajalla.
Kiireen kokeminen töissä on yleisintä niillä,
jotka tekevät töitä vapaa-ajallaan. Tämä kertoo
siitä, ettei työn tunkeutuminen vapaa-ajalle johdu vain arjen työaikojen joustavuudesta, vaan
myös yksinkertaisesti työn paljoudesta. Enemmistö niistäkin nuorista, jotka tekevät vapaaajan asioita työajallaan, kokee ainakin joskus
kiirettä työssään. Jos vapaa-ajan kulkeutuminentyöajalle on osasyy työkiireisiin, voi taustalla ollavaikeuksia arjen ajankäytön hallinnassa.

Tilasto-osio

57

58

Nuorisobarometri 2015

TALOUS

Talousosaaminen on arjenhallinnan kannalta
keskeisessä asemassa, ja kuluttaminen ja siihen
liitetyt merkitykset ovat tärkeä osa nuorten arkea. Lasten väliset erot kulutusresursseissa voivat tuottaa eriarvoisuutta, joka edelleen määrittää lapsen sosiaalista osallisuutta ja asemaa
vertaisryhmässä. Jo lapset kokevat, että taloudellinen tilanne väistämättä muokkaa ihmisenajattelutapaa, luonnetta ja käytöstä (Hakovirta& Rantalaiho 2012). Peruskouluikäiset pelkäävät, että köyhyys johtaa ryhmästä ulos sulkemiseen, kiusaamiseen (Hakovirta & Kallio 2014).
THL:n Lasten ja nuorten terveysseurannankehittämishankkeen (LATE) selvityksen perusteella lasten harrastuksiin osallistumisessa on
paljon sosioekonomisia eroja. Paremmin koulutettujen äitien lapset osallistuivat harrastuksiin
selvästi yleisemmin kuin vähemmän koulutettujen äitien lapset. (Myllyniemi & Berg 2013, 40.)
Nyt tehdyssä kyselyssäkin havaitaan suoria
merkkejä rahan merkityksestä: joka kolmas on
jättänyt harrastuksen aloittamatta rahapulan
takia, joka kuudes ollut tapaamatta ystäviään(kuvio 31). Epäsuorat, tilastollisesti esiin tulevat
yhteydet ovat niin ikään vakuuttavia. Hyvin toimeentulevat tapaavat ystäviään useammin (kuvio 34), kokevat vähemmän yksinäisyyttä (kuvio42) ja harrastavat useammin liikuntaa (kuvio
21). Haastatteluhetken taloudellinen tilanne
selittää merkitsevästi tyytyväisyyttä niin vapaaaikaan, ihmissuhteisiin kuin elämään kokonaisuutenakin (ks. kuvio 46). Lasten ja nuorten
taloudellinen liikkumavara näyttää määrittävän
merkittävästi vapaa-ajan harrastamisen ja laajemminkin sosiaalisen elämän mahdollisuuksia.
Nuorisobarometrin artikkeleista monet käsittelevät tarkemmin taloutta, sen taustatekijöitä
ja yhteyksiä muuhun elämään, ks. etenkin Raijas(alkaen s. 135), Kallunki (s. 151), Peltola (s. 227)
ja Kestilä ym. (s. 117). Tässä tilasto-osiossa taloutta käsitellään kartoittamalla ensin lyhyesti
kotitalouden taloudellinen tilanne kyselytiedon
valossa (kuviot 24 ja 25). Sen jälkeen kuvataan
nuorten tulonlähteitä, kuluttamista ja omakuvaa
kuluttajana (kuviot 26–33).

Toimeentulo ja rahojen
riittävyys
Kotitalouden taloudellisen tilanteen kartoitus antaa tärkeää taustatietoa arjenhallinnan
kannalta. Joka kolmas Nuorisobarometrin kyselyyn vastannut asuu yhä vanhempiensa kanssa,
mikä tuo valokeilaan myös perheet. Tulonjakotilastojen mukaan useampi kuin joka kymmenes
lapsi asuu pienituloisessa kotitaloudessa ja yleisintä lapsiköyhyys on yksinhuoltajaperheissä.
Nuorisobarometrin kyselyssä oli kaksi
suoraan vastaajan kotitalouden taloudellista tilannetta kartoittavaa kysymystä. Tulojen arviointi euroina olisi liian vaikeaa,52 joten sen sijaan selvitettiin aiempien barometrien tapaan,
kuinka varakkaaksi tai köyhäksi vastaaja omankotitaloutensa kokee (kuvio 24). Taloudellista
pärjäämistä selvitettiin myös kouriintuntuvammin tulojen riittävyyttä mittaavalla kysymyksellä(kuvio 25). Myös kysymys tyytyväisyydestä taloudelliseen tilanteeseen mittaa enemmän tai
vähemmän samaa asiaa.
Kotitalouden taloudellista tilannetta selvitettiin pyytämällä vastaajia valitsemaan sopivin
seuraavista vaihtoehdoista: varakas, hyvin toimeentuleva, keskituloinen, heikosti toimeentuleva ja köyhä. Kysymyksen voi tulkita kohdistuvan suhteelliseen toimeentuloon, jolloin
omaa tilannetta verrataan muiden tilanteeseen.

Tilasto-osio

59Valtaosa (56 %) sijoittaakin itsensä ja kotitaloutensa keskituloisten joukkoon, 27 prosenttia asteikon varakkaampaan ja 16 prosenttia köyhempään päähän.53 Haastatellut nuoret siis arvioivat
kotitaloutensa keskimääräistä paremmin toimeentuleviksi, vaikka periaatteessa suhteellista
vaurautta mitatessa kaikkien arvioiden keskiarvon tulisi olla suunnilleen keskimääräistä tasoa.
Vinoutuneiden arvioiden voi ajatella johtuvan
vaikeudesta arvioida taloudellista tilannettaansuhteessa muihin.
Arviot suhteellisesta toimeentulotasosta
riippuvat myös siitä, mihin vastaaja tilannettaansuhteuttaa: yleiseen elintasoon, viiteryhmäänsä,vastaavassa elämäntilanteessa oleviin vai esimerkiksi omiin aiempiin kokemuksiinsa tai jopa
odotettavissa olevaan elintasoonsa.54 Jos vertailukohtana olisi koko väestö, tulokset olisivat
ehkä erilaisia, sillä tulonjakotilaston perusteellanuorten aikuisten pienituloisuus on muita ikäryhmiä yleisempää ja syvempää (Suomen virallinen tilasto 2013). Havaittu jakauman vinous
voi myös kertoa kyselytutkimuksille tyypillisestä
taipumuksesta kaunistella vastauksia. Osaselitys
löytyy todennäköisesti otoksen itsensä vinoutumisesta siten, että paremmin toimeentulevien
halukkuus osallistua haastatteluun on suurempi.
Tulojen ja menojen vastaavuutta puolestaan
selvitettiin kysymyksellä ”Kotitaloudella voi
olla erilaisia tulolähteitä ja useammalla jäsenellä tuloja. Kun kotitaloutesi kaikki tulot otetaan
huomioon, onko menojen kattaminen näillä
tuloilla erittäin hankalaa, hankalaa, melko hankalaa, melko helppoa, helppoa vai hyvin helppoa?”55 Vastausten jakaumat esitellään kuviossa
25. Kysymys poikkeaa kotitalouden varakkuuden selvittämisestä siinä, ettei niinkään ole kysesuhteellisesta toimeentulosta, vaan periaatteessa
kaikki voisivat kokea menoista selviytymisen
helpoksi. Käytännössä näin ei tietenkään ole.
Köyhyys on Suomessa hyvin pitkälle suhteellista, ei absoluuttista köyhyyttä.
Kuviosta 24 nähdään, että pojat arvioivat
kotitaloutensa paremmin toimeentulevaksi kuin
tytöt. Keskimäärin miesten palkat ovat kor­
keampia, mutta tässä kysymyksessä sukupuolten
60

Nuorisobarometri 2015

väliset erot ovat hieman yllättäen suuremmat
opiskelijoilla kuin työssäkäyvillä. Näin siitä
huolimatta, että opiskelevista tytöistä suurempi
osuus (31 %) kuin pojista (24 %) käy samaan aikaan palkkatöissä. Perhemuodoittain tarkasteltaessa etenkin yksin asuvat pojat arvioivat itsensä ja kotitaloutensa vauraammaksi, vanhempien
luona tai parisuhteessa asuvilla eroja tyttöjen ja
poikien välillä ei ole.
Iän lisääntyessä nuorten kokemus toimeentulosta heikkenee. Tämä johtuu luonnollisesti
vanhempien luota muuttamisesta, joka tapahtuu keskimäärin hieman alle 20-vuotiaana.
Tulon­
jakotilastoissa köyhyysriski on erityisen
suuri alle 25-vuotiailla yksin tai yhden vanhemman kanssa asuvilla. Nämä ryhmät ovat paitsi
useammin kaikkein pienituloisimpia, heidän
tulonsa myös ovat muita etäämpänä pienituloisuusrajasta.56 Tältä osin Nuorisobarometrin
kyselytulokset näyttävät yhteneviltä tulonjakotilaston tietojen kanssa, vaikka kyse onkin nimenomaan omasta kokemuksesta, ei euroista.
Itsenäisesti asuvien nuorten pienituloisuuden
tärkein selitys on opiskelu. Tulonjakotilastossa
itsenäisesti asuvien opiskelevien nuorten köyhyysriski onkin suunnilleen samalla tasolla kuin
työttömien nuorten (Suomen virallinen tilasto2015). Kuviossa 24 tämä ei tule esiin, sillä siinä
samaan koululaisten ja opiskelijoiden luokkaan
on ryhmitelty niin itsenäisesti kuin vanhempien luona asuvat. Omillaan asuvien opiskelijoiden taloudellinen tilanne näkyy paremmin
asumismuotojen kuin pääasiallisen toiminnanvertailussa, sillä neljä viidestä soluasunnossa tai
kämppiksen kanssa asuvasta on opiskelijoita.
Pääasiallisen toiminnan mukaisessa vertailussa
näkyy työttömien suhteellisen yleinen kokemus
köyhyydestä ja toisaalta yrittäjien kokemus hyvästä toimeentulosta.
Ne, joilla on kokemuksia perheen pitkäaikaisista taloudellisista ongelmista peruskouluiässä (vrt. kuvio 1), arvioivat haastatteluhetkellä
oman kotitaloutensa selvästi muita useammin
heikosti toimeentulevaksi tai köyhäksi. Taloudellisen huono-osaisuuden periytyminen näkyy
siis paitsi rekistereissä, myös kyselyaineistossa.

Kuvio 24. Arvio oman kotitalouden varakkuudesta (%)
VarakasHyvin toimeentuleva

Heikosti toimeentuleva

Köyhä

Keskituloinen

Kaikki (n=1893)

4

23 56 14 3

Tytöt (n=925)
Pojat (n=968)

26

22 58 15 3
24 55 13 2

15–19-v. (n=647)
20–24-v. (n=651)
25–29-v. (n=597)

732

33 52 6 1
21 55 16 4
16 62 18 3Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)

4
6
1

23 56 14 3
26 59 5 4
17 69 10 2

Ison kaupungin keskusta (n=354)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=764)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

5
4
4
4
5

21
21
27
19
30

53
56
56
63
58

18
16
12
12
5

4
3
2
2
2

Koululainen tai opiskelija (n=1007)
Palkkatyössä (n=581)
Yrittäjä (n=40)
Työtön (n=162)

5
3
8
1

26
20
45
12

50
69
45
54

15
8
3
26

3
1
0
6

Asun kahden vanhemman kanssa (n=504)
Asun yhden vanhemman kanssa (n=116)
Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=33)
Asun yksin (n=404)
Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa (n=179)
Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=457)
Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=175)

8
4
9
2
3
1
3

36
22
30
20
19
18
12

51
63
58
56
46
59
69

4
10
3
17
25
18
16

1
1
0
5
7
3
1

Menojen kattaminen tuloilla hankalaa (n=122)
Siltä väliltä (n=1133)
Helppoa (n=638)

2
2
7

7
34 43 14
19 59 17 3
34 56 2 0

(Lisää, ks. Peltola tässä julkaisussa s. 227–233;
taloudenhallinnan ongelmien ylisukupolvisuudesta ks. Kestilä ym. s. 117–134.)
Kysymykset varakkuudesta ja menojen kattamisen helppoudesta ovat vahvasti yhteydessä
toisiinsa. Valtaosa niistä, joiden kotitalouden
menojen kattaminen tuloilla on hankalaa, arvioi
kotitaloutensa heikosti toimeentulevaksi, ja menojen kattamisen helppous ennustaa kokemusta
hyvästä toimeentulosta. Tämä on jokseenkin itsestään selvää, ja ehkä kiinnostavampaa onkinhuomata, että joukkoon mahtuu sekä muutama
prosentti hyvin toimeentulevia, joiden mielestä
menojen kattaminen tuloilla on vaikeaa, että

heikosti toimeentulevia, joista menojen kattaminen onnistuu helposti. Tämä ei ole tavatonta, sillä menojen ja tulojen yhteensovittaminen
vaatii osaamista kaikilla tulotasoilla. Kyse lienee
myös asenteesta ja eri tasoille viritetyistä elintaso-odotuksista. Asiaan vaikuttavat lisäksi kotitalouksien väliset tulonsiirrot. Nuoret ikäluokat
saavat tulonsiirtoja toisilta kotitalouksilta enemmän kuin keski-ikäiset tai ikääntyneet (Suomenvirallinen tilasto 2011).
Köyhempienkin menojen kattaminen helpottuu, kun toiset kotitaloudet maksavat laskuja
heidän puolestaan, tukevat opintoja tai antavat
muuten rahaa toimeentuloon. Barometrikyselyn

Tilasto-osio

61

Kuvio 25. ”Kun kotitaloutesi kaikki tulot otetaan huomioon, onko menojen
kattaminen näillä tuloilla...” (%)
Hyvin helppoa

Helppoa

Melko helppoa

Melko hankalaa

Hankalaa

Erittäin hankalaa

Kaikki (n=1894)727 45 15 52Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)5826 46 16 6
28 45 13 4

12

15–19-v. (n=648)
20–24-v. (n=649)
25–29-v. (n=596)66932 50 9 325 44 18 5
24 43 16 6

023Äidinkieli suomi (n=1706)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)
Ison kaupungin keskusta (n=355)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=326)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

7
7
7
6
7

23
26
29
25
36

44
45
49
46
43

18
15
11
15
11

4
6
4
6
3

Koululainen tai opiskelija (n=1006)
Palkkatyössä (n=581)
Yrittäjä (n=40)
Työtön (n=163)

5
10
18
3

25
34
20
17

47
43
55
46

16
9
5
20

5 2
3 1
3 0
11 3

Asuu vanhempien luona (n=656)
Asuu muualla (n=1238)

77

35 46 9 423 45 17 6

mukaan vanhemmat tukevat nimenomaan niitä nuoria, joiden on vaikeaa selvitä menoistaan(kuvio 29) ja jotka kokevat kotitaloutensa heikosti toimeentulevaksi tai köyhäksi. Nuoret,jotka ovat saaneet tukea vanhemmiltaan, ovat
muita tyytymättömämpiä taloudelliseen tilanteeseensa. Vanhempien puoleen käännytään ilmeisesti vain todellisessa tarpeessa.
Tulojen riittävyys on tytöillä suoremminkuin pojilla yhteydessä varakkuuden kokemukseen. Tytöillä tulojen riittävyys myös vaikuttaa
enemmän taloudelliseen tilanteeseen tyytyväisyyteen kuin pojilla. Pojat eivät välttämättä pidä
itseään köyhinä, vaikka menojen kattaminen tuloilla olisi hyvin hankalaa. Erityisesti tämä koskee kyselyn vanhimpia poikia. Kääntäen tarkasteltuna varsinkin teini-ikäisissä tytöissä on niitä,
jotka pitävät itseään köyhänä, vaikkei menojen
kattaminen tuloilla olisi kovin vaikeaa. Näyttää
62

6 27 45 15 5 2
11 26 51 8 4 0
7 25 39 17 10 2

Nuorisobarometri 2015

3
1
1
3
0

0
2

siis siltä, että pitääkseen itseään köyhänä on poikien oltava kiperämmässä taloudellisessa tilanteessa kuin tyttöjen.
Kuviossa 25 näkyy, kuinka vanhempien
luona asuvien on muita helpompi saada tulot
riittämään. Erityisen helppoa se on kahden
vanhemman luona asuvilla. Lapsuudenkodista
muuttaneista haastavinta on yksin asuvilla sekä
soluasunnossa tai kämppiksen kanssa asuvilla.
Tämä liittyy luonnollisesti elämäntilanteeseen,
eli useimmiten opiskeluun. Parisuhteessa elävillä on helpompaa, mutta heilläkin lasten saaminen vaikeuttaa selvästi menojen ja tulojen tasapainottelemista.
Vanhempien koulutustaso näyttää olevan
yhteydessä nuoren kotitalouden toimeentuloon.
Tarkemmin katsottuna yhteys on merkitsevä
vain lapsuudenkodissa yhä asuvilla nuorilla,
jolloin kotitaloudella tarkoitetaan vanhempienkotia, jonka toimeentulon yhteys vanhempien
koulutustasoon on jokseenkin itsestään selvää.
Sen sijaan lapsuudenkodin pitkäaikaiset taloudelliset ongelmat selittävät myös jo pois muuttaneiden heikompaa toimeentuloa. Kestilä, Kauppinen ja Karvonen käsittelevät artikkelissaan (s.
117–134) tarkemmin lapsuudenkodin taloudellisten vaikeuksien yhteyttä toimeentulotuen saamiseen. Erityisen kiinnostava tulos on se, että
lapsuudenperheen taloudellisten ongelmien periytyminen näyttää koskevan lähinnä niitä, joilla
koulutusura jää lyhyeksi.

Tulonlähteet
Kaikkien haastateltujen nuorten vastaukset
kysymykseen ”Mikä on pääasiallinen tulonlähteesi?” esitetään kuviossa 26. Vähemmistölle
15–29-vuotiaista oma työ on pääasiallinen tulonlähde: 35 prosenttia nostaa tärkeimmäksi
säännöllisen palkkatyön, tilapäistyö on pääasiallinen tulonlähde 7 prosentille nuorista. Seuraavaksi yleisimmät päätulonlähteet ovat opintoraha tai sen asuntolisä (20 %) ja vanhemmilta tai
sukulaisilta saadut rahat (14 %). Työmarkkinatuki tai työttömän peruspäiväraha on tärkein 5
prosentille, ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha 2 prosentille. Muut tulonlähteet ovat koko

ikäryhmässä harvinaisia.
Tulonlähteiden tarkastelu näin karkealla
tasolla ei ole kaikkein valaisevinta. Informatiivisempaa on katsoa tuloksia vastaajan elämäntilanteen, kuten opiskelun, mukaan. Kaikista
koululaisista ja opiskelijoista 13 prosenttia pitää
päätulonlähteenään säännöllistä palkkatyötä
ja 10 prosenttia tilapäistyötä. Niistä, jotka kokevat opiskelun pääasialliseksi toiminnakseen,
vastaavat osuudet ovat 7 prosenttia ja 10 prosenttia. Peruskoululaisista suhteellisen harva
saa isoimmat tulonsa töistä (15 %), sen sijaan
vanhemmilta ja sukulaisilta saatu tuki on heistä
enemmistölle tärkein (62 %). Lukiolaisistakinvanhempien tuki on tärkein puolelle, työtulo
20 prosentille ja opintotuki 7 prosentille. Ammattikoululaisten tilanne on aivan erilainen, sillä
heistä joka kolmannelle opintotuki on tärkein
tulonlähde, työtulo 23 prosentille ja vanhemmilta saadut rahat 22 prosentille. Erot tulolähteissä johtuvat siitä, että peruskoululaisista 98
prosenttia asuu vanhempien luona, lukiolaisistakin 94 prosenttia, mutta ammatillisissa oppilaitoksissa opiskelevista vain 55 prosenttia.
Sopiva lukio löytyy usein kotipaikkakunnalta,mutta ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelun
aloittaminen voi pakottaa nuoren muuttamaan
eri puolelle maata.

Kuvio 26. ”Mikä on pääasiallinen tulonlähteesi?” (%)
Säännöllinen palkkatyö
Opintoraha tai sen asumislisä
Taskurahat vanhemmilta tai sukulaisilta
Tilapäistyö
Työmarkkinatuki tai työttömän peruspäiväraha
Vanhempainraha
Ansiosidonnainen työttömyyspäivärahaOman yrityksen tai toiminimen tuotto
Sairauspäiväraha, -eläke tms.
Opintolaina
Toimeentulotuki
Varusmies- tai siviilipalveluspäiväraha
Kotihoidontuki
Pääomatulot
Freelancer-tulot
Muu
0%

2
2
2
1
1
1
1
1
0
0

7
5

14

35

20

7
10 %

20 %

30 %

40 %

Kysymys esitettiin avoimena siten, että vaihtoehtoja ei lueteltu. Kuviossa esiteltyjen
tulonlähteiden lisäksi 2 % vastasi "ei mikään" ja 1 % ei osannut sanoa. Muut tulonlähteet (7 %)liitteessä 2.

Tilasto-osio

63Elämäntilanteet ovat luonnollisesti ikä­
sidonnaisia. Alle 20-vuotiaiden tulot ovat pääasiassa omilta vanhemmilta tai sukulaisilta saatuja taskurahoja, 20–24-vuotiailla palkka­tuloja
ja opintotukia ja vanhimmassa ikäryhmässä
palkkatuloja. (Tulolähteistä ikäryhmittäin ks.
Raijaksen artikkelin taulukko 4 tässä julkaisussa
s. 142.)
Sukupuolittain vertaillessa on pojilla yleisemmin palkkatuloja, tytöillä puolestaan
opinto­tukia ja tulonsiirtoja. Taustalla on poikien
tyttöjä varhaisempi siirtyminen työmarkkinoille,
kun tytöt puolestaan kouluttautuvat pidempään
ja ovat useammin vanhempainvapailla.

Tulonlähteiden muutokset
Tulonlähteitä selvitettiin Nuorisobarometreissa
myös vuosina 1996, 2001 ja 2005. Luokitteluissa ja muotoiluissa on tapahtunut muutoksia,57
joiden takia vertailuun on suhtauduttava va-

rauksellisesti. Kuviossa 27 voidaan kuitenkinhavaita pysyvyyttä tärkeysjärjestyksessä. Koko
ajanjakson ajan säännöllinen palkkatyö on ollut
15–29-vuotiaiden nuorten tärkein tulonlähde.
Toisin kuin säännöllisessä palkkatyössä, on tilapäistöissä tärkeimpänä tulonlähteenä nähtävissä
trendi, joka noudattelee suhdanteita reaalitaloudessa. 1990-luvun laman aikana ja jälleen nyt
2010-luvulla nuorisotyöttömyys on koholla, ja
nuorille tarjolla olevat tilapäistyöt vähissä. Samatrendi käänteisenä nähdään työttömyysturvassa,
jonka rooli tulonlähteenä ei tosin ole suoraanvertailukelpoinen, sillä nyt luokiteltiin erikseen
työmarkkinatuki tai työttömän peruspäiväraha
(5 %) sekä ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha (2 %), 1996–2005 ainoastaan työttömyysturva.
Vanhemmilta saatujen taskurahojen osuus tärkeimpänä tulonlähteenä on vähentynyt kysely
kyselyltä. Vuonna 1996 se oli 23 prosenttia, nyt
enää 14 prosenttia. Tosin tässä käytetty tapa

Kuvio 27. ”Mikä on pääasiallinen tulonlähteesi?” Vertailu 1996–2015 (%)
45 %Säännöllinen palkkatyö
Opintotuki*
Taskurahat vanhemmilta
Työttömyysturva**
Tilapäistyöt
Oman yrityksen tai toiminimen tuotto
Opintolaina
Sairauspäiväraha/-eläke
Toimeentulotuki
Varusmies tai siviilipalveluspäiväraha
Pääomatulot

40 %
35 %
30 %
25 %
20 %
15 %
10 %
5%
0%
1996

2001

2005

2015

Vuoteen 2001 saakka selvitettiin "tärkein käyttövarojen lähde", 2005 "tärkein lähde
henkilökohtaiseen kulutukseesi", 2015 "pääasiallinen tulonlähde".
* 1996 ja 2001 "opintotuki", 2005 "opintoraha", 2015 "opintoraha tai sen asumislisä"** 1996–2005 "työttömyysturva", 2015 yhteenlaskettu "työmarkkinatuki tai työttömän
peruspäiväraha" ja "ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha".

64

Nuorisobarometri 2015

Kuvio 28. Lainaamiseen ja muuhun taloudelliseeen tukeen liittyviä kokemuksia janäkemyksiä. Kyllä-vastausten %-osuus.
Olisitko valmis lainaamaan vanhemmiltasi?
Ovatko vanhemmat tukeneet sinua viimeisten 6 kk:n aikana taloudellisesti?
Olisitko valmis lainaamaan kavereiltasi?
Oletko saanut viimeisten 12 kuukauden aikana toimeentulotukea?
Oletko joskus ottanut kulutusluottoa?
Olisitko valmis ottamaan kulutusluottoa?*
Onko sinulla maksuhäiriömerkintöjä?
0%

11
10
10
3
20 %

35

40 %

84

58

60 %

80 %

100 %

* Kysytty vain niiltä, jotka eivät koskaan ole ottaneet kulutusluottoa. %-osuus laskettu kuitenkin kaikista vastaajista.

selvittää vain pääasiallinen tulonlähde ei ole kovin käyttökelpoinen koko tulonmuodostuksen
kuvaajana. Vuoden 2005 Nuorisobarometrissa
taskurahaa sukulaisilta sanoi saaneensa useampi
kuin joka kolmas nuori, mutta harvempi kuin
joka viides piti sitä tärkeimpänä käyttövarojensa
lähteenä. Vastaavasti pääomatuloja tai opintolainaa piti tuolloin käyttövarojen lähteenä vajaa 10
prosenttia nuorista, mutta juuri kukaan ei pitänyt niitä tärkeimpinä. (Myllyniemi 2005.) Vaikka
vanhemmilta saatu tuki onkin entistä harvemmalle tärkein tulonlähde, nyt tehdyssä kyselyssä
nähdään sekä vanhempien taloudellisen tuen
tärkeys, että vanhemmilta saadun tuen yleistyminen viimeisten kymmenen vuoden aikana(kuviot 29 ja 30).

Taloudellinen apu
Kuvioon 28 on koottu nuorten lainaamiseen
ja muuhun taloudelliseen tukeen liittyviä kokemuksia ja näkemyksiä. Vanhemmilta saatua
tukea käsitellään tarkemmin kuvioissa 29 ja 30.
Kestilän, Kauppisen ja Karvosen artikkelissa(s. 117–134) tarkastellaan toimeentulotuen saamisen yhteyttä lapsuudenperheen taloudellisiin
vaikeuksiin.
Kun kyse on lähipiiriltä lainaamisesta, nyt
tehdyn kyselyn perusteella selvästi suurempi
osa nuorista (84 %) on valmis lainaamaan vanhemmiltaan kuin kavereiltaan (35 %). Vanhemmilta lainaaminen on siis valtaosalle nuorista
periaatteessa mahdollista. Lainaamisen lisäksi
kysyttiin vanhempien viimeisten kuuden kuukauden aikana antamasta taloudellisesta tuesta,

joka erotuksena lainaamisesta voidaan tulkita
vastikkeettomaksi avuksi. Kaikista vastaajista
58 prosenttia sanoo saaneensa vanhemmiltaan
taloudellista tukea. Niistäkin nuorista, jotka eivät haluaisi lainata rahaa vanhemmiltaan, 36
prosenttia sanoo saaneensa tukea. Tämä saattaa
kertoa siitä, että vanhempien tukeen on turvauduttu vasta todellisessa tarpeessa. Tulkintaa
tukee se, että vanhemmilta lainaamista karsastavat mutta silti heidän taloudelliseen tukeensa
turvautuneet nuoret ovat tyytymättömämpiä taloudelliseen tilanteeseensa (keskiarvo 7,0) kuin
muut (7,5). (Perheiden taloudellisten resurssien
ja riippuvuuksien suhteista ks. lisää Peltolan
teksti s. 227–233.)
Aiemmassa tutkimuksessa on havaittu, että
monille työttömille nuorille on helpompaa pyytää apua hyvinvointivaltion viranomaisilta kuin
omilta läheisiltään (Suutari 2002). Taustalla voi
vaikuttaa aikuistumisprosessiin liittyvä taloudellisen itsellisyyden kulttuurinen normi, jota
käynti luukulla tahraa vähemmän kuin turvautuminen vanhempiin. Perhekeskeisemmässä
Etelä-Euroopassa vastuu itsestä ei tutkimusten mukaan nouse samalla tavalla merkittävään
asemaan aikuistumisprosessissa (Salonen 2005,
78–83). Omillaan pärjäämisen asenteen liittymistä asiaan tukee Nuorisobarometrin aineistossa se, että etenkin nuorella iällä lapsuudenkodista muuttaneet ovat haluttomia lainaamaan
rahaa vanhemmiltaan.
Valmius lainata rahaa vanhemmilta ei vaihtele iän tai sukupuolen mukaan, mutta valmius
lainata kavereilta vaihtelee. Kavereilta miehet(42 %) ilmoittivat olevansa valmiita lainaamaan

Tilasto-osio

65

naisia (27 %) selvästi useammin. Mitä nuoremmasta henkilöstä oli kyse, sitä valmiimpi hän oli
lainaamaan rahaa kavereiltaan. Mielenkiintoinen
havainto on se, että vanhemmiltaan viimeisten
kuuden kuukauden aikana tukea saaneet ovat
muita valmiimpia myös lainaamaan rahaa niin
vanhemmiltaan kuin kavereiltaan. Tavallaan
tämän voi tulkita antavan tukea edellä tehdylle
päätelmälle siitä, että vanhempien tukeen turvaudutaan vasta todellisessa tarpeessa.
Kulutusluottoa kertoo ottaneensa 10 prosenttia nuorista, ja toiset 10 prosenttia olisi valmis ottamaan sitä.58 Molemmat osuudet ovat
merkitsevästi korkeammat pojilla kuin tytöillä.
Iän myötä kulutusluottojen ottaminen yleistyy
selvästi, mutta valmius siihen muuttuu vain
vähän. Kulutusluotot ovat yhteydessä taloudelliseen tilanteeseen. Niistä, joiden mielestä kotitalouden menojen kattaminen tuloilla on vaikeaa,
15 prosenttia on turvautunut kulutusluottoihin,
ja niistä, joiden mielestä se on erittäin vaikeaa,
jo 24 prosenttia. Kiintoisaa on kuitenkin se,
että pikavippejä ja muita kulutusluottoja ovat
ottaneet myös ne, joiden mielestä menojen kattaminen tuloilla on helppoa (10 %) tai erittäin
helppoa (9 %). Asennepuoleen, eli valmiuteen
ottaa kulutusluottoa, ei haastatteluhetken taloudellisella tilanteella ole lainkaan vaikutusta.
Osalla nuorista kulutusluottojen käyttö on
riistäytynyt käsistä. Luottoa on esimerkiksi lyhennetty ottamalla toiselta luotonantajalta uusi
luotto (Rantala 2012). Maksuhäiriömerkinnän mainitsee saaneensa 3 prosenttia nuorista,pojista vähän useampi kuin tytöistä. Suomen
Asiakastieto Oy:n rekisterissä osuudet ovat suurempia, mikä kertonee paitsi otoksen mahdollisista vinoumista, myös asian arkaluonteisuudesta.59 Vaikka maksuhäiriöisiä vuonna 2015 on
enemmän kuin koskaan, nuorten maksuhäiriöt
ovat kuitenkin viime vuosina vähentyneet. Alle
20-vuotiaiden maksuhäiriöisten henkilöiden
määrä on vuodessa pienentynyt kymmenyksellä
ja alle 24-vuotiaidenkin määrä parilla prosentilla. (Suomen Asiakastieto Oy 2015.) Nuoret eivät
ole suurin maksuhäiriön riskiryhmä, vaan työikäiset. Trendit kertovat tavallaan hyvää nuorten
66

Nuorisobarometri 2015

rahanhallintataitojen kehityksestä, etenkin vallitsevina taloudellisesti vaikeina aikoina.
Miesten maksuhäiriöriski on perinteisesti
ollut korkeampi kuin naisten, ja valtakunnallisissa rekistereissä ero näyttää edelleen kasvaneen.
25–49-vuotiaista miehistä jo noin 15 prosentillaon maksuhäiriöitä; naisten maksuhäiriöriski on
huomattavasti tasaisempi eri ikäluokissa (emt.).
Nuorisobarometrin aineistossa sukupuolten välillä on eroja vain vanhimmassa 25–29-vuotiaiden ikäryhmässä (tytöt 1 %, pojat 6 %).
Toimeentulotukea viimeisen vuoden aikana on saanut 11 prosenttia vastaajista. Toimeentulotukea olivat saaneet etenkin ne, jotka
haastatteluhetkellä ovat työttömiä (32 %) tai
työpajassa, ammattistartissa, työharjoittelussa
tai työkokeilussa (29 %). Asuin- ja perhemuotojen vertailussa erottuvat yksin asuvat (19 %).
Yksinhuoltajista jopa 40 prosenttia on saanut
toimeentulotukea, mutta heitä on aineistossa
vähän, vain 15. Vaikka suhteellisen moni nuorista on siis turvautunut toimeentulotukeen, hyvinharvalle nuorelle toimeentulotuki on pääasiallinen tulonlähde (kuvio 26).
(Toimeentulotuen varaan joutumisen taustoista ks. Kestilä ym.; yleisemmin kuvion 28
talousvaikeuksista kertoviin muuttujiin vaikuttavista tekijöistä ks. lisää Anu Raijas tässä julkaisussa s. 135–150.)

Vanhempien tuki
Kysymys vanhemmilta saadusta taloudellisesta
tuesta esitettiin vain niille, jotka jo ovat muuttaneet pois lapsuudenkodistaan.60 Näistä nuorista kaikkiaan 58 prosenttia sanoo saaneensa
tukea viimeisten kuuden kuukauden aikana,
kun kymmenen vuotta sitten osuus oli 51 prosenttia.61 Vanhemmilta saatu tuki vaikuttaa siis
yleistyneen hieman, etenkin tytöillä ja vähintään
25-vuotiailla nuorilla.
Edellä (kuvio 3 ja sen tulkinta) käsiteltiin
taloudellisen autonomian ja nuoruuden itsenäisyyden ideaalin välistä jännitettä. Kuvio 28 puolestaan kertoo, että varsin moni (84 %) olisi valmis lainaamaan rahaa vanhemmiltaan, mikä eitäysin istu kuvaan aikuistumiseen liittyvästä taloudellisen itsellisyyden kulttuurisesta normista.
On mahdollista, että maatalousvaltaisen yhteiskunnan kulttuuriperintö vaikuttaa yhä aikuistumisen kuvaan, mutta vanhemmilta saadun tuen
yleistyminen voi viitata paitsi taantuman tuottamaan pakkoon, myös asennetason muutoksiin.
Nuorisobarometrin kysely ei kerro sitä,
kuinka vastavuoroista ylisukupolvinen auttaminen kaiken kaikkiaan on. Aiemman tutkimuksen
perusteella kuitenkin tiedetään, että vanhemmat
sukupolvet tukevat nuorempia huomattavasti
enemmän kuin toisin päin (Haavio-Mannila ym.
2009; Hämäläinen & Tanskanen 2010). Vain
pieni vähemmistö suurista ikäluokista myöskään edellyttää vastavuoroisuutta sukupolvien
väliseltä auttamiselta. Suurten ikäluokkien lapsista sen sijaan selvästi useampi odottaa omaista
autettuaan saavansa itsekin apua sitä tarvitessaan (Danielsbacka ym. 2013, 53, 69).
Suuriin ikäluokkiin ja heidän aikuisiin lapsiinsa kohdistuvien kyselyiden62 mukaan käytännön apua ja taloudellista tukea lapsilleen antavien osuus on viime vuosina vähentynyt, kun
taas lastenhoitoapua antavien määrä on lisääntynyt.63 Nuorisobarometrin kyselyssä taloudellista tukea ei määritelty vastaajille, joten osa on
voinut lukea mukaan myös hoiva-avun tai muun
käytännön avun. Se on merkittävä tuen muoto,
sillä suurista ikäluokista kaksi kolmesta antaa
käytännön apua lapsilleen, lastenhoitoapua peräti useampi kuin kolme neljästä. (Emt.)
Nyt tehdyn kyselyn perusteella tytöt ovat
saaneet useammin (62 %) taloudellista tukea
vanhemmiltaan kuin pojat (54 %). Sukupuolten
väliset erot vanhemmilta saadussa tuessa selittyvät osin erilaisilla tarpeilla, sillä tytöt muuttavat
keskimäärin nuorempina lapsuudenkodistaan,
opiskelevat pidempään sekä solmivat parisuhteen ja saavat lapsia nuorempana kuin pojat.
Tytöt tosin vaikuttavat saavan hieman yleisemmin apua vanhemmiltaan, vaikka pääasialliseen
toimintaan, perhemuotoon ja taloudelliseen tilanteeseen liittyvät muuttujat kontrolloisikin. Ei
näytä mahdottomalta, että taustalla olisi myös
muihin kuin tarpeisiin, kuten joko avun antajan

tai tarvitsijan asenteisiin liittyviä tekijöitä. Kyselyn perusteella tytöt viettävät enemmän aikaa
perheensä kanssa lapsuudenkodissa asuessaan(kuviot 40 ja 41).64 Asennekysymyksiin voi viitata sekin, että pojat eivät ole tyttöjä halukkaampia
lainaamaan vanhemmiltaan, vaikka ovat selvästi
tyttöjä valmiimpia ottamaan kulutusluottoa tailainaamaan kavereiltaan. Vanhempien näkökulma annettuun tukeen ja heidän arvionsa esimerkiksi lasten tuen tarpeesta tai kyvystä hallita
taloutta jää tämän kyselyn valossa arvailujen
varaan.
Asumismuotojen vertailussa yleisimmin
vanhempien tukea saavat vuokralla, varsinkin
opiskelija-asunnossa asuvat, harvemmin puolestaan omassa omistusasunnossa asuvat. Perhemuodoittain verraten taas vanhemmat tukevat etenkin yksin asuvia, vähemmän avio- tai
avoliitossa olevia. Nämä havainnot kertonevat
ennen kaikkea siitä, että taloudellisesti omillaan
pärjäävät eivät juuri turvaudu vanhempiinsa.
Yllättävää sen sijaan on, että lapsettomat saavat
vanhemmiltaan yleisemmin tukea kuin omia
lapsia jo saaneet nuoret. Syitä tälle on vaikea
nähdä, sillä erityisesti lapsiperheiden voisi ajatella olevan vanhemman polven taloudellisen tuen
tarpeessa. Se, että apu kuitenkin on harvinaista,
voi johtua niin vanhemmista kuin nuorista itsestäänkin. Kysely ei suoraan kerro, missä määrin auttamista määrittävät asenneseikat ja missä
määrin avuntarve tai auttamismahdollisuudet.
Se kuitenkin nähdään, että lapsia jo saaneistayhtä iso osuus kuin muistakin olisi valmis lainaamaan vanhemmiltaan. Niistä lapsiperheistä,
joilla menojen kattaminen tuloilla on vaikeaa,
lähes kaikki olisivat valmiita lainaamaan vanhemmilta. Todellisessa tarpeessa apua ollaansiis valmiit pyytämään ainakin lainan muodossa.
Asuinpaikan tyypin mukaisessa vertailussa
vanhempien tuki on kaupungeissa yleisempää
kuin maaseudulla ja keskustoissa yleisempää
kuin laita-alueilla. Osa tästä selittyy erityyppisillä alueilla asuvien erilaisilla elämäntilanteilla:suurempi osuus kaupunkilaisista on opiskelijoita, ja kaupunkilaisnuorten on vaikeampi saada
menot katettua tuloilla. Kuitenkin kaupungeissa

Tilasto-osio

67

Kuvio 29. ”Ovatko vanhemmat tukeneet sinua viimeisten 6 kuukauden aikana
taloudellisesti jollain tavoin?”* Kyllä-vastausten %-osuus.
Vuosi 2015 (n=1239)
Vuosi 2005 (n=1349)

58

51

Tytöt (n=633)
Pojat (n=605)

54

15–19-v. 2014 (n=85)
20–24-v. 2014 (n=535)
25–29-v. 2014 (n=619)

62

47

Ison kaupungin keskusta (n=312)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=532)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=190)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=107)
Maaseutuympäristö (n=99)39Äidinkieli suomi (n=1124)
Ruotsi (n=57)
Muu äidinkieli (n=58)

48

43

Koululainen tai opiskelija (n=485)
Palkkatyössä (n=517)
Yrittäjä (n=36)
Työtön (n=115)
Äitiys-, isyys- tai vanhempainvapaalla (n=42)

22

53

60

67

59
54
77

42
38

59

Opiskelee amiksessa (n=111)
Ammattikorkeakoulussa (n=182)
Yliopistossa (n=245)

65

Menojen kattaminen tuloilla hankalaa (n=313)
Menojen kattaminen tuloilla helppoa (n=926)
0%

20 %

40 %

85

67

52
60 %

78
77
76
80 %

100 %

* Kysymys esitettiin vain niille, jotka ovat muuttaneet vanhempien luota.

vanhempien tuki on yleisempää, vaikka iän,
perhetyypin, pääasiallisen toiminnan ja taloudellisen tilanteen ottaisi huomioon. Kyselyn
ulkopuolelle tosin jäävät tiedot vanhempien
maksukyvystä, joka saattaa kaupungeissa olla
parempi kuin maaseudulla.
Yksi vaikuttava tekijä lienee maantieteellinen
etäisyys, joka rakenteistaa sukupolvien välistä
vuorovaikutusta. Kaupungeissa etäisyydet ovat
pienempiä ja liikenneyhteydet parempia, kun
taas maaseudun suuret etäisyydet voivat ehkäistä sukupolvien vuorovaikutusta. Tulkinnassa tosin on huomioitava, että suuri osa kaupunkilaisnuorista on muualta muuttaneita. Vanhempien
asuinpaikasta ei aineistossa ole tietoa, mutta
kiinnostavasti ne nuoret, jotka ovat muuttaneet
toiseen kuntaan, saavat hieman useammin tukea
68

Nuorisobarometri 2015

vanhemmiltaan (59 %) kuin ne, jotka ovat asuneet koko ikänsä samassa kunnassa (52 %).
Sukupolvien välisen auttamisen tutkimuksessa
asumisetäisyys omiin tai puolison vanhempiin
on kuitenkin keskeinen avun saamista selittävä
tekijä (Haavio-Mannila ym. 2009, 36). Tärkeä
ero tulosten tulkinnassa on siinä, että omien tai
puolison vanhempien lähellä asuminen hyödyttää nimenomaan käytännön avun saamisessa,
kun taas Nuorisobarometrissa selvitettiin vanhemmilta saatua taloudellista tukea. Kyselyiden
tulosten eroja on mahdollista lukea siten, että
ainakin joissain tapauksissa sukupolvien välinen
suuri maantieteellinen etäisyys lisää suoran rahallisen tuen saamista käytännön avun sijaan.
Tulkinnan puolesta puhuu se, että vanhemmilta saatujen tukimuotojen vertailussa (kuvio 30)

Vanhempien tukimuodot

nimenomaan rahan, ei hyödykkeiden, saaminen
vanhemmilta on yleisempää toiseen kuntaan
muuttaneilla nuorilla.
Vanhemmilta saatuun tukeen vaikuttavat
käytännön seikkojen ohella myös asenteet.
Nuorisobarometrin kyselyn perusteella esimerkiksi maaseudulla on kaupunkia tavallisempaa
ajatella, että jokaisen tulee hoitaa omat asiansa
ja että elämässä pärjääminen on itsestä kiinni(kuvio 6). Mahdollisesti arvomaailma, jossa jokainen on oman onnensa seppä, vaikuttaa myös
sukupolvien väliseen auttamishaluun.
Vanhemmiltaan taloudellista tukea saaneet
ovat tyytymättömämpiä taloudelliseen tilanteeseensa (keskiarvo 7,2) kuin muut (7,8). Kuviossa
29 nähdään, että tuki on yleisempää niillä, jotka
arvioivat kotitaloutensa menojen kattamisentuloilla hankalaksi. Tämä kertoo siitä, että tuki
tulee tarpeeseen, ei ylimääräiseen kulutukseen.
Tätä tulkintaa tukee sekin, että vanhempien tuki
on suurinta nimenomaan välttämättömyyshyödykkeiden kohdalla (kuvio 30).

Nuorilta, joita vanhemmat ovat jollain tavalla
taloudellisesti tukeneet, kysyttiin tarkennuksia
saadun tuen muodoista. Kuviossa 29 esitetyt
luvut ovat kuitenkin osuuksia kaikista niistä
nuorista, jotka eivät asu vanhempiensa kodissa,
eivät ainoastaan tukea saaneista.
Nuorten vanhemmiltaan saama taloudellinen tuki painottuu rahaan ja perustoimeentuloon. Rahalla voi ostaa melkein mitä vain,
mutta muuten vanhemmat auttavat ennen kaikkea hankkimalla välttämättömyyshyödykkeitä.
Kaikista lapsuudenkodista pois muuttaneista
alle 30-vuotiaista nuorista 28 prosenttia sanoo
vanhempien ostaneen ruokaa ja 19 prosenttia
vaatteita viimeisten kuuden kuukauden aikana.
Vuoden 2005 Nuorisobarometrissa selvitettiin samalla tavalla vanhemmilta saatua
apua, mikä mahdollistaa viimeisten kymmenen vuoden aikana tapahtuneiden muutosten
tarkastelun.65 Eniten yleistyneitä vanhempien

Kuvio 30. ”Millä seuraavista tavoista vanhempasi ovat tukeneet sinua taloudellisesti
viimeisten 6 kuukauden aikana?” (%)
Antamalla rahaa käyttöösi

35

Ostamalla sinulle ruokaa
23
Ostamalla sinulle vaatteita
17
15

Maksamalla puhelinlaskujasi
11
Maksamalla vapaa-ajan harrastuksiasi
109Maksamalla asumiskulujasi

1011

Tilaamalla sinulle lehtiä

0

16

13
11

Maksamalla loma- tai muita matkojasi

Maksamalla opintolainasi tai muun pankkilainasi
korkoja tai lyhennyksiä

28

19

16
Maksamalla liikennekulujasi tai ostamalla kulkuvälineitä

41

5

7

2015
2005

1
2
10 %

20 %

30 %

40 %

50 %

Osuudet laskettu suhteessa kaikkiin niihin, jotka eivät asu vanhempien luona

Tilasto-osio

69

taloudellisen tuen muotoja ovat ruoan ja vaatteiden ostaminen sekä puhelinlaskujen maksaminen. Tässä on huomioitava, että koska tukea
ylipäätään saaneiden osuus myös on kasvanut(kuvio 29), tuen suuntautumisessa tapahtuneet
muutokset ovat itse asiassa varsin pieniä. Kysytyistä tukimuodoista näyttää vähentyneen ainoastaan lehtien tilaaminen, mikä ei siinä mielessä
yllätä, että lehtitilaukset ovat kaiken kaikkiaan
vähentyneet.
Nuoret naiset saavat yleisemmin apua vanhemmiltaan kuin nuoret miehet (kuvio 29),
mutta avun kohdentumisessa ei tässä käytetyillä
mittareilla ole merkitseviä eroja. Iän myötä vanhemmilta saatu tuki kaiken kaikkiaan tulee yhäharvinaisemmaksi, ja samaan aikaan muuttuvat
myös saadun tuen muodot. Nuorimmilla korostuvat erilaiset hyödykkeet, kun taas iän myötä
tuki painottuu yhä enemmän rahan antamiseen
sekä pankkilainojen korkojen ja lyhennysten
maksamiseen.
Kysymys vanhempien tuesta pelkistää sen
kyllä/ei-asetelmaksi, josta saadun tuen varsinainen suuruus jää piiloon. Jotain voidaan kuitenkin päätellä eri tukimuotojen kasautumisesta ja
päällekkäisyydestä. Kaikista tukea saaneista ainoastaan noin joka viides on saanut vain yhtä
kysytyistä tukimuodoista ja useampaa kuin kolmea on saanut noin joka kolmas.

Rahanpuute
Edellä havaittiin heikon taloudellisen tilanteen olevan yhteydessä liikunnan harrastamisen vähyyteen (kuvio 21). Kuten kuviosta
31 nähdään, rahan merkitys tulee esiin myös
suoraan kysyttäessä. Useampi kuin joka kolmas
nuorista on jättänyt jonkin harrastuksen aloittamatta rahanpuutteen takia. Sen sijaan harvempi
kuin yksi viidestä on lopettanut jo aloittamansa
harrastuksen. Vastaava havainto tehtiin vuoden2013 vapaa-aikatutkimuksessa, kun selvitettiin
liikuntaharrastusten hintojen merkitystä liikkumattomuudelle. Tuolloin harrastuksen kalleus
nosti nimenomaan aloittamiskynnystä, mutta
niistä, jotka jo olivat aloittaneet, varsin harva
70

Nuorisobarometri 2015

Kuvio 31. ”Oletko joutunutrahanpuutteen takia tekemään jotainseuraavista...?”
Kyllä usein
Jättänyt harrastuksen aloittamatta
Lopettanut harrastuksen
Ollut tapaamatta ystäviäsi

Kyllä joskus
6
2
2

29
16
15

0 % 10 % 20 % 30 % 40 %piti hintaa lopettamisen syynä (Myllyniemi &Berg 2013).
Kaikkiaan 17 prosenttia nuorista on ainakinjoskus joutunut rahanpuutteen takia jättämään
tapaamatta ystäviään. Näistä nuorista enemmistö kokee yksinäisyyttä (vrt. kuvio 42), ja ystävien
tapaamistahti on muita epäsäännöllisempi. Nuorisobarometrin kysely kertoo talousvaikeuksien
vaikuttavan monin tavoin arjenhallintaan, mutta
ei suoraan vastaa siihen, millä mekanismeilla taloudellinen liikkumavara rajoittaa sosiaalista elämää. Juuret lienevät syvällä, sillä taloudellisten
vaikeuksien tiedetään periytyvän sukupolvelta
toiselle ja vaikuttavan myös hyvinvoinnin muihin kuin vain taloudellisiin puoliin (ks. Kestilä
ym. tässä julkaisussa s. 117–134). Aiemmassa
tutkimuksessa laman vaikutuksista perheiden
sosiaalisiin suhteisiin havaittiin taloushuolillaolevan ratkaiseva vaikutus vanhemmuuteen ja
tätä kautta lasten kehitykseen ja hyvinvointiin(Leinonen 2004). Nuorisobarometrin kyselyyn
vastanneista nuorista, joiden lapsuudenkodissa
oli pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia, enemmistö on joutunut rahanpuutteen takia jättämään harrastuksen aloittamatta, yli kolmannes
on lopettanut harrastuksen ja lähes yhtä moni
ollut tapaamatta ystäviään rahanpuutteen takia.
Yksi selvä linkki talouden ja sosiaalisen elämän välillä on nimenomaan harrastukset: nuoret, jotka ovat rahanpuutteen takia joutuneet
lopettamaan harrastuksen tai jättämään sen kokonaan aloittamatta, tapaavat ystäviään selvästi
muita harvemmin (kuvio 34). Myös yksinäisyyden kokemukset (kuvio 42) ovat heillä selvästi
tavallisempia. Harrastuksissa ei ole kyse vain
vapaa-ajan tekemisestä, vaan niiden vaikutukset
nuorten elämään ovat kokonaisvaltaisia.

Tytöt ovat poikia useammin joutuneet rahanpuutteen takia lopettamaan tai jättämään
aloittamatta jonkin harrastuksen. Ystävien tapaamatta jättämisessä sen sijaan ei ole sukupuolieroja. Mitä vanhemmasta vastaajasta onkyse, sitä yleisempiä rahanpuutteen kielteiset
seuraukset ovat. Tämä johtunee lähinnä kysymysmuotoilusta: onhan ymmärrettävää, että iän
myötä sen todennäköisyys kasvaa, että ainakinjoskus on joutunut jättämään rahanpuutteen takia jotain tekemättä. Aluemuuttujien mukaiset
erot ovat tässä pieniä. Harrastamisen yhdenvertaisuuden kannalta harrastusten ja harrastuspaikkojen erilainen tarjonta eri puolilla Suomea
on luultavasti hintaakin suurempi ongelma.

Laskujen maksamatta jättäminen
Noin joka kymmenes nuori on viimeisen vuoden aikana joutunut jättämään laskuja maksamatta (kuvio 32). Sukupuolten väliset erot ovat
pieniä. Maksamatta jättäminen yleistyy jyrkästi
noin 20 vuoden iässä, mikä johtuu omilleen
muuttamisesta. Yleisintä maksamatta jättäminen on yksin asuvilla, harvinaisinta perheellistyneillä ja etenkin vanhempien luona asuvillanuorilla.
Muut taloudellista tilannetta mittaavat kysymykset ovat tietenkin vahvasti yhteydessäsiihen, kuinka yleistä maksamatta jättäminen
on. Joka viides työtön, joka neljäs niistä, joille menojen kattaminen tuloilla on vaikeaa, ja
toimeentulotukea saaneista peräti joka kolmas
on ainakin joskus joutunut jättämään laskuja
maksamatta viimeisten 12 kuukauden aikana.
Laskujen maksamatta jättäminen on yhteydessä
ongelmiin myös muista arjen toimista selviytymisessä (määriteltynä kuten kuviossa 4), etenkinsiivoamiseen ja vuorokausirytmin säilyttämiseen.
Lapsuudenkodissa koetut talousvaikeudet
näkyvät nuorten elämässä myöhemmin keskimääräistä yleisempinä maksuvaikeuksina. Lapsuudenkodin ongelmia kuvaavan summamuuttujan (kuvio 2) ongelmattomimmassa luokassa 8
prosenttia on joutunut jättämään ainakin joskus

laskuja maksamatta, heikoimmassa luokassa
osuus on 30 prosenttia. Vanhempien matalalla koulutustasolla on samansuuntainen yhteys
laskujen maksamattomuuteen, ja se säilyy merkitsevänä, vaikka vastaajan oman koulutuksen
kontrolloisi. Lapsuudenperheen ongelmat ovat
siis vahvasti yhteydessä nuoren talouden hallinnan ongelmiin, ja yhteys selittyy vain osin koulutuksen periytyvyydellä. (Lisää arjen hallinnan
ja hyvinvoinnin ylisukupolvisuudesta ks. Kestilän ym. artikkeli tässä julkaisussa.)

Omakuva kuluttajana
Vastaajia pyydettiin luonnehtimaan itseään kuluttajana viidellä eri ulottuvuudella (kuvio 33).
Näin pyrittiin selvittämään nuorten tuntemuksia ja omakuvaa, ei niinkään varsinaista kulutuskäyttäytymistä. Kuitenkin kertoessaan siitä,
minkälaisen kuluttajakuvan nuoret itsestään haluavat antaa, tulokset tulevat kertoneeksi myös
jotain objektiivista ympäröivän yhteiskunnan
kulutukseen liittämistä arvoista ja suotavuudesta. Nuorten omakuvassa kuluttajana painottuvatkin ympäristötietoisuus, harkitsevuus ja säästäväisyys, joita kai yleensä pidetään myönteisenä
ja järkevänä käyttäytymisenä.
Omalla tavallaan kyselytutkimusvastauksilleominaisesta sosiaalisen suotavuuden paineesta
kertoo vuoden 2005 Nuorisobarometrin kysymys, jossa nuoria pyydettiin arvioimaan, kuinka
paljon he kuluttavat rahaa ikäiseensä keskiarvokuluttajaan nähden. Jos vastaukset olisivat asiallisesti ottaen ”tosia”, kuluttaisivat nuoret tietenkin keskimääräisesti ottaen kaikkea keski­arvon
verran. Kyselyssä näin ei ollut, vaan vastauksissa
näkyi nuorten taipumus ajatella itse kuluttavansa vähemmän kuin muut. Erityisen pieneksi
muihin verrattuna oma kulutus­
taso arvioitiin
suhteessa viihteeseen, kauneu­
den­hoitoon ja
nautintoaineisiin. (Myllyniemi 2005, 39). Yhtä
paljon kuin kulutuksen objektiivisesta suuntautumisesta tulokset kertovatkin siitä, kuinka
nuoret uskovat muiden kuluttavan, ja myös siitä, minkälaisen kuluttajakuvan he itsestään haluavat antaa ja minkälainen on yhteiskunnassa

Tilasto-osio

71vallitseva hyväksyttävän kuluttajan malli. Tämä
ei tarkoita sitä, etteivät nuorten esittämät luonnehdinnat itsestään ilmenisi myös heidän käyttäytymisessään.
Vertailu vuoden 2005 Nuorisobarometriin
näyttää nuorten omakuvassa kuluttajana tapahtuneen kymmenessä vuodessa selviä muutoksia. Ympäristötietoisuus on kasvussa, ja nyt
jo enemmistö kokee olevansa kuluttajana ympäristöystävällisiä. Toinen muutos on itsensä
harkitsevaksi kuluttajaksi arvioivien osuuden
kasvu. Niin ikään säästäväiseksi itsensä kokevia
on entistä enemmän, mikä kertonee paitsi talou­dellisesti tiukoista ajoista, myös siitä, että säästäväisyys koetaan entistä hyväksyttävämmäksi
ja ehkä hyveellisemmäksikin. Kysymysmuotoilussa säästäväisen kuluttajan vastinparina on”tuhlari”, mikä antaa kovin erilaisen kuvan kuin
jos vastinpareina olisivat säästäminen ja elvyttäminen, kuten ajankohtaisessa poliittisessa kansantaloudellisessa keskustelussa.
Sukupuoli ei juuri vaikuta nuorten omakuvaan kuluttajana. Ainoa ero on siinä, että pojat
kokevat itsensä harkitsevammiksi, tytöt puolestaan tunnustautuvat useammin heräteostelijoiksi. Tässä ikä näyttää vaikuttavan sukupuoliin eritavoin, sillä toisin kuin tytöillä, pojilla harkitsevuus lisääntyy jyrkästi 25 vuoden iässä. Kaiken
kaikkiaan ikä näkyy kyselyssä siten, että itsensä
trendien edelläkävijöiksi kokevat ovat usein alle
20-vuotiaita, vastaavasti säästäväisyys ja ympäristötietoisuus lisääntyvät iän myötä. Yllättäen
perhemuodolla ei juuri ole vaikutusta nuorten omakuvaan kuluttajana, vaikka aiemman

Kuvio 32. ”Oletko viimeisten 12 kuukauden aikana joutunut jättämään laskuja
maksamatta?” (%)
Melko usein

Usein

Harvoin

Kaikki (n=1856)

1

1

4

5

Tytöt (n=969)
Pojat (n=944)

1
2

1
1

4
4

4
6

15–19-v. (n=597)
20–24-v. (n=649)
25–29-v. (n=648)

1
2
2

0
1
1

1
5
6

2
7
5

Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=89)

1
3
6

1
0
2

4
5
6
8
12 5

Ei tutkintoja, ei opiskele (n=44)
Ammatillinen perustutkinto tai sitä suorittamassa (n=569)
Ylioppilas tai lukiossa (n=408)
Ammattikorkeakoulututkinto tai sitä suorittamassa (n=334)
Yliopistotutkinto tai sitä suorittamassa (n=369)

7
2
1
1
0

4
1
1
1
1

11
7
3
3
2

Lapsuudenkodissa pitkäaik. tal. vaikeuksia (n=318)
Ei (n=1531)

3
1

3
1

10 9
3
4

Selviytyy arkitoimista huonosti (n=169)
Melko huonosti (n=400)
Ei hyvin eikä huonosti (n=840)
Melko hyvin (n=309)
Selviää arkitoimista hyvin (n=138)

3
2
1
1
0

1
1
1
1
0

4
5
5
6
0

8
5
5
3
2

Paljon vaikeuksia lapsuudenkodissa (n=156)
Melko paljon vaikeuksia (n=340)
Vain vähän vaikeuksia (n=415)
Ei vaikeuksia (n=983)

3
3
1
1

3
2
1
1

10
6
5
3

12
6
4
4

0%

72

Melko harvoin

Nuorisobarometri 2015

10 %

20 %

30 %

11
8
3
3
3

Kuvio 33. ”Kuinka luonnehtisit itseäsi kuluttajana? Anna itsellesi numero asteikolla
1–5 siten, että ääripäitä ovat esimerkiksi 1=tuhlari ja 5=säästäväinen.” Vertailu 2005 ja
2015 (%)
1

2

3

4

5

1 Ympäristötietoinen 20152005
1 Trendien edelläkävijä 20152005
1 Heräteostelija 20152005
1 Tuhlari 2015
2005
1 Massan mukana menijä 2015
2005
0%

20 %

40 %

60 %

tutkimuksen perusteella parisuhteen ja perheellistymisen myötä kulutusasenteet muuttuvat
vastuullisemmiksi ja säästäväisemmiksi (Wilska& Eresmaa 2002). Barometrin aineistosta näkyy
kuitenkin se, että lasten saaminen yleensä ja erityisesti yksinhuoltajuus vähentävät kokemusta
trendien edelläkävijänä olemisesta.
Kysymys trendikkyydestä ei liity yksinomaan
kulutusasenteisiin, vaan myös mahdollisuuksiin.
Nuoret, jotka pitävät kotitalouttaan varakkaana, pitävät itseään useammin trendien edelläkävijänä kuin heikommin toimeentulevat, jotka
puolestaan kokevat itsensä kuluttajana ympäristötietoisiksi oman tien kulkijoiksi. Hieman yllättäen koettu taloudellinen tilanne ei ole merkitsevässä yhteydessä siihen, kuinka harkitsevaksi tai
säästäväiseksi vastaaja itsensä kokee. Sukupuolen ja taloudellisen tilanteen välillä on kuitenkinyhdysvaikutusta siten, että pojilla heikompi toimeentulo on yhteydessä säästäväisyyteen, mutta
tytöillä päinvastoin paremmin toimeentulevat
pitävät itseään muita säästäväisempinä. Tämän
mielenkiintoisen tuloksen tulkintaan vaikuttaa
myös edellä tehty havainto siitä, että pojat kokevat tulevansa heikosti toimeen vasta, kun he

80 %5 Ei-ympäristötietoinen

20 38 29 11 3
9 32 38 15 5

5 Perässähiihtäjä

3 17 45 20 15
2 19 47 21 10

5 Harkitseva

4 14 27 33 22
9 20 30 28 13

5 Säästäväinen

2 10 39 38 11
3 17 44 31 5

5 Oman tien kulkija

1 7 32 37 23
1 7 33 38 21

100 %kokevat menojen kattamisen tuloilla olevan hyvin hankalaa (kuviot 24 ja 25 ja niiden tulkinta).
Näyttäisi siis siltä, että poikien kohdalla säästäväisyys on useammin pakon sanelemaa.
Ne nuoret, jotka ovat jättäneet viimeisen
vuoden aikana laskuja maksamatta, kokevat
itsensä muita useammin tuhlareiksi ja heräte­
ostelijoiksi. Maksuvaikeuksien takana vaikuttaisi siis olevan myös sellaisia taloudenhallinnan
vaikeuksia, jotka eivät johdu yksin talouden
taantumasta, vaan myös kulutustavoista. Ehkä
kuvaavampi suunta tulosten lukemiseen olisikin todeta, että tuhlareilla ja heräteostelijoillaon muita enemmän vaikeuksia saada laskunsa
maksettua. Myös kulutusluotot sekä maksu­
häiriömerkinnät ovat tässä joukossa muita yleisempiä. Kiinnostavaa kyllä, kuluttajaomakuvalla
ei ole vastaavaa yhteyttä toimeentulotuen saamiseen tai vanhemmilta saatuun taloudelliseen
tukeen. Maksamattomat laskut, kulutusluotot
ja maksuhäiriömerkinnät näyttävät liittyvän
kulutus­asenteisiin enemmän kuin toimeentulotuki tai vanhempien apu, joihin turvaudutaan
vasta pahassa pulassa.

Tilasto-osio

73

74

Nuorisobarometri 2015

YHTEISÖLLISYYS JA YSTÄVÄT

Nuorten yhteisöllisyyttä käsitellään aluksi tutkimalla erilaisia yhteydenpidon tapoja: kavereiden
tapaamista kasvokkain sekä puhelimessa puhumista ja nettiyhteydessä olemista heidän kanssaan (kuviot 34–39 ). Tämän jälkeen tarkastellaan sitä, kenen kanssa nuoret viettävät eniten
vapaa-aikaansa (kuviot 40–41). Kuvaa tarkennetaan vielä tutkimalla yksinäisyyden kokemuksia(kuvio 42) ja yhteenkuuluvuuden tunteita (kuvio 43).

Kavereiden tapaaminen
Yli puolet 15–29-vuotiaista tapaa ystäviään päivittäin, lähes kaikki vähintään viikoittain. Kuvios­
ta 35 nähdään, että ystävien tapaamistiheys
laskee tasaisesti iän myötä. 15–19-vuotiaista
lähes kolme neljästä tapaa ystäviään päivittäin,
25–29-vuotiaista enää joka kolmas. Aiemman
laajemmalle ikäryhmälle tehdyn kyselyn perusteella Nuorisobarometrin kohderyhmää nuoremmat, 7–14-vuotiaat, tapaavat ystäviään vielä
tiiviimmin. Erityisen jyrkästi ystävien tapaamistahti laskee noin 20 vuoden iässä. Sitä selittänee
toisen asteen opintojen jälkeinen koulutukseen
ja työelämään liittyvä saranavaihe.
Eri puolilla Suomea nuoret tapaavat ystäviään suunnilleen yhtä tiheästi, mutta välittömän asuinalueen tyypin vertailu näyttää, että
niin isompien kaupunkien kuin pikkukylienkinkeskusta-alueilla tapaaminen on tiheämpää kuin
harvaan asutuilla alueilla. Aiemmin nuoremmille ikäryhmille tehdyssä kyselyssä havaittiin
varsinkin maaseutuympäristössä asuvien alle
15-vuotiaiden tapaavan kavereitaan muita harvemmin (Myllyniemi & Berg 2013). Nuorimmissa ikäryhmissä selitystä voi osin hakea liikkumismahdollisuuksista: jos matkat kavereiden

luokse ovat pitkiä, vasta omaan kulkuvälineeseen, kuten mopoon tai autoon vaadittava ikä
vapauttaa liikkumaan omin päin. Nyt tehdyssä
kyselyssä harvemmin asutuilla seuduilla asuminen on kuitenkin yhteydessä harvempaan kavereiden tapaamiseen kaikissa ikäryhmissä, myös
kolmeakymmentä ikävuotta lähestyvillä.
Kuten aiemmissakin kyselyissä, pojat tapaavat ystäviään tyttöjä säännöllisemmin. Vuoden
2014 barometrissa kysyttiin myös läheisten ystävien määrää, joka sekin oli pojilla suurempi.
Sosiaalisen elämän moninaisuutta ei tyhjentävästi voi selittää muutamalla taustamuuttujalla,
mutta liikuntaharrastuksen yhteys tapaamiseen
on tässä yhteydessä mielenkiintoinen. Liikuntaa harrastavat tytöt ja pojat nimittäin eroavat
merkitsevästi toisistaan kaverien tapaamistahdin suhteen. Havaintoa voi lähestyä kahdella eri selitysmallilla. Yhtäältä poikien liikuntaharrastukset painottuvat tyttöjä enemmän
joukkuelajeihin (Myllyniemi & Berg 2013, 67).
Toisaalta havaintoa voi pohtia tapaamisen käsitteen kautta: yhteiset urheiluharjoitukset eivät
välttämättä täytä kaikille tapaamisen kriteereitä,
vaikka harjoituksissa oltaisiinkin ystävien kanssa. Aiemmassa tutkimuksessa on tulkittu tyttöjen lähestyvän ystävyyssuhteita enemmän kokemusten jakamisen, poikien puolestaan yhdessä
tekemisen kautta (Aapola 1991; Currie 2012,
211; Tolonen 2001). Tämän tulkinnan puolesta
puhuu se, että Nuorten vapaa-aikatutkimuksen
aineistossa oli enemmän sellaisia tyttöjä kuin
poikia, joille kavereiden kanssa yhdessä liikkuminen ja heidän tapaamisensa eivät välttämättä
näyttäneet tarkoittavan samaa asiaa (Myllyniemi& Berg 2013, 21).
Vieraskieliset, joista monet ovat maahanmuuttajataustaisia, tapaavat ystäviään hieman

Tilasto-osio

75

Kuvio 34. ”Kuinka usein tapaat kavereitasi?” (%)
Päivittäin tai lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Harvemmin tai ei ollenkaan

En osaa sanoa
Kaikki (n=1894)

20

Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)

44 44 11 260 31 72

00

15–19-v. (n=597)
20–24-v. (n=649)
25–29-v. (n=647)

73 24 2
1
50 37 11 2
35 49 13 3000Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)

52 38 9270 21 6
242 39 15 5

0
0
0

55
46
60
51
57

1
2
1
5
2

0
0
0
0
0

Kotitalous hyvin toimeentuleva tai varakas (n=513)
Keskituloinen (n=1070)
Heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=312)

64 30 5
149 40 9244 39 13 4

0
0
0

Harrastaa liikuntaa (n=1622)
Ei harrasta (n=271)

53 37 82
48 37 13 300Ison kaupungin keskusta (n=355)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=326)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=239)

muita harvemmin. Vuoden 2014 Nuoriso­
barometrissa kysyttiin myös maahanmuutto­
ikää, joka osoittautui tärkeäksi lisäselittäjäksi.
Mitä vanhempana maahanmuutto oli tapahtunut, sitä harvempaa oli ystävien tapaaminen ja
sitä vähäisempi ystävien määrä. Ehkä vanhemmalla iällä on vaikeampaa solmia pysyviä ystävyyssuhteita uudessa kotimaassa.
Heikoksi toimeentulonsa kokevat tapaavat
kavereitaan epäsäännöllisemmin ja tuntevat
yleisemmin yksinäisyyttä kuin paremmin toimeentulevat (kuvio 42). Tämän voisi olettaa liittyvän siihen, että lapsuudenkodista muuttaminen samanaikaisesti sekä heikentää taloudellista
tilannetta että vaikeuttaa vanhojen ystävyyssuhteiden ylläpitoa, ainakin mikäli muutetaan eri
paikkakunnalle. Perhemuodolla tai iällä ei kuitenkaan ole yhdysvaikutuksia taloudellisen tilanteen kanssa, vaan koettu toimeentulo selittää
ystävien tapaamistahtia niistä riippumatta. Yksi
tärkeä linkki taloudellisen tilanteen ja sosiaalisen
76

Suunnilleen joka kuukausi

Nuorisobarometri 2015

52 37 9

37
43
30
35
30

7
9
8
10
11

elämän välillä löytyy kuitenkin harrastuksista.
Selvästi muita harvemmin ystäviään tapaavat
ne nuoret, jotka ovat rahanpuutteen takia joutuneet lopettamaan harrastuksen tai jättämään
sen kokonaan aloittamatta (kuvio 31).
Niin puhelimessa puhuminen kuin netitse
kavereihin yhteydessä oleminen ovat myönteisessä yhteydessä kasvotusten tapaamiseen;puhelimessa puhumisen yhteys on vähän netti­
yhteyttä vahvempi.66 Kiintoisasti netti- tai puhelinyhteyden tiiviys lisää ainoastaan vähintään
20-vuotiaiden tapaamistahtia. Yhtenä syynä voi
olla se, että valtaosa tätä nuoremmista tapaa
joka tapauksessa kavereitaan kouluissa ja oppilaitoksissa. Joka tapauksessa vaikuttaa siltä, ettei
yhteydenpito netitse tai puhelimitse ole vaihtoehtoinen kavereiden tapaamiselle kasvotusten.
Pikemminkin eri yhteydenpitotavat näyttävät
tukevat toinen toistaan.

Kavereiden tapaamistahdin muutos
Kuvio 35 esittää nuorten ystävien tapaamistiheyden kehittymisen vuodesta 1986 alkaen.
Kokonaisuutena muutokset eivät ole dramaattisia. 1990-luku näyttää koko 15–29-vuotiaiden
ikäluokassa olleen hyvin tiiviin tapaamisen aikaa. Vuosituhannen vaihteessa tapaamistahti oli
harvempi, ja sen jälkeen suunta on taas kohti
tiiviimpää yhteydenpitoa.
Kehityskulut ovat kuitenkin erilaisia eri ikäryhmissä. Kuviosta 35 näkyy selvästi vuoden
1994 kyselystä lähtien tapahtunut tapaamistahdin harventuminen 15–19-vuotiailla ja tiivistyminen tätä vanhemmissa ikäryhmissä. Edelleen
alle 20-vuotiaat tapaavat ystäviään päivittäin
selvästi useammin kuin sitä vanhemmat, mutta
erot ovat kaventuneet
Alle 20-vuotiailla muutostrendien tulkinta poikkeaa muista siinä, että tämän ikäisistä
lähes kaikki käyvät koulussa tai muussa oppilaitoksessa, joka tarjoaa säännöllisen areenan
sosiaaliselle elämälle. Yhteisöllisyyden kaltaisen
elämää läpileikkaavan ilmiön tilastointi on aina
karkea pelkistys eikä palaudu ystävien tapaamistahtiin. Lisäsävyjä tarkasteluun voivat tuoda

muut seuratut trendit, kuten muutokset nuorten yhteenkuuluvuuden tunteessa. Kuviosta 43
nähdään, että kiinteästi koulu- tai työyhteisöön
kuuluvien osuus on hieman kasvanut reilussa
kymmenessä vuodessa.

Puhelin ja netti
Kasvotusten ystävien tapaamisen muutoksia
voidaan ainakin periaatteessa tarkastella ajassa
kauas taaksepäin ulottuvien vertailuaineistojen
valossa (kuvio 35). Erilaisten teknisten välineiden kohdalla tilanne on nopean kehityksen takia mutkikkaampi, eikä seurantatietoa ole kuin
aivan viime vuosilta.67

Nettiyhteys
Nuorten päivittäinen yhteydenpito kavereidenkanssa netitse (75 %) on päivittäistä puhelinyhteyttä (40 %) ja kasvotusten tapaamista (52 %)yleisempää. Muutos on ollut hyvin nopeaa, ja
puhelin- ja nettiyhteyksien tiiviyden suhteet
ovat kääntyneet muutamien vuosien aikana päälaelleen.

Kuvio 35. ”Kuinka usein tapaat kavereitasi?” Vertailu ikäryhmittäin 1986–2015 (%)
Lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin

Suunnilleen joka kuukausi
Ei osaa sanoa

15–19-v.

2015
2007
2002
1994
1986

73
76
79
84
70

24
21
16
13
26

2
2
3
2
3

1
1
2
0
1

0
0
0
1
0

20–24-v.

2015
2007
2002
1994
1986

50
47
44
62
36

38
45
39
31
46

11
8
13
5
14

2
0
3
2
3

0
0
0
1
0

25–29-v.

2015
2007
2002
1994
1986

35
33
30
44
22

49
52
47
39
46

13
13
18
13
24

3
2
5
4
7

0
0
0
0
0

Lähde 1986 ja 1994: Pohjoismainen elinolotutkimus. 15–29-vuotiaiden n=1764 (v. 1986) ja n=1397 (v. 1994).
Lähde 2002: Tilastokeskuksen vapaa-aikatutkimus. 15–29-vuotiaiden n=582.
Lähde 2015: Nuorisobarometri. 15–29-vuotiaiden n=1894.

Tilasto-osio

77

Kuten asiaa aiemmin selvitettäessä vuosina 2012 ja 2014, tytöt ovat hieman tiheämmin
nettiyhteyksissä kavereihinsa kuin pojat. Kuten
aiemminkin, sukupuolten erot kääntyvät toisin
päin kuin kasvokkain tapaamisissa tai puhelinkontakteissa. Poikien netissä viettämä aika on
kuitenkin selvästi tyttöjä suurempi, mutta netissä käytetty aika painottuu tytöillä ja pojilla eritavoin.
Teini-iän jälkeen nettiyhteydenpito vähenee. Vuoden 2013 vapaa-aikatutkimuksessa havaittiin, että yhteydenpito netitse alkaa yleistyä
10 ikävuoden jälkeen ja on huipussaan juuri
15–19-vuotiailla.

Nettiyhteydenpidon muutos
Viestintä- ja tietotekninen kehitys määrittää voimakkaasti nuorten sosiaalisuuden saamia muotoja. Kyselytutkimukset reagoivat yhteydenpitotapojen ja -teknologian muutoksiin väistämättä
viiveellä, minkä takia seurantatietoa ei ole kovinpitkältä ajalta. Tässä ollaan kyselytutkimuksiin
perustuvan seurannan perusongelman äärellä:
miten säilyttää vertailtavuus keskellä nopeaa
muutosta? Kysymysten esittäminen samassa
vanhassa muodossa on luonnollisesti pätevän
vertailutiedon edellytys, mutta jossain vaiheessa

muutokset voivat kuitenkin aiheuttaa sen, että
kuilu kysymysten ja tutkittavan todellisuuden
välillä käy liian suureksi. Niinpä ympäröivän
maailman muutosten tulee näkyä myös kyselytutkimuksissa – vaikka sitten aikasarjan katkeamisen hinnalla.
Kuviossa 37 nettiyhteydenpitoa kavereihinvuonna 2015 verrataan vuosien 2012 ja 2014
kyselyihin. Vaikka seurannan aikajänne on vain
kolme vuotta, näyttää yhteydenpito netin kautta
edelleen tiivistyneen. Sen sijaan nuorten yhteenkuuluvuuden tunne eniten käyttämäänsä nettiyhteisöön ei enää vuoden 2012 jälkeen näytä
muuttuneen kiinteämmäksi (kuvio 43).
Nettiyhteydenpito kavereihin on tiivistynyt
etenkin vanhemmissa ikäryhmissä. Alle 20-vuotiaat ovat yhä kaikkein aktiivisimpia, mutta ikäryhmien väliset erot ovat hieman kaventuneet.
Tulkinnassa on muistettava, kuinka nopeastija äskettäin sosiaalinen media on tullut kiinteäksi osaksi arkea. Voikin olla, että nyt havaituissa eroissa on kyse paitsi ikäryhmien, myös
sukupolvien välisistä eroista. Ikään liittyvät
erot ovat muuttumassa, ja lapsuudesta saakka
nettiyhteyden­pitoon sosiaalistuneet teini-ikäiset
jatkavat aktiivista sosiaalista elämää verkossa
myös vanhetessaan.

Kuvio 36. ”Kuinka usein olet nettiyhteydessä kavereidesi kanssa?” (%)
Päivittäin tai lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin
Kaikki (n=1894)

75 16 440

Tytöt (n=926)
Pojat (n=968)

76 17 475 15 53
500

15–19-v. (n=596)
20–24-v. (n=650)
25–29-v. (n=648)

84 11 377 16 365 22 6

2
4
6

0
0
0

Äidinkieli suomi (n=1683)
Ruotsi (n=93)
Muu äidinkieli (n=118)

75 16 481 13 570 19 8

4
1
3

0
0
0

83
75
76
73
66

3
3
3
9
7

0
0
0
0
0

Ison kaupungin keskusta (n=354)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=763)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=240)

78

Nuorisobarometri 2015

Suunnilleen joka kuukausi
Ei osaa sanoa

12
18
15
14
21

2
4
6
4
7

Kuvio 37. ”Kuinka usein olet nettiyhteydessä kavereidesi kanssa?” Vertailu
ikäryhmittäin 2012–2015 (%)
Lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin

Suunnilleen joka kuukausi
Ei osaa sanoa

15–19-v.

2015
2014
2012

84 11 387 9
262 26 8

2
2
5

0
0
0

20–24-v.

2015
2014
2012

77 16 3
4
76 17 43
55 32 11 2000

25–29-v.

2015
2014
2012

65 22 6
6
63 23 8643 42 13 2000

Lähde 2012: Nuorten vapaa-aikatutkimus. 15–29-vuotiaiden n=787.
Lähde 2007: Nuorisobarometri. 15–29-vuotiaiden n=1902.

Puhelinyhteys kavereiden kanssa

Puhelinyhteydenpidon muutos

Alle puolet kaikista 15–29-vuotiaista vastaajista sanoo puhuvansa päivittäin puhelimessa kavereiden kanssa (kuvio 38). Osuus on laskussa
etenkin tytöillä ja nuorimmilla vastaajilla.68 Alle
20-vuotiaat ovat edelleen muita useammin päivittäisessä puhelinyhteydessä, mutta erot ovat
nopeasti tasoittuneet.
Maaseudulla asuvat nuoret näyttävät soittavan muita vähän tiheämmin kavereilleen. Ero
on tosin merkitsevä vain ison kaupungin lähiöissä tai muilla laita-alueilla asuviin nähden.
Maaseutumaisessa ympäristössä asuvat ovat
vähän nuorempia kuin muut, ja ikä selittääkin
osan maaseudulla asuvien nuorten muita aktiivisemmalta näyttävästä puhelinyhteydenpidosta
kavereihinsa.
Säännöllinen yhteydenpito kavereihin puhelimitse näyttää nettiyhteydenpitoa paremminsuojaavan yksinäisyyden kokemuksilta. Tytöillä
puhelinaktiivisuudella ei kuitenkaan ole merkitsevää yhteyttä yksinäisyyden kokemuksen kanssa, vaan erot paikantuvat poikiin. Säännöllinen
puhelinyhteys ystävien kanssa on nettiyhteydenpitoa vahvemmin yhteydessä myös kavereiden
säännölliseen tapaamiseen kasvotusten.

Puhelimessa puhuminen ystävien kanssa on vähentynyt nopeasti vain muutamassa vuodessa.
Muutos on suurinta kaikkein nuorimmilla, ja
syy siihen on mitä ilmeisimmin yhteydenpidon
siirtyminen yhä enemmän nettiin. Puhelut kavereiden kanssa ovat vähentyneet etenkin tytöillä.
Vuoden 2012 kyselyssä päivittäin puhelinyhteydessä oli tytöistä 48 prosenttia ja pojista 53 prosenttia, nyt osuudet ovat tytöillä 34 prosenttia
ja pojilla 47 prosenttia. Ikäryhmien vertailussa
kaikkein nuorimmat vastaajat näyttävät olevan
trendin edelläkävijöitä. Tarkemmin katsottuna
jyrkin muutos paikantuu alle 25-vuotiaisiin tyttöihin, joilla päivittäin puhelinyhteydessä kavereihin olevien osuus on vain kolmessa vuodessa
vähentynyt yli 20 prosenttiyksikköä.

Kenen kanssa vapaa-aikaa
vietetään
Uutena kysymyksenä selvitettiin sitä, kenen
kanssa nuoret kokevat viettävänsä vapaa-aikaansa kaikkein eniten. Yleisintä on viettää eniten aikaa poika- tai tyttöystävän kanssa (28 %kaikista vastaajista). Muiden kavereiden kanssa
ajan viettäminen jaettiin kyselyssä kahteen ryh-

Tilasto-osio

79

mään: 1–3 kaverin kanssa (27 %) ja vähintään 4
kaverin ryhmässä olemiseen (10 %). Ystävät ja
kaverit yhteensä ovat yleisintä vapaa-ajan seuraakahdelle kolmesta vastaajasta. Myös perheen
rooli vapaa-ajassa on vahva, ja sen kanssa eniten vapaa-aikaa arvioi viettävänsä 26 prosenttia
nuorista. Yksin eniten vapaa-aikaansa sanoo
viettävänsä vain 9 prosenttia. Vaikka vastausvaihtoehdot ovat osin päällekkäisiä eivätkä katakaikkia mahdollisia ihmissuhteita, kuitenkin
vain harvempi kuin yksi prosentti ei osannut
vastata kysymykseen.
15–29-vuotiaiden käsittely yhtenä kokonaisuutena ei ole mielekästä, sillä ikä on keskeinentekijä siinä, keiden kanssa vapaa-aikaa vietetään.
Siksi tiedot kuvioissa 40 ja 41 esitetään aikajanalla, josta näkyy sosiaalisuuden muutos.
Pojilla kavereiden kanssa oleminen korostuu
selvästi enemmän kuin tytöillä. Etenkin isommissa, vähintään neljän kaverin ryhmissä vietetty aika on tyypillisempää pojille. Tämä omalta
osaltaan selittää aiempia havaintoja siitä, että
pojilla on enemmän ystäviä (Myllyniemi & Berg2013) ja kavereiden tapaamistahti on tyttöjä
säännöllisempi (kuvio 34). Tulos vastaa arkista havaintoa, että tyttöjen ystävyyssuhteet ovat
usein kahdenkeskisiä tai pienen ryhmän sisäisiä,
kun taas pojat liikkuvat enemmän tekemisen

mukaan vaihtelevissa ”laumoissa”. Osin tämä
liittyy sukupuolten eroihin harrastusprofiileissa:
jalkapallon, sählyn ja jääkiekon tapaiset joukkueharrastukset ovat yleisiä pojilla, kun tytöillä
puolestaan on enemmän yksinäisiä harrastuksia(emt.; Berg 2005; Myllyniemi 2009a, 49; Haanpää ym. 2012). Asiaa voi selittää myös aivan eri
suunnasta, kuten tyttöjen ja poikien erilaisillatavoilla ymmärtää kaveruus ja tapaaminen: tyttöjen on havaittu lähestyvän ystävyyssuhteita
enemmän kokemusten jakamisen, poikien puolestaan yhdessä tekemisen kautta (Aapola 1991;
Tolonen 2001; aiheesta lisää ks. kuvio 34 ja sen
tulkinta).
Lasten ja nuorten sosiaalista aktiivisuutta
raamittavat myös perhe-elämä ja seurustelu.
Kyselyssä poika- tai tyttöystävä erotettiin kavereista, mikä osaltaan selittää kavereiden roolin
korostumista nimenomaan pojilla, sillä tytöt
viettävät enemmän aikaa seurustelukumppaninsa kanssa kuin pojat. Tämä ei liity yksinomaan
ajankäyttöön, vaan myös siihen, että tytöt alkavat seurustella keskimäärin hieman nuorempana
ja seurustelevien tai parisuhteessa asuvien tyttöjen osuus on kussakin ikäryhmässä suurempi
kuin poikien (Myllyniemi & Berg 2013, 31).69
Nuorten vapaa-aikatutkimuksen 2013 mukaan jo noin 13 ikävuodesta alkaen seurustelu

Kuvio 38. ”Kuinka usein olet puhelinyhteydessä kavereidesi kanssa?” (%)
Päivittäin tai lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin

Ei osaa sanoa
Kaikki (n=1893)
Tytöt (n=925)
Pojat (n=968)
15–19-v. (n=597)
20–24-v. (n=650)
25–29-v. (n=648)

Äidinkieli suomi (n=1707)
Ruotsi (n=98)
Muu äidinkieli (n=88)
Ison kaupungin keskusta (n=355)
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=762)
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=327)
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211)
Maaseutuympäristö (n=239)

80

Nuorisobarometri 2015

Suunnilleen joka kuukausi

40 36 16 8

0

34 39 18 10 047 33 14 6 0
42 31 17 941 35 16 8
38 42 14 600040 36 17 8 0
47 35 98 142 39 7
13 0
42
36
42
45
47

37
38
35
29
34

16
17
15
16
12

5
9
8
10
6

0
0
0
1
1

Kuvio 39. ”Kuinka usein olet puhelinyhteydessä kavereidesi kanssa?” Vertailu
ikäryhmittäin 2012–2015 (%)
Lähes päivittäin

Suunnilleen joka viikko

Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin

Suunnilleen joka kuukausi
Ei osaa sanoa

15–19-v.

2015
2014
2012

42 31 17 957 30 10 4
62 26 850
00

20–24-v.

2015
2014
2012

40 35 16 8
51 34 10 555 32 11 2000

25–29-v.

2015
2014
2012

38 42 14 642 43 12 443 42 13 2000

Lähde 2012: Nuorten vapaa-aikatutkimus. 15–29-vuotiaiden n=787.
Lähde 2014: Nuorisobarometri. 15–29-vuotiaiden n=1903.

yleistyy nopeasti ja noin 18-vuotiaasta eteenpäin yleistyy yhteen muuttaminen. Lapsia alkaa
syntyä enemmän noin 20 ikävuodesta alkaen.
(Myllyniemi & Berg 2013, 31). Tosin ensisynnyttäjien keski-ikä on Suomessa tällä hetkellä
hieman yli 28 vuotta, joten on ymmärrettävää,että lapsia koko Nuorisobarometrin aineistossa
on tytöistä vain 11 prosentilla ja pojista 9 prosentilla. Kuvioiden 40 ja 41 ikäjakauman vanhemmassa päässä kuitenkin näkyy, kuinka seurustelukumppanin kanssa vietetty aika väistyy
perheen kanssa vietetyn ajan tieltä. Käytännössä
tämä perheellistyminen tarkoittaa yleensä lasten
saamista.
Suomalaisia tutkineet antropologit ovat havainneet, että moniin muihin maihin nähden
suomalaiset viettävät paljon aikaa kotona ja perheiden sosiaalinen elämä tapahtuu pääasiallisesti
kodin seinien sisäpuolella (Roberts 1982; Abrahams 1991). Nuorisobarometrissa kysymys
ajankäytöstä kohdistui perheeseen sosiaalisena
yksikkönä, ei kotiin fyysisenä paikkana (ajankäytön paikoista ks. Myllyniemi & Berg 2013,31). Kansainvälisiä vertailuja vaikeuttavat käsitteiden ja luokittelujen epämääräisyydet. Onko
esimerkiksi perheen kanssa ruokailu tilastoitava
syömiseksi vai perheen kanssa vietetyksi ajaksi?
Perhe on myös siinä mielessä kaksimerkityksinen sana, että 15–29-vuotiaiden ikäryhmässä se

voi tarkoittaa niin lapsuudenperhettä kuin itse
perustettua perhettä. Lasten saaminen on tässä
keskeistä. Niin tytöistä kuin pojistakin, joilla on
jo omia lapsia, yli 90 prosenttia sanoo viettävänsä eniten aikaa perheen kanssa. Sukupuolten
välinen ero kuvioissa 40 ja 41 kertoo, että perheen rooli on suurempi tyttöjen vapaa-ajassa.
Perheen parissa eniten vapaa-aikaansa viettävien tyttöjen osuus myös pysyy tasaisena kaikissa ikäryhmissä, kun taas pojilla osuus laskee
teini-iässä hyvin matalaksi alkaakseen uudelleen
nousta vasta 25 ikävuoden jälkeen.

Yksinäisyys
Yksinäisyyden kokemuksia selvitettiin uudellakysymyksellä ”Koetko itsesi yksinäiseksi?” Koska Nuorisobarometreissa ei ole aiemmin selvitetty yksinäisyyttä vastaavalla tavalla, ei ajallista
vertailutietoa yksinäisyyden kokemusten yleisyydestä ole.70 Joka kolmas vastaaja sanoo kokevansa itsensä ainakin joskus yksinäiseksi (kuvio
42). Vain 4 prosenttia kokee yksinäisyyttä usein.
Koko väestön tasolla yksinäisyys on yleisintä
yhtäältä alle 30-vuotiaiden, toisaalta 70 vuotta
täyttäneiden keskuudessa (Toikka ym. 2015).
Kysymys yksinäisyyden kokemuksesta
rinnastuu ystävien määrään ja tapaamiseen,
mutta on kuitenkin selvästi eri asia. Koska

Tilasto-osio

81Kuvio 40. ”Kenen kanssa vietät eniten
vapaa-aikaasi?” Tytöt (%)

Kuvio 41. ”Kenen kanssa vietät eniten
vapaa-aikaasi?” Pojat (%)

100 %

100 %

90 %

90 %

80 %

80 %

70 %

70 %

60 %

60 %

50 %

50 %

40 %

40 %

30 %

30 %

20 %

20 %

10 %

10 %

0%

0%
15–16

17–18

19–20

21–22
Ikä

23–24 25–26 27–29

1–3 kaverini kanssa

4 tai useamman kaverin ryhmässä

Poika- tai tyttöystäväni kanssa

Perheeni kanssa

yksinäisyyden kokemus muodostuu yksilön
subjektiivisista tuntemuksista, ristiriidasta haluttujen ja todellisten ihmissuhteiden välillä,
voi se periaatteessa olla suhteellisen riippumaton todellisten sosiaalisten suhteiden määrästä.71 Tämä pätee yksilöllisissä tapauksissa,
vaikka nyt kerätyssä kyselyaineistossa näkyykin
yksinäisyyden kokemuksen selvä yhteys ystävien
tapaamisen säännöllisyyteen. Vuoden 2012
Nuorten vapaa-aikatutkimuksessa havaittiin,
että tapaamistiheydellä on ystävien määrää vahvempi yhteys yksinäisyyden kokemuksiin (Myllyniemi & Berg 2013, 31). Nyt kysymyssarja oli
erilainen, ja yksinäisyyttä peilataan kuviossa 42
muihin taustatietoihin. (Yksinäisyyden mittaamisesta lisää ks. Junttila 2010.)
Pojilla yksinäisyyden kokemukset ovat harvinaisempia (30 % kokee itsensä ainakin joskus
yksinäiseksi) kuin tytöillä (39 %). Myös väestö­
tasolla kaikenikäiset suomalaiset naiset ovat
yksinäisempiä kuin suomalaiset miehet (Toikka
ym. 2015). Pojat myös tapaavat ystäviään ja puhuvat heidän kanssaan puhelimessa tiheämmin
kuin tytöt (kuvio 34). Pojilla kavereiden kanssa oleminen korostuu enemmän kuin tytöillä,
ja etenkin isommissa, vähintään neljän kaverin
82

15–16

Nuorisobarometri 2015

17–18

19–20

21–22
Ikä

23–24 25–26 27–29

Yksin

ryhmissä vietetty aika on tyypillisempää pojille(kuviot 40 ja 41). Tältä osin tulokset ovat siis
johdonmukaisia. Tosin erot voivat osin johtua
myös sukupuolten erilaisista ystävyyden ja tapaamisen kriteereistä (ks. kuvio 34 ja sen tulkinta).
Vaikka yksinäisyyden kokemus ei olekaansuoraan yhteydessä ystävien määrään, siihen
liittyy Kouluterveyskyselyn tapa selvittää, onko
vastaajalla yhtään läheistä ystävää. Tällä kysymysmuotoilulla sukupuolierot kääntyvät päinvastaisiksi, sillä tytöistä noin 6 prosenttia on
vailla läheistä ystävää, kun pojilla osuus on noinkaksinkertainen. (THL 2015b.) Nyt toteutetussa Nuorisobarometrissa kysyttiin ”Onko sinulla
sellaisia ystäviä, joiden kanssa voit keskustellaluottamuksellisesti asioistasi?” Ilman luottamuksellisia ystävyyssuhteita olevien osuudessa
tytöt (3 %) ja pojat (2 %) eivät eroa toisistaan.
Jälleen nähdään käytettyjen käsitteiden ratkaiseva vaikutus tuloksiin.
Yksinäisyyden kokemukset yleistyvät iän
myötä, varsinkin noin 17 vuoden iässä. Mahdollisesti taustalla on peruskoulun loppuminen ja sitä kautta vanhojen ystävyyssiteiden
löystyminen. Varsinkin monet ammatillisesti

suuntautuneet aloittavat toisen asteen opinnot
toisella paikkakunnalla. Etenkin pojilla yksinäisyyttä kokevien osuus kasvaa rajusti siirryttäessä
peruskoulusta toiselle asteelle. Tytöillä yksinäisten osuus on erityisen suuri toisen asteen ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelevilla. Myös
tytöillä, jotka eivät opiskele ja joilla ei ole suoritettuja tutkintoja, yksinäisyys on hyvin yleistä.
Itse asiassa tyttöjen ja poikien yksinäisyyden
yleisyydessä ei lukiossa ja tätä korkeammilla
koulutusasteilla ole eroja, vaan erot paikantuvat

yksinomaan kouluttamattomiin ja ammattikoululaisiin. Sama pätee osin myös peruskoulun
keskiarvolla mitattuun opintomenestykseen, sillä erityisesti alhaisia arvosanoja saavien tyttöjen
ja poikien välillä on suuria eroja yksinäisyyden
kokemuksessa. Pääasiallisen toiminnan luokissa
sukupuolten ero paikantuu nimenomaan koululaisiin ja opiskelijoihin, kun taas työssä käyvät tai
työttömät tytöt eivät ole sen useammin yksinäisiä kuin pojatkaan.

Kuvio 42. ”Koetko itsesi yksinäiseksi?”
Kyllä, joskus

Kyllä, usein
Kaikki (n=1894) 4

31

Tytöt (n=927) 4
Pojat (n=967) 4

26

15–19-v. (n=589) 3
20–24-v. (n=659) 4
25–29-v. (n=646) 4

29
32
32

Äidinkieli suomi (n=1709) 3
Äidinkieli ruotsi (n=97) 1
Äidinkieli muu (n=88) 10

35

31
27
27

Ison kaupungin keskusta (n=355) 4
Ison kaupungin lähiö tai muu laita-alue (n=759) 3
Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta (n=328) 4
Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-alue (n=211) 3
Maaseutuympäristö (n=241) 3

32
33
29
31
24

Koululainen tai opiskelija (n=1003) 3
Palkkatyössä (n=582) 3
Työtön (n=163) 6

32
26

Kotitalous hyvin toimeentuleva tai varakas (n=513) 3
Keskituloinen (n=1069) 3
Heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=313) 6

22

36

32
41

Viettää vap.aik. eniten yksin (n=163) 12
Perheensä kanssa (n=487) 3
1–3 kaverini kanssa (n=511) 3
4 tai useamman kaverin ryhmässä (n=192) 4
Poika- tai tyttöystäväni kanssa (n=533) 2
On ystäviä, joiden kanssa voit keskustella luottamuksellisesti (n=1841) 3
Ei ole (n=46)

60
28
34
23
24
31
22

39

Tapaa ystäviään päivittäin (n=986) 2
Harvemmin (n=908) 5

24

Nettiyhteyksissä ystäviinsä päivittäin (n=1425) 3
Harvemmin (n=469) 6

29

Puhelinyhteyksissä ystäviinsä päivittäin (n=1132) 3
Harvemmin 4
0%

26

38

35

34

20 %

40 %

60 %

80 %

Tilasto-osio

83

Ruotsinkielisillä nuorilla yksinäisyys on harvinaisempaa kuin suomenkielisillä. Vieraskielisillä puolestaan varsinkin usein yksinäisyyttä
kokevien osuus on suuri. Vieraskieliset, joista
monet ovat maahanmuuttajataustaisia, myös
tapaavat ystäviään hieman muita harvemmin(kuvio 34). Tulos on sopusoinnussa sen Koulu­
terveyskyselyn havainnon kanssa, että etenkin
ensimmäisen polven maahanmuuttajanuoret
ovat muita yleisemmin vailla yhtään läheistä ystävää (Matikka ym. 2014, 14).
Maaseudun nuorilla yksinäisyyden kokemukset ovat harvinaisempia kuin isoissa kaupungeissa. Osin tämä selittyy erityyppisillä
alueil­la asuvien nuorten erilaisilla elämäntilanteilla; esimerkiksi yksin asuvien osuus on suurempi suurissa kaupungeissa (ks. lisää Keskisen
artikkeli tässä julkaisussa). Alueelliset erot yksinäisyyden kokemisessa eivät iän, koulutuksen
ja perhetyypin kontrolloinnin jälkeen ole merkitseviä. Kuitenkin kotiseutuun kiinnittymiseenliittyvä kysymys ”Kuinka monta kertaa arvioit
muuttaneesi asuinpaikkaa kuluneiden kymmenen vuoden aikana?” linkittyy sosiaaliseen
elämään siten, että usein muuttaminen näyttää
lisäävän yksinäisyyden kokemuksia.
Harrastuksilla ei ole yhteyttä yksinäisyyden
kokemuksiin. Kiinnostavasti kuitenkin liikuntaharrastukset vähentävät selvästi yksinäisyyden
riskiä. Koska vain 14 prosentilla nuorista ei ole
mitään liikuntaharrastusta, on ehkä järkevämpää tulkita havaintoa niin, että liikkumattomuus
on yhteydessä yleisempään yksinäisyyden kokemukseen. Nyt toteutetussa Nuorisobarometrin
kyselyssä ei liikuntaan tai muihin vapaa-ajan toimiin pureuduttu sen tarkemmin, mutta vuoden
2012 vapaa-aikatutkimuksessa tehtiin erikoinen
havainto siitä, että runsaasti erilaisiin vapaa-ajan
aktiviteetteihin osallistuvien lasten ja nuorten
joukossa on keskimääräistä enemmän itsensä
yksinäiseksi kokevia. Samassa kyselyssä havaittiin aktiivisesti kuntoliikuntaa harrasta­vien yksinäisyyden kokemusten olevan hyvin harvinaisia.
Ahkerasti liikkuvat myös tapasivat kavereitaan
muita säännöllisemmin, mitä etenkin poikien
kohdalla selitti joukkuelajien yleisyys. (Myllyniemi & Berg 2013.)
84

Nuorisobarometri 2015

Heikoksi koettu taloudellinen tilanne lisää
yksinäisyyden kokemuksia. Hyvin toimeen­
tulevat myös tapaavat muita säännöllisemmin
ystäviään (kuvio 34) ja ovat heihin tiiviimmin
puhelinyhteydessä. Peräti joka kolmas nuori on
rahapulan takia jättänyt harrastuksen aloittamatta ja joka kuudes ollut tapaamatta ystäviään(kuvio 31). Tulotaso, kuten yksinäisyyskin, on
yhteydessä nimenomaan liikuntaharrastuksiin,
ei niinkään harrastamiseen yleensä (kuviot 20
ja 21). Tämä voi viitata heikkotuloisuuden linkittyvän yksinäisyyteen esimerkiksi sitä kautta,
ettei nuorella ole varaa haluamiinsa liikuntaharrastuksiin. Kulutusmahdollisuudet ylipäätään
voivat vaikeuttaa ystävyyssuhteiden syntymistä
ja ylläpitämistä paitsi käytännön syistä, myös
epäsuoremmin.
Eri yhteydenpitotavoista kavereiden kanssa
on kasvotusten tapaamisella eniten vaikutusta
yksinäisyyden kokemuksiin. Kuten edellä kavereiden tapaamistahdin kohdallakin, on puhelimessa puhumisen yhteys nettikontakteja vahvempi.72
Lapsuudenperheen vakavat ristiriidat ja vanhempien ero (ks. kuvio 1) ovat vahvasti yhtey­
dessä nuoruusiän yksinäisyyden kokemusten
yleisyyteen. Kaiken kaikkiaan lapsuudenkodin
sosiaaliset ongelmat näyttävät heikentävän jälkeläisten sosiaalisten suhteiden hallintaa. Toisinkuin lapsuudenkodin taloudellisten vaikeuksien
tapauksessa, ei nuoren oma korkea koulutus­taso
vaikuttaisi juuri suojaavan sosiaalisten ongel­mien periytymiseltä. (Ks. lisää Kestilä ym. tässä
julkaisussa.)
Yksinäisyyden taustalla olevien tekijöiden
ohella voi aineistosta löytää viitteitä yksinäisyyden yhteyksistä arjenhallinnan ongelmiin.
Nuoret, jotka kokevat itsensä usein yksinäisiksi,
kokevat myös monien arkisten asioiden hoidon
hankalaksi. Yksinäisyyttä kokevilta vuorokausirytmin säilyttäminen onnistuu muita huonommin, samoin ruoanlaitto, siivous, pyykinpesu
sekä pankki- ja veroasioiden hoitaminen. (Lisää
aiheesta ks. Korvela & Nordlund tässä julkaisussa.)

Ei luotettuja ystäviä
Haastatelluilta nuorilta kysyttiin ”Onko sinulla
sellaisia ystäviä, joiden kanssa voit keskustellaluottamuksellisesti asioistasi?”73 Vain 2 prosenttia vastasi kieltävästi. Kuviosta 42 nähdään, että
tästä harvalukuisesta joukosta (n=46) peräti 60
prosenttia kokee itsensä ainakin joskus yksinäiseksi. Kysymykset yksinäisyyden kokemuksesta ja luotettujen ystävien puutteesta ovat siinä
määrin päällekkäisiä, ettei jälkimmäisestä esitetä
omaa kuviota.
Taustamuuttujien mukaiset erot ovat samansuuntaisia kuin kuviossa 42 esitetyt. Vieraskielisistä jopa 10 prosenttia sanoo olevansa vailla luotettuja ystäviä. Niistä, jotka eivät harrasta
mitään, osuus on myös suhteellisen korkea, 5prosenttia. Kiinnostavasti nuorilla, jotka eivät
ole säännöllisesti nettiyhteyksissä ystäviinsä,
on selvästi muita harvemmin luotettuja ystäviä.
Nettikontaktit ovat vahvempi selittäjä kuin puhelimessa puhumisen ja jopa kasvotusten tapaamisen tiheys.74 Säännöllinen nettiyhteydenpito
selittää myös tapaamistahtia ystävien kanssa.
Netissä vaihdetaan kuulumisia ja sovitaan tapaamisista, ja nettiyhteydenpito on jatkanut
lisääntymistään vielä viime vuosinakin (kuvio
37). Kyselyaineiston perusteella näyttää siltä,
että niillä nuorilla, jotka eivät käytä edes nettiä
yhteydenpitoon, on kohonnut riski jäädä myös
muusta sosiaalisesta elämästä jossain määrin sivuun.
Yksinäisyyden kokemukset vähentävät tyytyväisyyttä ihmissuhteisiin selvästi enemmän
kuin vain harva kavereiden tapaamistahti. Itsensä usein yksinäiseksi kokevien tyytyväisyyden
koulukeskiarvo on vain 7,2, joskus yksinäisyyttä
kokevillakin vain 8,0, kun se muilla on 8,8. Ne
nuoret, joilla ei ole ystäviä, joiden kanssa keskustella luottamuksellisesti asioista, ovat niin
ikään selvästi keskimääräistä tyytymättömämpiä
(7,4). Niillä, joilla yhdistyvät molemmat tekijät,
siis joilla ei ole luotettuja ystäviä ja jotka lisäksi
tuntevat itsensä usein yksinäisiksi, tyytyväisyys
ihmissuhteisiin on vain 6,4. Tässä ryhmässä
myös tyytyväisyys elämään kaiken kaikkiaan onvarsin matalaa (7,2). Yksinäisyyttä ylipäätään
joskus kokevat ovat muita tyytymättömämpiä
elämäänsä, mikä ei ole yllättävää, sillä kaikista
elämänalueista juuri ihmissuhteet ovat voimakkaimmin yhteydessä elämäntyytyväisyyteen (kuvio 46 ja sen tulkinta).

Yhteenkuuluvuus
Kuvio 43 kertoo nuorison yhteenkuuluvuudentunteista eri sosiaalisiin yksiköihin. Kun
asiaa edellisen kerran mitattiin vuonna 2012,
havaittiin yhteenkuuluvuudentunteiden olevanvoimistumassa, mutta nyt trendi on pääosin
heikkenevä.75
Muutokset yhteenkuuluvuuden kokemuksissa ovat kohtuullisen suuria ottaen huomioon,
että kysymys on toistettu niinkin tiheästi kuin
kolmen tai neljän vuoden välein. Perheeseen
kuulumisen kiinteys on kaikkein tasaisinta. Perhe on edelleen mittauksen ykkönen, ja vaikka
yhteenkuuluvuus on ehkä hieman heikentynyt,
löyhää se ei edelleenkään ole, sillä yli 90 prosenttia kokee kuuluvansa ainakin melko kiinteästi perheeseen.
Kysymyksessä ei eroteltu sitä, tarkoitetaanko perheellä tässä lapsuudenperhettä vai nuoren mahdollista omaa perhettä. Perhemuodon
mukaisessa tarkastelussa yhteenkuuluvuus on
kaikkein kiinteintä oman perheen perustaneilla,
joilla on omia lapsia. Myös lapsuudenkodissa
asuvien yhteenkuuluvuus on suhteellisen voimakasta riippumatta siitä, asuvatko he yhden
vai kahden vanhemman vai vuorotellen molempien kanssa. Löyhimmin perheeseen puolestaantuntevat kuuluvansa yksin tai kimppakämpässä
asuvat. Avio- tai avoliitossa asuvien, ilman lapsia olevien kuulumisentunne on heikompi kuin
lapsia saaneilla. Vaikkei kysely suoraan kerro
taustoja, liittynee havainto ainakin osin siihen,
ettei lapsettomia koeta välttämättä perheeksi,vaan vastaus kohdistuu lapsuudenperheeseen.
Kiinnostavasti lasten saaminen lisää enemmän
poikien kuin tyttöjen yhteenkuuluvuutta perheeseen.

Tilasto-osio

85

Kuvio 43. ”Kuinka kiinteästi tunnet kuuluvasi seuraaviin?” Vertailu 2004–2015 (%)
Erittäin kiinteästi

Melko kiinteästi

Ei kiinteästi eikä löyhästi

Melko löyhästi

Erittäin löyhästi

EOS

Perheeseen

2015
2012
2008
2004

65
66
68
71

26
26
24
22

7
5
6
5

2
2
1
1

0
0
1
1

0
0
0
0

Ystäväpiiriin

2015
2012
2008
2004

47
59
48
59

39
34
41
33

11
5
9
6

2
2
2
2

1
1
0
0

0
0
0
0

Sukuun

2015
2012
2008

27 36 23 12 3
35 39 12 12 2
32 36 23 8 2

0
00

Koulu-/työyhteisöön

2015
2012
2008
2004

25
34
20
20

42
44
42
47

20
11
25
20

7
6
8
9

5
2
5
4

1
3
1
0

Suomalaiseen yhteiskuntaan

2015
2012
2008
2004

18
26
17
29

38
50
36
40

32
15
29
21

8
6
12
6

3
1
5
3

1
1
0
0

Eniten käyttämääsi nettiyhteisöön

2015
2012
2008

15 31 29 14 10
14 37 21 16 75
14 30 24 21

2
6
6

Johonkin yhdistykseen, seuraan tai
kansalaisjärjestöön

2015
2012
2008
2004

8
12
5
12

15
19
13
25

18
16
25
29

17
18
18
14

38
23
35
17

5
13
4
3

Seurakuntaan / uskonnolliseen
yhteisöön

2015
2012
2008
2004

5
6
4
5

9
12
7
12

12
12
17
19

18
25
23
28

55
40
49
35

2
6
0
1

4

* 2004 ja 2008 kysyttiin "yhteenkuulumista muuhun vapaa-ajan yhdistykseen kuin harrasteseuraan".

Kokemus ystäväpiiriin kuulumisesta on
heikennyt hieman, mutta edelleen noin puolet
tuntee kuuluvansa siihen erittäin kiinteästi, lähes
yhdeksän kymmenestä vähintään melko kiinteästi. Kuulumisen kokemus on luonnollisesti
vahvasti yhteydessä siihen, kuinka säännöllisesti
ystäviä tavataan. Puhelimitse tai netitse ystäviin
yhteydessä oleminen on jonkin verran tapaamista vähemmän kytköksissä yhteenkuuluvuuden kiinteyteen. Niistä nuorista, joilla ei ole
sellaisia ystäviä, joiden kanssa voisi keskustella

86

Nuorisobarometri 2015

luottamuksellisesti asioista, vain pieni vähemmistö kokee kiinteää yhteenkuuluvuutta ystäväpiiriin.
Kysymys nuorison kokemasta yhteenkuuluvuudesta suomalaisen yhteiskunnan kanssa on
kiinnostava yhteiskunnan integriteettiä pohdittaessa. Viimeisin käänne on kohti heikentyvää
yhteenkuuluvuudentunnetta, ja myös pidempi
yli kymmenen vuoden trendi osoittaa samaansuuntaan. Muutoksen syiden tulkitseminen
on vaikeaa. Sen voi todeta, etteivät Suomea

parhaillaan koetteleva talouden taantuma ja
kansainvälisen politiikan kasvaneet jännitteet
näytä tiivistäneen rivejä. Trendissä saattaa näkyä
heijastumia ajankohtaisessa julkisessa keskustelussa vahvasti pinnalla olevasta eriarvoistumiskehityksestä. Tuoreen turvallisuustutkimuksen76
mukaan suomalaisten luottamus kansalaistentasa-arvoon on murenemassa. Samalla täytyy
muistaa, että kyselytutkimukset mittaavat ennen
kaikkea ihmisten kokemusta, joka ei ainakaan
yksin riitä esimerkiksi tasa-arvon osoittimeksi.
Nuorisobarometrin haastatteluun vastanneet
eivät myöskään välttämättä vastaa koko nuorisoa, vaan luultavasti ne, jotka kokevat kuuluvansa yhteiskuntaan vain löyhästi, vastaavat muita
vähemmän todennäköisesti myös kyselyihin.
Havaittuun kokemukseen löyhtyvästä yhteenkuuluvuudesta on kuitenkin syytä kiinnittää
huomiota.
Vuosien 2008 ja 2012 välillä erittäin paljon
voimistunut yhteenkuuluvuudentunne vastaajan eniten käyttämään nettiyhteisöön ei viime
vuosina ole enää jatkanut vahvistumistaan.
Sosiaalisen median muuttuminen osaksi arkea
lienee jatkunut, mutta muutos ei enää näy yhteenkuuluvuuden kokemuksen vahvistumisena.
Myös nuorten viime aikoihin saakka jatkunut
internetin ajallisen käytön lisääntyminen lienee
kohta saavuttanut rajansa.
Aluemuuttujista kiinnittää huomiota se, että
kokemus yhteenkuuluvuudesta seurakunnan
tai uskonnollisen yhteisön kanssa on selvästi

voimakkaampaa maaseudun nuorilla. Tämä
saattaa liittyä samaan ilmiöön kuin vuoden 2006
Nuorisobarometrin havainto siitä, että maaseutumaisten kuntien nuoret käyttävät enemmän
seurakunnan palveluita kuin kaupunkinuoret,
vaikka eivät kyselyn mukaan ole sen uskonnollisempia. Havainto selittyisi luonnollisesti vapaaajan tarjonnan kirjolla, joka on kaupungeissa
suurempi (Myllyniemi 2006). Maaseudun nuoret tuntevat kaupunkilaisnuoria vahvempaa yhteenkuuluvuutta myös perheeseensä ja etenkinmuuhun sukuunsa.
Sukupuolierot ovat muuten pieniä, mutta
pojat kokevat jonkin verran tyttöjä enemmän
yhteenkuuluvuutta harrastusporukoihin sekä
koulu- tai työyhteisöön. Tytöt puolestaan kokevat hieman kiinteämpää yhteenkuuluvuutta
perheensä kanssa kuin pojat, mikä sopii edellä tehtyyn havaintoon siitä, että tytöt viettävät
enemmän aikaa perheensä kanssa (kuviot 40 ja
41).
Iän myötä yhteenkuuluvuudentunne vähenee
kautta linjan. Huomattavinta löyhtyminen on
suhteessa nettiyhteisöön. Ainoastaan perheen ja
suomalaisen yhteiskunnan osalta iän mukaiset
erot eivät ole merkitseviä.
Yhteenkuuluvuudentunteen voimakkuus on
yhteydessä arkitoimien sujuvuuteen (määriteltynä kuten kuviossa 4). Arkitoimista selviytymistä
selittää vahvasti tunne kuulumisesta perheeseen
ja suomalaiseen yhteiskuntaan, heikommin tunne kuulumisesta nettiyhteisöön ja ystäväpiiriin.

Tilasto-osio

87

88

Nuorisobarometri 2015

TULEVAISUUS JA TYYTYVÄISYYS

Tulevaisuudennäkymät
Nuorilta kysyttiin, millaiseksi he ajattelevat
elämänsä kymmenen vuoden kuluttua.77 Usko
normaalina ja hyväksyttävänä pidetyn elämänkulun toteutumiseen omalla kohdalla on hyvinvahva. Lähes kaikki uskovat työllistyvänsä, tulevansa taloudellisesti hyvin toimeen ja että heilläon hyviä ystäviä. Ammattitutkinnon uskoo suorittavansa yhdeksän kymmenestä,78 Suomessa
arvelee asuvansa 79 prosenttia ja perheellistyneensä uskoo 75 prosenttia.
Luottamuksen ja tulevaisuususkon on havaittu olevan vahvasti yhteydessä niin elämään
tyytyväisyyteen kuin pärjäämiseen. Aiemmassa
tutkimuksessa nuorten odotukset tulevaisuudesta olivat etenkin hyvinvoinnin matalimmillatasoilla kaikkein merkittävin nuorten elämäntyytyväisyyttä selittävä tekijä (Kallunki & Lehtonen 2012). (Ks. Kallungin artikkeli tässä julkaisussa.) Myös Nuorisobarometrin aineisto antaa
viitteitä siitä, että optimismi lisää onnellisuutta
erityisesti niillä nuorilla, joiden hyvinvoinnissaon haastatteluhetkellä puutteita. (Ks. kuvio 46
ja sen selitys.)
Haastatteluhetkellä vallinnut talouden taantuma ja kohonnut nuorisotyöttömyys eivät näytä rapauttaneen uskoa omaan työllistymiseen(98 % uskoo olevansa töissä 10 vuoden kuluttua) ja taloudellisesti hyvin toimeen tulemiseen (94 %). Tässä toistuu muissa yhteyksissä
havaittu taipumus luottaa omaan pärjäämiseen,
vaikka ei luottaisikaan samalla tavoin toisten
pärjäämiseen. Esimerkiksi kun vuoden 2010
Nuorisobarometrissa kysymys syrjäytymiseenliittyvästä turvattomuudesta esitettiin erikseen
suhteessa itseen ja nuoriin yleensä, vain kolme
prosenttia kyselyn nuorista tunsi edes jonkin

verran huolta omasta syrjäytymisestään. Sen
sijaan nuorten syrjäytyminen yleiskäsitteenä oli
turvattomuuslistan kärkipäässä. (Myllyniemi
2010.) Samoin luottamus omaan tulevaisuuteen
on selvästi suurempi kuin luottamus Suomen
tulevaisuuteen asuinmaana, johon puolestaansuhtaudutaan luottavaisemmin kuin maailman
tulevaisuuteen ylipäätään (Myllyniemi 2015, 64).
Nyt tehdyssä kyselyssä herättää huomiota
se, että vaikka vajaa viidesosa arveli olevansa
kymmenen vuoden kuluttua opiskelija, huonosti toimeentulevana itsensä näki vain joka kahdeskymmenes. Opiskelua ei siis yleensä yhdistetä pienituloisuuteen, vaikka opiskelijat tulevat
usein heikosti toimeen. Osaselitys voi löytyä
perheellistymisestä ja ajatuksesta kotitalouden
jaetuista tuloista. Tulevaisuudenunelmissa ei
kuitenkaan ole kyse vain rationaalisista arvioista, vaan myös halusta uskoa omaan pärjäämiseen. (Ks. Kallungin artikkeli tässä julkaisussa.)
Tytöt (21 %) uskovat poikia (15 %) enemmän olevansa vielä kymmenen vuoden kuluttua
opiskelijoita. Uskossa työllistymiseen tai hyvään
taloudelliseen toimeentuloon ei sukupuolten
välillä ole eroja, kuten ei useimmissa muissakaan
kysytyissä tulevaisuudenkuvissa. Eroja näkyy
Kuvio 44. ”Kun ajattelet elämääsi
eteenpäin, minkälaisena kuvittelet
elämäsi 10 vuoden kuluttua?
Kyllä

Ei

En osaa sanoa

Minulla on hyviä ystäviä
Olen töissä
Tulen taloudellisesti hyvin toimeen
Minulla on ammattitutkinto
Asun Suomessa
Minulla on perhe
Opiskelen

99
98
94
90
79
75
18

1
1
2
8
7
14
74

1
1
4
2
14
11
8

Tilasto-osio

89siinä, että tytöistä 79 prosenttia ja pojista 72
prosenttia uskoo perheellistyvänsä kymmenen
vuoden kuluessa. Pojista puolestaan useampi(82 %) kuin tytöistä (73 %) uskoo kymmenen
vuoden päästä asuvansa Suomen ulkopuolella.
Suurissa opiskelijakaupungeissa asuvat nuoret pitivät muuttoa maasta todennäköisempänä
kuin maalla asuvat (ks. lisää Keskisen artikkeli
tässä julkaisussa s. 207–213). Nuoret, jotka eivät
usko asuvansa Suomessa kymmenen vuoden
kuluttua, ovat keskimääräistä tyytymättömämpiä ihmissuhteisiinsa, taloudelliseen tilanteeseensa ja elämäänsä kaiken kaikkiaan. Etenkinhaastatteluhetken huono taloudellinen tilanne
näyttää lisäävän muuttohaluja.
Nuorten käsitykset omasta taloudellisesta
tulevaisuudestaan näyttävät jopa yllättävän valoisilta ottaen huomioon haastatteluajankohdan
ja sitä edeltäneen talouden myllerryksen. Uskoa
taloudelliseen pärjäämiseen selittää parhaiten
usko työpaikkaan ja perheellistymiseen tulevaisuudessa. Luottamus tulevaan näyttäytyy aineistossa jokseenkin kokonaisvaltaisena asenteena.
Avio- tai avoliitossa olevista lähes kaikki (97 %) uskovat hyvään toimeentuloon

tulevaisuudessa. Perheasema, jossa leipää pöytään tuo useampi henkilö, voi luoda taloudellista turvan tunnetta verrattuna yksin asuviin.
Toinenkin vaikutussuunta on mahdollinen, sillä
taloudellisella luottamuksella on aiemman tutkimuksen perusteella positiivinen yhteys perheen
perustamiseen (Wolbers 2007). (Ks. lisää Kallungin artikkelista tässä julkaisussa s. 151–161.)

Tyytyväisyys
Tyytyväisyyttä selvitettiin pyytämällä nuoria
arvioimaan eri elämänalueita kouluarvosanalla
neljästä kymmeneen. Kuvioon 45 on koottu
vastausten keskiarvot paremmuusjärjestyksessä, myös tyytyväisyys elämään kaiken kaikkiaan. Tyytyväisimpiä nuoret ovat psyykkiseen
terveydentilaansa (8,8), ihmissuhteisiinsa (8,5)
ja terveydentilaansa (8,4). Hieman vähemmän
tyytyväistä nuoriso on ulkonäköönsä (8,2),
vapaa-aikaansa (8,1), fyysiseen kuntoonsa (7,9)
ja varsinkin taloudelliseen tilanteeseensa (7,6).
Kaikista tyytyväisyyttä mittaavista kysymyksistäon keskihajonta suurinta tyytyväisyydessä talou­delliseen tilanteeseen, toisin sanoen niin hyviä

Kuvio 45. Tyytyväisyys eri elämänalueisiin (kouluarvosana 4–10, keskiarvo)
Pojat

Tytöt

Nykyinen elämä kaiken kaikkiaan

8,4

Psyykkinen terveydentila

8,7

Ihmissuhteet

8,9

8,5
8,5

Terveydentila

8,4
8,4
8,3
8,1

Ulkonäkö
Vapaa-aika

8,0

Fyysinen kunto

7,8

Taloudellinen tilanne

7,5
6,5

90

8,5

Nuorisobarometri 2015

7

7,5

8,1

8,0

7,7
8

8,5

9

kuin huonojakin arvosanoja omalle taloudelleannetaan suhteellisen paljon.
Kuvioon 45 on koottu tyytyväisyyskeskiarvot sukupuolittain. Pojat ovat pääsääntöisesti
hieman tyttöjä tyytyväisempiä, mutta erot eivät
ole merkitseviä ihmissuhteiden, terveydentilan
ja elämän kokonaisuutena osalta. Tytöt ovat poikia tyytymättömämpiä erityisesti ulkonäköönsä,taloudelliseen tilanteeseensa sekä psyykkiseen
terveydentilaansa, joista viimeksi mainittua kysyttiin nyt ensimmäistä kertaa.
Eurooppalaisessa vertailussa suomalaisnuoret ovat yleisen elämäntyytyväisyyden kärjessä(0–10 asteikolla 16–25-vuotiaiden keskiarvo on
8,2).79 Kiinnostavasti muualla EU:ssa nuoret
ovat elämäänsä keskimäärin selvästi tyytyväisempiä kuin iäkkäämmät, kun taas Suomessa
ikäryhmien erot ovat pieniä ja kaikkein tyytyväisimpiä ovat 25–34-vuotiaat.80 (Eurostat 2015.)
On hyvä huomata, että tällaisissa kyselytuloksissa iän mukaisiin eroihin yhdistyy kohorttivaikutus. Vanhat sukupolvet eri maissa ovat eläneet
eri elämänvaiheissaan erilaisissa oloissa, joten
eri-ikäisten elämäntyytyväisyyksien tulkitsemisessa tulisi olla tarkkana, sillä niihin vaikuttavat
yhteiskuntien erot ja historia.

Tyytyväisyys elämään
Elämään tyytyväisyyden keskiarvo on 8,5, eikäse ole muuttunut merkitsevästi kohta kaksikymmentä vuotta kestäneen seurannan aikana. Kokonaistyytyväisyys tai onnellisuus on niin monen
tekijän tulosta, ettei se vaikuta kovin muutos­
alttiilta. Tähän viittaa sekin, että keskihajonta on
pienempää (SD=0,98) kuin millään yksittäisellä
elämän osa-alueella.81 Myöskään elämään tyytyväisyyden arvosanojen keski­hajonnassa ei ole
tapahtunut muutoksia vuodesta 1997.
Tyytyväisyys mihin tahansa elämänaluee­
seen korreloi voimakkaan positiivisesti ja tilastollisesti merkitsevästi kaikkien muiden
elämän­alueiden tyytyväisyyden kanssa. Kyselystä toiseen Nuoriso­barometreissa vahvimmat
korrelaatiot tyytyväisyyteen elämään kokonaisuudessaan ovat löytyneet tyytyväisyydestä

ihmissuhteisiin ja terveyteen. Erotuksena aiempiin kertoihin terveys jaettiin nyt psyykkiseen
ja fyysiseen, millä voi olla vaikutusta siihen,
että kaikista selvitetyistä elämänalueista nimenomaan ihmissuhteet korreloivat voimakkaimmin elämään tyytyväisyyden kanssa.
Yhteys sen välillä, miten tyytyväinen vastaaja
on eri elämänalueisiin ja miten tyytyväinen hän
on elämäänsä kokonaisuutena, on voimakkain
kyselyn nuorimmissa ikäryhmissä. Etenkin tyytyväisyys ulkonäköön, vapaa-aikaan ja taloudelliseen tilanteeseen vaikuttaa alle 20-vuotiaiden
tyytyväisyyteen elämään kokonaisuudessaan,mutta myös esimerkiksi ystävien tapaamistahti(ks. kuvio 34) ja kokemus kotitalouden varakkuudesta (ks. kuvio 24) selittävät eniten kaikkein
nuorimpien vastaajien tyytyväisyyttä elämäänsä.
Metodologiselta kannalta on mielenkiintoista myös verrata näin laskettuja tilastollisia
yhteyksiä nuorilta itseltään kysyttyyn asioiden
tärkeyteen. Edellisen kerran asiaa Nuoriso­
barometrissa selvitettäessä nuoret pitivät itselleen tärkeimpinä asioina nimenomaan terveyttä sekä rakkautta ja ihmissuhteita (Myllyniemi
2005, 44). Hyvin erilaisilla lähestymistavoilla
voidaan päästä keskenään sopusoinnussa oleviin tuloksiin ihmissuhteiden ja terveyden ensisijaisuudesta hyvinvoinnille.
Samalla on hyvä muistaa, että yhteyk­
sien havaitseminen ei kerro vaikutussuhteiden
suunnasta. Perinteisten selitysmallien vastainen
on tutkimustulos, jonka mukaan koetun onnellisuuden ja koetun terveyden yhteys kulkee
nimenomaan onnellisuudesta terveyteen. Rakenneyhtälömalleissa vuorovaikutus on yksisuuntainen: koetulla onnellisuudella on selvä
positiivinen vaikutus koettuun terveyteen, kun
taas koetulla terveydellä ei ole tilastollisesti merkitsevää vaikutusta onnellisuuteen. (Kinnunen
ym. 2011.) Myös esimerkiksi terveyden ja taloudellisen toimeentulon riippuvuussuhteen suunta ei aikaisemman tutkimuksen perusteella ole
itsestään selvä (Cutler ym. 2006; Dahal & Fertig
2013; ks. Kallungin artikkeli tässä julkaisussa).
Elinolot eivät siis ainakaan yksioikoisesti selitä
elämään tyytyväisyyttä.

Tilasto-osio

91

Kuvio 46. ”Kuinka tyytyväinen olet elämääsi kaiken kaikkiaan kouluarvosanaasteikolla 4–10?” (keskiarvot)
Kaikki (n=1894)

8,5

Tytöt (n=925)
Pojat (n=969)

8,4
8,5

15–19-v. (n=597)
20–24-v. (n=649)
25–29-v. (n=648)

8,6
8,4
8,4

Koululainen tai opiskelija (n=1006)
Palkkatyössä (n=581)
Työtön (n=162)

8,5
8,5

8,2

Selviää arkitoimista hyvin (n=138)
Melko hyvin (n=309)
Ei hyvin eikä huonosti (n=841)
Melko huonosti (n=399)
Selviytyy arkitoimista huonosti (n=170)

8,1

Kodin ilmapiiri hyvä (n=625)*
Siltä väliltä (n=607)
Kodin ilmapiiri heikko (n=588)

8,3

8,5

8,0

Kokee itsensä joskus yksinäiseksi (n=649)
Ei koe (n=1245)

8,5

8,0

Kotitalous hyvin toimeentuleva tai varakas (n=513)
Keskituloinen (n=1069)
Heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=312)

8,1

Kokee itsensä joskus yksinäiseksi (n=649)
Ei koe (n=1245)

8,0

Uskoo tulevansa 10 v. kuluttua hyvin toimeen (n=1789)
Ei usko (n=31)

8,5

8,7

8,3
8,4
8,6
8,7
8,5

7,2

Kokee elämänsä olevan hyvin hallinnassaan (n=1694)
Ei koe (n=198)

8,6

7,4
7

8,9

8,7

8,1

Paljon vaikeuksia lapsuudenkodissa (n=156)
Melko paljon vaikeuksia (n=341)
Vain vähän vaikeuksia (n=415)
Ei vaikeuksia (n=983)

8,9
8,7

7,5

8

8,5

9

Arkitoimista selviytyminen ks. kuvio 5; kodin ilmapiiri ks. kuvio 8; kotitalouden varakkuus ks. kuvio 24;
lapsuudenkodin vaikeudet ks. kuvio 2; kokemus elämän olemisesta hyvin hallinnassa ks. kuvio 6.

Nuorisobarometrin kyselyssä pojat (8,5)
ovat vähän tyttöjä (8,4) tyytyväisempiä elämäänsä. Tyttöjen tyytyväisyydessä ei tapahdu muutoksia iän myötä, mutta poikien tyytyväisyys
vähenee jyrkästi, varsinkin noin 20 ikävuodenkohdalla.
Koulutustasolla ei ole yhteyttä elämään
tyytyväisyyteen. Myöskään opiskelijat ja työssä­käyvät eivät eroa tyytyväisyydessä toisistaan.

92

Nuorisobarometri 2015

Työttömät ovat vähän muita tyytymättömämpiä, mutta työttömyyden kestolla ei ole vaikutusta.
Perhemuotojen vertailussa tyytyväisimpiä
elämäänsä ovat lapsia saaneet avio- tai avoliitossa asuvat (8,8). Myös vanhempien kanssa
asuvat vaikuttavat tyytyväisiltä riippumatta siitä,
asuvatko he yhden (8,6) vai kahden (8,6) vanhemman kanssa vai vuorotellen molempien
vanhempien kanssa (8,7).

Lapsuudenkodin ongelmat (vrt. kuvio 1)
vaikuttavat voimakkaasti nuorten elämään tyytyväisyyteen. Yhteys on selvästi vahvin alle
20-vuotiailla, osin siksi, että heistä suuri osa
asuu yhä vanhempien kanssa. Myös nykyisen
lapsuudenkodin myönteisellä ilmapiirillä on selvä yhteys parempaan elämäntyytyväisyyteen.
Ne nuoret, jotka kokevat selviytyvänsä hyvin arkisista toimista (vrt. kuvio 4), ovat muita tyytyväisempiä elämäänsä kaiken kaikkiaan.
Myös tässä yhteys on kaikkein voimakkain
nuorimmilla vastaajilla. Vielä arkisista toiminnoista selviytymistäkin vahvemmin elämään
tyytyväisyyttä selittävät kuitenkin yleisemmällä
tasolla liikkuvat kysymykset elämänhallinnasta
ja arvokkuuden kokemuksista (vrt. kuvio 6).
Kuviossa 46 esitetään elämään tyytyväisyys sen
mukaan, kuinka hyvin nuoret kokevat elämänsä
olevan hallinnassa. Vielä tätäkin voimakkaammin yhteydessä elämään tyytyväisyyteen on kysymys elämässä pärjäämisestä. Kysymykset elämään tyytyväisyydestä ja elämässä pärjäämisestä
vaikuttavat jopa mittaavan pitkälti samaa asiaa.­
Anu Raijas toteaakin artikkelissaan yleisen

hyvinvoinnin perustuvan kokemukseen elämässä pärjäämisestä. Siihen, kuten elämään tyytyväisyyteenkin, vaikuttavat monet arjenhallinnan
osoittimet, kuten tulojen riittävyys, mutta myös
oma henkinen kapasiteetti ja varhainen itsenäistyminen. (Ks. Raijas tässä julkaisussa s. 135–150.)
Haastatteluhetken taloudellinen tilanne selittää elämään tyytyväisyyttä merkitsevästi. Vielä
vahvempi selittäjä on kuitenkin usko taloudelliseen toimeentuloon tulevaisuudessa (vrt. kuvio44). Molemmilla tekijöillä on itsenäinen vaikutuksensa, mutta nykyisen taloudellisen tilanteen
ja tulevaisuususkon välillä on myös kiinnostavia
yhdysvaikutuksia. Usko tulevaisuuteen nimittäin selittää enemmän niiden nuorten elämäntyytyväisyyttä, joiden taloudellinen toimeentulo
haastatteluhetkellä on heikkoa. Tämä pätee niinluottamukseen omaan työllistymiseen, perheellistymiseen kuin hyviin ystäviinkin. Nuorisobarometrin aineisto siis antaa tukea aiemmalle
tutkimukselle82, jonka mukaan odotukset tulevaisuudesta selittivät nuorten elämäntyytyväisyyttä nimenomaan hyvinvoinnin matalimmillatasoilla (Kallunki & Lehtonen 2012). Yleisesti

Kuvio 47. Nuorten tyytyväisyys eri elämänalueisiin ja elämään kaiken kaikkiaan
kouluarvosana-asteikolla 4–10. Keskiarvot 1997–2015.
9,0
Nykyinen elämä kaiken kaikkiaan
Ihmissuhteet
Terveydentila
Ulkonäkö
Vapaa-aika
Fyysinen kunto
Oma taloudellinen tilanne

8,8
8,6
8,4
8,2
8,0
7,8
7,6
7,4
7,2

2015

2014

2013

2012

2011

2010

2009

2008

2007

2006

2005

2004

2003

2002

2001

2000

1999

1998

1997

7,0

Tilasto-osio

93

Kuvio 48. Tyttöjen ja poikien
tyytyväisyys nykyiseen elämään kaiken
kaikkiaan kouluarvosana-asteikolla
4–10. Keskiarvojen muutos vuosina
1997–2015
9,0

Tytöt
Pojat

8,8

8,6

Muutokset tyytyväisyydessä

8,4

8,2

2015

2013

2011

2009

2007

2005

2003

2001

1999

1997

8,0

näyttää pätevän se, että myönteiset tulevaisuudennäkymät voimaannuttavat ja yleinen toiveikkuus on tärkeää elämäntyytyväisyydelle. (Ks.
lisää Kallungin artikkeli tässä julkaisussa.)
Tämä havainto kertoo siitä, miten keskeinenrooli luottamuksella on hyvinvoinnin kannalta.
Kaiken kaikkiaan luottamus perheellistymiseen
ja hyvään toimeentuloon tulevaisuudessa on
voimakkaimmin yhteydessä elämään tyytyväisyyteen. Selittäviä tekijöitä voi kuitenkin tarkastella muidenkin hyvinvoinnin ulottuvuuksien
kuin talouden eri tasoilla. Sama tulos, se että
optimismi lisää elämään tyytyväisyyttä erityisesti matalammilla hyvinvoinnin tasoilla, havaitaan erilaisilla elämän osa-alueilla. Esimerkiksi
terveyteensä tai ulkonäköönsä tyytymättömät
ovat selvästi onnellisempia, mikäli he uskovat
perheellistyvänsä kymmenessä vuodessa, ja
ihmissuhteisiinsa tai psyykkiseen terveyteensä tyytymättömät puolestaan ovat elämäänsä
huomattavasti tyytyväisempiä, mikäli uskovat
olevansa töissä kymmenen vuoden kuluttua.

94

Vaikutusten tarkastelu tyytyväisyyden eri tasoillatuo siis lisävalaistusta hyvinvoinnin tutkimiseen
verrattuna vain keskimääräisten vaikutusten arviointiin. Aiemmassa Nuorisobarometrissa on
havaittu sosiaalisen luottamuksen tärkeys hyvinvoinnille (ks. esim. Kortteinen & Elovainio2012). Luottamus tulevaan näyttää kaiken kaikkiaan nuorta suojaavalta tekijältä ennen kaikkea
hyvinvoinnin matalammilla tasoilla.

Nuorisobarometri 2015

Tyytyväisyyttä elämään on selvitetty Nuorisobarometreissa vuodesta 1997, joten siitä on seurantatietoa nyt 18 vuoden ajalta. Näin pitkään
vertailuun ei elämän kaikilla osa-alueilla päästä,sillä niitä on lisätty kyselyyn eritahtisesti, viimeisimpinä fyysinen kunto ja vapaa-aika vuonna
2012 sekä psyykkinen terveys nyt vuonna 2015.
Kuvioon 47 on koottu vertailukelpoisten mittausten tiedot koko seurannan ajalta.
Viimeisimpään kyselyyn verrattuna tyytyväisyys niin elämään kuin sen osa-alueisiin on
lisääntynyt, ainoastaan tyytyväisyys ihmissuhteisiin on lievässä laskussa. Yleishavaintona
tyytyväisyys on ollut varsin tasaista, oikeastaan
vain koetussa terveydentilassa on viime vuosina
tapahtunut tilastollisesti merkitsevää trendinomaista heikkenemistä, joka sekin on siis kääntynyt nyt parempaan suuntaan.
Tyttöjen ja poikien trenditiedot poikkeavat
osin toisistaan. 1990-luvulla tytöt olivat tyytyväisempiä elämäänsä, mutta viime vuosina pojat
ovat kirineet rinnalle ja ehkä ohikin (kuvio 48).
Kun tarkastellaan sukupuolta ja ikää yhtä aikaa,
muutos paikantuu alle 20-vuotiaisiin. Viimeisen
kymmenen vuoden aikana 15–19-vuotiaiden
poikien tyytyväisyys elämäänsä on parantunut
kysely kyselyltä, kun samanikäisillä tytöillä eimuutosta ole tapahtunut. Samalla sukupuolten
elämään tyytyväisyys on 2000-luvun mittaan
eriytynyt siten, että poikien tyytyväisyys vähenee
iän myötä, kun taas tytöillä näin ei käy.

viitteet

1.

2.

3.

4.

Valtion nuorisoasiain neuvottelukunnan
toteuttama Nuorten hyvinvointikysely toteutettiin sähköisenä Webropol-kyselynä
31.1.–19.2.2012. Kyselyyn vastasi 1148
nuorta, joista 108 (9 %) oli ruotsia äidinkielenään puhuvia. Linkki kyselyyn toimitettiin nuorille esimerkiksi Suomen
Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry:n jäsenjärjestöille ja kunnille suunnatun sähköpostitiedotteen sekä ylioppilas- ja opiskelijakuntien kautta.
Poikkeuksia ovat ikä ja asuinkunta. Niiden
lisäksi rekistereistä on saatu myös talouden kokoluokka, alle 18-vuotiaiden lukumäärä, asunnon pinta-ala ja huonemäärä
sekä asunpaikan koordinaatit WGS84muodossa (astejaotuksella) paikkatietoanalytiikkaa varten.
Kyselyekonomisesti ei välttämättä aina vaikuta mielekkäältä esimerkiksi kysyä jokaiselta haastateltavalta erikseen sukupuolta,
kun oletusarvoisesti muita kuin itsensä ensisijaisesti mieheksi tai naiseksi kokevia on
hyvin pieni osuus. Demografisena taustatietona tutkimus ei hyötyisi, vaikka löytyisi
muutama ”muu”-tapaus. Jos tutkimusaiheena olisi sukupuoliset identiteetit, tilanne
olisi tietenkin toinen.
Nuorisobarometrin otokseen ei aiempinakaan vuosina ole osunut saamenkielisiä
nuoria, mikä ei heidän pienen osuutensa
huomioiden ole yllätys. Vuoden 2013 väestötilaston mukaan saamenkielisiä oli 1930.
Lisäksi tilastosta löytyy vajaa tuhat sellaista henkilöä, joiden kieli ei ole saame mutta
joille löytyy tieto äidin tai isän saamenkielisyydestä. (Nieminen 2013.)

5.

Tässä mielessä ruotsin kieli on
hieman ongelmallinen, koska pelkän
ruotsinkielisyyden perusteella ei voi päätellä,
onko kyseessä suomenruotsalainen vai
ruotsinkielinen maahanmuuttaja.
6. Barometrissa yksittäisten kielten puhujia on liian vähän vertailuja varten, mutta
Tilastokeskuksen väestörakennetilastossa
miesenemmistö on suurin nepalin kielessä,
jota puhuvista nuorista 82 % on miehiä;
bengalinkielisistäkin 71 % on miehiä. Myös
kurdin- ja turkinkielisistä nuorista enemmistö (67 %) on miehiä. Yli puolet on miehiä myös englannin- ja vietnaminkielisistä(58 %) sekä espanjankielisistä (56 %) nuorista. Venäjän, vietnamin ja thainkielisistä
sen sijaan enemmistö on naisia. (Pietiläinen
ym. 2011, 11.)
7. Kaikki ”en osaa sanoa” -vastaukset on
poistettu luokittelusta, samoin ne, jotka
opiskelevat ”jossain muualla”.
8. Vanhempien koulutus pitäisi suhteuttaa
heidän syntymävuosiinsa, mutta tätä tietoa
ei ole saatavilla.
9. Viimeisimmän perhetilaston mukaan valtakunnallisesti kahden vanhemman perheessä (eli avioparit, avoparit ja rekisteröidyt parit) asuu yli 82 prosenttia alaikäisistä lapsista (Suomen virallinen tilasto 2014). Tämä
luku koskee kaikkia alaikäisiä; 7-vuotiaiden
tapauksessa osuus on suurempi, noin 84 %.
Kun ottaa huomioon, että osuus on laskenut hieman viime vuosina, voi päätellä nyt
kyselyyn vastanneiden ollessa 7-vuotiaita
myös rekisteritietojen osuuden olleen varsin lähellä kyselytulosta 88 %.
10. Lukujen kanssa on syytä olla tarkkana, sillä
lapsiperheitä voidaan tarkastella pitämällä

Tilasto-osio

95

yksikkönä niin lasta kuin perhettäkin, jolloin tulokset ovat erilaisia. Esimerkiksi
61 % lapsiperheistä oli vuonna 2013 avioparien perheitä, mutta 66 % lapsista asuu
avioparien perheissä, koska niissä on keskimäärin enemmän lapsia kuin avoparien ja
yhden vanhemman perheissä.
11. Kysymyksessä ei huomioitu kuntaliitosten
mahdollisuutta, mutta koska vaihtoehdot
olivat ”asunut koko ikäni nykyisessä asuinkunnassani” tai ”muuttanut”, vastaajat
lienevät ymmärtäneet kysymyksen kohdistuneen nimenomaan kuntarajojen yli
tapahtuneisiin muuttoihin, ei kuntarajojen
muutoksiin.
12. Vanhemman oma esimerkki elämäntapaa,
terveyttä ja hyvinvointia koskevissa asioissa
välittyy lapselle perhedynamiikassa varsin
varhain. Joitain perustavia jäsennyksiä on
jo tapahtunut, kun lapsi tulee alakoulu­
ikään. Esimerkiksi Pulkkisen (1996, 40)
pitkittäistutkimushanke osoitti, että jo noinkahdeksaan ikävuoteen mennessä lapsen
vuorovaikutustyylit muiden kanssa ovat
muotoutuneet sellaisiksi, että ne ennustavat
kehitystä eteenpäin varsin luotettavasti.
13. Kokonaisavioeronneisuusluku kertoo, kuin­
ka moni avioliitto päättyy eroon, mikäli
eronneisuus pysyttelee samalla tasolla kuin
nykyään.
14. Jäljelle jääneistä yhdestätoista kysymyksestä muodostettu summamuuttuja saa arvoja
0:n ja 10:n välillä. Summamuuttujan reliabiliteettia mitataan Cronbachin alfalla, joka
lopullisessa summamuuttujassa oli 0,687, eliriittävä. Muiden muuttujien kanssa vähemmän korreloivana muuttuja ”Kiusattiinko
sinua koulussa?” heikensi mittarin luotettavuutta. Ennen sen poistamista Cronbachin
alfa oli 0,676, poistamisen jälkeen 0,690.
Muuttujan ”Huolehdittiinko sinun perustarpeistasi, kuten ruuasta, vaatetuksesta ja
puhtaudesta?” koodattiin summamuuttujaan toisin päin kuin muut, kielteisesti
muotoillut väitteet. Kysymykset joutumisesta lastensuojelun kohteeksi saavat
96

Nuorisobarometri 2015

summamuuttujassa suuremman painoarvon kuin muut muuttujat, sillä kaikkine, jotka vastasivat ”kyllä” kysymykseen”Olitko sinä lastensuojelun asiakas?”, vastasivat ”kyllä” myös filtterinä käytettyyn
kysymykseen ”Oliko perheesi tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa?”
Kysymysten painottuminen summamuuttujassa on perusteltua siksi, että lastensuojelun kohteeksi joutuminen on niin raju
toimenpide.
15. Muuttamisiän ja ongelmien muuten käänteisessä yhteydessä on poikkeama tytöillä
noin 23 ja pojilla 24 vuoden iässä muuttaneissa. Tuossa iässä kotoa lähteneiden
lapsuudenperheissä on ollut keskimääräistä
enemmän ongelmia. Havainto liittyy vain
vähän koulutettuihin nuoriin, ja erityisen
paljon ongelmia raportoivat ne tuossa iässä
pois muuttaneet nuoret, joiden vanhemmat
olivat eronneet. Kokonaisuudessa vanhempien ero näyttää jouduttavan poismuuttoa,
mutta syystä tai toisesta noin viisi vuotta
muita pidempään kotona asuneiden perheissä näyttää olevan ongelmien kasautumista.
16. Haastatteluaineistossa näyttää kuitenkin
siltä, että yleisimmistä äidinkielistä somalia
puhuvat (n=8) raportoivat varsin vähän ongelmia, venäjää (n=21) ja viroa (n=13) puhuvat puolestaan keskimääräistä enemmän.
17. Suomalaisia ja espanjalaisia nuoria itsenäistymismuutoista haastatelleen Reetta
Salosen (2005, 78–83) mukaan kulttuuriset
erot tulevat esiin muuton syistä puhuttaessa. Siinä missä espanjalaisnuoret perustelevat – suomalaisesta näkökulmasta – pitkäaikaista lapsuudenkotiin jäämistään ensisijaisesti taloudellisilla syillä, suomalaisnuorten
puheessa oma tila nousee itseisarvoisen
tärkeäksi itsenäistymisen ja vapauden symboliksi.
18. Haastatteluaineisto on liian pieni tarkemmalle ikäryhmittäiselle tarkastelulle, mutta koko aineiston tasolla lapsuudenkodin
taloudellisten vaikeuksien kontrollointipoistaa yhteydet varhaisten muuttojen ja
toimeentulotuen saamisen väliltä. Tämä
viittaa siihen, että vaikka nuorella iällä pois
muuttaminen on yhteydessä nuoren heikoksi koettuun taloudelliseen tilanteeseen,
ei muuttoikä itsessään välttämättä ole tukien saamisen pääasiallinen tai ainakaan ainoa
insentiivi. Todennäköisesti taustalla on taloudenhallintaan liittyviä vaikeuksia, joiden
juuret ovat syvemmällä.
19. Kuvion 5 summamuuttujasta poistettiin työvoimaviranomaisten kanssa asiointi, sillä sitä kysyttiin vain työttömiltä.
Summamuuttujassa ovat mukana seuraavat
seitsemän muuttujaa: normaalin vuorokausirytmin säilyttäminen, ruoanlaitto, siivous,
pyykinpesu, kaupassakäynti, terveydenhuollossa asiointi, pankki- ja veroasioiden
hoitaminen. Kukin muuttuja voi saada
arvoja välillä 1–5 (1 = en ollenkaan; 5 =erittäin hyvin), ja koko summamuuttuja siis
arvoja välillä 7–35. Arvot on luokiteltu viiteen luokkaan seuraavasti: 7–21 selviytyy
arkitoimista huonosti (9 %), 22–25 melko
huonosti (22 %), 26–30 ei hyvin eikä huonosti (45 %), 31–33 melko hyvin (17 %),34–35 hyvin (7 %). Luokittelussa ääripäiden osuudet ovat pieniä ja keskimmäisen
arvon osuus suuri. Näin on tehty siksi, että
taustamuuttujittaiset erot olisivat paremmin visualisoitavissa. Summamuuttujan
yhtenäisyyttä mittaava Cronbachin alfa on
0,775, eli hyvä.
20. Logistisen regressioanalyysin tarpeisiin
Kestilän ym. artikkelissa summamuuttuja
on luokiteltu kaksiluokkaiseksi: ”kaksi tai
enemmän vaikeutta” ja ”yksi vaikeus tai eilainkaan vaikeuksia”.
21. Perhetilaston mukaan äiti ja lapsia -perheiden äideistä eronneita on 44 %, isä ja lapsia-perheiden isistä 52 % (Suomen virallinen
tilasto 2014). Lukujen ero barometrin 67% osuuteen selittyy ainakin osin sillä, että
perhetilastossa ei huomioida muiden parisuhteiden kuin avioliiton purkautumisia.

22. Iän ja sukupuolen välillä on kuitenkin yhteisvaikutusta terveydenhuollossa asioimisen sujuvuudessa, joka iän myötä paranee
tytöillä, mutta heikkenee pojilla.
23. Ainoat
poikkeuksetovatväitteet”Menestyminen elämässä on itsestä kiinni”,”Jokaisen tulee hoitaa omat asiansa” ja ”Onparas olla luottamatta keneenkään”, joista
viimeksi mainittu on käänteisesti yhteydessä muihin.
24. Kysymys on osa kahdeksanportaista mittaria, joka on esitetty Nuorisobarometreissa
aiemminkin, mutta eri vastausasteikolla,
joten varsinaista vertailutietoa ei nyt saada.
Vuosina 2009 ja 2012 Nuorisobarometreissa
kysymys esitettiin viisiportaisella vastausasteikolla, joka on muuten identtinen nyt käytetyn kanssa, mutta siinä oli lisäksi vaihtoehto ”ei samaa eikä eri mieltä”. Verrattuna
vuoden 2012 kyselyyn on samaa mieltä
väitteen kanssa olevien osuus laskenut
11 %:sta 9 %:iin ja eri mieltä olevien osuus
kasvanut 82 %:sta 91 %:iin. Vastausten jakaumista voi suurin varauksin päätellä, että
muutoksen suunta vaikuttaa olevan pikemmin kohti vahvistuvaa kuin heikentyvää
luottamusta kanssaihmisiin
25. Näistä neljän jälkimmäisen, negatiivisesti
korreloivan muuttujan asteikot on käännetty. Summamuuttujan yhtenäisyyttä mittaava
Cronbachin alfa on 0,708, eli hyvä.
26. Sama havainto tehtiin vuoden 2012
Nuorisobarometrissa, jossa selvitettiin eri
sukupuolten muistikuvia lapsuudenkodistaan. Tuolloin tytöt muistivat ilmapiirinhieman riitaisampana, pojat puolestaan sopuisampana.
27. Vuoden 2012 Nuorisobarometrin haastatteluissa ei kysytty lapsuudenkodista
pois muuttamisen ikää, mutta sen pystyi selvittämään yhdistämällä tiedot iästä
ja perhemuodosta. Sillä, minkä ikäisenä
nuori on muuttanut pois, ei ollut yhteyttä
kokemuksiin lapsuudenkodin ilmapiiristä.
Varhaiseen omaan kotiin muuttamiseen eitämän valossa näyttänyt liittyvän kielteisiä

Tilasto-osio

97

kokemuksia lapsuudenkodin ilmapiiristä.
Kaikissa ikäryhmissä lapsuudenkodissa yhä
asuvat nuoret kylläkin pitivät ilmapiiriä sopuisampana ja vähemmän riitaisana kuin
pois muuttaneet, mutta 25–29-vuotiaiden
ikäryhmästä enää prosentin verran asui
vanhempiensa kanssa. (Myllyniemi 2012.)
28. Osa (35 %) vastaajista asuu yhä lapsuudenkodissaan, mikä tarkoittaa, että kysymykset
lapsuudenkodista ja nykyisestä perheestä
kohdistuvat osin samaan kotitalouteen. Voi
siis vaikuttaa siltä, että selittävä ja selitettävä
muuttuja olisivat päällekkäisiä, mikä tekisi
analyysista kehäpäätelmän. Kysymykset
lapsuudenkodin ongelmista tarkentuivat
kuitenkin peruskouluikään, ei haastatteluhetkeen. Lisäksi kysymykset ilmapiiristä jakonkreettisemmista ongelmista eivät ole samoja, eikä näitä tapauksia siis ole poistettu
luvuista.
29. Vielä 1980-luvulla iltaeläjiä oli 9 % aikuisista, nyt jo 12 %. Aamunvirkkuja on puolet.
Loput ovat siltä väliltä. (Lääkärilehti 2015.)
30. Tilastokeskuksen
ajankäyttötutkimuksessa ei tosin näy nuorten unten määrän
vähentymistä 1980-luvulta 2010-luvulle.
Itse asiassa nuorten nukkuminen lisääntyi
1987–1988 ja 1999–2000 (15–24-vuotiailla 8,5 tunnista 9,0 tuntiin). Sen jälkeen ei
muutoksia viimeisimpään tutkimuskierrokseen 2009–2010 ole havaittavissa. Tämä eiole ristiriidassa lisääntyneen väsymyksen
ja liian vähän nukkuvien osuuden kasvun
kanssa, sillä keskimääräisen kehityksen seuraaminen ei riitä niiden havaitsemiseen.
31. Vastausten merkitsemisessä pyydettiin
käyttämään 24 tunnin kelloa siten, että
esimerkiksi 10 tarkoittaa aamukymmentä ja 22 iltakymmentä. Osassa tapauksista
merkintätapa näyttää kuitenkin noudattaneen 12 tunnin kelloa, mistä kertoo 10 ja
12 välillä nukkumaan menneiden korostuneen suuri osuus (yhteensä n=103) kun
muuten päiväsaikaan nukkumaan menijöitä on vain muutama yksittäistapaus (klo 6
ja klo 17 välillä yhteensä n=7). Jokaisessa
98

Nuorisobarometri 2015

tapauksessa on pyritty tulkitsemaan, onko
kyse todellisista nukkumaanmeno- ja heräämisajoista (esim. 10–17) vai sittenkin
todennäköisesti tallennusvirheestä (esim.
10–7). Jälkimmäisenkaltaiset tapaukset on
tapauskohtaisesti uudelleenkoodattu aineistoon siten, että epävarmalta vaikuttavat
tapaukset on tulkittu puuttuviksi vastauksiksi.
32. Kuvioissa 10 ja 11 nukkumaanmenoaikojen
mukaisessa luokittelussa ”vaihtelevasti tai
en osaa sanoa” vastanneiden osuudet ovat
pienempiä kuin muiden taustamuuttujien
kohdalla. Tämä johtuu luonnollisesti siitä,
että koska nukkumaanmenoaika on tiedossa, jäävät epäselviksi ainoastaan ne, joiden
heräämisaika ei ole tiedossa. Kuvioiden tulkinnan kannalta tämä vaatii tarkkuutta, sillä
yhteismitattomia osuuksia ei tule verrata
toisiinsa.
33. Vuodesta 1995 lähtien toteutetussa THL:n
Kouluterveyskyselyssä ovat mukana peruskoulun 8.- ja 9.-luokkalaiset, lukion 1.- ja
2.-luokkalaiset sekä vuodesta 2008 lähtien
toisen asteen ammatillisessa oppilaitoksessa opiskelevat. Tiedot kerätään opettajan
ohjaamalla luokkakyselyllä. Vuosittain kyselyyn vastaa noin 100 000 nuorta.
34. Nuorten terveystapatutkimuksessa onseurattu valtakunnallisin postikyselyin
12–18-vuotiaiden nuorten terveyttä ja terveystottumuksia vertailukelpoisin menetelmin joka toinen vuosi vuodesta 1977 alkaen. Tuorein kysely tehtiin keväällä 2015.
Kyselyyn vastasi 7 412 nuorta (45 %).
35. ESPAD:n (European School Survey
Project on Alcohol and Drugs) kohderyhmänä ovat tutkimusvuonna 16 vuotta täyttävät nuoret, eli peruskoulun yhdeksännellä
luokalla olevat. Aineisto on kerätty anonyyminä luokkakyselynä vuodesta 1995 alkaen
joka neljäs vuosi maaliskuun lopulla 23–36
Euroopan maassa ositettua ryväsotantaa
käyttäen. Tutkimuksen vastausprosentti on
vaihdellut 90:n ja 92:n välillä. Uusimman
tutkimuksen aineisto kerättiin keväällä

2015, ja ensimmäiset tulokset julkaistaan
alkuvuonna 2016.
36. WHO-Koululaistutkimus (Health Behaviourin School-aged Children, HBSC) on maailman terveysjärjestön koordinoima kansainvälinen pitkäkestoinen tutkimus, jossa tarkastellaan kouluikäisten (11-, 13- ja
15-vuotiaiden) lasten ja nuorten terveyskäyttäytymistä ja elämäntyylejä. Tuoreintutkimusaineisto kerättiin vuosina 2013 ja
2014 yli 40 maasta. Suomen osuudesta vastaa Jyväskylän yliopiston terveystieteiden
laitoksen Terveyden edistämisen tutkimuskeskus.
37. Sukupuolittaiset muutokset ovat tuoreen Nuorten terveystapatutkimuksen
mukaan olleet samansuuntaisia myös
Nuorisobarometrin kohderyhmää nuoremmassa ikäryhmässä, sillä etenkin erittäin humalaan kuukausittain juovien 14–16-vuotiaiden poikien osuus on vähentynyt vuosituhannen taitteesta. Raittiiden nuorten
määrä on lisääntynyt 2000-luvun alusta
ja noussut edelleen vuoden 2013 jälkeen.
Alkoholinkäytön ja humalajuomisen väheneminen koskee myös 18-vuotiaita poikia,
mutta 18-vuotiaiden tyttöjen osalta lasku
saattaa nyt olla pysähtymässä. (Kinnunen
ym. 2015.) Kouluterveyskyselyn mukaan
peruskouluikäisten kuukausittaisessa humalajuomisessa ei enää ole sukupuolieroja
ja lukiolaisillakin erot ovat hyvin pienet.
38. Niistä nuorista, joiden lapsuudenkodissa ei
käytetty alkoholia lainkaan, 44 prosenttia
ei ole puolen vuoden aikana juonut itseään
humalaan asti, kun osuus muuten on vain
noin neljännes. Raittiissa kodissa kasvaneista nuorista 9 prosenttia sanoo juovansa
itsensä säännöllisesti humalaan, mutta jos
lapsuudenkodissa alkoholia käytettiin paljon, säännöllisesti humalassa on jo 17 prosenttia nuorista. (Myllyniemi 2012, 66.)
39. Raittiissa kodissa aikanaan kasvaneista aikuisista peräti 77 prosenttia ei ollut viimeisen puolen vuoden aikana ollut humalassa.
Raittiissa kodissa kasvaneiden vanhempien

omista perheistä jopa 40 prosenttia oli
raittiita (nuorten vastausten mukaan), kun
muuten raittiiden perheiden osuus oli vain
yhden kymmenesosan luokkaa. (Myllyniemi
2012, 67.)
40. Vastakkaisena trendinä tupakoinnin vähentymiselle Nuorten terveystapatutkimuksessa on havaittavissa sähkösavukekokeilujen lisääntyminen. Päivittäinen käyttö
koskee lähinnä 18-vuotiaita (3,5 % pojista, 0,6 % tytöistä). (Kinnunen ym. 2015.)
Nuorisobarometrin kyselyssä sähkösavukkeet yhdistettiin muuhun tupakointiin.
41. Kannabiksen säännölliseksi käyttäjäksi
haastatteluissa ilmoittautui 13 vastaajaa,
muiden huumeiden säännölliseksi käyttäjäksi 2 vastaajaa.
42. Poikkeuksia ovat tyytyväisyys ulkonäköön,
jossa tupakan tai kannabiksen käyttäjät eivät poikkea muista, ja tyytyväisyys vapaaaikaan, jossa kannabiksen käyttäjät tai alkoholia humalaan asti juovat eivät poikkea
muista. Nuuskalla ei ole vastaavia yhteyksiä
heikompaan tyytyväisyyteen. Kovien huumeiden käyttäjiä on niin vähän, ettei erojen
merkitsevyyksistä voi päätellä paljoakaan.
43. Kaikkiaan 2 % nuorista sanoo laittavansa
usein ruokaa, vaikka arvioikin selviytyvänsä siitä huonosti. 10 % on sellaisia, jotka
sanovat selviytyvänsä siitä hyvin mutta
jotka eivät kuitenkaan laita usein kotonaan
ruokaa. Jälkimmäisen ryhmän nuoret pitävät ruoanlaittoa tärkeänä harrastuksena ja
ovat kiinnostuneita ruokakulttuureista yhtä
usein kuin muutkin. Se, ettei laita usein
ruokaa, ei välttämättä kerro minkäänlaisista
arjenhallinnan ongelmista, vaan esimerkiksi
kiireisestä elämänvaiheesta.
44. FINRISKI-tutkimus on vuodesta 1972
lähtien tehty edustavalle, 25–64-vuotiaiden
otokselle viidellä alueella viiden vuodenvälein. Vuoden 2012 tutkimuksessa noin
4 % väestöstä oli kasvissyöjiä. Tavallisinta
kasvisruokavalion noudattaminen on pääkaupunkiseudulla, jossa noin 5 % on kasvissyöjiä. Alueellisia eroja merkittävämpi

Tilasto-osio

99

on ero sukupuolten ja ikäryhmien välillä.
Nuorista naisista jo noin 5–10 % noudattaa
kasvisruokavaliota. (Helldán ym. 2012.)
45. Ruokavalion perusteella tehdyillä operationalisoinneilla saatujen kasvissyöjien osuuksien on havaittu olevan selvästi pienempiä
kuin jos tutkittavilta itseltään kysytään suoraan, ovatko he kasvissyöjiä. Nämä erot
voivat johtua vastaajien tutkijoita väljemmistä määritelmistä kasvissyönnille, mutta
myös kyselyille tyypillisestä sosiaalisen suotavuuden paineesta, tässä tapauksessa siitä,
että kasvissyönti on koettu positiiviseksi
itseidentifikaatioksi. Tuloksissa voi olla vinoumaa myös toiseen suuntaan, jos tutkija
määritellessään kasvissyöntiä ruokavalion
perusteella ei aina tiedä, mitä ruokalajeja
on mahdollista valmistaa myös ilman lihaa.
Käsitteellisesti on mahdollista tehdä hienojakoisia jaotteluja. Jos kasvissyöjä käyttää
lisäksi maitotuotteita, puhutaan laktovegetaarisesta ruokavaliosta. Kananmunan
lisääminen listalle tekee ruokavaliosta
lakto-ovovegetaarisen. Muita kasvissyöjäryhmiä ovat esimerkiksi fennovegaanit ja
elävän ravinnon syöjät. Pescovegetaarinen
ruokavalio sisältää kasvisten lisäksi maitotuotteita, kananmunaa ja kalaa. Myös kalaa
syövät saattavat siis kutsua itseään kasvissyöjiksi. Käytännössä kasvisruokavalioista
on monenlaisia muunnelmia, kuten on sekaruokavaliostakin, mutta koska se ei tällä
kertaa ole Nuorisobarometrin varsinaisena
aiheena, kyselyyn vastaaminen haluttiin pitää yksinkertaisena.
46. Kysymys on siinä mielessä heikosti muotoiltu, että vaimoa tai miestä ei välttämättä
mielletä tyttö- tai poikaystäväksi. Tämä näkyy siinä, että avio- tai avoliitossa asuvien”ei koske minua” -vaihtoehdon valinneiden
osuus kasvaa lasten saamisen myötä 4 %:sta
19 %:iin. Nuorten vapaa-aikatutkimuksessa
2012 nähtiin, että tyttö- tai poikakavereiden
osuus on suurimmillaan 18 vuoden iässä, minkä jälkeen avo- tai aviopuolisoiden

100

Nuorisobarometri 2015

määrä alkaa nopeasti kasvaa (Myllyniemi &Berg 2013, 30).
47. Valtion nuorisoasiain neuvottelukunnan
ja Nuorisotutkimusverkoston Vapaa-aika­tutkimusta 2015 varten haastateltiin
7–29-vuotiaita mediaan liittyvistä asioista.
Tiedonkeruun yhteydessä kerättiin tietoa
kaikkein nuorimpien lasten haastattelijoilta
näiden kokemuksista kyselyn toimivuudesta. Monet kysymykset osoittautuivat lapsillevaikeiksi, eikä median käsite ollut tuttu juuri
kenellekään.
48. Harrastamisen käsitteen monitulkintaisuudesta kertoo Nuorten vapaa-aikatutkimuksessa 2013 tehty havainto, että päivittäin
kuntoliikuntaa harrastavista 14 % ei mielestään harrasta mitään (Myllyniemi & Berg2013).
49. Vaikka ei ole olemassa koottua tietoa siitä, kuinka paljon Suomessa asuvat maahanmuuttajataustaiset lapset ja nuoret
harrastavat liikuntaa urheiluseuroissa, voi
vähäisemmän osallistumisen päätellä melkoisella varmuudella paitsi alalla liikkuvasta kokemuksesta, myös tutkimuksissa
todetuista liikunta-aktiivisuuden eroista.
Maahanmuuttajataustaisista 14 % liikkui
vähintään neljä kertaa viikossa (Zacheus
2011, 10), Kansallisen liikuntatutkimuksen
mukaan puolestaan kantaväestön keskuudessa sama osuus oli 55 % (SLU 2010, 6).
50. Ekvivalentti tulo on tulokäsite, jolla pyritään saamaan erityyppisten kotitalouksien
tulot vertailukelpoisiksi ottamalla huomioon yhteiskulutushyödyt. Ekvivalentti tulo
lasketaan jakamalla kotitalouden käytettävissä olevat tulot talouden kulutusyksiköiden määrällä. Kulutusyksikköjen määrä
puolestaan lasketaan käyttäen Euroopan
unionin tilastoviraston Eurostatin suosittamaa OECD:n niin sanottua muunnettua
kulutusyksikköasteikkoa, jossa kotitalouden ensimmäinen aikuinen saa painon 1,
muut yli 13-vuotiaat henkilöt saavat painon
0,5 ja 0–13-vuotiaat lapset saavat painon
0,3. Tapauksissa, joissa alaikäinen asuu

yksin, painoksi on määritelty 1. Vapaaaikatutkimuksen haastatteluissa arvio tuloista annettiin kymmenportaisella asteikolla, ei suoraan euromääräisenä, mikä tarkoittaa, että tulo oli laskettava luokkavälin
keskipisteestä. Subjektiivisten arvioiden
käyttämisessä lapsuudenkodin toimeentulosta on muitakin, perustavampia ongelmia (lisää aiheesta ks. Moisio & Karvonen2007). Tulotiedon rinnalla kyselyssä selvitettiin, kuinka korkeana tai matalana vastaaja pitää kotitaloutensa tulotasoa. Tämän
kokemuksellisen tiedon vahva yhteys edellä
selitettyyn ekvivalenttiin tuloon puhuu senpuolesta, että ainakin koko aineiston tasolla
tulotason arviointi kuitenkin oli kutakuinkin luotettavaa.
51. Tätä voi pitää epävarmuustekijänä, joka
tulee huomioida kuvion 22 tulosten tulkinnassa. Jos kaikki pääasialliselta toimeltaan opiskelevat poistetaan luvuista, vähenee työtä vapaa-ajallaan tekevien osuus 57%:sta 48 %:iin.
52. Subjektiivisten arvioiden käyttämisessä
toimeentulon kartoituksessa on omat ongelmansa, lisää aiheesta etenkin suhteessa
lapsuudenkodin koettuun toimeentuloon
ks. Moisio & Karvonen 2007.
53. Käytetyn viisiportaisen asteikon ääripäissä
on niin vähän vastauksia (”varakas” 4 %,”köyhä” 3 %), että taustamuuttujana käytetään kolmiportaista luokittelua.
54. Nuorten vapaa-aikatutkimuksessa 2013 selvitettiin niin euromääräisiä tulotietoja kuinsitä, kuinka korkeana tai matalana vastaaja
pitää kotitaloutensa tulotasoa. Kokemus
tulotasosta oli vahvasti yhteydessä kotitalouden ekvivalenttiin tuloon, mikä puhuu
sen puolesta, että ainakin koko aineiston
tasolla tulotason arviointi oli kutakuinkin
luotettavaa. (Myllyniemi & Berg 2013.)
Toisaalta vaikeutta arvioida suhteellista
taloudellista tilannetta kuvastaa vuoden
2012 Nuorisobarometrissa tehty havainto
siitä, että vaikka absoluuttinen toimeentulo yleensä kohentuu iän myötä ja lasten

muutettua kotoa, ovat nuorten vanhempien
arviot toimeentulostaan haastatteluhetkellä
matalampia kuin nuorten arviossa lapsuudenkodin tilanteesta. (Myllyniemi 2012.)
55. Kysymyksen pohjana on käytetty Terveyden
ja hyvinvoinnin laitoksen vuodesta 2004 tekemää Suomalaisten hyvinvointi ja palvelut (HYPA) -kyselyä. Kysymys on muuten
identtinen, mutta tässä muutettu sinuttelumuotoon. Yksi tapa selvittää toimeentuloa
perustuu kysymyssarjaan materiaalisista
oloista, kuten auton omistamisesta, huoneiden määrästä, lomista ja tietokoneista.
Esimerkiksi WHO:n koululaistutkimuksessa tämä Family Affluence Scale (FAS) on
keskeisessä asemassa. (Currie ym. 2012.)
Nuorisobarometrin kyselyssä keskityttiin
tällä kertaa enemmän tulonmuodostuksen
kuin omistamisen selvittämiseen.
56. Pienituloisiksi lasketaan henkilöt, joiden kotitalouden käytettävissä oleva rahatulo kulutusyksikköä kohti on alle 60
prosenttia kansallisesta mediaanitulosta.
Pienituloisuusraja oli yhden hengen taloudella 14 260 euroa vuodessa eli 1 190 euroa
kuukaudessa vuonna 2013. Tuloilla tarkoitetaan verojen jälkeisiä rahatuloja, jotka
koostuvat työ- ja omaisuustuloista ja tulonsiirroista. Kulutusyksiköt puolestaan perustuvat niin kutsuttuun OECD:n modifioituun skaalaan. Kotitalouden yksi aikuinenon yksi kulutusyksikkö. Muut kotitalouden
14 vuotta täyttäneet henkilöt ovat kukin
0,5 kulutusyksikköä ja 0–13-vuotiaat lapset ovat kukin 0,3 kulutusyksikköä. Yhden
aikuisen kotitalous on siis yksi kulutusyksikkö, kun taas kotitalous, johon kuuluu
esimerkiksi puolisot ja yksi alle 14-vuotias
lapsi, ovat yhteensä 1,8 kulutusyksikköä.
(Suomen virallinen tilasto 2015.)
57. Toisin kuin aiemmin, ei nyt toteutetussa
kyselyssä vaihtoehtoja lueteltu vastaajalle,vaan spontaanit vastaukset tallennettiin 18
esikoodattuun luokkaan. Ehkä tästä syystä
myös ”muu, mikä?” -vaihtoehto sai jopa 61
vastausta, joista osa olisi voitu yhtä hyvin

Tilasto-osio

101koodata johonkin valmiista luokista (”äiti”,”Kela-tuet”, ”kesätyöt”), osaa taas ei (”palkkiot luottamustoimesta”, ”pullot”, ”säästöt”, ”puolison tulot”). Tässä ei kuitenkaan
ole jälkikäteen puututtu haastattelijoiden
alkuperäisiin ryhmittelyihin, vaan jätetty
ne luokkaan ”muut”. Vertailukelpoisuutta
saattaa heikentää myös kysymyksen muotoilun muutokset. Vuoteen 2001 saakka selvitettiin ”tärkeintä käyttövarojen lähdettä”,
2005 ”tärkeintä lähdettä henkilökohtaiseen
kulutukseesi” ja 2015 ”pääasiallista tulonlähdettä”. Yksittäisten tulonlähteiden muotoiluissakin on vuosien varrella tapahtunut
muutoksia. Vuosina 1996 ja 2001 käytettiin
muotoa ”opintotuki”, vuonna 2005 ”opintoraha” ja vuonna 2015 ”opintoraha tai sen
asumislisä”. Vuosina 1996–2005 käytettiin
käsitettä ”työttömyysturva”, jonka vastineeksi vuonna 2015 on laskettu yhteen
osuudet luokista ”työmarkkinatuki tai työttömän peruspäiväraha” ja ”ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha”.
58. Taloustutkimus teki syyskuussa 2010 kyselyn, johon saatiin 500 vastaajaa. Niistä 33
eli vajaa seitsemän prosenttia oli ottanut
pienlainoja. Pieni tapausmäärä ei mahdollista vankkoja empiirisiä yleistyksiä, mutta
painotetun erittelyn mukaan miehiä oli hiukan enemmän kuin naisia, nuorin ikäluokka(18–32-vuotiaat) oli ottanut vippejä enemmän kuin vanhemmat ikäluokat (33–47- tai
48–60-vuotiaat), ja ammattiluokittelussa
korostui vahvasti työntekijöiden luokka.
Pienlainayhdistys teetti vastaavan kyselyn
syyskuussa 2011, ja tulokset olivat samankaltaisia. (Rantala 2012.)
59. Kaiken kaikkiaan Nuorisobarometrin ikäryhmässä maksuhäiriöisten osuus valtakunnallisissa rekistereissä on noin 8 %, tytöillä
8 % ja pojilla 10 %. (Suomen Asiakastieto
Oy 2015.)
60. Toisin kuin nyt, vuoden 2005 Nuo­
riso­barometrissa kysymys vanhempien taloudellisesta tuesta esitettiin kaikille vastaajille.
Tuolloin 92 % vanhempien luona asuvista
102

Nuorisobarometri 2015

koki saaneensa taloudellista tukea vanhemmiltaan viimeisten kuuden kuukauden aikana. Kysely ei kerro, kuinka moni lopuista
8 %:sta ei pidä asumista taloudellisena tukena ja kuinka moni esimerkiksi maksaa
omille vanhemmilleen asumisesta. Kuvion
29 lukuun 51 % on laskettu mukaan vain
lapsuudenkodista pois muuttaneiden vastaukset.
61. Ne 8 % vuoden 2005 Nuorisobarometriin
vastanneista nuorista, jotka eivät vanhempien luona asumisesta huolimatta kokeneet
saavansa taloudellista tukea vanhemmiltaan,olivat iältään keskimääräistä vanhempia.
Ehkä tulos kertoo siitä, että pidemmäksi aikaa lapsuudenkotiin jääneet maksavat vanhemmilleen vuokraa asumisestaan. Vuoden
2005 kyselyssä lapsuudenkodissa asuneet
eivät ole mukana vertailussa vuoden 2015
tuloksissa käytetyssä 51 %:n osuudessa.
Myös vuoden 2001 Nuorisobarometri
selvitti vanhemmilta saatua tukea, mutta
koska tuolloin ei selvitetty perhemuotoa,
ei vanhempien luona asuneita voi poistaa
luvuista. Jotain voidaan kuitenkin päätellä
siitä, että vuonna 2001 kaikista vastaajista
69 % oli saanut vanhemmilta tukea ja että
vuonna 2005 osuus oli 65 %. Vuoden 2015
kyselyssä ei vastaavaa lukua saada. Tosin
voidaan olettaa kaikkien vanhempien luona asuvien saaneen tukea, jolloin osuudeksi
voidaan laskea 72 %.
62. Sukupolvien ketju -tutkimushankkeen kohderyhmänä ovat 1945–50-syntyneet suomalaiset suuret ikäluokat ja heidän aikuiset lapsensa. Lasten iät olivat 19–50 vuotta, keskimäärin 36 vuotta. Nuorisobarometriin vastanneiden 15–29-vuotiaiden vanhemmista
valtaosa on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla
mediaanin ollessa noin vuodessa 1963.
Vanhempien syntymävuosia ei nyt kysytty,
vaan arviot perustuvat kaikkien synnyttäneiden keski-ikään (joka vaihtelee ollen
nyt noin 30,5 vuotta) sekä vuoden 2012
Nuorisobarometriin, jossa haastateltiin

nuorten lisäksi heidän vanhempiaan, joiden
syntymävuosien mediaani oli 1960.
63. Vuonna 2007 käytännön apua suuriin ikäluokkiin kuuluvilta vanhemmiltaan sai jopa
84 %, vuonna 2012 enää 78 %. Taloudellista
tukea sai sekä vuonna 2007 että 2012 puolet. Lastenhoitoapua oli vuonna 2007
saanut 60 %, vuonna 2012 peräti 85 %.
Lastenhoitoavun yleistyminen liittyy siihen,
että useammalla suuriin ikäluokkiin kuuluvalla oli lapsenlapsia vuonna 2012 kuin olivuonna 2007 (Danielsbacka ym. 2013, 83).
64. Kysymykseen vanhempien kanssa vietetyn
ajan sukupuolittumisesta on vaikea vastata.
Vuoden 2012 barometrin mukaan pojat tapaavat tiheämmin isäänsä kuin tytöt, muttaäitien tapaamisessa ei ole eroja (Myllyniemi2012). Pelkästään yhteydenpidon tiiviyden tarkastelu tosin jättää piiloon sosiaalisuuden luonteen ja intensiteetin. WHO:nkoululaiskyselyn perusteella poikien sosiaalisuus perustuu enemmän tekemiseen,
tyttöjen puolestaan kommunikaatioon(Currie 2012, 211). Sukupolvien vuorovaikutus -tutkimuksen mukaan niin suurissa
ikäluokissa kuin näiden aikuisissa lapsissa
naiset pitävät enemmän yhteyttä ja antavat
hoiva-apua, kun taas miehet antavat enemmän muuta käytännön apua (Danielsbacka2013).
65. Vertailutiedot vuoden 2005 Nuoriso­
barometriin on laskettu vastaamaan 2015
rajauksia, eli luvuista on poistettu vanhempien luona asuvat. Vuoden 2001
Nuorisobarometrissa kysyttiin samoin
vanhempien antamasta taloudellisesta tuesta, mutta tuolloin kerätystä datasta ei
voi erottaa lapsuudenkodista muuttaneita.
Muutokset vuosien 2001 ja 2005 kyselyiden
välillä olivat kuitenkin kaikkien vastaajien
osalta hyvin pieniä. Ainoastaan puhelinlaskujen maksamisessa oli tapahtunut jonkin
verran kasvua, joka siis uusimman tiedon
mukaan näyttää jatkuneen.
66. Logistisessa regressioanalyysissa päivittäin nettiyhteydessä kavereidensa kanssa

olevat myös tapaavat päivittäin kavereitaan kasvotusten muita todennäköisemmin (OR=2,247). Päivittäisen puhelimitsekavereiden kanssa puhumisen yhteys päivittäiseen tapaamiseen on vielä vahvempi(OR=2,775).
67. Puhelimitse tapahtuva yhteydenpito lisättiin vuoden 1994 Pohjoismaiseen elinolotutkimukseen, sähköpostiyhteydet Tilasto­
keskuksen vuoden 2002 vapaa-aikatutkimukseen, ja vuoden 2009 Nuorten vapaaaikatutkimuksessa alettiin sähköpostin
sijaan puhua nettiyhteyksistä yleensä. 2012
Nuorisobarometrissa puhelin- ja nettiyhteydenpito erotettiin kyselyssä toisistaan,
vaikka toisaalta tämä erottelu on käymässä
yhä keinotekoisemmaksi puhelimen ja netin
käytännössä yhdistyessä samaan laitteeseen
ja eri laitteiden muutenkin integroituessa
toisiinsa. Edes kasvokkain tapaamisen merkitys ei enää näköpuheluiden arkipäiväistyttyä ole selviö. Myös käytetty laite on yhäepäoleellisempi taustatieto, sillä puhelin,tietokone ja netti ovat käytännössä yhdistymässä samaan laitteeseen. Niinpä tässä tarkoitetaan puhelimessa puhumisella nimenomaan puheyhteyttä, eli myös Skype tai
muu nettipuhelinyhteys lasketaan mukaan.
Vastaavasti nettiyhteydellä tarkoitetaan
pääasiallisesti kirjoittamista sisältävää reaaliaikaista yhteydenpitoa, ja chattaily on tässä
kyselyssä luokiteltu nettiyhteydenpidoksi,
vaikka siihen käytetty laite olisi puhelin,
ja kuvapuhelu on määritelty puhelimessa
puhumiseksi, vaikka se tapahtuisi tietokoneen kautta. Tässä käytetty erottelu on siis
ennen kaikkea puhumisen ja kirjoittamisen
välinen, ja mitattava asia on yhteyden­pito ja
sen tapa, olipa käytetty väline mikä hyvänsä.
68. Kun vuoden 2012 vapaa-aikatutkimuksessa
tutkittiin myös nuorempia, 7–14-vuotiaita,
havaittiin jo 10–14-vuotiaiden olevan aktiivisia puhelimen käyttäjiä (Myllyniemi &Berg 2013, 23).
69. Tämä voi vaikuttaa hämäävältä, sillä jos
seurustelukumppanit ovat eri sukupuolta,

Tilasto-osio

103

saattaa tulla mieleen, että seurustelevien
tyttöjen ja poikien osuuksien pitäisi olla
keskimäärin samat. Jos tyttöjen ja poikien seurustelukumppanit ovat eri-ikäisiä, ei
seurustelevien osuuksien kuitenkaan tarvitse yhden ikäryhmän sisällä olla samoja.
Näin ei myöskään tarvitse olla, jos tytöillä
ja pojilla on eri suhteessa omaa sukupuolta olevia seurustelukumppaneita tai sellaisia tyttö- tai poikaystäviä, jotka eivät kuulu kyselyn perusjoukkoon tai jotka jostain
muusta syystä eivät ole vastanneet kyselyyn.
Myös tyttöjen ja poikien erilaiset tavat määritellä toinen tyttöystäväksi tai poikaystäväksi voivat vaikuttaa vastausten epäsymmetriaan.
70. Vuoden 2012 vapaa-aikatutkimuksessa esitettiin väite ”Tunnet itsesi yksinäiseksi” japyydettiin vastaajia kertomaan, kuinka samaa tai eri mieltä he olivat. Tuolloin täysin
samaa mieltä väitteen kanssa oli vain 1 prosentti ja ainakin osittain samaa mieltä oli 9
prosenttia lapsista ja nuorista. (Myllyniemi& Berg 2013.) Toinen yksinäisyyttä sivuava
kysymys aiemmissa kyselyissä on vuosien
2010 ja 2014 Nuorisobarometrien kysymys siitä, kuinka paljon epävarmuutta tai
turvattomuutta vastaaja tuntee oman yksinäisyyden suhteen. Enemmistö koki epävarmuutta erittäin vähän tai ei ollenkaan ja
vain 13 % paljon tai melko paljon. Selvästi
suurempaa huolta aiheuttavat arkiseen pärjäämiseen liittyvät asiat: oma toimeentulo
ja työn saaminen. (Myllyniemi 2015, 61.)
Suhde on kiinnostava, sillä samalla nimenomaan ihmissuhteet ovat kyselyiden perusteella kaikista elämänalueista tärkeimpiä
nuorille. Taustalla voi olla ajatus siitä, että
sosiaalisen elämän lankojen koetaan olevan
enemmän omissa käsissä, kun taas taloutta
ja työmarkkinoita heiluttavat yksilön ulottumattomissa olevat makrotason voimat.
71. Yksi tapa avata erilaisia tuloksia on tarkastella itse yksinäisyyden käsitettä. Hoza,
Bukowski ja Beery (2000) erottelevat sosiaalisen ja emotionaalisen yksinäisyyden.
104

Nuorisobarometri 2015

Sosiaalisesti yksinäisillä ei ole kaveriporukkaa, mutta saattaa olla hyvä ystävä, joka
ymmärtää. Emotionaalisesti yksinäisillä on
kaveriporukka, muttei sydänystävää.
72. Logistisessa regressioanalyysissa harvemmin kuin päivittäin kavereita tapaavien riski
kokea yksinäisyyttä on muita selvästi suurempi (OR=1,78). Harvemmin kuin päivittäin kaveriensa kanssa puhelimessa puhuvien kohdalla riskikerroin on suurempi(OR=1,37) kuin harvemmin kuin päivittäin
nettiyhteydessä olevien (OR=1,22).
73. Kysymys on samantapainen kuin Koulu­
terveyskyselyssä käytetty ”Onko sinulla
tällä hetkellä todella läheistä ystävää, jonka kanssa voit keskustella luottamuksellisesti lähes kaikista omista asioistasi?”
Kouluterveyskyselyssä ilman ystäviä olevien
osuudet ovat suurempia, mikä voi tiedonkeruutapojen ja kohderyhmien erilaisuuden lisäksi johtua siitä, että Nuorisobarometrissa
vastausvaihtoehtoja oli vain kaksi (kyllä/ei),
Kouluterveyskyselyssä neljä (ei ole läheisiä
ystäviä / on yksi läheinen ystävä / on kaksi
läheistä ystävää / on useampia läheisiä ystäviä).
74. Logistisessa regressioanalyysissa harvemmin kuin päivittäin nettiyhteydessä kavereidensa kanssa olevien riski sille, ettei ole
luotettuja ystäviä, on muita selvästi suurempi (OR=3,98). Päivittäistä harvemman
puhelimessa puhumisen (OR=2,34) ja
päivittäistä harvemman kasvokkain tapaamisen (OR=1,73) kohdalla riskikerroin on
pienempi kuin nettiyhteydenpidon tapauksessa.
75. Muut kysymykset ovat pysyneet samoina, mutta vuosien 2004 ja 2008 kyselyissä selvitettiin erikseen yhteenkuuluvuutta”harrastusseuraan” ja ”johonkin muuhun
vapaa-ajan yhdistykseen”. Tästä erottelusta
päätettiin luopua vuonna 2012 ja käyttää
muotoilua ”johonkin yhdistykseen, seuraan
tai kansalaisjärjestöön”. Suora vertailu tätä
aiempiin vuosiin ei siis yhdistysten kohdalla
ole mahdollista.

76. Valtioneuvoston kanslian rahoittamaa
turvallisuustutkimusta tekee Suomen
Pelastusalan Keskusjärjestö SPEK. Arvio
perustuu kyselyyn, jossa 3 000 suomalaiselta kysyttiin muun muassa heidän näkemyksiään oikeudenmukaisuudesta ja tasa-arvosta sekä varautumisesta erilaisiin uhkiin.
77. Valtakunnallisen Nuorisobarometrin ohella
tehdyssä Helsingin lisäotoksessa kysymyksen aikaperspektiivi oli peräti 20 vuotta.
Pitempi tulevaisuusperspektiivi lisäsi perheen perustamisen ja ulkomaille muuttamisen todennäköisyyttä. Kiinnostavasti ”enosaa sanoa” -vastausten osuus ei ollut sen
suurempi kuin 10 vuoden aikajänteellä.
78. Kysymys ammattitutkinnon suorittamisesta on sikäli käsitteellisesti harhaanjohtavasti
muotoiltu, että osa vastaajista on ajatellut
kaikkia tutkintoja, osa erityisesti ammatillisissa oppilaitoksissa suoritettuja ammatillisia perustutkintoja. Tämä näkyy esimerkiksi siinä, että kaikista vastaajista kymmenen
vuoden kuluttua arvelee sen suorittaneensa 90 %, ammatillisen perustutkinnon

suorittaneista 98 % ja yliopistotutkinnon
suorittaneista vain 81 %.
79. Osaksi suomalaisten verraten korkea tyytyväisyys voi johtua käytetystä mitta-asteikosta 0–10, sillä suomalaiset ovat tottuneempia
kouluarvosanoihin 4–10.
80. Vaikka koko EU:n alueella tyytyväisyys on
korkeimmillaan nuorilla, muitakin poikkeuksia on kuin Suomi. Ruotsissa, Norjassa
ja Tanskassa yli 65-vuotiaat ovat jopa tyytyväisempiä kuin 16–24-vuotiaat. (Eurostat
2015.)
81. Keskihajonta on suurinta tyytyväisyydessä
taloudelliseen tilanteeseen (SD=1,29).
82. Kallunki & Lehtonen (2012) käyttivät
kvantiiliregressiota analysoidessaan nuorten aikuisten elämäntyytyväisyyttä ja sen
osatekijöitä eri osissa elämäntyytyväisyyden
jakaumaa. Nuorisobarometrissa sen sijaan
käytettiin kaksisuuntaista varianssianalyysia, jossa selittävien muuttujien yhdysvaikutuksia tarkasteltiin tyytyväisyyden eri tasoilla.

Tilasto-osio

105

106

Nuorisobarometri 2015

lähteet

Aapola, Sinikka (1991) Ystävyyden keinulauta. Helsinkiläistyttöjen ystävyyskulttuurista. Helsinki: Sosiaali- ja
terveysministeriö.
Aapola, Sinikka & Ketokivi, Kaisa (2005) Aikuistumisen ehdot 2000-luvun yhteiskunnassa. Teoksessa Sinikka Aapola & Kaisa Ketokivi (toim.) Polkuja ja poikkeamia – Aikuisuutta etsimässä. Helsinki:
Nuorisotutkimusverkosto.
Abrahams, Ray (1991) A Place of Their Own. Family Farming in Eastern Finland. Cambridge: Cambridge
University Press.
Ajantasa 15.9.2015. http://areena.yle.fi/1-2919685 (Viitattu 17.9.2015.)
Antila, Juha (2005) Veteen piirretty viiva? Työn ja yksityiselämän välisen rajapinnan tarkastelua. Työpoliittinen
tutkimus nro 272. Helsinki: Työministeriö.
Anttila, Anu-Hanna (2012) Sukupuolitettu kotityönjako ja sosiokulttuuriset rakenteet. Sosiologia 49(4), 291–306.
Berg, Päivi (2005) Miten se meitä liikuttaa? Suomalaisten liikunta- ja urheiluharrastukset 1981–2002.
Teoksessa Mirja Liikkanen & Riitta Hanifi & Ulla Hannula (toim.) Yksilöllisiä valintoja, kulttuurien
pysyvyyttä. Vapaa-ajan muutokset 1981–2002. Helsinki: Tilastokeskus, 135–168.
Currie, Candace & Zanotti, Cara & Morgan, Antony & Currie, Dorothy & de Looze, Margaretha & Roberts, Chris & Samdal, Oddrun & Smith, Otto R. F. & Barnekowym, Vivian (2012,eds) Social Determinants of Health and Well-Being Among Young People. Health Behaviour in School-Aged
Children (HBSC) Study. International Report from the 2009/2010 Survey. Health Policy for Children
and Adolescents, No. 6. Copenhagen: WHO Regional Office for Europe. http://www.euro.who.
int/en/what-we-publish/abstracts/social-determinants-of-health-and-well-being-among-youngpeople.-health-behaviour-in-school-aged-children-hbsc-study (Viitattu 23.6.2015.)
Cutler, David & Deaton, Angus & Lleras-Muney, Adriana (2006) The Determinants of Mortality.
Journals of Economic Perspectives 20 (3), 97–120.
Dahal, Arati & Fertig, Angela (2013) An Economic Assessment of the Effect of Mental Illness on
Household Spending Behavior. Journal of Economic Psychology 37, 18–33.
Danielsbacka, Mirkka & Tanskanen, Antti & Hämäläinen, Hans & Pelkonen, Inka & Haavio-Mannila, Elina & Rotkirch, Anna & Karisto, Antti & Roos, J. P. (2013) Sukupolvien vuorovaikutus. Auttaminen ja yhteydenpito suurten ikäluokkien ja heidän lastensa elämässä. Tutkimuksia D 58/2013. Helsinki:
Väestöntutkimuslaitos.
Ervasti, Heikki (2004) Työttömyys ja koettu hyvinvointi. Deprivaatioteorian, insentiiviteorian ja selviytymisnäkökulman vertailua. Janus 12 (3), 298–318.
Eurostat (2015) Quality of life. Facts and views. Luxembourg: Publications Office of the European
Union.
Forsberg, Hannele & Ritala-Koskinen, Aino & Autonen-Vaaraniemi, Leena & Kauko, Outi (2014)
Lasten monipaikkainen asuminen sosiaalisena ilmiönä ja hyvinvoinnin kysymyksenä. Hyvinvointikatsaus 1/2014. Helsinki: Tilastokeskus.

tilasto-osio

107Forss, Anne & Säkkinen, Salla (2013) Lapsen elatus ja huolto 2012. Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Suomen virallinen tilasto 2012. Päivitetty 17.6.2013. http://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/108527/
Tr16_13.pdf ?sequenc (Viitattu 30.11.2015.)
Haanpää, Leena & af Ursin, Piia & Matarma, Tanja (2012) Kouluikäisten liikuntasuhde luupin alla. Kyselytutkimus 6.- ja 9.-luokkalaisille. Turun Lapsi- ja nuorisotutkimuskeskuksen julkaisuja 3/2012.
Turku: Turun yliopisto. http://www.doria.fi/bitstream/handle/10024/76841/CYRI_Liikuntasuhderaportti_valmis2012.pdf ?sequence=1 (Viitattu 15.11.2015.)
Haavio-Mannila, Elina & Majamaa, K. & Tanskanen, A. & Hämäläinen, H. & Karisto, A. & Rotkirch,
A. & Roos, J. P. (2009) Sukupolvien ketju. Suuret ikäluokat ja sukupolvien välinen vuorovaikutus Suomessa.
Sosiaali- ja terveysturvan tutkimuksia 107. Helsinki: Kelan tutkimusosasto.
Habermas, Jürgen (1984) The Theory of Communicative Action. Vol. 1: Reason and the Rationalisation ofSociety. London: Heineman.
Haikkola, Lotta (2012) Monipaikkainen nuoruus. Toinen sukupolvi, transnationaalisuus ja identiteetit. Sosiaali­tieteiden laitoksen julkaisuja. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Hakovirta, Mia & Kallio, Johanna (2014) Lasten käsityksiä köyhyydestä ja köyhyyden syistä. Yhteiskuntapolitiikka 79 (2), 152–162.
Hakovirta, Mia & Rantalaiho, Minna (2012) Taloudellinen eriarvoisuus lasten arjessa. Sosiaali- ja terveysturvan tutkimuksia 124. https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/37848/Tutkimuksia124.pdf (Viitattu 22.6.2015.)
Happonen, Sara & Jokela, Fia (2015) Yläkoululaisen unirytmin tukeminen ja kartoittaminen toiminnallisten
tuokioiden avulla. Opinnäyte, kevät 2015. Helsinki: Diakonia-ammattikorkeakoulu. http://www.theseus.fi/xmlui/bitstream/handle/10024/89519/Happonen_Sara_HELSINKI.pdf ?sequence=1(Viitattu 18.5.2015.)
Helldán, Anni & Raulio, Susanna & Kosola, Mikko & Tapanainen, Heli & Ovaskainen, Marja-Leena & Virtanen, Suvi (2012) Finravinto 2012 -tutkimus. The National FINDIET 2012 Survey. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. http://urn.fi/URN:ISBN:978-952-245-951-0 (Viitattu
11.9.2015.)
Holmila, Marja & Raitasalo, Kirsimarja (2008) Lapsuudenkodin alkoholin liikakäytön vaikutukset.
Teoksessa Pasi Moisio & Sakari Karvonen & Jussi Simpura & Matti Heikkilä (toim.) Suomalaisten
hyvinvointi. Helsinki: Stakes, 294–307.
Horelli, Liisa & Wallin, Sirkku (2006) Aikasuunnittelun lähtökohdat. Teoksessa Liisa Horelli & Sirkku
Wallin (toim.) Arjen ajan hallintaa. Kokemuksia suomalaisesta aikasuunnittelusta. Tutkimuksia 2006:9.
Helsinki: Helsingin kaupungin tietokeskus.
Hoza, Betsy & Bukowski, William M. & Beery, Susan (2000) Assessing Peer Network and Dyadic
Loneliness. Journal of Clinical Child Psychology 29 (1), 119–128.
Hämäläinen, H. & Tanskanen, A. (2010) Perhesukupolvet ja taloudellinen auttaminen. Suurten ikäluokkien lapsilleen ja vanhemmilleen antama tuki. Janus 18 (4), 374–386.
Ilmonen, Mervi & Hirvonen, Jukka & Manninen, Rikhard (2005) Nuorten asuminen 2005. Helsinki:
Ympäristöministeriö.
Jallinoja, Riitta (2000) Perheen aika. Helsinki: Otava.
Jokinen, Eeva (2005) Aikuisten arki. Helsinki: Gaudeamus.
Junkala, Pekka & Lallukka, Kirsi (2012) Yhteiset kentät? Puheita ja tekoja vähemmistöihin kuuluvien nuorten
yhdenvertaisen liikunnan ja urheilun edistämiseksi. Sisäasiainministeriön julkaisuja 1/2012. Helsinki:
Sisäasiainministeriö.
Junttila, Niina (2010) Social Competence and Loneliness During the School Years. Issues in Assessment, Interrelations and Intergenerational Transmission. Julkaisuja B 325. Turku: Turun yliopisto.
108

NUORIsobarometri 2015

Kaikkonen, Risto & Mäki, Päivi & Hakulinen-Viitanen, Tuovi & Markkula, Jaana & Wikström, Katja& Ovaskainen, Marja-Leena & Virtanen, Suvi & Laatikainen, Tiina (2012, toim.) Lasten ja lapsiperheiden terveys ja hyvinvointierot. Raportti 16/2012. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
https://www.thl.fi/documents/10531/95751/Raportti%202012%2016.pdf (Viitattu 22.6.2015.)
Kallunki, Valdemar & Lehtonen, Olli (2012) Nuorten aikuisten elämäntyytyväisyyden osatekijät hyvinvoinnin eri tasoilla. Yhteiskuntapolitiikka 77 (4), 359–373. https://helda.helsinki.fi/bitstream/
handle/10138/152789/Kallunki_Lehtonen_Nuorten_aikuisten_el_m_ntyytyv_isyyden_
osatekij_t_hyvinvoinnin_eri_tasoilla.pdf ?sequence=1 (Viitattu 22.10.2015.)
Kannas, Lasse & Eskola, Kari & Välimaa, Pia & Mustajoki Pertti (2010) Virtaa, Nuoret, terveys ja
arkielämä. Keuruu: Otava
Kartovaara, Leena (2007) Kerro, kerro tilasto, ken on maahanmuuttajalapsi! Hyvinvointikatsaus 1/2007.
Karvonen, Sakari (2010) Jakautuuko nuorten juominen kahtia? Yhteiskuntapolitiikka 75 (2), 182–193.
Kauppinen, Eila (2009) ”Jos heti lataa kaiken ja osoittaa sormella, ei ne nuoret tule mukaan.” Järjestöjen mahdollisuudet vaikuttaa nuorten ruokatottumuksiin. Pro gradu -tutkielma. Kotitalousopettajan koulutus,
kotitalous- ja käsityötieteiden laitos, käyttäytymistieteellinen tiedekunta. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Kauppinen, Timo M. & Angelin, Anna & Lorentzen, Thomas & Backman, Olof & Salonen, Tapio& Moisio, Pasi & Dahl, Espen (2014) Social background and life-course risks as determinants ofsocial assistance receipt among young adults in Sweden, Norway and Finland. Journal of European
Social Policy. July 2014 24: 273–288.
Kestilä, Laura (2008) Pathways to Health. Determinants of Health, Health Behaviour and Health Inequalities
in Early Adulthood. Kansanterveyslaitoksen julkaisuja A 23/2008. Helsinki: Kansanterveyslaitos.
Kilpeläinen, Päivi & Kostiainen, Eeva & Laakso, Seppo (2015) Toiveet ja todellisuus. Nuorten
asuminen 2014. Suomen ympäristö 2/2015. Helsinki: Ympäristöministeriö. http://hdl.handle.
net/10138/153037 (Viitattu 3.8.2015.)
Kinnunen, Jaana M. & Pere, Lasse & Lindfors, Pirjo & Ollila, Hanna & Ripelä, Arja (2015) Nuorten terveystapatutkimus 2015. Nuorten tupakkatuotteiden ja päihteiden käyttö 1977–2015. Raportteja
ja muistioita 2015:31. Helsinki: Sosiaali- ja terveysministeriö. http://www.julkari.fi/bitstream/
handle/10024/126379/URN_ISBN_978-952-00-3592-1.pdf?sequence=1 (Viitattu 10.7.2015.)
Kinnunen, Kirsi & Virtanen, Pekka & Valtonen, Hannu (2011) Sairaus ei tee onnettomaksi, mutta onneton ei pysy terveenäkään. Yhteiskuntapolitiikka 76 (4), 387–396. http://www.stakes.fi/
yp/2011/4/kinnunen.pdf (Viitattu 22.10.2015.)
Koivusilta, Leena K. & Rimpelä, Arja H. & Kautiainen, Susanna M. (2006) Health Inequality in Adolescence. Does Stratification Occur by Familial Social Background, Family Affluence, or Personal
Social Position? BMC Public Health 6 (110), 1–13.
Kortteinen, Matti & Elovainio, Marko (2012) Kuinka huono-osaisuus periytyy. Teoksessa Sami Myllyniemi (toim.) Monipolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Korvela, Pirjo (2003) Yhdessä ja erikseen. Perheenjäsenten kotona olemisen ja tekemisen dynamiikka. Helsinki:
Stakes.
Korvela Pirjo (2014) Arjen rakentumisen ja rytmien kokoavaa tarkastelua. Teoksessa Pirjo Korvela& Terttu Tuomi-Gröhn (toim.), Arjen rakentuminen ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9, 318–341. https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/153029/14%20Korvela.pdf ?sequence=14 (Viitattu 30.11.2015.)

tilasto-osio

109

Kronholm, Erkki (2011) Uniongelmien ja unen keston epidemiologia ja yhteiskunnallinen merkitys.
Soiaalilääketieteellinen aikakausilehti 48, 114–122. http://ojs.tsv.fi/index.php/SA/article/viewFile/4489/4231 (Viitattu 14.9.2015.)
Kronholm, Erkki & Puusniekka, Riikka & Jokela, Jukka & Villberg, Jari & Urrila, Anna Sofia &Paunio, Tiina & Välimaa, Raili & Tynjälä, Jorma (2014) Trends in self-reported sleep problems,
tiredness and related school performance among Finnish adolescents from 1984 to 2011. Journalof Sleep Research 24 (1), 3–10.
Kupari, Tiina (2011, toim.) Omaa kotia etsimässä. Nuorten asuminen 2010. Suomen ympäristö 1/2011.
Helsinki: Ympäristöministeriö.
Käkelä, Klaudia (2015) Nuorisotyöntekijät teinien kannabiksen käytöstä: ”Se on monelle arkipäivää,
eikä millään tavalla mystistä.” Yle Uutiset 31.8.2015. http://yle.fi/uutiset/nuorisotyontekijat_teinien_kannabiksen_kaytosta_se_on_monelle_arkipaivaa_eika_millaan_tavalla_mystista/8255822(Viitattu 17.9.2015.)
Lajunen, Hanna-Reetta & Kaprio, Jaakko & Rose, Richard J. & Pulkkinen, Lea & Silventoinen, Karri(2012) Genetic and Environmental Influences on BMI from Late Childhood to Adolescence are
Modified by Parental Education. Obesity 20 (3), 583–589.
Lapsiasiavaltuutettu (2014) Lastensuojelu 2013. Tilastoraportti. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin
laitos.
Leinonen, Jenni (2004) Families in Struggle. Child Mental Health and Family Well-Being in Finland During the
Economic Recession of the 1990s: The Importance of Parenting. Research reports 143. Helsinki: Stakes.
Lääkärilehti (2015) Iltavirkut ovat alttiita monille sairauksille. Tieteessä / Katsaus / Verkossa ensin.
http://www.laakarilehti.fi/files/nostot/nosto19_2.pdf (Viitattu 6.11.2015.)
Maijala, Hanna-Mari & Fagerlund, Emilia (2012) Monikulttuurisen liikunnan hyviä käytäntöjä Suomessa ja
Norjassa. Liikunnan ja kansanterveyden julkaisuja 258. Jyväskylä: Liikunnan ja kansanterveyden
edistämissäätiö LIKES. http://www.likes.fi/filebank/588-Monikulttuurisen_liikunnan_hyvia_
kaytantoja.pdf (Viitattu 7.10.2015.)
Matikka, Anni & Luopa, Pauliina & Kivimäki, Hanne & Jokela, Jukka & Paananen, Reija (2014) Maahanmuuttajataustaisten 8.- ja 9.-luokkalaisten hyvinvointi. Kouluterveyskysely 2013. Raportti 26/2014. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. https://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/116720/
URN_ISBN_978-952-302-297-3.pdf ?sequence=1 (Viitattu 15.11.2015.)
Merikanto, Ilona & Partonen, Timo & Lahti, Tuuli (2015) Iltavirkut ovat alttiita monille sairauksille.
Suomen Lääkärilehti 19/2015, 1333–1337.
Miettinen, Anneli (2008) Kotityöt, sukupuoli ja tasa-arvo. Palkattoman työn jakamiseen liittyvät käytännöt ja
asenteet Suomessa. Väestöntutkimuslaitoksen julkaisusarja E 32. Helsinki: Väestöliitto.
Miettinen, Anneli & Rotkirch, Anna (2012) Yhteistä aikaa etsimässä. Lapsiperheiden ajankäyttö 2000-luvulla. Perhebarometri 2011. Väestöntutkimuslaitos, katsauksia E42/2012. Helsinki: Väestöliitto.
Moisio, Pasi & Karvonen, Sakari (2007) Mitä subjektiiviset kysymykset lapsuudenkodin toimeentulosta oikeastaan mittaavat? Sosiaalilääketieteellinen aikakausilehti 44 (3), 144–152.
Myllyniemi, Sami (2005) Nuorisobarometri. Teoksessa Terhi-Anna Wilska (toim.) Erilaiset ja samanlaiset. Nuorisobarometri 2005. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2006) Uskon asia. Nuorisobarometri 2006. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2008) Mitä kuuluu? Nuorisobarometri 2008. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.

110

NUORIsobarometri 2015

Myllyniemi, Sami (2009a) Taidekohtia. Nuorisobarometri 2009. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2009b) Aika vapaalla. Nuorten vapaa-aikatutkimus 2009. Helsinki: Opetusministeriö& Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2010, toim.) Puolustuskannalla. Nuorisobarometri 2010. Helsinki: Opetusministeriö &Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2012, toim.) Ylisukupolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami (2015) Nuorisobarometri. Teoksessa Sami Myllyniemi (toim.) Ihmisarvoinen nuoruus.
Nuorisobarometri 2014. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain
neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami & Berg, Päivi (2013) Nuoria liikkeellä. Nuorten vapaa-aikatutkimus 2013. Helsinki:
Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami & Gissler, Mika (2012) Tilasto-osio. Teoksessa Elina Pekkarinen & Kaisa Vehkalahti & Sami Myllyniemi (toim.) Lapsuus ja nuoruus instituutioiden kehyksissä. Nuorten elinolot -vuosikirja
2012. Helsinki: Opetusministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllyniemi, Sami & Suurpää, Leena (2009) Nuoret aikuiset itsellisyyden ja riippuvuuden noidankehässä. Hyvinvointikatsaus 1/2009. Helsinki: Tilastokeskus, 2–4.
Nieminen, Jari (2013) Etnisyystiedon merkitys kasvaa maahanmuuton lisääntyessä. Hyvinvointikatsaus
3/2013. Helsinki: Tilastokeskus, 2–5.
Nikander, Timo (2009) Nuoret muuttavat omilleen yhä nuorempina. Hyvinvointikatsaus 1/2009.
Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/artikkelit/2009/art_2009-03-16_004.html (Viitattu
4.11.2015.)
Oinonen, Eriikka (2013) Nuorten kotoa muuttamisen trendit Euroopassa. Hyvinvointikatsaus 4/2013.
Helsinki: Tilastokeskus, 28–32.
Opetushallitus (2014) Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet. Määräykset ja ohjeet 2014:96.
Helsinki: Opetushallitus. http://www.oph.fi/download/163777_perusopetuksen_opetussuunnitelman_perusteet_2014.pdf (Viitattu 7.9.2015.)
Opetus- ja kulttuuriministeriö (2012) Lapsi- ja nuorisopolitiikan kehittämisohjelma 2012–2015. Julkaisuja 2012:6. Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Pajunen, Tuuli & Lehto, Reetta & Ovaskainen, Marja-Leena & Tapanainen, Heli & Hoppu, Ulla &Roos, Eva (2012) Vanhempien koulutuksen ja perherakenteen yhteys yläkoululaisten ravinnonsaantiin ja ruoankäyttöön. Sosiaalilääketieteellinen aikakausilehti 2012 (49), 105–117.
Peura-Kapanen, Liisa (2013) Nuorten itsenäistyminen edellyttää talousosaamista. Hyvinvointikatsaus
4/2013. Helsinki: Tilastokeskus.
Pietiläinen, Marjut & Helminen, Marja-Liisa & Lappalainen, Eevi (2011) Nuoret väestössä ja nuorten
perheet. Teoksessa Marjut Pietiläinen (toim.) Nuori tasa-arvo. Sukupuolten tasa-arvo 2011. Helsinki:
Tilastokeskus.
Piiroinen, Sanna & Järvelä, Katja (2006) Kokemuksella ja tiedolla. Tutkimus kuluttajien ruoan valinnasta.
Julkaisuja 8:2006. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus.
Prättälä, Ritva (2011) Terveyttä haittaavat elintavat kasautuvat niille, joilla menee muutenkin huonosti. Tesso. Sosiaali- ja terveyspoliittinen aikakausilehti 2/2011, 20–21.
Pulkkinen, Lea (1996) Sosiaalinen kehitys lapsuudessa ja nuoruudessa. Teoksessa Lea Pulkkinen(toim.) Lapsesta aikuiseksi. Jyväskylä: Atena Kustannus.
Pääkkönen, Hannu (2010) Perheiden aika ja ajankäyttö. Tutkimuksia kokonaistyöajasta, vapaaehtoistyöstä,lapsista ja kiireestä. Tutkimuksia 254. Helsinki: Tilastokeskus.

tilasto-osio

111

Pääkkönen, Hannu (2014) Uusi teknologia on vaikuttanut koululaisten elämäntapoihin. Hyvinvointikatsaus 1/2014. Helsinki: Tilastokeskus. http://tilastokeskus.fi/artikkelit/2014/art_2014-0226_004.html (Viitattu 7.11.2015.)
Pääkkönen, Hannu & Hanifi, Riitta (2012) Suomalaisten vapaa-aika lisääntyy ja päivärytmit myöhentyvät. Hyvinvointikatsaus 3/2012. Helsinki: Tilastokeskus.
Raitasalo, Raimo (2007) Mielialakysely. Suomen oloihin Beckin lyhyen depressiokyselyn pohjalta kehitetty masennusoireilun ja itsetunnon kysely. Sosiaali- ja terveysturvan tutkimuksia 86. Helsinki: Kela.
Raitasalo, Kirsimarja & Simonen, Jenni (2011) Alaikäiset juovat entistä vähemmän, mutta nuorten
aikuisten juominen lisääntyy. Yhteiskuntapolitiikka (76), 17–29.
Rantala, Kati (2012) Vippikierteen muotokuva. Verkkokatsauksia 24/2012. Helsinki: Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos. https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/152578/Verkko24_Ran­tala­_2012.pdf ?sequence=2 (Viitattu 19.11.2015.)
Roberts, Fredric Mark (1982) Under the North Star. Notions of Self and Community in a Finnish Village.
New York: The City University of New York.
Ruckenstein, Minna (2012) Kouluruokailun vaikuttajat. Kansalaiskasvatuksesta kulutuskulttuuriin.
Teoksessa Elina Pekkarinen & Kaisa Vehkalahti & Sami Myllyniemi (toim.) Lapset ja nuoret instituutioiden kehyksessä. Nuorten elinolot -vuosikirja 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 131. Helsinki: Nuorisotutkimusverkosto & Valtion nuorisoasiain neuvottelukunta & Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 156–169. https://www.julkari.fi/bitstream/
handle/10024/103052/elinolot%20vuosikirja%202012.pdf ?sequence=1 (Viitattu 4.11.2015.)
Rönkä, Anna & Poikkeus, Anna-Maija (2000) Tytöt, pojat ja vanhemmat. Kumppanuutta ja kahinointia. Nuorisotutkimus 24 (4), 3–18.
Rönkä, Anna & Sallinen, Marjukka (2008) Murrosikäisen perhesuhteet. Muutoksia ja jännitteitä.
Teoksessa Eija Sevón & Marianne Notko (toim.) Perhesuhteet puntarissa. Helsinki: Gaudeamus,
43–67.
Saarenpää-Heikkilä, Outi (2009) Koululaisten uniongelmia voidaan ehkäistä ennalta. Suomen Lääkärilehti 64, 1–2/2009, 35–41.
Salmela, Jaana (2006) Sosiaalinen tuki, itsearvostus ja pätevyyden kokemukset heijastuvat nuoruusiän
liikunnassa. Liikunta & Tiede 3/2006, 10–15.
Salmela-Aro, Katariina (2011) Mikä nuoria liikuttaa? Uupumuksesta intoon. Tieteessä tapahtuu 29 (4–5), 3–6.
Salmi, Minna (1991) Ajatteletko arkena? Arkielämä ja tietoisen toiminnan mahdollisuus. Sosiologia 28(4), 237–249.
Salonen, Reetta (2005) Milloin omaan kotiin? Aikuistumisen vastuu Suomessa ja Espanjassa. Teoksessa Sinikka Aapola & Kaisa Ketokivi (toim.) Polkuja ja poikkeamia. Aikuisuutta etsimässä. Helsinki:
Nuorisotutkimusverkosto.
Similä, Jenni (2012) Lasten ja nuorten yhteiskunnallinen hyvinvointi alkaa arjen hallinnasta. Etusivu.
Opetus- ja kulttuuriministeriön verkkolehti, 10.5.2012.
Simonen, Jenni & Kataja, Kati & Pirskanen, Henna & Holmila, Marja & Tigerstedt, Christoffer(2015) Luottamista ja harhauttamista. Vanhempien ja lasten alkoholinkäyttöä koskeva vuorovaikutus nuorten kuvaamana. Yhteiskuntapolitiikka 80 (4), 365–376. http://www.julkari.fi/bitstream/
handle/10024/126876/simonen.pdf ?sequence=1 (Viitattu 15.9.2015.)
Sisäministeriö (2014) Syrjintä Suomessa. Tietoraportti 2014. Julkaisu 7/2014. Helsinki: Sisäministeriö. http://yhdenvertaisuus-fi-bin.directo.fi/@Bin/50169de182d60ffba2bacfaa23baa99c/14113
7­3559/application/pdf/334467/Julkaisu_A4_042014-web.pdf (Viitattu 7.10.2015.)

112

NUORIsobarometri 2015

SLU (2010a) Kansallinen liikuntatutkimus 2009–2010. Aikuisliikunta. Helsinki: Suomen Kuntoliikuntaliitto.
Suomen Asiakastieto Oy (2015) Maksuhäiriötilastot 1–9/2015. http://www.mynewsdesk.com/fi/
asiakastieto/documents/maksuhaeirioetilastot-1-9-2015-49712 (Viitattu 26.10.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2009) Ajankäyttötutkimus. Muutokset 1979–2009. 2. Ajankäytön
muutokset. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/til/akay/2009/02/akay_2009_02_201102-17_kat_002_fi.html (Viitattu: 24.8.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2011) Tulonjakotilasto. Ikääntyneet, nuoret ja lapset pienituloisissa
kotitalouksissa. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/til/tjt/2009/02/tjt_2009_02_201101-26_kat_004_fi.htm (Viitattu: 24.6.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2013) Tulonjakotilasto. Pienituloisuus koettelee etenkin nuoria aikuisia. http://tilastokeskus.fi/til/tjt/2013/01/tjt_2013_01_2015-03-20_tie_001_fi.html?ad=notify(Viitattu 18.9.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2014) Perheet. Vuosikatsaus 2013. Helsinki: Tilastokeskus. http://
tilastokeskus.fi/til/perh/2013/02/perh_2013_02_2014-11-21_fi.pdf (Viitattu: 26.8.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2014b) Lastensuojelu 2013. Tilastoraportti. Helsinki: Terveyden ja
hyvinvoinnin laitos. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fe2014111346266 (Viitattu 2.12.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2015) Tulonjakotilasto. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/
til/tjt/2013/01/tjt_2013_01_2015-03-20_kat_003_fi.html (Viitattu: 24.6.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2015b) Tulonjakotilasto 2013. Helsinki: Tilastokeskus http://tilastokeskus.fi/til/tjt/2013/01/tjt_2013_01_2015-03-20_tie_001_fi.html?ad=notif(Viitattu
20.3.2015.)
Suutari, Minna (2002) Nuorten sosiaaliset verkostot palkkatyön marginaalissa. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 26. Helsinki: Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura.
Sznitman, Sharon Rödner & Olsson, Börje & Room, Robin (2008, eds) A Cannabis Reader: Global
Issues and Local Experiences. Perspectives on Cannabis Controversies, Treatment and Regulation in Europe.
Monograps series 8, vol 2. Lisbon: European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction(EMCDDA).
Tarvas, Tuomo (2014) Oletko mitä syöt? Yhteishyvä. Hok-Elanto.
THL (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 2015a) Indikaattorikuvaukset. https://www.thl.fi/fi/
tutkimus-ja-asiantuntijatyo/vaestotutkimukset/kouluterveyskysely/indikaattorikuvaukset/
elintavat#huono_arkirytmi (Viitattu 7.11.2015.)
THL (Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 2015b) Kouluterveyskyselyn tulokset. https://www.thl.
fi/fi/tutkimus-ja-asiantuntijatyo/vaestotutkimukset/kouluterveyskysely/tulokset(Viitattu
15.11.2015.)
Tilastokeskus & Stakes (2007) Suomalainen lapsi. Helsinki: Tilastokeskus & Stakes.
Tilastokeskus (2014) Tilastollinen vuosikirja 2013. Helsinki: Tilastokeskus.
Toikka, Sini & Vuorjoki, Ona & Koskela, Tuomas & Pentala, Oona (2015) Aikuisväestön yksinäisyys
ja järjestötoimintaan osallistuminen Suomessa. ATH-tutkimuksen tuloksia. Teoksessa Jukka Murto & Oona Pentala & Satu Helakorpi & Risto Kaikkonen (toim.) Yksinäisyys ja osallistuminen, ATHtutkimuksen tuloksia. Järjestökentän tutkimusohjelma. Työpapereita 25/2015. Helsinki: Terveyden ja
hyvinvoinnin laitos. http://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/127100/URN_ISBN_978952-302-547-9.pdf ?sequence=1 (Viitattu 28.10.2015.)
Tolonen, Tarja (2001) Nuorten kulttuurit koulussa. Ääni, tila ja sukupuolten arkiset järjestykset. Helsinki:
Gaudeamus & Nuorisotutkimusseura.

tilasto-osio

113

Tynjälä, Jorma & Villberg, Jari & Kannas, Lasse (2002) Nuorten nukkumistottumukset ja väsyneisyys
vuosina 1984–98. Suomen Lääkärilehti 57 (30–32), 2993–2998.
Urrila, Anna Sofia & Pesonen Anu-Katriina (2012) Nuorten unen erityispiirteet ja ongelmat. Suomen
Lääkärilehti 67, 40/2012, 2827–2833.
Vaarama, Marja & Siljander, Eero & Luoma, Miina-Liisa & Meriläinen, Satu (2010) Suomalaisten
kokema elämänlaatu nuoruudesta vanhuuteen. Teoksessa Marja Vaarama & Pasi Moisio & Sakari Karvonen (toim.) Suomalaisten hyvinvointi 2010. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos,
126–149. http://www.thl.fi/thl-client/pdfs/8cec7cec-5cf3-4209-ba7a-0334ecdb6e1d (Viitattu
20.8.2014.)
Varjonen, Vili (2015) Huumetilanne Suomessa 2014. Raportteja 1/2015. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. https://www.julkari.fi/bitstream/handle/10024/125568/THL_RAPO1_2015_
web%20%281%29.pdf ?sequence=1 (Viitattu 8.9.2015.)
Wilska, Terhi-Anna & Eresmaa, Ilppo (2002) Nuorten toimeentulon subjektiivinen kokeminen – arjen realismia vai tulevaisuuden kuvitelmia? Teoksessa Autio, Minna & Eresmaa, Ilppo & Heinonen, Visa & Koljonen, Virpi & Paju, Petri & Wilska, Terhi-Anna: Pakko riittää: näkökulmia nuorten
kulutukseen ja velkaantumiseen. Helsinki: Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 24. Helsinki: Nuorisotutkimusseura.
Wolbers, M. H. J. (2007) Employment Insecurity at Labour Market Entry and Its Impact on Parental
Home Leaving and Family Formation. A Comparative Study among Recent Graduates in EightEuropean Countries. International Journal of Comparative Sociology, 48 (6), 481–507.
Zacheus, Tuomas (2011) Liikunta monen kulttuurin kohtauspaikaksi? Liikunta ja Tiede 48 (4), 10–15.

114

NUORIsobarometri 2015

tieteelliset Artikkelit

johdanto

115

116

Nuorisobarometri 2015

Laura Kestilä & Timo M. Kauppinen &Sakari Karvonen
Lapsuuden elinolojen yhteys arjenhallintaan nuorilla aikuisilla

Johdanto
Perheet voivat kohdata monenlaisia ongelmia,
jotka heikentävät vanhempien henkisiä, sosiaa­
lisia ja taloudellisia voimavaroja. Vaikeu­det heijastuvat usein myös perheen lasten ja nuorten
hyvinvointiin. Tällaisia ongelmia ovat tutkimusten mukaan esimerkiksi työttömyys ja toimeentulovaikeudet, asumisen ongelmat, mielen­terveys- ja päihdeongelmat, vanhempien ero
ja vanhempien väliset konfliktit sekä kaltoinkohtelu ja väkivalta. Lapsuuden elinolot ovat
tutkimusten mukaan yhteydessä myöhempien
ikävaiheiden terveyteen, elintapoihin ja laajemmin hyvinvointiin (esim. Kestilä & Rahkonen
2011; Kestilä ym. 2012; Mäkinen ym. 2006) sekäsuoraan että erilaisten muiden tekijöiden kautta(Kestilä 2008; Pensola 2004; Lundberg 1997).
Elämää kuormittavilla tekijöillä voi pahimmillaan olla hyvin kauaskantoisia seurauksia, mutta
on myös tunnistettu useita sellaisia tekijöitä, esimerkiksi koulutus, läheiset ihmissuhteet ja harrastukset, oikea-aikaiset ja oikeanlaiset palvelut,
jotka voivat suojata ongelmien siirtymiseltä seuraaville sukupolville.
Tutkimusten perusteella voidaan yleisesti
sanoa, että lapsuuden huono-osaisuus ennustaa
huono-osaisuutta myös myöhemmin elämässä.
Erilaisten ongelmien ylisukupolvisuuden näkö­
kulmasta on tutkittu sitä, ennustaako tietynlainen lapsuuden ongelma vastaavantyyppistä
ongelmaa myöhemmässä elämässä. Tällaista on
havaittu muun muassa mielenterveys- ja päihde­
ongelmien (Solantaus ym. 2011; Solantaus­&
Paavonen 2009, Pirkola ym. 2005, Kestilä ym.
2008) ja toimeentulotukiasiakkuuden osalta(Kauppinen ym. 2014; Moisio & Kauppinen
2011, Moisio ym. 2014; Moisio & Kauppinen2010). Myös sosiaalisen aseman tiedetään periytyvän, tutkitaan ilmiötä sitten koulutuksen(Kivinen ym. 2012; Myrskylä 2009), tulotason(Sirniö ym. 2014) tai ammattiaseman (Erola2009) näkökulmasta. Kun sosiaalinen asema
puolestaan on yhteydessä erilaisten ongelmien
yleisyyteen, olennainen kysymys on, missä määrin ongelmien ylisukupolvisissa yhteyksissä on
loppujen lopuksi kyse sosiaalisen aseman periytymisestä.
Suurin osa suomalaisista nuorista aikuisista
voi tilastotiedon valossa hyvin. Silti on havaittu,
että ongelmat ja hyvinvoinnin vajeet kasautuvat
usein samoille nuorille, ja erityisesti kouluttamattomien nuorten aikuisten on todettu olevan syrjäytymisvaarassa (Ilmakunnas ym. 2015;
Myrskylä 2012). Tutkimusta kouluttamattomien
ja työttömien nuorten hyvinvoinnista on paljon (esim. Vanttaja & Järvinen 2004; Järvinen& Vanttaja 2006; Karvonen & Kestilä 2014).
Heikko suoriutuminen peruskoulussa tarkoittaa
usein karsiutumista toisen asteen koulutuksesta
ja siten myös epävarmaa ja heikkoa työmarkkina-asemaa: pelkän peruskoulun suorittaneillasekä työttömyys että pitkittynyt työttömyys on
yleisempää (Sipilä ym. 2011). Lisäksi terveyteen
ja etenkin psyykkiseen terveyteen liittyvät ongelmat (Rintanen 2000; Kestilä 2008) sekä muutelämänhallinnan ongelmat kuten alkoholin ongelmakäyttö (Martelin ym. 2005; Kestilä 2008)
ja rikollisuus (Aaltonen 2011) ovat muita yleisempiä kouluttamattomilla nuorilla aikuisilla.
Syrjäytyminen saa usein alkunsa, kun
huono­-osaisuus monimuotoistuu ja kasautuu
ja vaikeuttaa näin ihmisen mahdollisuuksia hallita omaa elämäänsä (Berg ym. 2011; Kestilä
ym. 2011). Nuorten syrjäytymiseen liittyvässä keskustelussa on nostettu esiin myös huoli

tieteelliset artikkelit

117

syrjäytymisvaarassa olevien nuorten arjenhallinnan ongelmista (esim. Similä 2012). Arjenhallinta on lisäksi yksi lapsi- ja nuorisopolitiikan
kehittämisohjelman 2012–2015 läpileikkaavista
teemoista yhdenvertaisuuden ja osallisuuden
ohella (Opetus- ja kulttuuriministeriö 2012). Siitä huolimatta aihetta on selvitetty vähän. Arjenhallinta on käsitteenä laaja ja moniaineksinen,
eikä sillä ole yhtä selkeää määritelmää. Kysyttäessä nuorilta itseltään arjenhallinnan sisällöstä
esiin nousee arkirutiineista selviäminen, omantalouden hallinta ja erilaiset terveyteen liittyvät
asiat, kuten mielenterveysongelmat, ruokailu- ja
liikuntatottumukset sekä päihteet. Erityisen tärkeänä pidetään kuitenkin arjen kokemista mielekkäänä. (Similä 2012.) Arjenhallinnan voikin
määritellä yksilön tunteeksi siitä, että hän kykenee tekemään itse omaan elämäänsä liittyviä ratkaisuja sekä vaikuttamaan niihin (Similä 2012).
Koska arjenhallinnalla ei ole vakiintunutta
määritelmää, voi sitä lähestyä lähikäsitteen, elämänhallinnan (Raitasalo 1996), kautta. Yleisellä
tasolla elämänhallinnan voi katsoa tarkoittavan
yksilön kykyä ottaa vastuuta omasta elämästään
ja koostuvan siten monien toiminta-alueiden
hallinnasta tai hallinnan kokemuksesta. Puutteellinen elämänhallinta ilmenee ongelmina hyvinvointiin liittyvien tarpeiden tyydyttymisessä.
Tässä tutkimuksessa arjenhallintaa lähestytäänkin erityisesti hyvinvoinnin tarpeiden näkökulmasta. Hyvinvointi ymmärretään yleensä
moniulotteiseksi käsitteeksi, ja etenkin pohjoismaisessa hyvinvointitutkimuksessa on sovellettu
usein kolmea ulottuvuutta, jotka ovat elintaso,sosiaaliset suhteet tai psykososiaalinen hyvinvointi sekä itsensä toteuttaminen tai mielekäs tekeminen. Vaikka ulottuvuuksien nimet saattavat
vaihdella, taustalla on suomalaisen sosiologin
Erik Allardtin (1976) tunnettu hyvinvointiteoria. Siinä hyvinvoinnin ulottuvuudet on nimetty
englanninkielisillä termeillä having (aineellinen
elintaso), loving (sosiaaliset suhteet) ja being (itsensä toteuttaminen), joista viimeiseen kuuluu
vielä alakohta doing (Allardt 1993). Elintason
osatekijöiksi Allardt laski muun muassa taloudelliset resurssit, asuinolosuhteet, työllisyyden
118

Nuorisobarometri 2015

ja työolot, koulutuksen ja terveyden. Sosiaalisiin
suhteisiin kuuluvat puolestaan suhteet esimerkiksi perheeseen ja sukuun, ystäviin, paikallisyhteisöön ja työtovereihin. Itsensä toteuttamiseenliittyy sellaisia tekijöitä kuin vaikuttamismahdollisuudet omaan elämään, poliittiset resurssit ja
vapaa-ajan toiminnan mahdollisuudet.

Tavoitteet, aineisto ja menetelmät
Tämän tutkimuksen tavoitteena on tarkastella
vuoden 2015 Nuorisobarometrin aineistoa siitä
näkökulmasta, miten lapsuudenperheen taloudelliset, sosiaaliset ja terveydelliset ongelmat
ja perherakenne sekä vanhempien ja vastaajan
oma koulutustaso ovat yhteydessä 18–29-vuotiaiden nuorten aikuisten arjenhallintaan eri
osa-alueilla. Allardtin jaotteluun viitaten analyysit perustuvat kolmeen näkökulmaan: talouden
hallintaan (having), sosiaalisten suhteiden hallintaan (loving) ja käytännön arjen hallintaan (being
ja doing).
Kuviossa 1 kuvataan tärkeimpiä oletettuja
yhteyksiä pääasiallisten tutkittavien tekijöiden
välillä. Tutkimuksessa selvitetääni)miten vastaajan oma koulutus (a) on yhteydessä arjenhallintaan eri osa-alueillaii) miten vanhempien koulutus (b), lapsuuden
perherakenne ja lapsuudenperheen ongelmat (c) ovat yhteydessä arjenhallintaan eri
osa-alueillaiii) selittävätkö oma ja vanhempien koulutustaso lapsuudenperheen ongelmien ja omanarjenhallinnan välisiä yhteyksiäiv) riippuuko lapsuudenperheen ongelman yhteys vastaavan alueen arjenhallinnan ongelmaan vastaajan koulutuksesta (d).
Tutkimusteeman taustalla on ennen kaikkea yleinen yhteiskunnallinen keskustelu, jossa
nuorten syrjäytyminen ja huono-osaisuus on
ollut korostetussa asemassa. Huoli etenkin kouluttamattomien ja vähän koulutettujen nuorten heikoksi oletetusta elämänhallinnasta on
ollut suuri. Koska tutkimusta arjenhallinnan

Kuvio 1. Nuorten aikuisten arjenhallintaa selittävät tekijät: tärkeimmät oletetut
tekijöiden väliset yhteydet tässä tutkimuksessa.
b

Vanhempien koulutus

Oma koulutusadLapsuuden ongelmat

Arjenhallintaceri osa-alueista ja niihin vaikuttavista tekijöistä
on vähän, tarkasteltavaksi valittiin kolmea osaaluetta kuvaavia tietoja, joiden avulla selvitetään
muun muassa sitä, onko nuoren koulutus yhteydessä arjenhallintaan. Edellä mainittuun yhteiskunnalliseen keskusteluun nojaa siis erittelymme ensimmäinen oletus (a), että matala koulutus
on yhteydessä heikkoon arjenhallintaan kaikilla kolmella osa-alueella, jotka ovat talouden hallinta, sosiaalisten suhteiden hallinta ja käytännön arjen
hallinta. Toisaalta sekä nuoren omaa koulutusta
että arjenhallinnan ongelmia voivat selittää perhetaustaan liittyvät tekijät. Koulutuksen ja arjenhallinnan (mahdollisessa) yhteydessä saattaisi
olla kyse kouluttamattomuuden periytymisestä,
jolloin selitystä nuoren huonoon arjenhallintaan
olisikin etsittävä vanhempien koulutustaustaan
liittyvistä tekijöistä.
Toinen oletuksemme on, että vanhempien koulutuksella ja lapsuudenperheen ongelmilla (b ja c) on
yhteys nuoren aikuisen arjenhallintaan eri osa-alueilla.
Yhteys lapsuudenperheen ongelmien ja nuoren
aikuisuuden arjenhallinnan välillä, sikäli kuin
sellainen on, voi olla osa laajempaa lapsuuden
perheolojen ja nuoren aikuisen nykytilanteen
välistä yhteyttä. Sikäli kuin lapsuudenperheen
ongelmien ja nuoren aikuisen oman arjenhallinnan ongelmien välillä havaitaan yhteyksiä, niiden oletetaan ainakin osittain johtuvan siitä, että
vanhempien koulutustaso selittää sekä lapsuudenperheen ongelmia että nuoren koulutuksen
kautta nuoren omia arjenhallinnan ongelmia.
Lapsuudenperheessä koetut ongelmat
voivat toisaalta vaikuttaa nuoren omaan
arjen­
hallintaan vanhempien koulutustasosta

riippumatta. Tältä osin erityisenä kiinnostuksen
kohteena on niin sanotun kaksoistaakan (double
jeopardy) teoria (ks. Jackson 2009), jonka mukaan
kaksi huono-osaisuuden muotoa ikään kuin kasaa kuormaa kantajalleen yli niiden oman vaikutuksen. Tähän perustuu tutkimuksemme kolmas oletus. Empiirisesti kyse on tällöin kahden
selittävän tekijän keskinäisestä vaikutuksesta,
joten tarkastelemme tässä sitä, riippuuko lapsuudenperheen ongelmien vaikutus nuoren aikuisen omasta
koulutuksesta (d). Teoria ei vielä selitä sitä, millä
tavoin kuormitus syntyy, mutta tässä erittelyssä lähdetään oletuksesta lapsuudesta periytyvistä malleista ja resurssien puutteesta. Tällöin
vastaajan kaksoistaakka ilmenisi nimenomaan
sillä arjenhallinnan ulottuvuudella, jolla hänen
lapsuudenperheelläänkin on ollut ongelmia. Tämän oletuksen pohjalta tarkastelemme esimerkiksi talouden hallintaa selitettäessä erityisesti
lapsuudenperheen talousvaikeuksien merkitystä
ja näihin vaikeuksiin liittyvää kaksoistaakkaa.
Tutkimuksen aineisto
Tutkimuksen aineistona on vuoden 2015 Nuorisobarometria varten kerätty puhelinhaastattelu­
aineisto. Haastattelut suoritti marraskuun 2014
ja helmikuun 2015 välisenä aikana Taloustutkimus Oy. Tutkimuksen aineiston muodostamista
varten väestötietojärjestelmästä otettiin satunnaisotannalla 27500 henkilön otos Suomessa
asuvista 15–29-vuotiaista. Puhelinnumerot löydettiin kaiken kaikkiaan 15001 näytteessä olleelle henkilölle. Kun tästä vähennetään väärät
numerot (523), kiintiöön kuulumattomat (13)ja toiseen ajankohtaan sovitut soitot, joita eitieteelliset artikkelit119t­ arvinnut vastaajamäärätavoitteen tultua täyteen
enää tehdä (349), oli lopullisen näytteen koko14116 henkilöä. Näistä 5436 oli sellaista, joihin
ei koskaan saatu yhteyttä, 50 numeroa oli joka
yhteydenottokerralla varattuna ja 123 tapauk­
sessa vastaaja katkaisi puhelun välittömästi
vastattuaan. Kaiken kaikkiaan 6582 vastaajaa
kieltäytyi haastattelusta, ja yleisimmät syyt kieltäytymiseen olivat ajanpuute ja se, ettei tutkimus
kiinnostanut tai huvittanut. Yhteensä näytteestä
tehtiin 1894 loppuunvietyä haastattelua. Tämän
tutkimuksen aineisto on rajattu 18–29-vuotiaisiin, joita oli lopullisessa aineistossa 1559.
Tutkimuksen kato on suuri, ja sen lisäksi
aineistonkeruun korvaavan poiminnan vuoksi
aineisto soveltuu heikosti perinteiseen otospohjaiseen tilastolliseen analyysiin. Katoanalyysiäei ollut käytettävissä. Näin ollen emme esitä
luottamusvälejä tai tilastollisten testien tuloksia, joilla tyypillisesti arvioidaan tulosten yleistettävyyttä. Käsittelemme aineistoa näytteenä
18–29-vuotiaista nuorista aikuisista, joiden keskuudessa havaittavien ilmiöiden välisiä yhteyksiä tarkastelemme aikaisemmasta tutkimuksesta
johtamiemme oletusten ohjaamana. Niinpä tutkimusasetelmaa voi luonnehtia paremmin hypoteeseja asettavaksi kuin niitä varmentavaksi, sillä
emme väitä havaintojen pätevän kaikkiin nuoriin aikuisiin. Sen sijaan tuloksia esitellessämme
keskustelemme aiemman tutkimuksen kanssa ja
koettelemme sillä tavoin tulosten uskottavuutta.
Menetelmät
Tutkimuksessa lapsuuden elinoloja kuvaavien
muuttujien ja arjenhallintaa kuvaavien muuttujien yhteyksiä tarkastellaan aluksi ristiintaulukoinnin avulla. Arjenhallinnan ongelmien
yleisyys esitetään prosenttiosuuksina tarkasteltavien selittävien muuttujien luokissa. Tämän
jälkeen arjenhallinnan eri osa-alueilta on valittu kolme muuttujaa, joiden osalta tarkastellaan
yhtäaikaisesti lapsuudenperheen ongelmien
ja koulutustekijöiden yhteyksiä arjenhallinnan
ongelmiin. Having-ulottuvuuden osalta tarkastelemme toimeentulotuen saamista viimeksi
kuluneen 12 kuukauden aikana, being-ulottu120

Nuorisobarometri 2015

vuuden osalta arkitoimintojen summamuuttujaa eli vähintään kahta raportoitua vaikeutta ja
loving-ulottuvuuden osalta yksinäisyyttä. Lapsuudenperheen ongelmia kuvaavista muuttujista valittiin kutakin vastemuuttujaa sisällöllisesti
lähellä olevat muuttujat. Näin ollen toimeentulotuen saamisen osalta tarkasteltiin erityisesti
lapsuudenperheen taloudellisia vaikeuksia sekä
vanhempien työttömyyttä, yksinäisyyden osalta
perheen vakavia ristiriitoja ja vanhempien eroa.
Arkitoiminnoissa selviämisen osalta tarkastelussa ovat erityisesti vanhempien alkoholi- ja
mielenterveysongelmat, joiden ajattelemme kuvaavan lapsuudenperheen arkielämän hallintaa.
Edellä mainittujen muuttujien ohella tarkastelemme sekä vanhempien että vastaajan koulutuksen merkitystä. Lapsuuden perhetyyppi
jätettiin malleista pois, sillä lapsuuden ongelmista oli mukana vanhempien ero. Analyysimenetelmänä käytetään logistista regressioanalyysiä.
Tulokset esitetään vetosuhteina (odds ratio, OR),joissa yli yhden olevat arvot tarkoittavat, että
kyseinen selittävän muuttujan luokka on yhtey­
dessä suurempaan todennäköisyyteen kokea
arjenhallinnan ongelmia kuin vertailuluokka.
Tarkastelemme lisäksi kullakin ulottuvuudellalapsuuden ongelmien ja vastaajan koulutuksen
keskinäistä vaikutusta selvittääksemme, havaitaanko tässä aineistossa kaksoistaakan teorian
mukaisia yhteyksiä.
Muuttujat
Arjenhallinta
Arjenhallintaa lähestytään tässä tutkimuksessa
hyvinvoinnin tarpeentyydytyksen näkökulmasta. Allardtin jaotteluun viitaten analyysit perustuvat kolmeen näkökulmaan: talouden hallintaan (having), sosiaalisten suhteiden hallintaan(loving) ja käytännön arjen hallintaan (being ja
doing).
Talouden hallintaa tarkasteltiin kahden
muuttujan avulla. Ensin tarkasteltiin sitä, kokiko vastaaja menojen kattamisen tuloilla olevanvaikeaa. Toiseksi tutkittiin, oliko vastaaja saanut toimeentulotukea viimeksi kuluneiden 12

kuukauden aikana. Lisäksi tarkasteltiin sitä, oliko vastaaja jättänyt laskuja maksamatta viimeksi
kuluneiden 12 kuukauden aikana usein tai melko usein. Tämä oli kuitenkin niin harvinaista(n=39), että muuttuja jätettiin pois lopullisista
analyyseistä.
Sosiaalisten suhteiden hallintaa operationalisoitiin yksinäisyyden kokemuksilla ja toisaalta
sitä kautta, kuinka tyytyväinen vastaaja oli ihmissuhteisiinsa (arvosana 4–10). Yksinäisyyden
kokemuksesta tehtiin kaksiluokkainen muuttuja, jonka luokat olivat ”kokee yksinäisyyttä usein
tai joskus” sekä ”ei koskaan tai harvoin”. Arvosanat koodattiin kaksiluokkaiseksi muuttujaksi:”arvosana korkeintaan 7” ja ”arvosana parempi kuin 7”. Lisäksi tarkasteltiin sitä, raportoiko
vastaaja, ettei hänellä ollut ystäviä, joiden kanssa
keskustella luottamuksellisesti. Tämä oli kuitenkin harvinaista (n=43), ja muuttuja jätettiin pois
lopullisista analyyseistä.
Arkiseen elämään liittyviä väitteitä kartoitettiin kysymyssarjalla, joka sisälsi 13 väitettä.
Näistä valittiin seuraavat, käytännön arjen hallintaa kuvaavat väittämät: ”Pystyn tekemään
elämääni koskevia päätöksiä”, ”Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani” ja ”Jos joudun
vaikeuksiin, keksin niihin yleensä ratkaisun”.
Väitteitä arvioitiin asteikolla 1–4 (1 = täysin
eri mieltä, 4 = täysin samaa mieltä). Lisäksi oli
mahdollisuus valita vaihtoehto ”en osaa sanoa”.
Väitteistä muodostettiin seuraavat kaksiluokkaiset muuttujat: ”eri mieltä tai jokseenkin eri mieltä” ja ”samaa mieltä, jokseenkin samaa mieltä
tai ei osaa sanoa”.
Arjessa selviämistä kartoitettiin myös toisella kysymyssarjalla, jossa vastaajalta kysyttiin,
kuinka hyvin hän selviytyy arjessa tietyistä asioista. Näitä asioita olivat normaalin vuorokausi­
rytmin säilyttäminen, ruoanlaitto, siivous, pyykinpesu, kaupassakäynti, terveydenhuollossa
asiointi, pankki- ja veroasioiden hoitaminen
ja työvoimaviranomaisten kanssa asiointi. Se,
että vastaaja koki selviytyvänsä huonosti kaupassakäynnistä, oli niin harvinaista (n=17), että
se jätettiin pois lopullisista analyyseistä. Arjessa selviämisestä tehtiin myös summamuuttuja”kaksi tai enemmän vaikeutta” ja ”yksi vaikeus
tai ei lainkaan vaikeuksia”. EOS-vastaukset (kysymyksestä riippuen n=0–8) liitettiin jälkimmäiseen luokkaan.
Ikä, sukupuoli ja vastaajan koulutus
Taustamuuttujina käytettiin henkilön sukupuolta ja ikää. Arjenhallintaa kuvaavien muuttujien
jakaumat esitetään sukupuolittain (taulukko 1),
mutta aineiston pienen koon vuoksi logistisen
regressioanalyysin malleja ei esitetä sukupuolittain vaan sukupuoli vakioidaan (taulukot 3–6).
Ikä luokiteltiin kahteen luokkaan analyysejä varten: ”18–24-vuotiaat” ja ”25–29-vuotiaat”. Ikävakioitiin monimuuttujamalleissa.
Vastaajan koulutus määriteltiin korkeimman
suoritetun tutkinnon mukaan. Vaihtoehtoina
olivat: ”ylioppilastutkinto”, ”ammatillinen perustutkinto”, ”ammattikorkeakoulututkinto”,”yliopistotutkinto”, ”ei mitään mainituista” ja”en osaa sanoa”. Muuttujasta tehtiin jatkoanalyyseihin (mallinnus) kaksiluokkainen muuttuja,
jossa kaksi viimeistä vaihtoehtoa yhdistettiin
luokaksi ”vain perusaste” ja loput luokaksi”korkeampi”.
Lapsuuden elinolot
Vanhempien korkein koulutus määriteltiin isäntai äidin korkeimman koulutustason mukaan.
Mikäli tieto äidin tai isän koulutuksesta puuttui,
käytettiin sitä tietoa, joka oli saatavilla. Koulutustaso luokiteltiin seuraavasti: ”korkeakoulututkinto”, ”opisto tai ylioppilastutkinto”, ”ammatillinen perustutkinto” ja ”peruskoulu (taiaiemmin kansakoulu tai keskikoulu)”. Vanhempien korkeimman koulutuksen jakauma käy ilmi
taulukosta 2.
Vastaajan perherakennetta hänen ollessaan
7-vuotias kysyttiin haastattelussa seuraavasti:”Asuitko koulun aloittaessasi, eli ollessasi noin
7-vuotias…”. Vastaukset luokiteltiin kahteen
luokkaan: ”kahden vanhemman kanssa (myösotto- ja kasvatusvanhemmat, isä- tai äitipuoli)” ja ”muu asumismuoto”. Muu asumismuoto piti sisällään vastausvaihtoehdot ”yhden
vanhemman kanssa”, ”vuorotellen molempien

tieteelliset artikkelit

121

Taulukko 1. Arjenhallintaa kuvaavien muuttujien jakaumat vastaajan sukupuolen,
iän ja koulutuksen mukaan 18–29-vuotiaiden aineistossa (%)
Kaikkin

Sukupuoli%

Ikäryhmä

Koulutus1

Naiset Miehet 18–24

25–29

PerusKoraste keampi

800

646

254

n

1559

759

913

1304

Menojen kattaminen tuloilla vähintään melko vaikeaa

365

23

26

21

23

24

23

24

Saanut toimeentulotukea viimeksi kuluneiden 12 kk:n aikana

198

13

12

14

14

10

22

11

HAVINGLOVING
Kokee yksinäisyyttä joskus tai usein

557

36

40

32

36

36

39

35

Tyytyväisyys ihmissuhteisiin: arvosana 7 tai heikompi

264

17

14

20

17

17

21

16

BEING
Eri mieltä tai jokseenkin eri mieltä seuraavista:
Pystyn tekemään elämääni liittyviä päätöksiä

65

4

4

4

4

5

7

4

Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani

166

11

12

9

10

12

11

11

Jos joudun vaikeuksiin, keksin niihin yleensä ratkaisun

65

4

4

5

5

3

9

3

Normaalin vuorokausirytmin säilyttämisestä

177

11

7

16

13

9

13

11

Ruoanlaitosta

98

6

4

8

8

5

8

6

Siivouksesta

139

9

4

13

8

10

9

9

Pyykinpesusta

127

8

2

14

10

6

17

6

Terveydenhuollossa asioinnista

109

7

4

10

7

7

8

7

Selviytyy arjessa huonosti tai ei lainkaan

Pankki- ja veroasioiden hoitamisesta

108

7

7

7

9

4

14

6

Kaksi tai enemmän edellisistä

189

12

6

18

14

10

17

11

1. Koulutustieto puuttuu yhdeltä vastaajalta.

vanhempien kanssa”, ”sukulaisten kuten isovanhempien, setien tai tätien luona” ja ”lastenkodissa tai muussa laitoksessa”. Perherakennetta kuvaavan kaksiluokkaisen muuttujan jakauma
käy ilmi taulukosta 2.
Lapsuudenperheen ongelmia peruskouluiässä kartoitettiin kysymyssarjalla, joka sisälsi
yhteensä kaksitoista kysymystä. Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin niistä seitsemää: ”Oliko perheelläsi pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia”,”Oliko isäsi tai äitisi usein työttömänä, vaikka
olisi halunnut tehdä työtä”, ”Oliko isälläsi taiäidilläsi ongelmia alkoholin vuoksi”, ”Oliko
isälläsi tai äidilläsi mielenterveysongelmia”,”Esiintyikö perheessäsi vakavia ristiriitaisuuksia”, ”Erosivatko vanhempasi” ja ”Huolehdittiinko sinun perustarpeistasi kuten ruuasta,
vaatetuksesta ja puhtaudesta”. Näistä viimeksi
mainittuun kieltävä vastaus oli niin harvinainen(n=61), että se päätettiin jättää pois analyyseistä.
122

Nuorisobarometri 2015

Lapsuuden ongelmat käsiteltiin kaksiluokkaisina: ”kyllä”- ja ”ei”-vastauksina (sisältäen ”enosaa sanoa” -vastaukset). Lapsuuden ongelmien
jakauma näissä luokissa käy ilmi taulukosta 3.

Tulokset
Aloitimme toisessa luvussa esiteltyjen tekijöiden
välisiä yhteyksiä koskevien oletusten tarkastelun
selvittämällä, miten vastaajan vanhempien koulutus oli tässä aineistossa yhteydessä vastaajan
omaan koulutukseen sekä tutkittuihin lapsuuden ongelmiin (tuloksia ei esitetä taulukoissa).
Nuorisobarometriaineistossa vastaajan koulutuksen ja hänen vanhempiensa korkeimman
koulutuksen välillä oli selvä yhteys. Vain perusasteen suorittaneiden vanhempien lapsista 27
prosentilla oli vain perusasteen tutkinto, kun
keskiasteen suorittaneiden vanhempien lapsista osuus oli 16 prosenttia ja korkea-asteenmukaisia eroja ei havaittu. Toimeentulotuen
saaminen ei sen sijaan ollut yhteydessä sukupuoleen: reilu kymmenesosa vastaajista ilmoitti
saaneensa toimeentulotukea viimeksi kuluneiden 12 kuukauden aikana. Toimeentulotuen
saaminen oli kuitenkin tässä aineistossa hieman
yleisempää nuoremmassa (18–24-vuotiaat) kuin
vanhemmassa (25–29-vuotiaat) ikäryhmässä.
Vain perusasteen suorittaneet nuoret olivat toimeentulotuen saajia selvästi yleisemmin (22 %)kuin korkeammin koulutetut (11 %).
Naisista yksinäisyyttä ilmoitti kokevansa joskus tai usein suurempi osuus (40 %) kuin miehistä (32 %), mutta miehistä suurempi osuus
kuin naisista antoi puolestaan ihmissuhteilleen
korkeintaan arvosanan 7. Ikäryhmittäisiä eroja
ei havaittu, mutta hieman suurempi osa vain
perusasteen suorittaneista kuin muista nuorista

suorittaneiden vanhempien lapsista 14 prosenttia. Vanhempien matala koulutus oli selvässä
yhteydessä useimpiin tutkittuihin lapsuuden
ongelmiin. Verrattuna muihin koulutusryhmiin
vain perusasteen suorittaneiden vanhempien
lapset raportoivat yleisemmin, että heidän lapsuudenkodissaan oli taloudellisia vaikeuksia jatyöttömyyttä, vanhemmilla oli alkoholiongelmia
ja vanhemmat erosivat. Yhteys ristiriitoihin ja
mielenterveysongelmiin oli sen sijaan heikko.
Arjenhallinta sukupuolen, ikäryhmän ja vastaajanoman koulutuksen mukaan
Taulukossa 1 esitetään arjenhallintaa kuvaavien
muuttujien jakaumat aineistossa sukupuolen,
iän ja vastaajan koulutuksen mukaan. Naisetraportoivat hieman miehiä useammin, että menojen kattaminen tuloilla on vähintään melko
vaikeaa, mutta ikäryhmittäisiä tai koulutuksen

Taulukko 2. Arjenhallintaa kuvaavien muuttujien jakaumat vanhempien korkeimman
koulutuksen ja perherakenteen mukaisesti 18–29-vuotiailla nuorilla aikuisilla
Vanhempien korkein koulutus1

Perherakenne 7-vuotiaana

Perusaste

Keskiaste2

Korkeaaste

Kaikki1

Asui 2vanhemman
kanssaMuutperhemuodot

Kaikki

n

97

756

670

1523

1369

190

1559

%

6

50

44

100

88

12

100

Menojen kattaminen tuloilla vähintään melko vaikeaa

24

23

24

24

23

29

23

Saanut toimeentulotukea viimeksi kuluneiden 12 kk:n aikana

26

13

10

13

12

19

13

HAVINGLOVING
Kokee yksinäisyyttä joskus tai usein

44

34

36

35

35

39

36

Tyytyväisyys ihmissuhteisiin: arvosana 7 tai heikompi

27

16

17

17

16

24

17

BEING
Eri mieltä tai jokseenkin eri mieltä seuraavista:
Pystyn tekemään elämääni liittyviä päätöksiä

7

4

3

4

4

7

4

Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani

14

9

12

11

10

14

11

Jos joudun vaikeuksiin, keksin niihin yleensä ratkaisun

8

5

2

4

4

5

4

Selviytyy arjessa huonosti tai ei lainkaan
Normaalin vuorokausirytmin säilyttämisestä

10

11

11

11

12

10

11

Ruoanlaitosta

7

7

5

6

6

10

6

Siivouksesta

4

10

9

9

9

12

9

Pyykinpesusta

7

8

8

8

8

10

8

Terveydenhuollossa asioinnista

4

8

6

7

7

9

7

Pankki- ja veroasioiden hoitamisesta

7

8

6

7

7

6

7

Kaksi tai enemmän edellisistä

10

13

11

12

12

15

12

1. Vanhempien koulutuksessa kohta EOS noin 2 %.
2. Keskiaste pitää sisällään vaihtoehdot opisto- tai ylioppilastutkinto ja ammatillinen perustutkinto.

tieteelliset artikkelit

123antoi ihmissuhteilleen korkeintaan arvosanan 7
tai koki yksinäisyyttä (taulukko 1).
Miehet kokivat hieman naisia useammin
elämän olevan hallinnassa, mutta ikäryhmittäisiä tai koulutuksen mukaisia eroja ei havaittu(taulukko 1). Sukupuolen mukaisia eroja ei ollut
myöskään kyvyssä tehdä omaa elämää koskevia
päätöksiä tai löytää ratkaisuja silloin, kun joutui
vaikeuksiin, mutta vain perusasteen suorittaneilla nämä ongelmat olivat yleisempiä kuin muilla.
Tässä aineistossa miehet raportoivat selvästi
naisia enemmän ongelmia arkitoiminnoista selviämisessä. Miehistä 18 prosenttia ja naisista 6

prosenttia ilmoitti, että heillä oli kaksi tai useam­
pia mainituista vaikeuksista. Vuorokausi­rytmin
säilyttämisen vaikeus oli yleisintä, ja siinä miehistä 16 ja naisista 7 prosenttia ilmoitti kokevansa vaikeuksia. Selvä sukupuoliero oli myös
ruoanlaitosta, siivouksesta, pyykinpesusta ja
terveydenhuollossa asioinnista selviämisessä.
Pankki- ja veroasioiden hoitamisessa sukupuoli­
eroa ei kuitenkaan ollut.
Useimmat arkitoimintojen koetuista vaikeuksista olivat yleisempiä nuoremmassa ikäryhmässä. Koulutusryhmien välinen ero usean
vaikeuden ilmoittaneissa oli selvä: 17 prosenttia

Taulukko 3. Arjenhallintaa kuvaavien muuttujien jakaumat lapsuudenperheen
ongelmia kuvaavien muuttujien suhteen (%, n=1559)
Perheentaloudelliset
vaikeudetÄidin taiisän toistuva
työttömyys

Vakavat ristiriitaisuudet
perheessä

VanhempieneroÄidin tai isän
alkoholiongelmaÄidin tai isänmielenterveysongelma

Kyllä

Ei1

Kyllä

Ei1

Kyllä

Ei1

Kyllä

Ei1

Kyllä

Ei1

Kyllä

Ei1

n

298

1261

245

1314

256

1303

407

1152

210

1349

143

1416

%

19

81

16

84

16

84

26

74

13

87

9

91

Menojen kattaminen tuloilla vaikeaa

35

21

35

21

27

23

27

22

31

22

27

23

Saanut toimeentulotukea viimeksi
kuluneiden 12 kuukauden aikana

21

11

22

11

14

12

16

12

16

12

14

13

Kokee yksinäisyyttä usein

48

33

45

34

49

33

41

34

43

35

52

34

Tyytyväisyys ihmissuhteisiin: arvosana 7 tai heikompi

25

15

25

15

21

16

21

15

27

15

27

16

Pystyn tekemään elämääni liittyviä
päätöksiä

7

3

9

4

7

4

6

3

9

3

7

4

Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani

16

9

14

10

17

9

15

9

18

9

20

10

Jos joudun vaikeuksiin, keksin niihin
yleensä ratkaisun

6

4

7

4

4

4

5

4

6

4

4

4

14

11

13

11

15

11

14

10

17

10

9

12

Ruoanlaitosta

7

6

11

5

8

6

8

6

10

6

4

6

Siivouksesta

11

8

11

8

12

8

9

9

16

8

11

9

Pyykinpesusta

7

8

7

8

9

8

9

8

11

8

9

8

Terveydenhuollossa asioinnista

12

6

11

6

9

7

9

6

14

6

9

7

Pankki- ja veroasioiden hoitamisesta

6

7

9

7

10

6

7

7

10

6

9

7

Kaksi tai enemmän edellisistä

15

12

16

12

18

11

15

11

22

11

11

12

HAVINGLOVINGBEING
Eri mieltä tai jokseenkin eri mieltä
seuraavista:

Selviytyy arjessa huonosti tai eilainkaan
Normaalin vuorokausirytmin
säilyttämisestä

1. Ei-kategoria sisältää myös EOS-vastaukset.

124

Nuorisobarometri 2015

vain perusasteen suorittaneista ja reilu kymmenes koulutetummista vastaajista koki vähintään
kahta vaikeutta.
Arjenhallinta vanhempien korkeimman koulutuksen ja
lapsuuden perherakenteen mukaan
Toimeentulotuen saaminen oli yleisintä niillä,
joiden vanhempien korkein koulutus oli peruskoulututkinto (26 %, taulukko 2). Vaikeudessa
kattaa menot tuloilla ei havaittu selkeitä eroja
vanhempien korkeimman koulutuksen mukaan.
Niillä, joiden vanhempien korkein koulutus
oli peruskoulu, olivat yksinäisyyden kokemukset (44 %) hieman yleisempiä kuin pidemmälle
koulutetuista perheistä tulevilla nuorilla. Tyytyväisyydestä ihmissuhteisiin antoi korkeintaanarvosanan seitsemän noin neljännes niistä, joiden vanhempien korkein koulutus oli peruskoulu. Vastaava osuus oli muissa vanhempien
koulutusryhmissä vain kuudenneksen luokkaa.
Arjen toimintoihin liittyvissä väittämissä ei havaittu suuria eroja vanhempien koulutustason
mukaan.
Verrattuna kahden vanhemman kanssa
7-vuotiaana asuneisiin muuntyyppisissä lapsuudenperheissä eläneet kokivat hieman useamminvaikeuksia menojen kattamisessa tuloilla ja olivat
saaneet useammin toimeentulotukea viimeksi
kuluneiden 12 kuukauden aikana (taulukko 2).
Myös tyytyväisyydessä ihmissuhteisiin havaittiin
eroa lapsuuden perhetyypin perusteella: neljännes niistä, jotka vastasivat perhemuotonsa olevan jokin muu, antoi ihmissuhteilleen korkeintaan arvosanan seitsemän, kun vastaava osuus
kahden vanhemman kanssa asuneista oli 16
prosenttia. Arkielämän tilanteista ja käytännön
arkitoiminnoista selviämisessä havaittiin vain
pieniä eroja lapsuuden perhetyypin mukaan.
Lapsuudenperheen ongelmat ja arjenhallinta
Lapsuudenperheen ongelmista taloudelliset vaikeudet sekä vanhemman toistuva työttömyys
olivat tässä aineistossa selvimmin yhteydessä
arjenhallintaan nuoruudessa (taulukko 3). Erityisesti ne ovat yhteydessä talouden hallintaan.
Niistä, joiden perheellä oli taloudellisia vaikeuk-

sia, reilu kolmannes ilmoitti kokevansa menojen
kattamisen tuloilla olevan vaikeaa ja viidennes
oli saanut toimeentulotukea edellisen vuodenaikana. Muista vastaajista osuudet olivat 21 ja 11
prosenttia.
Lapsuudenperheen taloudelliset vaikeudet ja vanhempien työttömyys ovat yhteydessä
myös sosiaalisten suhteiden hallintaan. Lähes
puolet niistä, joiden lapsuudenperheessä oli
taloudellisia vaikeuksia, ilmoitti kokevansa yksinäisyyttä usein tai joskus, muista vastaajista vain
kolmannes. Neljäsosa lapsuudessaan taloudellisia vaikeuksia kokeneista antaa ihmissuhteilleen
korkeintaan arvosanan 7, kun vastaava osuus
muista on 15 prosenttia. Lapsuudenperheessään toistuvaa työttömyyttä kokeneiden joukossa yksinäisyyden kokeminen ja tyytymättömyys
ihmissuhteisiin oli myös yleisempää kuin niillä,
joilla tällaista kokemusta ei ollut (taulukko 3).
Lapsuudenkodissaan taloudellisia vaikeuksia
ja vanhempien työttömyyttä kokeneilla oli hieman muita enemmän vaikeuksia lähes kaikissa
arkitoiminnoissa; erot olivat tosin pieniä. Kaksi
tai useampi vaikeus oli lapsuuden taloudellisia
vaikeuksia kokeneista 15 prosentilla (muista 12
prosentilla) sekä vanhempien työttömyyden kokeneista 16 prosentilla (muista 12 prosentilla).
Suurempia eroja havaittiin lähinnä siinä, miten
vastaajat kokivat selviytyvänsä terveydenhuollossa asioinnista (taulukko 3).
Perheen vakavat ristiriidat ja vanhempien
ero eivät juuri olleet yhteydessä talouden hallintaa kuvaaviin muuttujiin (taulukko 3). Sen
sijaan ne olivat selvästi yhteydessä sosiaalisten
suhteiden hallintaan: puolet niistä, joiden perheessä esiintyi vakavia ristiriitaisuuksia, ja yli
40 prosenttia vanhempien eron kokeneista raportoi kokevansa yksinäisyyttä usein tai joskus.
Tyytyväisyydessä ihmissuhteisiin ei havaittu yhtä
selvää eroa. Vakavia ristiriitoja ja vanhempien
eron kokeneet raportoivat useammin vaikeuksista elämänhallinnassa ja omaan elämäänsä
liittyvien päätösten tekemisessä (taulukko 3).
Vakavia risti­riitaisuuksia kokeneista lähes viidesosa ilmoitti kokevansa vaikeuksia kahdesta tai
useammasta arkitoiminnosta selviämisessä, kun

tieteelliset artikkelit

125muista niitä kertoi kokevansa noin joka kymmenes. Vanhempien eron kokeneiden kohdalla ero
ei ollut yhtä selvä. Erot yksittäisissä arkitoiminnoissa olivat näiden muuttujien suhteen pääosin
melko pieniä.
Lähes kolmasosa vanhemman alkoholi- tai
mielenterveysongelmasta kertoneista koki menojen kattamisen tuloilla olevan hankalaa – vastaava osuus muista oli reilu viidennes. Toimeentulotuen kohdalla ei havaittu yhtä selkeitä eroja,
joskin vanhemman alkoholiongelman kokeneista (16 %) hieman suurempi osa raportoi saaneensa toimeentulotukea kuin muista (12 %).
Yksinäisyyden kokeminen ja tyytymättömyys
ihmissuhteisiin oli sen sijaan selvästi yleisempää
niillä, joiden isällä tai äidillä oli ollut alkoholi- tai
mielenterveysongelma. Ihmissuhteilleen korkeintaan arvosanan 7 antoi vanhemman mielenterveys- tai alkoholiongelman kokeneista lähes
kolmasosa, kun vastaava osuus muista oli 15–16
prosenttia.
Vanhemman alkoholiongelma oli tässä aineistossa yhteydessä erityisesti vaikeuksiin elämänhallinnassa ja kyvyssä tehdä omaan elämään
liittyviä päätöksiä (taulukko 3). Myös arkitoimintoihin liittyvät vaikeudet näyttävät olevan
yleisempiä niillä, joiden vanhemmalla on ollut
alkoholiongelma; tämä näkyy useissa kysytyistä
arkitoiminnoista. Vanhemman alkoholiongelman kokeneista reilu viidesosa kertoi vähintään
kahdesta vaikeudesta, kun muista niin teki vain
noin joka kymmenes. Vanhemman mielenterveysongelma yhdistyy aineistossa myös elämänhallinnan vaikeuden kokemukseen, mutta
muuten sen yhteydet ovat vanhemman alkoholiongelmaa heikompia.
Mitkä tekijät selittävät arjenhallintaa eri osa-alueilla?
Talouden hallinta: toimeentulotuen saaminen
Vanhempien toistuva työttömyys ja taloudelliset
vaikeudet lapsuudenkodissa ennustivat yksittäin
tarkasteltuna toimeentulotuen saamista nuorena aikuisena (taulukko 4, malli 0). Kun ne olivat
mallissa yhtäaikaisesti selittäjinä, yhteydet olivat heikompia, mutta säilyivät selvinä (malli 1).
126

Nuorisobarometri 2015

Vastaajan oman ja vanhempien koulutuksen
vakioiminen heikensi vain vähän näitä yhteyksiä(mallit 2 ja 3), ja myös koulutusmuuttujien yhteydet toimeentulotuen saamiseen säilyivät vahvoina, joten sekä koulutuksellisiin tekijöihin että
taloudellisten ongelmien periytymiseen liittyvät
selitysmallit saavat tukea tässä vaiheessa. Muiden lapsuudenperheen ongelmien (malli 4) vakioiminen tämän jälkeen ei vaikuttanut vanhempien työttömyyden ja taloudellisten ongelmien
yhteyksiin toimeentulotuen saamiseen nuorena
aikuisena. Lopullisessa mallissa selvimmin toimeentulotuen saamiseen olivat yhteydessä vanhempien ja vastaajan oma koulutus sekä vanhempien työttömyys ja taloudelliset ongelmat.
Taulukko 4. Toimeentulotuen saaminen
viimeksi kuluneiden 12 kk:n aikana
vastaajan oman koulutuksen ja
lapsuuden elinolojen mukaan (OR)
M0
N1

M1

M2

M3

M4

1559

1558

1522

1522

Sukupuoli
Nainen

1

1

1

1

1

Mies

1,21

1,25

1,22

1,16

1,14

Ikäryhmä
18–24

1

1

1

1

1

25–29

0,67

0,63

0,76

0,75

0,74

Perheen ongelmat (ref=ei)
Työttömyys

2,41

1,83

1,74

1,65

1,65

Taloudelliset vaikeudet

2,31

1,77

1,78

1,74

1,73

Ristiriidat

1,21

0,88

Ero

1,46

1,14

Alkoholiongelmat

1,47

1,15

Mielenterveysong.

1,17

0,86

Oma koulutus
Perusastetta korkeampi

1

1

1

1

Vain perusaste

2,21

2,06

1,90

1,89

Vanhempien koulutus
Korkea-aste

1

1

1

Keskiaste

1,39

1,27

1,26

Perusaste

3,25

2,61

2,57

M0 ikä- ja sukupuolivakioitu päävaikutus
M1 + taloudelliset vaikeudet + työttömyys
M2 + oma koulutus
M3 + vanhempien koulutus
M4 täysi malli
1. N:n vaihtelu mallien välillä johtuu puuttuvista tiedoista,
joita oli sekä vastaajan omassa koulutuksessa että vanhempien
koulutustiedoissa.

Taulukko 5. Yksinäisyyden kokeminen(usein tai joskus) vastaajan omankoulutuksen ja lapsuuden elinolojen
mukaan (OR)M0
N1

Taulukko 6. Arkiaskareista selviämistä
kuvaava summamuuttuja vastaajanoman koulutuksen ja lapsuuden
elinolojen mukaan (OR)

M1

M2

M3

M4

1559

1558

1522

1522

Sukupuoli

M0
N1

M1

M2

M3

M4

1559

1558

1522

1522

Sukupuoli

Nainen

1

1

1

1

1

Nainen

1

1

1

1

1

Mies

0,72

0,72

0,72

0,72

0,74

Mies

3,55

3,61

3,55

3,64

3,75

18–24

1

1

1

1

1

18–24

1

1

1

1

1

25–29

1,00

0,98

1,02

1,01

0,98

25–29

0,71

0,66

0,71

0,72

0,70

Ristiriidat

1,90

1,80

1,79

1,74

1,45

Alkoholiongelmat

2,58

2,81

2,81

2,94

2,69

Ero

1,37

1,21

1,20

1,20

1,13

Mielenterveysong.

1,04

0,68

0,68

0,70

0,58

Ikäryhmä

Ikäryhmä

Perheen ongelmat (ref=ei)

Perheen ongelmat (ref=ei)

Työttömyys

1,60

1,23

Työttömyys

1,44

1,25

Taloudelliset vaikeudet

1,84

1,41

Taloudelliset vaikeudet

1,48

1,11

Alkoholiongelmat

1,41

0,94

Ristiriidat

1,99

1,68

Mielenterveysong.

2,06

1,61

Ero

1,25

0,83

Oma koulutus

Oma koulutus

Perusastetta korkeampi

1

1

1

1

Perusastetta korkeampi

1

1

1

1

Vain perusaste

1,21

1,22

1,13

1,10

Vain perusaste

1,39

1,39

1,38

1,38

Vanhempien koulutus

Vanhempien koulutus

Korkea-aste

1

1

1

Korkea-aste

1

1

1

Keskiaste

0,96

0,94

0,90

Keskiaste

1,10

1,01

0,99

Perusaste

1,50

1,43

1,37

Perusaste

0,82

0,71

0,67

M0 ikä- ja sukupuolivakioitu päävaikutus
M1 + vakavat ristiriidat + vanhempien ero
M2 + oma koulutus
M3 + vanhempien koulutus
M4 täysi malli
1. N:n vaihtelu mallien välillä johtuu puuttuvista tiedoista,
joita oli sekä vastaajan omassa koulutuksessa että vanhempien
koulutustiedoissa.

M0 ikä- ja sukupuolivakioitu päävaikutus
M1 + alkoholiongelmat + mielenterveysongelmat
M2 + oma koulutus
M3 + vanhempien koulutus
M4 täysi malli
1. N:n vaihtelu mallien välillä johtuu puuttuvista tiedoista,
joita oli sekä vastaajan omassa koulutuksessa että vanhempien
koulutustiedoissa.

Malliin 4 lisätty lapsuudenperheen taloudellisten vaikeuksien ja vastaajan oman koulutuksen interaktio oli voimakas (interaktiotermi2,48). Lapsuuden taloudellisten vaikeuksien
yhteys toimeentulotuen saamiseen oli selvästi
voimakkaampi vain perusasteen suorittaneidennuorten joukossa (OR=3,40) kuin koulutetummilla (OR=1,37). Tässä tapauksessa lapsuuden­perheen ongelmien periytyminen näyttää siis
koskevan lähinnä niitä, joiden koulutusura jää
lyhyeksi. Vanhempien työttömyyden osaltainter­aktio oli heikompi (interaktiotermi 1,39).
Koska tutkimuksen aineistona olivat
18–29-vuotiaat nuoret aikuiset, osa varsinkin nuoremmista vastaajista asui edelleen

vanhempansa tai vanhempiensa kanssa samassa kotitaloudessa. Tässä aineistossa heitä oli
noin viidennes (21 %, n=330). Tällöin vastaajan omaa taloudenhallintaa kuvaavat muuttujat
voivat osittain kuvata koko perheen nykyistä
taloudellista tilannetta (perheen taloudellisia
vaikeuksia ja työttömyyttä kuvaavat kysymykset
koskivat sen sijaan peruskouluikää). Testasimme vielä perheen taloudellisten vaikeuksien jatyöttömyyden yhteyttä vastaajan toimeentulotuen saamiseen mallissa, jossa vanhempien luona
asumista kuvaava muuttuja oli vakioitu. Tämän
analyysin tulokset olivat hyvin samankaltaiset
kuin taulukossa 4 esitetyt. Sen sijaan mallissa,
jossa vanhempien kanssa asuvat nuoret aikuiset

tieteelliset artikkelit

127oli poistettu analyysistä, yhteys perheen taloudellisten vaikeuksien ja vastaajan toimeentulotuen saamisen välillä vahvistui (OR=1,9) ja taloudellisten vaikeuksien ja työttömyyden yhteys
heikentyi (OR=1,1). Lapsuuden perheolojen
ja omien taloudellisten vaikeuksien yhteys voi
siis riippua kotoa muuttamisesta, mutta asiantarkempi selvittäminen jää tämän tutkimuksen ulkopuolelle. Aikaisen kotoa muuttamisen
tiedetään sinänsä ennustavan toimeentulotuen
saamista (Kauppinen ym. 2014).
Sosiaalisten suhteiden hallinta: yksinäisyys
Etenkin perheen vakavat ristiriidat ja jossain
määrin myös vanhempien ero olivat yhteydessä
yksinäisyyden kokemiseen ikä- ja sukupuolivakioidussa mallissa, kuten olivat myös muut tarkasteltavat lapsuudenperheen ongelmat (taulukko
5, malli 0). Vanhempien eron yhteys yksinäisyyteen heikkeni, kun vakavat ristiriidat vakioitiin
samassa mallissa (malli 1). Vanhempien koulutus ja erityisesti vastaajan oma koulutus olivat
vain heikossa yhteydessä yksinäisyyteen, eikä
niiden vakioiminen vaikuttanut perheen ristiriitojen ja yksinäisyyden väliseen yhteyteen (mallit 2–3). Muiden lapsuudenperheen ongelmien
vakioiminen puolestaan heikensi tätä yhteyttä(malli 4). Lopullisessa mallissa vahvimmin yksinäisyyteen olivat yhteydessä perheen vakavat
ristiriidat, taloudelliset vaikeudet, vanhempien
mielenterveysongelmat ja vanhempien koulutustaso. Vakavien ristiriitojen vaikutus yksinäisyyteen ei eronnut merkittävästi kouluttamattomilla ja koulutetuilla nuorilla aikuisilla, vaikka
se oli hieman voimakkaampi vain perusasteensuorittaneilla (interaktiotermi 1,25). Ero vanhempien eron vaikutuksessa oli vielä pienempi(interaktiotermi 1,15).
Käytännön arjen hallinta: arkitoimia kuvaava
summamuuttuja
Suoriutumista arjen toiminnoista kuvaa analyysiä varten rakennettu summamuuttuja (kaksi
tai useampi arkitoiminto, jossa vastaaja kokee
vaikeuksia). Vanhemman alkoholiongelma on
selvässä yhteydessä suurempiin ongelmiin ar128

Nuorisobarometri 2015

kitoiminnoista selviämisessä (taulukko 6, malli0), eikä sen yhteys juuri muutu vastaajan omankoulutuksen, vanhempien korkeimman koulutuksen tai lapsuudenperheen muiden ongelmien
vakioimisen jälkeen (mallit 1–4). Vanhempien
koulutustasolla ei ollut yhteyttä arjenhallintaan
tällä summamuuttujalla mitattuna. Perusasteen
koulutuksen puuttuminen vastaajalta itseltään
oli yhteydessä hieman suurempiin ongelmiin,mutta sen yhteys oli riippumaton muista vakioiduista tekijöistä. Vanhempien alkoholi- ja
mielenterveysongelmien vaikutus arkitoimista
selviämiseen oli samankaltainen kouluttamattomilla ja koulutetuilla nuorilla aikuisilla.

Johtopäätökset
Nuorisobarometriaineiston perusteella lapsuudenperheen sosioekonominen asema ja lapsuuden ongelmat ovat merkityksellisiä nuorten
aikuisten arjenhallinnan kannalta. Aineiston
perusteella ei voida tehdä päätelmiä kuitenkaan
kaikista nuorista aikuisista. Varmasti voidaan
sanoa vain se, että tulokset pätevät tässä näytteessä, sillä tiedossa ei ole, kuinka hyvin aineisto
edustaa alkuperäistä kohdejoukkoa. Aineistossa
havaittuja yhteyksiä olisikin hyvä tutkia edustavassa aineistossa.
Artikkelin tarkoituksena oli tarkastella sitä,
miten nuoren aikuisen oma koulutus ja vanhempien koulutus, lapsuuden perherakenne
sekä lapsuudenperheen ongelmat ovat yhteydessä arjenhallintaan kolmella osa-alueella, joita ovat talouden hallinta, sosiaalisten suhteiden
hallinta ja käytännön arjen hallinta. Selvitimme
aikaisemman tutkimuksen ja teorian pohjalta,ennustavatko tietyntyyppiset ongelmat lapsuudenperheessä samantyyppisiä ongelmia myöhemmin elämässä ja missä määrin nämä yhteydet säilyvät, kun vanhempien ja nuoren aikuisenoman koulutuksen merkitys ongelmien selittäjänä otetaan huomioon. Tarkastelimme yhteyksiä
myös niin kutsutun kaksoistaakan teorian näkökulmasta (ks. Jackson 2009). Tässä teoriassa
on yleisellä tasolla kyse siitä, että lapsuudenperheen ongelmat jollakin tietyllä elämänalueellakuluttavat vanhempien voimavaroja niin, että heeivät pysty tukemaan lastaan tämän kohdatessa
ongelmia (tässä nuoren kouluttamattomuus),
mikä puolestaan johtaa huonompaan elämänhallintaan.
Tutkimusasetelmamme ensimmäinen oletus
oli, että kouluttamattomien nuorten aikuisten
arjenhallinta olisi koulutetumpia heikompaa
kaikilla kolmella tutkitulla osa-alueella. Aikaisempien tutkimusten tulokset vain perusasteensuorittaneiden ja koulutetumpien nuorten aikuisten välisistä hyvinvointieroista (esim. Karvonen & Kestilä 2014; Sipilä ym. 2011; Ilmakunnas ym. 2015) saivatkin vahvistusta tässä
aineistossa, vaikka kaikissa tutkituissa arjenhallintaa kuvaavissa muuttujissa ei havaittu suuria
eroja. Kouluttamattomuuden merkitys korostui
taloudellisen hallinnan osa-alueella. Talouden
hallinnan osalta toimeentulotuen saaminen oli
selvästi yleisempää vain perusasteen suorittaneilla, kuten on havaittu aiemminkin (Paananen
ym. 2012; Karvonen & Kestilä 2014; Ilmakunnas ym. 2014), mutta siinä, kokivatko vastaajat
menojen kattamisen tuloilla vaikeaksi, ei ollut
eroa. Tätä saattaa selittää se, että jälkimmäisessä on kyse subjektiivisemmasta arviosta omasta
taloudellisesta tilanteesta. Kouluttautuminen
näytti suojaavan taloudellisilta vaikeuksilta,
vaikka lapsuudenperheessä olisi ollut taloudellisia vaikeuksia. Sosiaalisten suhteiden hallintaan
liittyen aikaisemmassa suomalaisessa väestötutkimuksessa havaittu koulutusryhmien välinen
ero yksinäisyyden kokemuksessa (Karvonen &Kestilä 2014) ei näyttäytynyt tässä aineistossa
kovin suurena, mutta tyytyväisyys ihmissuhteisiin näytti olevan heikompaa vain perusasteensuorittaneilla. Käytännön arjen hallinta oli tässä
aineistossa usean tutkitun muuttujan osalta heikompaa kouluttamattomilla nuorilla aikuisilla.
Toinen oletuksemme oli, että vanhem­pien
alhainen koulutustaso ja lapsuudenperheen
ongelmat ennustavat arjenhallintaa. Oletimme,
että lapsuuden­perheen ongelmien yhteys nuoren aikuisen arjenhallintaan selittyisi osittain
sosiaalisen aseman (tässä koulutuksen) periytymisen mekanismilla. Lisäksi oletimme, että

lapsuudenperheen ongelmat ennustaisivat arjenhallinnan ongelmia nuoressa aikuisuudessa
erityisesti silloin, kun kyse olisi samantyyppisestä tai saman ulottuvuuden ongelmasta. Kolmas
oletuksemme nojasi kaksoistaakan teoriaan:
oletimme, että lapsuudenperheen ongelmien
yhteys vastaavankaltaiseen arjenhallinnan ongelmaan nuorena aikuisena olisi voimakkaampi
silloin, kun siihen yhdistyy toinen huono-osaisuuden ulottuvuus, tässä kouluttamattomuus.
Tulosten mukaan lapsuudenperheen taloudelliset vaikeudet ja vanhempien työttömyys
ovat vahvoja arjenhallinnan ongelmien ennustajia, erityisesti talouden hallintaa kuvaavalla ulottuvuudella (having). Myös vanhempien
matala koulutustaso ennusti nuorten aikuistentaloudellisen hallinnan ongelmia. Tämä selittyi osin vanhempien koulutustason yhteydellä
perheen taloudellisiin vaikeuksiin, työttömyyteen ja vastaajan omaan koulutukseen. Muiden
lapsuudenperheen ongelmien yhteys talouden
hallintaan oli heikompi, lukuun ottamatta vanhempien alkoholiongelmaa, jolla oli selvä yhteys
myös talouden hallinnan ongelmiin. Talouden
hallintaan liittyvät havainnot saavat tukea aikaisemmista taloudellisten vaikeuksien ylisukupolvisuutta koskevista tutkimuksista (Kauppinen
ym. 2014; Moisio & Kauppinen 2011, Moisio
ym. 2014; Moisio & Kauppinen 2010). Osittainhavaintoa voi selittää sillä, että vanhemmilla,
joilla on taloudellisia vaikeuksia, on myös vaikeuksia antaa taloudellista apua lapsilleen, näiden
sitä tarvitessa. Kun toimeentulotuen saamista
nuoressa aikuisuudessa tutkittiin tarkemmin,
havaittiin, että lapsuudenperheen taloudellisten
vaikeuksien ja toimeentulotuen saamisen välinen yhteys ei selittynyt nuoren aikuisen omalla
tai hänen vanhempiensa koulutustasolla. Lisäksi
havaittiin, että lapsuudenperheen taloudellisten
vaikeuksien yhteys toimeentulotuen saamiseen
oli selvästi voimakkaampi vain perusasteen suorittaneiden joukossa, mikä on kaksoistaakan
teorian (Jackson 2009) mukainen tulos. Tämä
on tulkittavissa siten, että koulutus on suojannut lapsuudenperheen taloudellisten ongelmien vaikutukselta toimeentulotuen saamiseen.

tieteelliset artikkelit

129

Vaihtoehtoinen tulkinta on, että taloudellisia
ongelmia lapsuudenperheessään kokeneista
vain valikoitunut joukko suorittaisi perusasteen
jälkeisen tutkinnon, mutta tämä ei vaikuta uskottavalta aiemman Suomea koskevan tutkimustiedon valossa.
Sosiaalisten suhteiden hallintaa (loving) ennustivat tässä aineistossa lähes kaikki lapsuudenperheen ongelmia kuvaavat tekijät. Ristiriidat perheessä, mielenterveysongelmat sekä
taloudelliset vaikeudet olivat yhteydessä yksinäisyyden kokemuksiin nuorena aikuisena.
Arkiaskareista selviämiseen olivat yhteydessä
erityisesti lapsuudenperheen alkoholiongelmat.
Yksinäisyyden kokemuksia ennustivat sekä
vanhempien matala koulutus että lapsuudenperheen ongelmista selvimmin vakavat ristiriidat, vanhempien mielenterveysongelmat ja
taloudelliset vaikeudet. Lapsuudenperheen ristiriitojen yhteys yksinäisyyden kokemiseen oli
koulutusmuuttujista riippumatonta. Yksinäisyyden kokemus näyttäisi siis tässä aineistossa liittyvän perheen ihmissuhdeongelmiin (näitä ovat
erityisesti ristiriidat, mutta myös vanhemman
mielenterveysongelmat, jotka eivät oletuksemme mukaisesti olleetkaan yhteydessä käytännön
arjen hallintaan vaan ennemminkin sosiaalisten
suhteiden hallintaan).
Käytännön arjen hallinnan (being ja doing)kannalta merkityksellisimmäksi ennustavaksi
tekijäksi nousi vanhempien alkoholiongelma.
Vanhempien ja vastaajan oma koulutus selittivät
yhteyttä melko vähän. Tulos on uskottava siitä
näkökulmasta, että alkoholiongelmista kärsivän
perheen käytännön arjen hallinta saattaa olla
heikkoa ja kotiolojen vaikutukset riippumattomia vanhempien koulutuksesta. Alkoholiongelmien periytyminen on havaittu vakuuttavasti
muun muassa kaksostutkimuksissa, mutta vanhempien alkoholiongelmien vaikutus voi ulottua laajemmallekin. Esimerkiksi Chartierin ym.
(2010) päihteidenkäytön periytymistä selittävässä ”riippuvuusalttiusmallissa” vanhemman
päihdeongelman nähdään vaikuttavan muun
muassa lapsen persoonallisuuspiirteisiin ja
aiheut­tavan käytöshäiriöitä.
130

Nuorisobarometri 2015

Arjenhallinta on moniulotteinen kokonaisuus, ja ongelmat voivat ilmetä eri elämänalueilla. Erilaisia mahdollisia polkuja, jotka kytkevät
toisiinsa lapsuuden olot ja arjenhallinnan, on
runsaasti. Lisäksi vaikutukset voivat vahvistaa
tai kumota toisiaan ja tulokset voivat vaihdellavasteen mukaan. Tämän tutkimuksen tuloksetviittaavat siihen, että kaikenlainen huono-osaisuus ei välttämättä yhdisty huono-osaisuuden
kaikkiin ulottuvuuksiin, vaan yhteydet vaihtelevat monin tavoin. Lapsuuden ongelmat tietyllä
ulottuvuudella näyttäisivät olevan yhteydessä
samankaltaisiin ongelmiin nuoressa aikuisuudessa, vaikka tässä analyysissä ei pystyttykään
tutkimaan täysin samoja tekijöitä vanhemmilla
ja vastaajilla. Lisäksi näyttää siltä, että lapsuuden
ongelmien yhteydet ovat varsin riippumattomia
sekä vanhempien että vastaajan omasta koulutuksesta ja sikäli ongelmien ylisukupolvisuus
ei olisi tämän aineiston valossa palautettavissa
yksinkertaisesti osaksi sosiaalisen aseman periytymistä, ainakaan mitattaessa sosiaalista asemaa
koulutustasolla. Eniten koulutuksellisilla tekijöillä oli merkitystä talouden hallinnan osalta.

Lopuksi
Arjenhallinta on ollut yksi lapsi- ja nuorisopolitiikan kehittämisohjelman 2012–2015 läpileikkaavista teemoista. Nuorten syrjäytymisen
ehkäisyyn ja hyvinvointierojen kaventamiseen
sekä arjenhallinnan vahvistamiseen tähtäävissä
toimissa hyvinvointi tulisi nähdä moniulotteisesti. Esimerkiksi Valtiontalouden tarkastusvirasto korostaa nuorisotakuun toteutumista
arvioidessaan viranomaisyhteistyön merkitystä
ja nuorisolain mukaisen ohjaus- ja palveluverkoston tärkeyttä nuorisotakuun toimivuuden
jatkokehittämisessä (VTV 2014; ks. myös Tuusa
ym. 2014). Moniulotteinen ote tulisi varmistaa
erityisesti nyt, kun nuorisotakuuta kehitetään ja
toteutetaan. Kouluttautumisen ja työllistymisentuki on tärkeää, mutta niiden lisäksi tulisi pyrkiä edistämään sosiaalista hyvinvointia (Aaltonen ym. 2015). Tämä edellyttää moniulotteista,monialaista ja sektorirajat ylittävää toimijoiden

välistä vuoropuhelua ja yhteistyötä. Tutkimuksen tulokset korostavat myös kouluttautumisen
merkitystä nuorten aikuisten arjenhallinnan
kannalta; kouluttautumisen tasa-arvon ja mahdollisuuksien turvaaminen on siis tärkeää.
Perhe lapsen ja nuoren ensisijaisena kasvuympäristönä on merkityksellinen arjenhallinnan taitojen kehittymisen kannalta. Tämä tulee selvästi esiin tämänkin artikkelin tuloksista.
Perheiden kasvuolosuhteet vaihtelevat, eivätkä
kasvuolosuhteet kaikissa tapauksissa edistä tasapainoista kasvua, kehitystä, oppimista ja arjenhallinnan taitojen kehittymistä. Perheiden
kohtaamat taloudelliset, terveydelliset ja sosiaaliset vaikeudet heikentävät väistämättä voimavaroja. Perheiden hyvinvointia ja arjessa selviämistä tulisikin kyetä tukemaan entistä paremmin,jotta epäsuotuisiin kehityskulkuihin voidaan
vaikuttaa mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Lapsiperheiden riittävästä toimeentulosta
huolehtimisen lisäksi on tärkeää turvata lasten
ja lapsiperheiden peruspalvelujen taso. Mahdollisimman varhainen tukeminen ongelmissa
ehkäisee tehokkaasti ongelmien kasautumista
ja nuorten syrjäytymistä. Myös useat selvitykset
ja mietinnöt nuorten syrjäytymisen ehkäisystä
ovat painottaneet lasten, nuorten ja perheiden
ongelmien ennaltaehkäisyn painopisteen siirtämistä mahdollisimman varhaiseen vaiheeseen
palvelujärjestelmää kehitettäessä (esim. Sipilä &Österbacka 2013; Eduskunnan tarkastusvaliokunta 2014).
Tutkimuksen tulokset tuovat esiin tärkeitä
havaintoja perhetaustan merkityksestä nuorten
aikuisten arjenhallinnassa. Lisäksi tulokset korostavat ongelmien ylisukupolvista siirtymistä.
Nykyisessä nuoria ja nuoria aikuisia koskevassa
keskustelussa painotetaan usein yksilön ominaisuuksia ja riskejä. On kuitenkin muistettava,
että sosiaalisilla rakenteilla on merkittävä rooli:
se mikä näyttäytyy yksilön arjenhallinnan ongelmana, voikin olla osoitus huono-osaisuuden
ylisukupolvisuuden vaikutuksesta. Hyvinvointi­
valtion perinteisenä tehtävänä on ollut lähtö­kohtien ja perhetaustasta johtuvien erojen tasoittaminen. Kun perhe- ja sosiaalipoliittisia

uudistuksia suunnitellaan, on hyvä muistaa, millainen merkitys näillä rakenteellisilla tekijöillä on
myös lasten ja nuorten hyvinvoinnin ja arjenhallinnan taitojen kehittymiseen.

Lähteet
Aaltonen, Mikko & Kivivuori, Janne & Martikainen, Pekka (2011) Social Determinantsof Crime in Welfare State. Do They Still
Matter? Acta Sociologica 54 (2), 119–138.
Aaltonen, Sanna & Berg, Päivi & Ikäheimo, Salla (2015) Nuoret luukulla. Kolme näkökulmaa
syrjäytymiseen ja nuorten asemaan palvelujärjestelmässä. Nuorisotutkimusverkoston/Nuo­riso­tutkimusseuran julkaisuja 160. Helsinki:
Nuorisotutkimusseura.
Allardt, Erik (1976) Hyvinvoinnin ulottuvuuksia.
Helsinki: WSOY.
Allardt, Erik (1993) Having, Loving, Being. An
Alternative to the Swedish Model of Welfare Research. Teoksessa Martha Nussbaum& Amartya Sen (toim.) The Quality of Life.
Oxford: Clarendon Press.
Berg, Noora & Huurre, Taina & Kiviruusu, Olli
& Aro, Hillevi (2011) Nuoruusiän huonoosaisuus ja sen kasautumisen yhteys kuolleisuuteen. Seurantatutkimus 16-vuotiaista
nuorista. Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti
48 (3), 168–181.
Chartier, Karen G. & Hasselbrock, Michie H.
& Hasselbrock, Victor M. (2010) Development and Vulnerability Factors in Adolescent Alcohol Use. Child and Adolescent Psychiatric Clinics of North America 19 (3), 493–504.
Eduskunnan tarkastusvaliokunta (2014) Nuorten
syrjäytyminen. Mietintöjä 1/2014 vp. Helsinki:
Eduskunta. https://www.eduskunta.fi/FI/
vaski/mietinto/Documents/trvm_1+2014.
pdf (Viitattu 16.11.2015.)
Erola, Jani (2009) Social Mobility and Education of Finnish Cohorts Born 1936–1975.
Succeeding While Failing in Equality of Opportunity? Acta Sociologica 52 (4), 347–327.

tieteelliset artikkelit

131

Huurre, Taina & Aro, Hillevi & Rahkonen, Ossi
& Komulainen, Erkki (2006) Health, Lifestyle, Family and School Factors in Adolescence. Predicting Adult Educational Level.
Educational Research 48 (1), 41–53.
Ilmakunnas, Ilari & Kauppinen Timo & Kestilä,
Laura (2015) Syrjäytymisriskien kasautuminen vuonna 1977 syntyneillä. Yhteiskuntapolitiikka 80 (3), 247–262.
Jackson Margot I. (2009) Understanding Links
Between Adolescent Health and Educational Attainment. Demography, 46 (4), 671–694.
Järvinen, Tero & Vanttaja, Markku (2006) Koulupudokkaiden työurat. Yhteiskuntapolitiikka
71 (1), 14–22.
Karvonen, Sakari & Kestilä, Laura (2014)
Nuorten aikuisten syrjäytymisvaaraan liittyvä huono-osaisuus. Teoksessa Marja Vaarama & Sakari Karvonen & Laura Kestilä& Pasi Moisio & Anu Muuri (toim. 2014)
Suomalaisten hyvinvointi 2014. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 160–177.
Kauppinen, Timo M. & Angelin, Anna & Lorentzen, Thomas & Bäckman, Olof & Salonen, Tapio & Moisio, Pasi & Dahl, Espen(2014) Social Background and Life-Course
Risks as Determinants of Social Assistance
Receipt Among Young Adults in Sweden,
Norway and Finland. Journal of European Social Policy 24 (3), 273–288.
Kestilä, Laura (2008) Pathways to Health. Determinants of Health, Health Behaviour and HealthInequalities in Early Adulthood. Kansanterveyslaitoksen julkaisuja A 23/2008. Helsinki: KTL.
Kestilä, Laura & Martelin, Tuija & Rahkonen,
Ossi & Joutsenniemi, Kaisla & Pirkola,
Sami & Poikolainen, Kari & Koskinen, Seppo (2008) Childhood and Current Determinants of Heavy Drinking in Early Adulthood. Alcohol and Alcoholism 43 (4), 460–469.
Kestilä, Laura & Heino, Tarja & Solantaus, Tytti(2011) Nuorten syrjäytyminen. Epäsuotuisia
polkuja aikuisuuteen. Haaste 11 (1), 20–23.
Kestilä, Laura & Rahkonen, Ossi (2011) Lapsuuden elinolot ja aikuisuuden terveys.
132

Nuorisobarometri 2015

Teoksessa Mikko Laaksonen & Karri Silventoinen (toim. 2011) Sosiaaliepidemiologia.
Väestön terveyserot ja terveyteen vaikuttavat sosiaaliset tekijät. Helsinki: Gaudeamus Helsinki
University Press, 226–243.
Kestilä, Laura & Väisänen, Antti & Paananen, Reija & Heino, Tarja & Gissler, Mika
(2012) Kodin ulkopuolelle sijoitetut nuorina
aikuisina. Rekisteripohjainen seurantatutkimus Suomessa vuonna 1987 syntyneistä.
Yhteiskuntapolitiikka 77 (6), 599–620.
Kivinen, Osmo & Hedman, Juha & Kaipainen,
Päivi (2012) Koulutusmahdollisuuksien yhdenvertaisuus Suomessa. Eriarvoisuuden
uudet ja vanhat muodot. Yhteiskuntapolitiikka 77 (5), 559–566.
Lundberg, Olle (1997) Childhood Conditions,
Sense of Coherence, Social Class and Adult
Ill-Health. Exploring Their Empirical andTheoretical Relations. Social Science & Medicine 36 (8), 1047–1052.
Martelin, Tuija & Koskinen, Seppo & Kestilä,
Laura & Aromaa, Arpo (2005) Terveyden ja
toimintakyvyn vaihtelu asuinalueen, koulutuksen ja kotitaloustyypin mukaan. Teoksessa Seppo Koskinen & Laura Kestilä & Tuija
Martelin & Arpo Aromaa (toim.) Nuorten
aikuisten terveys. Terveys 2000 -tutkimuksen perustulokset 18–29-vuotiaiden terveydestä ja siihen
liittyvistä tekijöistä. Helsinki: Kansanterveyslaitos.
Moisio, Pasi & Kauppinen, Timo M. (2010)
Toimeentulotuen asiakkuus periytyy vanhemmilta lapsille. Hyvinvointikatsaus 1/2010,
10–13.
Moisio, Pasi & Kauppinen, Timo M. (2011) The
Intergenerational Correlation of Social Assistance and Selection Bias in The Finnish
Population Data. Research on Finnish Society 4,
7–15.
Moisio, Pasi & Lorentzen, Thomas & Backman,
Olof & Angelin, Anna & Salonen, Tapio &Kauppinen, Timo M. ym. (2014) Trends inIntergenerational Social Assistance Mobility
in the Nordic Countries in the 2000s. European Societies. DOI:10.1080/14616696.201
4.968797.

Myrskylä, Pekka (2009) Koulutus periytyy edelleen. Hyvinvointikatsaus 1/2009, 1–8.
Myrskylä, Pekka (2012) Nuoret työmarkkinoiden ja
koulutuksen ulkopuolella. Työ- ja elinkeinoministeriön julkaisuja 21/2011. Helsinki: Työja elinkeinoministeriö.
Mäkinen, Timo & Laaksonen, Mikko & Lahelma, Eero & Rahkonen, Ossi (2006)
Association of Childhood Circumstanceswith Physical and Mental Functioning in
Adulthood. Social Science & Medicine 62 (8),1831–1839.
Opetus- ja kulttuuriministeriö (2012) Lapsi- ja
nuorisopolitiikan kehittämisohjelma 2012–2015.
Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja
2012:6. Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Paananen, Reija & Ristikari, Tiina & Merikukka,
Marko & Rämö, A. & Gissler Mika (2012)
Lasten ja nuorten hyvinvointi Kansallinen syntymäkohortti 1987 -tutkimusaineiston valossa. Raportti 52. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Pensola, Tiina (2004) From Past to Present. Effectof Life-Course on Mortality by Adult Social Class
Differences in Mortality in Middle Adulthood. 2ndedition. Helsinki: The Population ResearchInstitute.
Pirkola, Sami & Isometsä, Erkki & Aro, Hillevi& Kestilä, Laura & Hämäläinen, Juha & Veijola, Juha & Kiviruusu, Olli & Lönnqvist,
Jouko (2005) Childhood Adversities as Risk
Factors for Adult Mental Disorders. Resultsfrom the Health 2000 -Study. Social Psychiatry
and Psychiatric Epidemiology 40 (10), 769–777.
Raitasalo, Raimo (1996) Elämänhallinta sosiaalipolitiikan tavoitteena. Sosiaali- ja terveysturvan
tutkimuksia 1. Helsinki: Kansaneläkelaitos.
Rintanen, Hannu (2000) Terveys ja koulutuksellinen syrjäytyminen nuoren miehen elämänkulussa.
Tampere: Tampereen yliopisto.
Similä, Jenni (2012) Lasten ja nuorten yhteiskunnallinen hyvinvointi alkaa arjen hallinnasta. Etusivu. Opetus- ja kulttuuriministeriön verkkolehti. http://www.minedu.fi/
etusivu/arkisto/2012/1005/teemapalsta.
html?lang=fi (Viitattu 10.5.2012.)

Sipilä, Jorma & Österbacka, Eva (2013) Enemmän ongelmien ehkäisyä, vähemmän korjailua?
Perheitä ja lapsia tukevien palvelujen tuloksellisuus
ja kustannusvaikuttavuus. Julkaisuja 11/2013.
Helsinki: Valtiovarainministeriö.
Sipilä, Noora & Kestilä, Laura & Martikainen,
Pekka (2011) Koulutuksen yhteys nuorten
työttömyyteen. Mihin peruskoulututkinto
tutkinto riittää 2000-luvulla? Yhteiskuntapolitiikka 76 (2), 121–134.
Sirniö, Outi & Martikainen, Pekka & Kauppinen, Timo M. (2014) Intergenerational
Determinants of Income Level in Finland.
Social Forces 92 (2), 463–490.
Solantaus, Tytti ym. (2011) Mielenterveys- ja
päihdeongelmien sekä sosiaalisen syrjäytymisen ylisukupolvisen siirtymisen ehkäisy.
Toimiva lapsi & perhe THL:n kärkihankkeena. Teoksessa Juha Moring & Anne Martins& Airi Partanen & Viveca Bergman & Esa
Nordling & Veijo Nevalainen (toim. 2011)
Kansallinen mielenterveys- ja päihdesuunnitelma
2009–2015. Toimeenpanosta käytäntöön 2010.
Raportti 6/2011. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Solantaus, Tytti & Paavonen, Julia (2009) Vanhempien mielenterveyshäiriöt ja lasten
psykiatriset ongelmat. Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 125 (17), 1839–1844.
Tuusa, Matti & Pitkänen, Sari & Shemeikka,
Riikka & Korkeamäki, Johanna & Harju, Hanna & Saares, Aurora & Pulliainen,
Marjo & Kettunen, Aija & Piirainen, Keijo(2014) Yhdessä tekeminen tuottaa tuloksia. Nuorisotakuun tutkimuksellisen tuen loppuraportti.
Työ ja yrittäjyys 15/2014. Helsinki: Työ- ja
elinkeinoministeriö.
Vanttaja, Markku & Järvinen, Tero (2004) Koulutuksesta ja työstä karsiutuneet. Vailla ammattitutkintoa ja työpaikkaa vuonna 1985
olleiden nuorten myöhemmät elämänvaiheet. Yhteiskuntapolitiikka 69 (5), 472–480.
VTV (2014) Tuloksellisuustarkastuskertomus. Nuorisotyöttömyyden hoito. Valtiontalouden tarkastusviraston tarkastuskertomukset 8/2014.
Helsinki: Valtiontalouden tarkastusvirasto.

tieteelliset artikkelit

133

134

Nuorisobarometri 2015

Anu Raijas
Mistä nuorten taloudellinen hyvinvointi muodostuu?

Tämä artikkeli kuvaa nuorten taloudellisen hyvinvoinnin muodostumista ja siihen vaikuttavia tekijöitä vuoden 2015 Nuorisobarometrin
pohjalta. Nuorten taloudellista hyvinvointia on
mielenkiintoista tutkia, koska se ja siihen vaikuttavat tekijät olettavasti ovat erilaisia kuin heidän
vanhemmillaan. Toisaalta taas nuorten heterogeeniset elämäntilanteet asettavat tutkimukselle
haasteita.
Niin kauan kuin nuori asuu lapsuudenkodissaan, hänen ei useinkaan tarvitse huolehtia säännöllisistä tuloista, koska vanhemmat kustantavat
elämisen peruspuitteet. Nuorella on kuitenkinuseimmiten omaa rahaa, jonka käytöstä hän
saa päättää itsenäisesti. Nuoren toimeentulo on
kiinteässä yhteydessä hänen vanhempiensa talouteen, ja nuori pyrkii vaikuttamaan joihinkintaloudessa tehtäviin kulutuspäätöksiin (ks. Raijas & Wilska 2007, 2008). Nuori saa jo tässä vaiheessa taloudelliseen käyttäytymiseensä tietoa
ja vaikutteita kodin ohella koulusta, mediasta ja
viiteryhmistä. Nuoren taloudellinen käyttäytyminen alkaa muotoutua tässä elämänvaiheessa.
Itsenäinen rahatalous ja erityisesti omantalouden perustaminen merkitsevät nuorelle irtautumista vanhempien taloudesta ja elatusvastuusta (Peura-Kapanen 2005). Itsenäistyminen
ja taloudellinen riippumattomuus vanhemmista useimmiten laskevat nuoren elintasoa, koska opiskelijoilla tulot ovat hyvinkin niukat ja
myös työssäkäyvillä tulot ovat alhaiset työuran
alussa. Itsenäisestä elämästä huolimatta nuori
voi hädän tullen tukeutua taloudellisesti omiin
vanhempiinsa. (Ks. Peura-Kapanen 2013.) Majamaa (2015) osoitti väitöskirjassaan, että vanhempien taloudellinen tuki on merkittävää jopa
itsenäisesti asuville, aikuisille lapsille.

Nuorelle taloudellisten asioiden itsenäinen
hoitaminen on uutta, eikä siitä ole useinkaan
kokemusta. Nuoren taloudellisen käyttäytymisen on esitetty usein olevan hyvin lyhytjänteistä
ja suunnittelematonta (Saarinen 2001; Wilska
2002; Peura-Kapanen 2005), eikä riskinottoakaan kaihdeta. Pienten tulojen takia lähes kaikki raha kulutetaan. Taloudenpito on niukoista
resursseista huolimatta – tai ehkä juuri siksi –varsin joustavaa: nuori voi korjata taloudellista
tilannettaan nopeastikin pienillä muutoksilla,
koska suuria taloudellisia vastuita ei nuorella
vielä useinkaan ole. Parisuhteen ja perheellistymisen myötä nuoren rahankäyttö muuttuu harkitsevammaksi, vastuullisemmaksi ja säästäväisemmäksi (Wilska & Eresmaa 2002).
Taloudellisen hyvinvoinnin perusta on objektiivisesti mitattavissa oleva toimeentulo,
mutta se ei muodostu pelkästään siitä. Taloudellisten resurssien lisäksi taloudellinen hyvinvointi muodostuu myös nuoren valinnoista sekä
omasta näkemyksestä taloudellisten asioiden
hoitamisesta. Näihin puolestaan vaikuttavat
nuoren tiedot ja taidot, samoin kuin hänen henkilökohtaiset ominaisuutensa. Myös taloudellinen toimintaympäristö ja yleisemminkin kokoyhteiskunnan toiminta vaikuttavat sekä nuoren
taloudelliseen toimintaan että hänen näkemyksiinsä. (Raijas 2008.)
Käytännössä taloudellisen hyvinvoinnin
voidaan ajatella olevan nuoren kokemaa tyytyväisyyttä: hän on tyytyväinen sekä omaan tapaansa hoitaa talousasioitaan että käytettävissä
olevien taloudellisten resurssien riittävyyteen,
eli hänellä on tarpeeksi rahaa tarpeellisiksi katsomiinsa hankintoihin ja mahdollisesti jotainjää myös säästöön. Taloudellinen hyvinvointi,
kuten hyvinvointi yleisestikin, liittyy monien

tieteelliset artikkelit

135eritasoisten tarpeiden tyydyttämiseen turvallisuudesta aina itsensä toteuttamiseen. Taloudellisen hyvinvoinnin taso, laatu ja sisältö voivat
vaihdella nuorten kesken ja tilanteittainkin.
Artikkeli etenee siten, että seuraavaksi määrittelen taloudellisen hyvinvoinnin ja esittelensiihen liittyvien empiiristen tutkimusten tuloksia
erityisesti nuorista ja nuorista aikuisista. Sen jälkeen etenen omaan empiiriseen tutkimukseeni
ja sen tulosten esittelyyn. Lopuksi esitän johtopäätökset tehdystä tutkimuksesta.

Taloudellisen hyvinvoinnin osatekijät
Tässä jaksossa esittelen aikaisemman tutkimuksen tuloksia taloudellisesta hyvinvoinnista, sen
muodostumisesta ja siihen vaikuttavista tekijöistä erityisesti nuorilla ja nuorilla aikuisilla.
Consumer Financial Protection Bureaun(2015) mukaan taloudellinen hyvinvointi muodostuu kyvykkyydestä hoitaa raha-asioita lyhyel­lä ja pitkällä aikajänteellä, selvitä taloudellisista
uhkista ja saavuttaa taloudellisia päämääriä sekä
mahdollisuudesta tehdä taloudellisia valintoja,
jotka edistävät elämästä nauttimista. Kyvykkyyteen tarvitaan osaamisen lisäksi myös tietämystä
talousasioista (Lusardi & Mitchell 2007).
Taloudelliseen hyvinvointiin vaikuttavista
tekijöistä on esitetty useita näkemyksiä. Yhden
näkemyksen mukaan taloudellinen hyvinvointi
on funktio henkilökohtaisista ominaisuuksista,taloudellisesta käyttäytymisestä ja taloudellista
stressiä aiheuttavista tapahtumista (esim. Kim
2000; Kim, Garman & Sorhaindo 2003).
Gutterin ja Çopurin (2011) mukaan monet henkilökohtaiset ominaisuudet vaikuttavat
talou­delliseen hyvinvointiin. Empiirinen tutkimus on osoittanut, että henkilökohtaisista
ominaisuuksista erityisesti sukupuoli, koulutus
ja siviilisääty vaikuttavat taloudelliseen hyvinvointiin (esim. Joo & Grable 2004; Loibl &Hira 2007; Gutter & Çopur 2011). Porter ja
Garman­(1992, 1993) ovat jaotelleet taloudelliseen hyvin­vointiin vaikuttavat henkilökohtaisetominaisuudet henkisiin, sosiaalisiin ja materiaalisiin voimavaroihin.
136

Nuorisobarometri 2015

Porter ja Garman (1992, 1993) liittävät
talou­delliseen hyvinvointiin kotitalouden talou­delliset olosuhteet, jotka ovat objektiivisia (tulot, elinvaihe) sekä kokemukseen (tyytyväisyys
elintasoon, objektiivisiin indikaattoreihin latautuvat arvot) ja arvioon perustuvia (vertailu muihin ja aiempiin kokemuksiin) (ks. myös
Leskinen & Raijas 2005; Raijas 2012). Tulot vaikuttavat myönteisesti taloudelliseen hyvinvointiin, sillä ajatellaan, että suurilla tuloilla voi tyydyttää paremmin tarpeita kuin pienillä (Diener& Biswas-Diener 2002; Joo & Grable 2004).
O’Neillin ym. (2005) mukaan taloudellinen turva vaikuttaa myönteisesti ihmisten onnellisuuteen. Tätä vahvistaa myös Robertsin ym. (2000)
tutkimustulos, jossa havaittiin epäsuotuistentaloudellisten olosuhteiden vaikuttavan haitallisesti yliopisto-opiskelijoiden henkiseen ja fyysiseen terveyteen.
Taloudellisen hyvinvoinnin muodostumisessa vanhemmat ovat merkittävässä roolissa opettaessaan lapsilleen rahankäyttöä jatalouden­hallintaa. Varsinaisen opetuksen lisäksi
lapset omaksuvat näitä asioita usein myös vanhempien käyttäytymistä havainnoimalla ja osallistumalla (Webley & Nyhus 2006; Shim ym.
2010). Vanhemmat tarjoavat myös taloudellisen
käyttäytymisen alueella lapsilleen roolimalleja ja
esittelevät käytäntöjä (Shim ym. 2010). Bucciol­
ja Veronesi (2013) ovatkin esittäneet, että vanhemmat voivat sekä välittömällä että välillisellä
opetuksella vaikuttaa lasten taloudellisiin asenteisiin ja käyttäytymiseen. Webley ja Nyhus(2013) ovat kuitenkin todenneet, että taloudellinen sosialisaatio on mahdollista vain tietyllä tulo­
tasolla; pienituloisissa perheissä lapset
pääsevät harvoin tekemisiin finanssi-instituutioiden ja rahankäytön kanssa. Taloudellisesta
sosialisaatiosta huolehtivat vanhempien lisäksi
myös koulu, media ja vertaisryhmät (Dreverym. 2015).
Clarke ym. (2005) totesivat tutkimuksessaanäitien vaikuttavan isiä enemmän siihen, että lapset omaksuvat hyviä taloudellisia valmiuksia,
joita sitten toteuttavat aikuisina. Jorgensenin ja
Savlan (2010) sekä Smithin ja Barbozan (2013)

tutkimuksissa ilmeni, että yliopisto-opiskelijoiden myönteiset taloudelliset asenteet olivat seurausta nuorena vanhempien kanssa käydyistä
talousasioita koskevista keskusteluista ja taloudenhallinnan oppimisesta. Vanhemmilta opittu
taloudellinen varovaisuus ilmeni opiskelijoilla
myös lainanoton välttelynä ja taloudellisena
stressinä. Vanhemmat voivat myös neuvoa aikuisia lapsiaan merkittävissä talousasioissa. Myös
vanhempien arvostus vastuullista rahankäyttöä
kohtaan muokkaa lasten taloudellista käyttäytymistä. (Shim & Serido 2011.) Bernheimin, Garrettin ja Makin (2001) sekä Webleyn ja Nyhusin(2006) tutkimuksissa ilmeni, että säästäväisten
aikuisten vanhemmat olivat olleet keskimääräistä säästäväisempiä. Hibbertin, Beutlerin ja
Martinin (2004) mukaan yliopisto-opiskelijoilla,
joiden vanhemmat olivat hoitaneet talouttaan
hyvin, oli muita vähemmän luottokortti-ongelmia. Ashbyn, Schoonin ja Webleyn (2011) tutkimuksessa ilmeni, että nuoruudessa omaksuttu
taloudellinen käyttäytyminen voi siirtyä nuoreen
aikuisuuteen. Myös Friedline, Elliot ja Nam(2011) ovat esittäneet, että nuoruudessa opitut
myönteiset taloudellisen käyttäytymisen käytännöt, kuten säästäminen, jatkuvat todennäköisesti myös aikuisuudessa.
Nuorten työssäkäynnin on osoitettu vaikuttavan niin taloudelliseen käyttäytymiseen kuin
taloudelliseen osaamiseen (Erskine ym. 2006;
Shim ym. 2010). Taloudellinen käyttäytyminen
vaikuttaa puolestaan taloudelliseen hyvinvointiin. Taloudellinen hyvinvointi on sekä välittömästi että välillisesti yhteydessä taloudellisen
käyttäytymiseen, kuten esimerkiksi luottokorttilaskujen maksamiseen, taloudelliseen suunnitteluun ja säästämiseen (esim. Joo & Grable
2004; Gutter & Çopur 2011). Atkinson ym.
(2006) ovat esittäneet taloudellisen käyttäytymisen kivijaloiksi elämisen käytettävissä olevien
tulojen mukaan, tulevaisuuteen varautumisen,
oikeiden finanssituotteiden valinnan ja taloudellisen ympäristön muutosten seuraamisen.
Nuorilla aikuisilla taloudellinen hyvinvointi on
riippuvaista taloudellisen käyttäytymisen osaalueista erityisesti taloudellisesta suunnittelusta

ja säästämisestä (Atkinson ym. 2007; Shimym. 2009). Heikko taloudenhallinta heikentää
taloudellista hyvinvointia (Kim, Garman &Sorhaindo 2003). Niin ikään opiskelijoiden velkaantumisen on osoitettu olevan yhteydessä taloudelliseen hyvinvointiin (Norvilitis, Szablicki& Wilson 2003).
Amerikkalaisiin ja kiinalaisiin opiskelijoihin kohdistuvassa tutkimuksessa taloudellisen
hyvinvoinnin selitykseksi on löydetty useita eri
tekijöitä: velanottoon liittyvät asenteet, mielihyvän lykkääminen, rahankäyttöön liittyvä sosiaalinen vertaaminen, vanhempien opetus ja
huolehtiminen sekä luottokorttiin liittyvät asiat.
Amerikkalaisilla yliopisto-opiskelijoilla korkeaa
taloudellista hyvinvointia selitettiin mielihyvän
lykkäämisellä sekä vähäisellä rahallisella sosiaalisella vertaamisella, vanhempien huolehtimisella sekä luottokorttiin liittyvillä ongelmilla.
Kiinalaisilla opiskelijoilla puolestaan korkeaan
taloudelliseen hyvinvointiin vaikuttivat kielteiset asenteet velanottoa kohtaan, mielihyvän
lykkääminen sekä vanhempien vähäinen opetus
ja huolehtiminen. Molemmissa maissa siis suhtautuminen mielihyvään ja vanhempien huolehtiminen ennustivat taloudellista hyvinvointia.
(Norvilitis & Mao 2013.)
Taloudellinen tyytyväisyys on taloudellisen
hyvinvoinnin lähikäsite, jota on käytetty joissain
tutkimuksissa (ks. Porter & Garman 1993; Archuleta, Dale & Spann 2013). Hiran ja Mugendan(1998) mukaan taloudelliseen tyytyväisyyteen
vaikuttavat yleisesti tyytyväisyys omiin tuloihin,mahdollisuus kattaa tuloilla välttämättömien
hyödykkeiden hankinta ja hoitaa taloudellisia
hätätilanteita, velkataso, säästäminen tulevaisuuden varalle sekä elämän päämäärien asettaminen. Archuletan, Dalen ja Spannin (2013)
tutkimuksessa yliopisto-opiskelijoilla taloudelliset huolet vähensivät taloudellista tyytyväisyyttä(ks. myös Joo & Grable 2004).
Materialismilla tarkoitetaan tavaroiden
hankkimisen keskeisyyttä elämässä. Materialismissa tavaroita pidetään menestyksen indikaattoreina sekä avaimena onneen ja itseilmaisuun.
(Esim. Richins & Dawson 1992.) Tänä päivänä

tieteelliset artikkelit

137kulutuksella ajatellaan yleisesti haettavan onnellisuutta (ks. esim. Burroughs & Rindfleisch2002). Materialismiin liittyy tavaroiden hankintaan kuluvan rahan käyttö (Garðarsdóttir
& Dittmar 2012). Materialismin on todettu
kytkeytyvän taloudelliseen hyvinvointiin, sillä
esimerkiksi Dittmarin (2005) mukaan materialistiset arvot voivat johtaa pakonomaiseen ostamiseen (myös Garðarsdóttir & Dittmar 2012),
mikä heikentää taloudellista hyvinvointia. Materialismin on myös todettu heikentävän yleisestikin hyvinvointia esimerkiksi opiskelijoilla, joiden taloudelliset resurssit ovat niukat (Kasser &Ahuvia 2002). Sen sijaan toisessa tutkimuksessa(Norvilitis ym. 2006) materialismilla ja luottokorttivelkaantumisella ei ilmennyt yhteyttä opiskelijoiden keskuudessa.
Finanssialan Keskusliiton teettämässä
nuorten rahankäyttötutkimuksessa ilmeni, että
15–28-vuotiaat nuoret seuraavat varsin innokkaasti pankki- ja talousasioita ja pitävät myös
näiden asioiden hallintaa tärkeänä. Kiinnostus
pankki- ja talousasioihin lisääntyy iän myötä,
ja myös finanssikriisi on lisännyt kiinnostusta
talousasioiden seuraamiseen. Vaikka nuorillaon muuta väestöä vähemmän säästöjä ja sijoituksia, vuonna 2009 nuorista 46 prosentilla oli
niitä. 15–28-vuotiaista 40 prosentilla oli vuonna
2009 jotakin lainaa, useimmiten kulutusluottoa.
Nuorista, joilla oli kulutusluottoa, reilulla kolmanneksella sitä oli korkeintaan 1 000 euroa jahieman alle puolella korkeintaan 2 000 euroa.
Suurimmat kulutusluotot olivat työssäkäyvillä
nuorilla. Asuntolaina oli nuorilla kulutusluottoa
harvinaisempi, ja sitä oli keskimäärin 93 600
euroa. Taloudellisiin riskeihin nuoret ilmoittivat
varautuneensa säästöillä. (Finanssialan Keskusliitto 2009.)
Aiempien tutkimusten tulosten perusteellavoidaan todeta, että taloudellinen hyvinvointi
muodostuu monesta eri tekijästä aina ihmisen
henkilökohtaisista ominaisuuksista ja elinolosuhteista taloudellisen käyttäytymisen kautta
koettuun tyytyväisyyteen.

138

Nuorisobarometri 2015

Nuorisobarometriaineisto nuorten
taloudellisen hyvinvoinnin tutkimuksessa
Tässä artikkelissa tutkimuksen kohteena on
nuorten taloudellinen hyvinvointi ja siihen
vaikuttavat tekijät. Käytän artikkelissa vuoden 2015 Nuorisobarometrin kyselyaineistoa(n=1894). Kyselyssä oli runsaasti kysymyksiä,
joita voi hyödyntää taloudellisen hyvinvoinnintutkimisessa. Aiempi tutkimus on esittänyt, että
taloudellista hyvinvointia tulee lähestyä objektiivisesta ja subjektiivisesta näkökulmasta (esim.
Joo & Grable 2004). Tässä artikkelissa taloudellista hyvinvointia tarkastellaan objektiivisesta ja
kokemuksellisesta näkökulmasta. Objektiivisia
muuttujia ovat nuoren demografiset ominaisuudet, koulutukseen liittyvät muuttujat, pääasiallinen toiminta ja tulolähteet sekä taloudellisesta
käyttäytymisestä laskujen maksamatta jättäminen ja kulutusluottojen1 ottaminen. Nämä perustuvat nuorten antamiin vastauksiin. Kaikki
muut muuttujat ovat nuorten arvioita ja kokemuksia omista taloudellisista olosuhteistaan ja
käyttäytymisestään sekä elämänsä ja taloutensa
hallinnasta.
Artikkeli pohjautuu oletukseen, että taloudellinen hyvinvointi, jolla on myös yhteys kokonaishyvinvointiin, rakentuu taloudellisesta
käyttäytymisestä ja elämänhallinnasta, joihin
puolestaan vaikuttavat nuoren tietyt ominaisuudet ja elämän olosuhteet. Artikkelin empiirisen
tutkimuksen viitekehys esitellään kuviossa 1.
Muuttujat empiiriseen tutkimukseen on valittu
edellä esitettyjen aiempien tutkimusten perusteella.
Nuoren demografisina ominaisuuksina analyyseissä käytetään sukupuolta, ikäryhmää ja kotitaloustyyppiä. Kotitaloustyyppi on luokiteltu
sen mukaan, asuuko yksin vai yhdessä jonkun
kanssa ja onko taloudessa lapsia. Aiempaan
tutkimukseen tukeutuen selittävinä muuttujina
käytetään tutkittavien henkisiä ja taloudellisia
resursseja, joiden on todettu vaikuttavan niin
taloudelliseen käyttäytymiseen kuin elämänhallintaan. Koulutusmuuttujia ovat suoritetut tutkinnot ja koulumenestys. Äideillä on aiemmissa

Kuvio 1. Empiirisen tutkimuksen viitekehys
DEMOGRAFISET OMINAISUUDET JA RESURSSIT• Sukupuoli• Ikä• Kotitaloustyyppi• Suoritetut tutkinnot• Peruskoulun päättötodistuksen keskiarvo• Äidin ylin koulutus• Lapsuudenperheen olosuhteet: mielenterveysongelmat, perustarpeista huolehtiminen,
perheen pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet• Lapsuudenkodista poismuuttamisikä• Pääasiallinen toiminta• Tulot: tulolähteet, toimeentulotuki viimeisen vuoden aikana, vanhempien taloudellinen
tuki viimeisen puolen vuoden aikana• Arvio kotitalouden toimeentulosta

TALOUDELLINEN KÄYTTÄYTYMINEN• Tulojen riittävyys menoihin• Laskujen maksamatta jättäminen
viimeisen vuoden aikana• Kulutusluoton ottaminen, suhtautuminen
kulutusluoton ottamiseen• Valmis lainaamaan rahaa
vanhemmilta ja kavereiltaELÄMÄN JA TALOUDEN HALLINTA• Kokemus elämässä pärjäämisestä• Selviytyminen pankki- ja veroasioiden
hoitamisesta• Arvio itsestä kuluttajana• Alkoholinkäytön ja rahapelien koettu
haitta opinnoille/työlle tai taloudelliselle
tilanteelle

TYYTYVÄISYYS OMAAN TALOUDELLISEEN TILANTEESEEN TÄLLÄ HETKELLÄ

TYYTYVÄISYYS NYKYISEEN ELÄMÄÄN KAIKEN KAIKKIAAN

tutkimuksissa osoitettu olevan isiä suurempi
vaikutus lapsiinsa taloudellisessa opastuksessa (esim. Clarke ym. 2005), ja siksi otin äidin
koulutuksen mukaan analyyseihin selittäväksi
muuttujaksi olettaen äitien opettavan lapsilleentalousasioita.
Tutkin myös lapsuudenkodin olosuhteiden
vaikutusta taloudelliseen käyttäytymiseen sekä
elämän ja talouden hallintaan. Muuttuja lapsuudenkodissa esiintyneistä taloudellisista vaikeuksista voi sisältää virhelähteitä, sillä Moisio
ja Karvonen (2007, 145) ovat esittäneet, että
lapset eivät välttämättä tiedä vanhempiensa talousvaikeuksista. Lisäksi voi olla epäselvää, mitä
vastaaja pitää vertailukohtana arvioidessaan
lapsuudenkotinsa taloudellisia olosuhteita: tuon
ajan muita perheitä, omaa nykyistä toimeentuloaan, nykyistä yleistä vallitsevaa elintasoa vai

odotettavissa olevaa toimeentuloaan. Eri-ikäiset
vastaajat ovat myös eläneet lapsuuttaan erilaisissa taloudellisissa suhdanteissa, mikä sekin voi
vaikuttaa heidän arvioonsa.
Yksi olennainen muuttuja nuoren oman talouden muodostumisen kannalta on lapsuudenkodista poismuuttumisikä. Myllyniemi (2012)
on esittänyt, että lapsuudenkodista muuttaminen vaikuttaa ainakin joksikin aikaa nuorten
tyytyväisyyteen taloudelliseen tilanteeseensa.
Selkeitä taloudellisia resursseja on kyselyssä
mitattu vastaajan pääasiallisella toiminnalla jatuloilla, minkä lisäksi vastaajia on pyydetty arvioimaan kotitaloutensa toimeentuloa.
Taloudelliseen käyttäytymiseen liittyvät kysymykset koskevat tulojen riittävyyttä menoihin
ja tiettyjä taloudenhoitoon liittyviä käytäntöjä jaongelmia. Elämänhallintaan puolestaan kuuluu

tieteelliset artikkelit

139kysymyksiä elämässä ja arjessa pärjäämisestä
sekä arviointia omasta kuluttajuudesta.
Taloudellinen hyvinvointi on operationalisoitu Nuorisobarometrin kyselyssä tyytyväisyytenä omaan taloudelliseen tilanteeseen tällä
hetkellä, kokonaishyvinvointi puolestaan tyytyväisyytenä nykyiseen elämään kaiken kaikkiaan.
Taloudellisen hyvinvoinnin tutkiminen etenee siten, että ensin analysoidaan ristiintaulukoimalla eri-ikäisten nuorten naisten ja miesten
taloudellisia elinolosuhteita niin, että tilastolliset
merkitsevyydet otetaan huomioon. Taloudellista käyttäytymistä ja elämänhallintaa mittaavien
luokittelevien muuttujien vaihtelua analysoidaan nuorten demografisten ominaisuuksien
sekä henkisten ja taloudellisten resurssien suhteen ristiintaulukoinnilla, järjestysasteikollisissa
muuttujissa käytetään regressioanalyysia. Taloudellista ja kokonaishyvinvointia analysoidaan
regressioanalyysilla, jossa selittäviksi muuttujiksi otetaan nuorten demografiset ominaisuudet,
henkiset ja taloudelliset resurssit sekä taloudellinen käyttäytyminen ja elämänhallinta. Kuten
edellä esitettiin, selittävät muuttujat on otettu
aiemmista tutkimustuloksista. Regressioanalyysi toteutetaan askeltavasti poistavaa menettelyä
käyttäen siten, että alussa kaikki mahdolliset selittävät muuttujat ovat mukana yhtälössä, mutta ne, jotka eivät ole tilastollisesti merkitseviä,
poistetaan yhtälöstä yksi kerrallaan. Muuttujien
poistaminen lopetetaan, kun minkä tahansa
muuttujan poistaminen heikentää merkittävästi
mallin selitysvoimaa. Usean muuttujan regressioanalyysissa regressiokertoimet ilmoittavat
selittävän muuttujan vaikutuksen selitettävään
muuttujaan niin, että muiden mallin muuttujien
vaikutus on vakioitu.

Nuorten erilaiset elinolosuhteet
Tässä alaluvussa kuvataan tutkimuksen nuoria sekä heidän elinolosuhteitaan määritteleviä
henkisiä ja taloudellisia resursseja. Koska Nuorisobarometri-aineistossa mukana olevat nuoret
ovat eri-ikäisiä, vaihtelevat heidän elämäntilanteensa ja siten myös resurssinsa suuresti. Ai140

Nuorisobarometri 2015

neisto on seuraavassa kuvauksessa luokiteltu
iän mukaan kolmeen ryhmään: 15–19-vuotiaat,
20–24-vuotiaat ja 25–29-vuotiaat.
Taulukosta 1 nähdään, että tutkimuksen
osallistujien asumismuodot vaihtelevat suuresti iän mukaan. Alle 20-vuotiaat asuvat pääsääntöisesti vanhempiensa kanssa, sitä vanhemmat joko jonkun kanssa yhdessä tai yksin.
25–29-vuotiaista 23 prosentilla on jo lapsia.
Myös sukupuoli erottelee tilastollisesti erittäin
merkitsevästi nuorten asumismuotoja: naiset
asuvat miehiä useammin lapsettomassa avo- taiavioliitossa, miehet naisia useammin soluasunnossa, kämppäkaverin tai vanhempien kanssa.
Itsenäisesti asuvien nuorten yleisin asumismuoto on vuokra-asunto, jossa 38 prosenttia tutkimuksen nuorista asui. Omistusasuntooli 16 prosentilla nuorista. Omistusasuminen
yleistyy iän, työssäkäynnin ja perheellistymisen
myötä.­
Kansainvälisesti tarkasteltuna suomalaisten nuorten on todettu muuttavan lapsuudenkodistaan varhain: Kilpeläisen, Kostiaisen ja
Laakson (2015) tutkimuksessa 18–29-vuotiaista
18 prosenttia asui vuonna 2014 lapsuudenkodissaan. Käsillä olevan tutkimuksen nuorista,
jossa vanhimmat olivat 29-vuotiaita, yhteensä
35 prosenttia asui vanhempien tai yhden vanhemman luona. Tässä tutkimuksessa yleisin
Taulukko 1. Vastaajien kotitaloustyypit
ikäryhmittäin (n=1894; p<0,001)
15–19 20–24 25–29
vuotta vuotta vuotta

KaikkiAsuu yksin

5%

28 %

29 %

21 %

Asuu soluasunnossa /kämppiksen kanssa

6%

15 %

7%

9%

Avio- tai avoliitossa,
lapseton

2%

32 %

36 %

24 %

Avio- tai avoliitossa, lapsia

-

5%

22 %

9%

Yksinhuoltaja

-

1%

1%

1%

Asuu kahden vanhemman
kanssa

67 %

13 %

3%

27 %

Asuu yhden vanhemman
kanssa

14 %

4%

1%

6%

Asuu vuorotellen molempien vanhempien kanssa

5%

1%

2%

Muu

1%

1%

1%

1%

YHTEENSÄ

100 %

100 %

100 %

100 %

Taulukko 2. Vastaajien koulutus
ikäryhmittäin (n=1894; p<0,001)
15–19
vuotta20–24
vuotta25–29
vuottaKaikkiYlioppilastutkinto

18 %

58 %

57 %

51 %

Ammatillinen
perustutkinto­

14 %

41 %

40 %

36 %

-

5%

22 %

11 %

-

4%

22 %

11 %

68 %

8%

5%

16 %

Ammattikorkeakoulututkinto
Yliopistotutkinto
Ei mitään mainituista

lapsuudenkodista muuttamisikä oli 18–20 vuotta; tuolloin 65 prosenttia vastaajista oli muuttanut omaan asuntoon. Jo tuota aiemminkin oli
muutettu pois lapsuudenkodista, sillä 21-vuotiaana tutkittavista asui lapsuudenkodissa enää
seitsemän prosenttia. Aikaista lapsuudenkodista
pois muuttamista selittivät nuorilla lapsuuden­
kodin pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet(p<0,001), joiden taustalla oli usein vanhempien
vastentahtoista työttömyyttä, sairauksia tai vammoja sekä alkoholiongelmia. Myös vanhempien
mielenterveysongelmat aikaistivat nuorten itsenäistymistä (p<0,01).
Vanhempien valmiuksia antaa lapsilleentaloudellista opastusta mitattiin tutkimuksessaäidin koulutuksella. Nuorten äidit olivat hyvinkoulutettuja, mutta äitien koulutus vaihteli merkitsevästi eri ikäryhmissä: mitä nuoremmasta
henkilöstä oli kyse, sitä korkeammin koulutettu hänen äitinsä oli (p<0,001). Korkeakoulututkinto oli yleisin koulutus sekä 15–19-vuotiaiden että 20–24-vuotiaiden äideillä; se oli
kolmanneksella äideistä. 25–29-vuotiaidenkinäideistä 30 prosentilla oli korkeakoulututkinto.
Vain peruskoulun (aiemmin kansakoulu tai keskikoulu) käyneitä tai ilman tutkintoa olevia oli
15–19-vuotiaiden äideistä seitsemän prosenttia, 20–24-vuotiaiden kahdeksan prosenttia ja
25–29-vuotiaiden 11 prosenttia. Tutkimuksessa
mukana olleiden naisten äidit ovat miesten äitejä koulutetumpia (p<0,01).
Myös nuoret itse olivat varsin hyvin koulutettuja. 20–24-vuotiaista jo lähes puolella oli
muu kuin ylioppilastutkinto ja 25–29-vuotiaista
peräti 83 prosentilla, kuten taulukko 2 osoittaa.

Nuorisobarometri-aineistossa mukana olevat
naiset olivat miehiä korkeammin koulutettuja(p<0,01).
Nuorten ilmoittamat peruskoulun päättötodistusten keskiarvot olivat hyviä: sekä
20–24-vuotiailla että 25–29-vuotiailla yleisinkeskiarvoluokka viisiportaisessa luokittelussa2
oli 8,1–9,0. Tämä oli yleisin keskiarvoluokka
myös edellisessä koulutodistuksessa 15–19-vuotiailla, joista osalla peruskoulu on vielä kesken.
Tutkimuksessa mukana olevilla naisilla oli miehiä paremmat keskiarvot peruskoulun päättötodistuksessa (p<0,001).
Yhdeksän prosenttia vastaajista kertoi isällään tai äidillään olleen jokin mielenterveysongelma, kun vastaaja oli peruskouluiässä. Vaikka
lähes kaikkien perustarpeista, kuten ruoasta,
vaatetuksesta ja puhtaudesta, oli huolehdittu,
mielenterveysongelmia kokeneissa perheissä
heidän osuutensa oli jonkin verran matalampi(94 %) kuin muilla (97 %).
Seuraavaksi esittelen nuorten taloudellisia
resursseja ja niissä esiintyvää vaihtelua nuorten välillä. Nuorimmat vastaajat pääsääntöisesti
opiskelivat, ja työssäkäyvien ja työttömien osuus
lisääntyi iän myötä, kuten taulukko 3 osoittaa.
Sukupuolittain tarkasteltuna huomataan, että
naiset opiskelivat sekä olivat äitiys- tai vanhempainvapaalla miehiä enemmän. Miehet sen
sijaan olivat naisia yleisemmin palkkatyössä jatyöttöminä (p<0,001).
Taulukko 3. Vastaajien pääasiallinen
toiminta ikäryhmittäin (n=1894; p<0,001)
15–19
vuotta20–24
vuotta25–29
vuottaYhteensä

Koululainen tai
opiskelija

90 %

49 %

24 %

53 %

Palkkatyössä

4%

32 %

54 %

31 %

Yrittäjä

0%

1%

5%

2%

Työtön

3%

12 %

10 %

9%

2%

4%

2%

2%

1%

1%

Äitiys-, isyys- taivanhempain­
vapaallaTyöpajassa,
ammattistartissa,
työharjoittelussa
tai työkokeilussa

1%

Muu

2%

3%

2%

3%

YHTEENSÄ

100 %

100 %

100 %

100 %

tieteelliset artikkelit

141

Taulukko 4. Vastaajien pääasialliset
tulolähteet ikäryhmittäin (n=1894;
p<0,001)

Palkkatulot

15–19
vuotta20–24
vuotta25–29
vuottaYhteensä

21 %

42 %

65 %

43 %

1%

0%

0%

Pääomatulot
Taskurahat

43 %

2%

0%

14 %
21 %

Opintotuet

14 %

36 %

14 %

Toimeentulotuki

0%

1%

0%

1%

Tulonsiirrot

4%

13 %

15 %

11 %

Muut tulot

12 %

4%

5%

7%

Ei mitään

4%

1%

1%

2%

EOS

3%

0%

0%

1%

YHTEENSÄ

100 %

100 %

100 %

100 %

Aineiston nuorten työttömien työttömyysjaksot olivat varsin lyhyitä. Työttömistä nuorista
kolmanneksella työttömyys oli kestänyt korkeintaan kuukauden, 71 prosentilla korkeintaan
neljä kuukautta. Yli vuoden oli ollut työttömänä
vain kahdeksan prosenttia työttömistä.
Nuorimmalla ikäryhmällä tulot olivat pääosin vanhemmilta tai sukulaisilta saatuja taskurahoja, mutta heillä oli myös jonkin verran
palkkatuloja, kuten taulukosta 4 nähdään.
20–24-vuotiaiden tulot muodostuivat palkkatuloista ja opintotuista. Vanhimmassa ikäryhmässä palkkatulojen osuus oli suurin: heillä kaksi
kolmasosaa tuloista koostui palkasta. Sukupuolittain tarkasteltuna huomataan, että naisilla oli
miehiä enemmän opintotukia ja tulonsiirtoja,
mikä johtui yleisimmistä vanhempainvapaista.
Miehillä sen sijaan oli naisia yleisemmin palkkatuloja, koska he taas olivat naisia enemmän
työmarkkinoilla (p<0,001).
Vaikka toimeentulotuki oli harvalle nuorelle pääasiallinen tulonlähde, reilu kymmenesosa
vastaajista ilmoitti saaneensa sitä viimeisen vuoden aikana. Toimeentulotukea saaneet olivat
yksin asuvia sekä joko työttömiä tai työpajassa,
ammattistartissa, työharjoittelussa tai työkokeilussa olevia (p<0,001).
Vastaajista 38 prosenttia ilmoitti vanhempien tukeneen heitä taloudellisesti viimeisenpuolen vuoden aikana. Tuen yleisimpiä muotoja
olivat rahan antaminen sekä ruoan ja vaatteiden

142

Nuorisobarometri 2015

ostaminen. Vanhemmat tukivat eniten naisia (p<0,01), nuorempia lapsiaan (p<0,001)
sekä koululaisia tai opiskelijoita ja työttömiä(p<0,001). Tämä tulos tukee aiempien suomalaisten tutkimusten tuloksia (esim. Niemelä
2005; Kupari 2011): vanhemmat ja isovanhemmat tukevat eniten opiskelijoita, työttömiä japienituloisia.
Yli puolet vastaajista arvioi kotitaloutensa
keskituloiseksi. Varakkaaksi tai hyvin toimeentulevaksi kotitaloutensa arvioi neljännes vastaajista, heikosti toimeentulevaksi tai köyhäksi 16
prosenttia. Miehet kokivat kotitaloutensa paremmin toimeentulevaksi kuin naiset (p<0,01).
Kokemus kotitalouden toimeentulosta vaihtelee
vastaajan iän mukaan: mitä nuorempi vastaaja,
sitä paremmin toimeentulevana hän näkee kotitaloutensa (p<0,001). Nuoret vastaajat asuvat
pääosin vielä vanhempien kanssa, joten he arvioivat vanhempiensa talouden tilaa. Pääasiallisen
toiminnan mukaan tarkasteltuna parhaimmaksi
toimeentulonsa kokivat yrittäjät, huonoimmaksi
työttömät (p<0,001).
Vastaajista 17 prosenttia ilmoitti perheellään
olleen pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia, kun
he olivat peruskouluiässä. Lapsuudenkodin taloudellisten ongelmien voi ajatella heijastuvan
kokemukseen tämänhetkisestä toimeentulosta,
sillä ne, joiden perheellä oli ollut pitkäaikaisia
taloudellisia vaikeuksia heidän ollessaan peruskouluiässä, pitivät tämänhetkistä kotitalouttaan
heikommin toimeentulevana kuin vaikeuksia
kokemattomat (p<0,001). Näissä talouksissa ei
Webleyn ja Nyhusin (2013) esittämä taloudellinen sosialisaatio todennäköisesti toteudu.
Kuvaus nuorten elinolosuhteista osoitti
suuren heterogeenisuuden heidän keskuudessaan. Nuorimmilla itsenäinen taloudenpito on
vielä vähäistä, kun taas vanhimmat voivat olla joperheellisiä, työssäkäyviä ja omistusasujia. Myös
naisten ja miesten taloudellisten olosuhteiden
välillä ilmeni suuria, opiskelusta ja työssäkäynnistä johtuvia eroja.

Nuorten taloudellinen käyttäytyminen
Tässä jaksossa esittelen nuorten taloudellista
käyttäytymistä ja siinä esiintyvää vaihtelua. Tulojen riittäminen menoihin on yksi keskeinenosa-alue nuorten taloudessa. Nuoret kokivat
saavansa menonsa katettua tuloillaan3 pääosin
hyvin: joka kolmannen mielestä menojen kattaminen tuloilla oli helppoa tai erittäin helppoa,
ja vain kuuden prosentin mielestä se oli hankalaa tai erittäin hankalaa. Regressioanalyysin
avulla haettiin tekijöitä, jotka selittäisivät tulojen
riittävyyttä. Kuten edellä todettiin, lopulliseen
malliin otettiin mukaan vain ne muuttujat, jotka
selittivät tilastollisesti merkitsevästi tulojen riittävyyttä. Regressioanalyysin tulokset esitellään
taulukossa 5.
Tulojen riittävyyttä menoihin selittivät vain
harvat muuttujat, ja ne ovat hyvin ymmärrettäviä ja luonnollisia. Tulojen koettiin riittävän menoihin sitä paremmin, mitä paremmaksi nuoriarvioi oman kotitaloutensa toimeentulon, ja jos
nuorella oli palkkatuloja. Vanhempien taloudellinen tuki puolestaan heikensi näkemystä tulojen riittävyydestä menoihin. Tämä voi johtua
siitä, että ylimääräinen taloudellinen tuki hämärsi nuoren käsitystä tulojen ja menojen välisestä
suhteesta. Lapsuudenkodin taloudelliset ongelmat näyttäisivät heijastuvan nuoren talouteen
kielteisesti, sen sijaan vanhempien mielenterveysongelmat vaikuttaisivat päinvastoin. Taloudenhallinnan ongelmat voivat olla seurausta
siitä, että rahan käyttöä ei ole lapsuudenkodissa
voitu harjoitella, kuten Webley ja Nyhus (2013)
ovat esittäneet.
Käytetyn regressiomallin selittävät muuttujat pystyivät selittämään 28 prosenttia tulojen
riittävyyden vaihtelusta. F-testin arvo osoittaa
regressioanalyysissa olevien muuttujien selittävän hyvin selitettävän muuttujan vaihtelua.
Estimaatin keskivirhe kertoo regressiomallin
virhetermien keskihajonnan. Mitä suurempi seon, sitä suurempi on virhetermien hajonta ja
samalla sitä pienempi on mallin selitysvoima.
Estimaatin keskivirheen suuruus riippuu aina
regressiomallin hyvyyden lisäksi selitettävän

Taulukko 5. Regressioanalyysin tuloksetmenojen kattamisesta tuloilla (n=1894)
Regressiokerroin

T-arvoMerkitsevyys

Vakio

5,512

44,338p<0,001

Arvio kotitalouden
toimeentulosta(1 = varakas,..., 5 = köyhä)-0,477-13,539p<0,001

Palkka- ja pääomatulot(1 = on, 0 = ei ole)

0,398

6,970

p<0,001

Vanhempien taloudellinen
tuki viimeisen puolen
vuoden aikana(1 = on, 0 = ei ole)

-0,342-6,115p<0,001

Saanut toimeentulotukea
viimeisen vuoden aikana(1 = on, 0 = ei ole)

-0,250-3,138p<0,01

Peruskouluiässä perheellä
ollut pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia(1 = oli, 0 = ei ollut)-0,212-3,204p<0,01

Peruskouluiässä isällä taiäidillä jokin mielenterveysongelma(1 = oli, 0 = ei ollut)

0,188

2,100

p<0,05R2

0,278

F-testi

75,858Estimaatin keskivirhe

0,901

p<0,001

muuttujan mittaluokasta. Tässä mallissa estimaatin keskivirhe on 0,901 ja selitettävän muuttujan vaihteluväli 1–6.
Seuraavaksi tutkin laskujen maksamatta
jättämisen yleisyyttä viimeisen vuoden aikana,jota selitti tilastollisesti merkitsevästi vain kolme
muuttujaa, ja ne yhdessä selittivät vain 10 prosenttia tästä ilmiöstä. Laskujen maksamatta jättäminen oli sitä yleisempää, mitä heikommaksi
nuori arvioi taloutensa toimeentulon (p<0,001).
Myös toimeentulotukea viimeisen vuoden aikana saaneilla laskujen maksamatta jättäminen oli
muita yleisempää (p<0,001). Lisäksi lapsuudenkodin taloudelliset vaikeudet lisäsivät todennäköisyyttä jättää laskuja maksamatta: neljäsosa
nuorista, joilla oli ollut lapsuudenkodissaan taloudellisia vaikeuksia, ilmoitti viimeisen vuodenaikana joskus jättäneensä laskuja maksamatta,
kun muista niin ilmoitti tehneensä vain 9 prosenttia (p<0,001). Laskujen maksamatta jättäminen oli siis suoraan yhteydessä nuoren heikkoon taloudelliseen tilanteeseen.

tieteelliset artikkelit

143

Nuorista joka kymmenes ilmoitti ottaneensa
joskus kulutusluottoa ja ilmoitti myös voivansa
tehdä niin jatkossakin. Miehet olivat ottaneet
naisia jonkin verran yleisemmin kulutusluottoa (p<0,05): miehistä 12 prosenttia ja naisista
9 prosenttia oli ottanut sitä. Myös ikäryhmien
välillä oli tilastollisesti merkitsevä ero. Suurin ryhmä joskus kulutusluottoja ottaneista oli
24–29-vuotiaat, joista joka viides oli tehnyt niin(p<0,001).
Nuorilta kysyttiin myös rahan lainaamisen
halukkuutta vanhemmilta ja kavereilta. Heistä
84 prosenttia ilmoitti olevansa valmis lainaamaan vanhemmiltaan rahaa, mutta kavereilta
vain reilu kolmasosa. Nuorten välillä ei esiintynyt vaihtelua rahan lainaamisessa vanhemmilta,
mutta kavereilta lainaamisessa sen sijaan kyllä.
Miehet olivat naisia selvästi valmiimpia lainaamaan kavereilta, sillä miehistä 42 prosenttia suhtautui myönteisesti tähän, mutta naisista vain 27
prosenttia (p<0,001). Mitä nuoremmasta henkilöstä oli kyse, sitä valmiimpi hän oli lainaamaan
rahaa kavereiltaan (p<0,001). Myös toimeentulotukea saaneet nuoret olivat muita valmiimpia
lainaamaan rahaa kavereiltaan (p<0,05), sillä 42
prosenttia heistä oli valmis lainaamaan kavereilta, kun taas muista vain joka kolmas oli valmis
tekemään niin.
Erilaiset taloudelliset resurssit vaikuttavat
vaihteluun nuorten taloudellisessa käyttäytymisessä, mutta myös lapsuudenkodin olosuhteilla­on selvä vaikutus. Luottamus vanhempientalou­delliseen tukeen on nuorilla vahva.

Elämän ja talouden hallinta nuorilla
Nuorilta kysyttiin useita elämänhallintaan liittyviä kysymyksiä, joista regressioanalyysilla analysoitavaksi otettiin nuorten näkemys elämässä
pärjäämisestä, jonka voidaan ajatella liittyvän
läheisesti myös taloudellisten asioiden hoitamiseen. Kokemusta elämässä pärjäämisestä4
kysyttiin nuorilta neliportaisen asteikon avulla.
Regressioanalyysiin valituista selittävistä nuorten demografisista ominaisuuksista sekä henkisistä ja taloudellisista resursseista elämässä
144

Nuorisobarometri 2015

Taulukko 6. Regressioanalyysin tuloksetelämässä pärjäämisen kokemuksesta(n=1894)
Regressiokerroin

T-arvoMerkitsevyys

Vakio

5,037

15,078p<0,001

Arvio kotitalouden toimeentulosta(1 = varakas,..., 5 = köyhä)-0,145-4,994p<0,001

Peruskouluiässä perheellä
ollut pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia(1 = oli, 0 = ei ollut)-0,199-2,920p<0, 01

Vanhempien taloudellinen
tuki viimeisen puolen vuoden aikana(1 = on, 0 = ei ole)

-0,201-3,620p<0,01

Saanut toimeentulotukea
viimeisen vuoden aikana(1 = on, 0 = ei ole)

-0,321-4,017

p<0,01

Lapsuudenkodista poismuuttamisikä (v)-0,042-3,044p<0,01

Peruskoulun päättötodistuksen keskiarvo

0,071

2,584

p<0,05Perustarpeista, kuten
ruuasta, vaatetuksesta ja
puhtaudesta huolehtiminen
peruskouluiässä(1 = kyllä, 0 = ei)-0,165-2,291

p<0,05R2

0,157

F-testi

12,528Estimaatin keskivirhe

0,571

p<0,001

pärjäämistä selittivät tilastollisesti merkitsevästi
useat muuttujat, mutta selitysaste ei ollut kovinkorkea, vain 16 prosenttia, kuten taulukosta 6
nähdään. Nuori koki pärjäävänsä elämässä sitä
paremmin, mitä paremmin toimeentulevana
hän piti talouttaan, mitä nuorempana hän oli itsenäistynyt, mitä paremmin hän oli menestynyt
peruskoulussa ja mitä vähemmän riippuvainen
hän oli ulkopuolisesta taloudellisesta tuesta.
Myös lapsuudenperheen taloudellisten ongelmien puuttuminen, mutta myös puutteellinen
perustarpeista huolehtiminen lapsuudessa paransivat nuoren elämässä pärjäämisen tunnetta.
On selvää, että taloudellinen turvallisuus lapsuudessa vahvistaa pärjäämisen tunnetta myöhemmässä elämässä. Puutteet perustarpeista huolehtimisessa puolestaan vaikuttavat pärjäämisentunteeseen siten, että nuori on ­todennäköisesti

oppinut jo varhain lapsuudessa huolehtimaan
itsestään ja kokee siksi pärjäävänsä myös vanhempana.
Pankki- ja veroasioiden hoitamisesta ilmoittivat nuoret selviävänsä varsin hyvin: 63
prosenttia ilmoitti selviävänsä hyvin tai erittäin
hyvin, reilu kymmenesosa huonosti tai ei ollenkaan. Regressioanalyysissä näiden asioiden
hoitamisen vaihtelulle ei löytynyt tilastollisesti
merkitseviä selittäjiä.
Nuoria pyydettiin sijoittamaan itsensä taulukossa 7 näkyvien ominaisuuksien asteikoille.
Taulukosta nähdään, että nuorten vastaukset
painottuvat myönteisiin ja järkeviksi katsottaviin ominaisuuksiin. Analyyseissä mukana olleista selittävistä muuttujista nuorten välillä ei
löytynyt vaihtelua siinä, miten he määrittelivät
itseään kuluttajina. Tästä huolimatta voi olla,
että nuorten esittämät luonnehdinnat itsestään
ilmenevät myös heidän käyttäytymisessään.
Nuoret tunnustivat alkoholinkäytöstä jarahapeleistä olleen jonkin verran haittaa opinnoille tai työlle ja taloudelliselle tilanteelle. Joka
kymmenes nuori ilmoitti alkoholinkäytön haitanneen opintoja tai työtä, ja joka viides ilmoitti
sen vaikuttaneen haitallisesti taloudelliseen tilanteeseen. Rahapeleistä koettiin olleen vain hyvin vähän haittaa taloudelliselle tilanteelle: vain
kuusi prosenttia ilmoitti haitoista. Hieman yllättäen tässä kysymyksessä ei nuorten välillä löytynyt tilastollisesti merkitseviä eroja tutkimukseen
valittujen taustamuuttujien suhteen.
Elämän ja talouden hallinnassa näyttäytyy
pitkälti samojen tekijöiden vaikutus kuin edellä taloudellisessa käyttäytymisessä. Elämässä
pärjäämisessä korostuivat nuoren omat henkiset
resurssit ja valmius itsenäistymiseen ja taloudelliseen riippumattomuuteen varhaisessa vaiheessa.

Nuorten taloudellista hyvinvointia
selittäviä tekijöitä
Lopuksi analysoin kaikkien edellä esitettyjen
tekijöiden vaikutusta nuorten taloudelliseen hyvinvointiin, jota Nuorisobarometrissa kysyttiin
seuraavasti: ”Kuinka tyytyväinen olet tällä het-

Taulukko 7. Nuorten itsensä
sijoittaminen tiettyjen ominaisuuksien
mukaan (nuorten vastausten %-osuudet;
n=1894)Tuhlari

2

10

39

38

11

Säästäväinen

Trendienedelläkävijä

3

17

45

20

15

Perässähiihtäjä

Heräteostelija

4

14

27

33

22

Harkitseva

Massan mukana menijä

1

7

32

37

23

Oman tienkulkijaYmpäristötietoinen

20

38

29

11

3

Ei-ympäristö­
tietoinen

kellä omaan taloudelliseen tilanteeseesi kouluarvosana-asteikolla 4–10?” Nuoret vaikuttivat
varsin tyytyväisiltä omaan taloudelliseen tilanteeseensa, sillä 36 prosenttia vastaajista antoi
arvosanaksi 8, joka oli yleisin arvosana. Reilu
viidennes antoi arvosanaksi 9 tai 10. Taloudellisen tyytyväisyyden keskiarvo oli 7,6. Nuorilta
kysyttiin samaan tapaan myös tyytyväisyyttä
nykyiseen elämään. Siinä yleisin arvosana oli 9,jonka valitsi 42 prosenttia vastaajista keskiarvon
ollessa 8,5. Korrelaatio näiden kahden muuttujan välillä oli selvä, muttei kuitenkaan kovin
voimakas (r=.421, p<0,001), mikä kertoo siitä,
että tyytyväisyyteen elämää kohtaan vaikuttavat
monet muutkin tekijät kuin taloudelliset.
Taulukko 8. Regressioanalyysin
tulokset nuorten tyytyväisyydestä
taloudelliseen tilanteeseensa (n=1894)
Regressiokerroin

T-arvoMerkitsevyys
p<0,001

Vakio

7,093

20,105

Menojen kattaminen tuloilla(1 = erittäin hankalaa,…,
6 = erittäin helppoa)

0,471

11,743

Arvio kotitalouden toimeentulosta (1 = varakas,...,
5 = köyhä)-0,379-7,441

p<0,001

Peruskoulun
päättötodistuksen­keskiarvo

0,208

4,798

p<0,001

Ikä (v)-0,044-3,680p<0,001

Sukupuoli (1 = nainen, 0 =mies)-0,279-3,453p<0,01

R2

0,349

F-testi

78,561

Estimaatin keskivirhe

1,052

p<0,001

tieteelliset artikkelit

145

Taulukossa 8 nähtävät askeltavan regressioanalyysin tulokset osoittavat selittävistä muuttujista vain harvan selittävän nuorten taloudellista
hyvinvointia. Selitysaste tällä mallilla oli kuitenkin kohtuullisen hyvä, 35 prosenttia. Taloudellisesta käyttäytymisestä vain tulojen riittävyys
selitti nuorten tyytyväisyyttä taloudelliseen tilanteeseensa, mikä kuulostaa luontevalta. Myös arvio kotitalouden hyvästä toimeentulosta parantaa taloudellista hyvinvointia. Koulumenestysniin ikään lisäsi tyytyväisyyttä talouteen. Myös
nuoret ja miehet erottuivat joukosta talouteensa
muita tyytyväisempinä. Vaikka kotitaloustyypillä
sinänsä ei ollut vaikutusta tyytyväisyyteen, viimeksi mainittua tulosta saattaa selittää se, että
nuoret miehet asuivat muita yleisemmin vanhempien kanssa. Naiset puolestaan olivat miehiä useammin opiskelijoita, ja heidän tulonsaolivat alhaisemmat.
Tyytyväisyyttä nykyiseen elämään selittivät
harvemmat tekijät kuin tyytyväisyyttä taloudelliseen tilanteeseen: vain kolme muuttujaa selitti
tyytyväisyyttä nykyiseen elämään, mutta ne selittivät jopa 22 prosenttia tyytyväisyyden vaihtelusta. Miehet olivat myös elämäänsä naisia tyytyväisempiä. Tyytyväisyyttä elämään lisäsi myösse, jos nuori koki pärjäävänsä elämässään ja se,
ettei alkoholinkäyttö vaikuttanut haitallisesti hänen taloudelliseen tilanteeseensa.

Miten nuorten talous makaa?
Tutkimus tuotti mielenkiintoisia ja uusia tuloksia nuorten taloudellisesta käyttäytymisestä jataloudellisesta hyvinvoinnista sekä niihin vaikuttavista tekijöistä. Suomen olosuhteissa asiaa
ei ole aikaisemmin tutkittu, eikä kansainvälisestikään löydy vastaavanlaisia tuloksia.
Kuvaus nuorten elinolosuhteista osoitti
taloudellisen käyttäytymisen olevan hyvin heterogeenista heidän keskuudessaan. Nuorimmilla itsenäinen taloudenpito on vielä vähäistä,
kun taas vanhimmat voivat olla jo perheellisiä,
työssäkäyviä ja omistusasujia. Myös naisten ja
miesten taloudellisten olosuhteiden välillä ilmeni suuria eroja, mikä johtui opiskelusta ja
146

Nuorisobarometri 2015

työssäkäynnistä. Nuorisobarometri-aineistossa
naiset olivat miehiä korkeammin koulutettuja, ja
he myös opiskelivat sekä olivat äitiys- tai vanhempainvapailla miehiä enemmän. Miehet sen
sijaan olivat naisia yleisemmin palkkatyössä jatyöttöminä.
Erilaiset taloudelliset resurssit vaikuttavat
vaihteluun nuorten taloudellisessa käyttäytymisessä, mutta myös lapsuudenkodin olosuhteillaon selvä vaikutus. Lapsuudenkodin taloudelliset
ongelmat ja siitä johtuva esimerkkien puute voivat johtaa taloudenhallinnan ongelmiin nuorilla. Toisaalta nuoret kuitenkin luottavat vahvasti
vanhempien taloudelliseen tukeen. Tulotasosta
riippumatta vanhempien tulisi keskustella lasten
kanssa talousasioista, jotta ne tulisivat tutuiksi
ennen nuoren itsenäistymistä.
Vanhempien taloudellinen tuki kohdentui
naisiin, nuorimpiin ja opiskeleviin tai työttömiin
nuoriin. Vastaava tulos on saatu aiemmistakintutkimuksista. Vaikka nuoret olivat valmiita
turvautumaan vanhempiensa taloudelliseen tukeen, korostui heidän hyvinvoinnissaan vahva
pyrkimys taloudelliseen riippumattomuuteen,joka liittyi myös riippumattomuuteen esimerkiksi toimeentulotuesta. Tämä on todennäköisesti
kulttuuriimme liittyvä piirre. Vaikka vanhempien vaikutus nuorten taloudelliseen hyvinvointiin ei tutkimuksessa tullut mitenkään esille, olilapsuudenkodin olosuhteilla vaikutusta sekä
nuorten kokemaan taloudelliseen että yleiseenkin hyvinvointiin. Tutkimus ei osoittanut, että
vanhemmat suoranaisesti opettaisivat lapsilleen talousasioita. Tutkimuksessa vanhempientaloudellisella tuella ei ollut vaikutusta nuorten
taloudelliseen hyvinvointiin. On todennäköistä, että hyvät olosuhteet ja vanhempien malli
tarjoavat nuorille hyvät valmiudet hoitaa omaa
talouttaan ja pärjätä elämässä muutenkin. Tämä
toimii myös toisin päin: esimerkiksi laskujen
maksamatta jättäminen voi olla lapsuudenkodista opittu käytäntö, vaikka toki se on nuorillasuoraan yhteydessä heikkoon taloudelliseen tilanteeseen.
Elämän ja talouden hallinnassa näyttäytyy pitkälti samojen tekijöiden vaikutus kuin

taloudellisessa käyttäytymisessä. Elämässä pärjäämisessä korostuivat nuoren omat henkiset
resurssit ja valmius itsenäistymiseen ja taloudelliseen riippumattomuuteen varhaisessa vaiheessa.
Tutkimuksen perusteella voidaan todeta,
että taloudellisen hyvinvoinnin kivijalka suomalaisilla nuorilla on tulojen riittäminen menoihin, mihin vaikuttavat omat palkkatulot, taloudellinen riippumattomuus, arvio kotitalouden
hyvästä toimeentulosta ja vakaa taloudellinen
tilanne lapsuudenkodissa. Tulojen riittävyyden
korostuminen taloudellisen hyvinvoinnin tekijänä tukee aiempien tutkimusten tuloksia.
Yleinen hyvinvointi, tyytyväisyys elämään
kaiken kaikkiaan, perustuu puolestaan kokemukseen elämässä pärjäämisestä, johon vaikuttavat osin samat tekijät kuin tulojen riittävyyteen, mutta lisäksi myös oma henkinen
kapasiteetti ja varhainen itsenäistyminen.
Mielenkiintoinen osa tutkimusta olivat
nuorten luonnehdinnat itsestään, jotka kuvasivat hyvin heidän suhdettaan rahankäyttöön
ja kulutukseen. Vaikka nuoret ovat saattaneet
vastata kysymyksiin sen suuremmin niitä pohtimatta, niin tarkempi analyysi osoitti luonnehdintojen taustalta löytyvän erilaisia taloudellisia
resursseja ja käyttäytymistä.
Kaiken kaikkiaan Nuorisobarometri-aineisto toimi laajuudessaan ja monipuolisuudessaan
hyvin nuorten taloudellisen hyvinvoinnin tutkimisessa. Nuorimmat ja erityisesti vanhempien
kanssa asuvat olisi tosin voinut rajata tutkimuksen ulkopuolelle, sillä he eivät vielä useinkaan
hoida itsenäisesti koko talouttaan. Sen sijaan yli
20-vuotiailla taloudellisten asioiden hoitaminen
on jo arkipäiväistä.
Aiempi tutkimus on osoittanut, että nuoruudessa opitut myönteiset taloudellisen käyttäytymisen käytännöt jatkuvat todennäköisesti
myös aikuisuudessa. Nuorten on tärkeää osata taloudenhallintaa, jotta he eivät joudu ongelmiin taloutensa kanssa. Tässä keskeistä onnuorten työllistyminen, sillä tulojen säännöllisyys on avaintekijä nuorten taloudellisessa hyvinvoinnissa.

Viitteet
1.
2.
3.

4.

Kulutusluotto tarkoittaa tässä pankin tai
muun luotontarjoajan myöntämää luottoa.
Keskiarvoluokat olivat seuraavat: 6 tai alle;6,1–7,0; 7,1–8,0; 8,1–9,0 ja yli 9.
Kysymys oli muotoiltu seuraavasti:
Kotitaloudella voi olla erilaisia tulolähteitä
ja useammalla jäsenellä tuloja. Kun kotitaloutesi kaikki tulot otetaan huomioon,
onko menojen kattaminen näillä tuloilla 1= erittäin hankalaa, 2 = hankalaa, 3 = melko hankalaa, 4 = melko helppoa, 5 = helppoa, 6 = hyvin helppoa?
Kokemusta elämässä pärjäämisestä oli kysytty osana väitepatteristoa, jossa kysyttiin
seuraavasti: Entä kuinka hyvin seuraavat
arkiseen elämääsi liittyvät väitteet kuvaavat
tuntemuksiasi tällä hetkellä (4 = Täysin samaa mieltä, 3 = Jokseenkin samaa mieltä,
2 = Jokseenkin eri mieltä, 1 = Täysin eri
mieltä, 99 = Ei osaa sanoa)? Elämässä pärjäämistä koskeva väite kuului ”Koen pärjääväni elämässäni”.

LähteetArchuleta, Kristy L. & Dale, Anita & Spann,
Scott M. (2013) College Students and Financial Distress. Exploring Debt, Financial
Satisfaction, and Financial Anxiety. Journalof Financial Counseling and Planning 24 (2),50–62.
Ashby, Julie & Schoon, Ingrid & Webley, Paul(2011) Save Now Save Later? Linkages
Between Saving Behavior in Adolescenceand Adulthood. European Psychologist 16 (3),
227–237.
Atkinson, Adele & McKay, Stephen & Collard, Sharon & Kempson, Elaine (2006)
The Baseline Survey of Financial Capability in
The UK. Bristol: Financial Services Authority, Consumer Research Report 47. http://
www.bristol.ac.uk/geography/research/
pfrc/themes/fincap/pfrc0602.pdf (Viitattu
7.7.2015.)
tieteelliset artikkelit

147

Atkinson, Adele & McKay, Stephen & Collard,
Sharon & Kempson, Elaine (2007) Levelsof Financial Capability in The UK. Public
Money and Management 27 (1), 29–36.
Bernheim, B. Douglas & Garrett, Daniel M.
& Maki, Dean M. (2001) Education and
Saving. The Long-Term Effects of HighSchool Financial Curriculum Mandates.
Journal of Public Economics 80 (3), 436–467.
Bucciol, Alessandro & Veronesi, Marcella(2013) Teaching Children to Save and Lifetime
Savings. What Is the Best Strategy? Rochester, NY: Social Science Research Network,
SSRN Scholarly Paper ID 2275929. http://papers.ssrn.com/abstract=2275929 (Viitattu 7.7.2015.)
Burroughs, James E. & Rindfleisch, Aric (2002)
Materialism and Well-Being. A Conflicting
Values Perspective. Journal of Consumer Research 29, 348–370.
Clarke, Maribeth C. & Heaton, Martie B. & Israelsen, Craig L. & Egget, Dennis L. (2005)
The Acquisition of Family Financial Roles
and Responsibilities. Family and Consumer Sciences Research Journal 33 (4), 321–340.
Consumer Financial Protection Bureau (2015)
Financial Well-Being. The Goal of Financial Education. Iowa City, IA: Consumer Financial
Protection Bureau, Report. http://files.consumerfinance.gov/f/201501_cfpb_report_
financial-well-being.pdf (Viitattu 7.7.2015.)
Diener, Ed & Biswas-Diener, Robert (2002)
Will Money Increase Subjective Well-Being?
Social Indicators Research 57, 119–169.
Dittmar, Helga (2005) A New Look at “Compulsive Buying”. Self-Discrepancies andMaterialistic Values as Predictors of Compulsive Buying Tendency. Journal of Social
and Clinical Psychology 24, 832–859.
Drever, Anita I. & Odders-White, Elizabeth& Kalish, Charles W. & Else-Quest, Nicole M. & Hoagland Emily M. & Nelms,
Emory N. (2015) Foundations of Financial
Well-Being. Insights into the Role of Executive Function, Financial Socialization, andExperience-Based Learning in Childhood
148

Nuorisobarometri 2015

and Youth. Journal of Consumer Affairs 49 (1),
13–38.
Erskine, Michele & Kier, Cheryl & Leung,
Ambrose & Sproule, Robert (2006) Peer
Crowds, Work Experience, and Financial
Saving Behaviour of Young Canadians. Journal of Economic Psychology 27, 262–284.
Finanssialan keskusliitto (2009) Nuorten rahankäyttötutkimus. Tutkimusraportti. Kevät
2009.
Friedline, Terri & Elliot, William & Nam, Ilsung(2011) Predicting Savings in Young Adulthood. The Role of Adolescent Savings. Journal of the Society for Social Work and Research 2(1), 1–22.
Garðarsdóttir, Ragna B. & Dittmar, Helga(2012) The Relationship of Materialism to
Debt and Financial Well-Being. The Caseof Iceland’s Perceived Prosperity. Journal of
Economic Psychology 33, 471–481.
Gutter, Michael & Çopur, Zeynep (2011) Financial Behaviors and Financial Well-Beingof College Students. Evidence from a National Survey. Journal of Family and Economic
Issues 32 (4), 699–714.
Hibbert, Jeffery R. & Beutler, Ivan F. & Martin, Todd D. (2004) Financial Prudence andNext Generation Financial Strain. Financial
Counseling and Planning 15 (2), 51–59.
Hira, Tahira K. & Mugenda, O. M. (1998) Predictors of Financial Satisfaction. Differences Between Retirees and Non-Retirees.
Financial Counseling and Planning 9 (2), 75–83.
Joo, So-hyun, & Grable, John E. (2004) An Exploratory Framework of The Determinantsof Financial Satisfaction. Journal of Family
and Economic Issues 25, 25–50.
Jorgensen, Bryce L. & Savla, Jyoti (2010) Financial Literacy of Young Adults. The Importance of Parental Socialization. Family Relations 59 (4), 465–478.
Kasser, Tim & Ahuvia, Aaron (2002) Materialistic Values and Well-Being in Business Students. European Journal of Social Psychology 32(1), 137–146.

Kilpeläinen, Päivi & Kostiainen, Eeva & Laakso, Seppo (2015) Toiveet ja todellisuus. Nuorten
asuminen 2014. Suomen ympäristö 2/2015.
Helsinki: Ympäristöministeriö.
Kim, Jinhee (2000) The Effects of Workplace Financial Education on Personal Finances and Work
Outcomes. Doctoral dissertation. Blacksburg:
Virginia Polytechnic Institute and State.
http://scholar.lib.vt.edu/theses/available/
etd-04212000-17150023/unrestricted/
TOC.pdf (Viitattu 21.7.2015.)
Kim, Jinhee & Garman, E. Thomas, & Sorhaindo, Benoit (2003) Relationships Among
Credit Counseling Clients’ Financial WellBeing, Financial Behaviors, Financial Stressor Events, and Health. Financial Counselingand Planning 14, 75–87.
Kupari,Tiina (toim. 2011) Omaa kotia etsimässä.
Nuorten asuminen 2010. Helsinki: Ympäristöministeriö.
Leskinen, Johanna & Raijas, Anu (2005) Consumer Financial Capability. A Life Cycle
Approach. Teoksessa European Credit
Research Institute, Brussels (ed.) Consumer
Financial Capability. Empowering European
Consumers. Brussels: Consumer Financial
Capability Workshop, 8–23.
Loibl, Cäzilia & Hira, Tahira K. (2007) New
Insights into Advising Female Clients on
Investment Decisions. Journal of Financial
Planning 20, 68–75.
Lusardi, Annamaria & Mitchell, Olivia S. (2007)
Financial Literacy and Retirement Planning. New
Evidence from the RAND American Life Panel.
CFS Working Paper 2007–157. http://
www.econstor.eu/handle/10419/25534(Viitattu 7.7.2015.)
Majamaa, Karoliina (2015) Who Receives Parental
Help? Parental Financial Support and Practical
Help for Adult Children From the Perspectives of
Givers and Receivers. Publications of the Department of Social Research 4/2015. Helsinki: University of Helsinki.
Moisio, Pasi & Karvonen, Sakari (2007) Mitä
subjektiiviset kysymykset lapsuudenkodin toimeentulosta oikeastaan mittaavat?

Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti 44, 144–
152.
Myllyniemi, Sami (2012) Tilasto-osio, osa IV(Tyytyväisyys). Teoksessa Sami Myllyniemi(toim.) Monipolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 127, verkkojulkaisuja 53 & Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 46. Helsinki: Opetus- ja
kulttuuriministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta,
91–126.
Niemelä, Mikko (2005) Sukulaisten ja ystävien
taloudellinen apu – tärkeä osa huono-osaisten toimeentuloa? Yhteiskuntapolitiikka 70(4), 417–420.
Norvilitis, Jill M. & Szablicki, P. Bernard &Wilson, Sandy D. (2003) Factors Influencing Levels of Credit-Card Debt in College
Students. Journal of Applied Social Psychology
33 (5), 935–947.
Norvilitis, Jill M. & Merwin, Michelle M. & Osberg, Timothy M. & Roehling, Patricia V. &Young, Paul & Kamas, Michele M. (2006)
Personality Factors, Money Attitudes, Financial Knowledge, and Credit-Card Debt
in College Students. Journal of Applied Social
Psychology 36, 1395–1413.
Norvilitis, Jill M. & Mao, Yingmei (2013) Attitudes Towards Credit and Finances Among
College Students in China and the UnitedStates. International Journal of Psychology 48(3), 389–398.
O’Neill, Barbara & Sorhaindo, Benoit & Xiao,
Jing Jian & Garman, E. Thomas (2005) Financially Distressed Consumers. Their Financial Practices, Financial Well-Being, andHealth. Financial Counseling and Planning 16,
73–87.
Peura-Kapanen, Liisa (2005) Kuluttajien rahatalouden hallinta. KTM rahoitetut tutkimukset
1/2005, markkinaosasto. Helsinki: Kauppaja teollisuusministeriö.
Peura-Kapanen, Liisa (2013) Nuorten itsenäistyminen edellyttää talousosaamista. Hyvinvointikatsaus 4/2013, 41–45.

tieteelliset artikkelit

149

Porter, Nancy M. & Garman, E. Thomas (1992)
Money as Part of a Measure of Financial
Well-Being. American Behavioral Scientist 35(July/August), 820–826.
Porter, Nancy M. & Garman, E. Thomas (1993)
Testing a Conceptual Model of Financial
Well-Being. Financial Counseling and Planning4, 135–165.
Raijas, Anu (2008) Arjen hyvinvointi ja mahdollisuudet sen mittaamiseen. Työselosteita ja esitelmiä
110/2008. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus.
Raijas, Anu (2012) Lapsiperheen hyvinvoinnista. Hyvinvointikatsaus 4/2012, 89–90.
Raijas, Anu & Wilska, Terhi-Anna (2007) Huolenpitoa ja jakamista. Rahan ja ajan jakautuminen suomalaisissa lapsiperheissä. Työselosteita ja
esitelmiä 104. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus.
Raijas, Anu & Wilska, Terhi-Anna (2008) Kuka
päättää kulutuksesta lapsiperheissä. Tieto &trendit 2, 32–36.
Richins, Marsha L. & Dawson, Scott (1992)
Materialism as a Consumer Value. Measure
Development and Validation. Journal of Consumer Research 19, 303–316.
Roberts, Ron & Golding, John & Towell, Tony
& Reid, Steven & Woodford, Sally & Vetere,
Arlene A & Weinreb, Irene (2000) Mental
and Physical Health in Students. The Roleof Economic Circumstances. British Journalof Health Psychology 5 (3), 289–297.
Saarinen, Henna (2001) Nuoruus ja hulluus, vanhuus ja viisaus? Tutkimus nuorten kulutuskäyttäytymisestä ja velkaantumisesta. Raportteja
261. Helsinki: Stakes.
Shim, Soyeon & Xiao, Jing Jian & Barber, Bonnie L. & Lyons, A. (2009) Pathways to Life
Success. A Conceptual Model of Financial
Well-Being for Young Adults. Journal of Applied Developmental Psychology 30, 708–723.
Shim, Soyeon & Barber, Bonnie L. & Card,
Noel A. & Xiao, Jing Jian & Serido, Joyce(2010) Financial Socialization of First-Year
College Students. The Roles of Parents,
Work, and Education. Journal of Youth Adolescence 39 (12), 1457–1470.
150

Nuorisobarometri 2015

Shim, Soyeon & Serido, Joyce (2011) Young
Adults’ Financial Capability. APLUS Arizona
Pathways to Life Success for University Students
Wave 2. John & Doris Norton School of
Family & Consumer Sciences. https://www.cgsnet.org/ckfinder/userfiles/
files/APLUSWave2_Final.pdf(Viitattu
7.7.2015.)
Smith, Chad & Barboza, Gustavo A. (2013) The
Role of Trans-Generational Financial Knowledge
and Self-Reported Financial Literacy on Borrowing Practices and Debt Accumulation of College
Students. Social Science Research Network,
SSRN Scholarly Paper ID 2342168. http://papers.ssrn.com/abstract=2342168 (Viitattu 7.7.2015.)
Webley, Paul & Nyhus, E. K. (2006) Parents’
Influence on Children’s Future Orientationand Saving. Journal of Economic Psychology 27,
140–164.
Webley, Paul & Nyhus, Ellen K. (2013) Economic Socialization, Saving and Assets in
European Young Adults. Economics of Education Review 33, 19–30.
Wilska, Terhi-Anna (2002) Laiteniilot ja perässähiihtäjät. Nuorten kulutustyylit ja teknologiasuuntautuminen. Teoksessa Minna Autio& Ilppo Eresmaa & Visa Heinonen & Virpi
Koljonen & Petri Paju & Terhi-Anna Wilska (toim.) Pakko riittää. Näkökulmia nuorten
maksuhäiriöihin ja kulutukseen. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 24. Helsinki: Nuorisotutkimusseura,
144–175.
Wilska, Terhi-Anna & Eresmaa, Ilppo (2002)
Nuorten subjektiivinen kokeminen – arjen realismia vai tulevaisuuden kuvitelmia?
Teoksessa Minna Autio & Ilppo Eresmaa& Visa Heinonen & Virpi Koljonen & Petri Paju & Terhi-Anna Wilska (toim.) Pakko
riittää. Näkökulmia nuorten maksuhäiriöihin ja
kulutukseen.
Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 24. Helsinki: Nuorisotutkimusseura, 176–203.

Valdemar Kallunki
Nuorten aikuisten elämäntyytyväisyys ja luottamus tulevaisuuden
taloudelliseen pärjäämiseen
Myönteiset tulevaisuuden odotukset ovat
nuoruudessa keskeinen hyvinvoinnin tukija.
Tulevaisuutta koskeva toiveikkuus on yhteydessä elämäntyytyväisyyteen sekä fyysiseen ja
psyykkiseen suoriutumiseen (O’Sullivan 2011;
Gilman ym. 2006). Nuorten kannustaminen
tulevaisuutensa rakentamiseen onkin osa kasvatusta, jossa nuorta tuetaan kohtaamaan hänen
elämänvaiheeseensa kuuluvat kehityshaasteet.
Nuoruudesta aikuisuuteen siirryttäessä työ,
opiskelupaikka ja ammatillinen tutkinto ovat
keskeisimpiä reittejä osallisuuteen (Myrskylä
2011 & 2012).
Nuorten aikuisten työllistymisedellytyksiin
on viime vuosina vaikuttanut taantuma. Samalla nuoria koskevaa keskustelua on värittänyt
syrjäytymisen ehkäisy, johon on kohdistettu
valtakunnallisena väliintulona nuorisotakuu.
Nuorten syrjäytymisen ehkäisy on katsottu
niin merkittäväksi tavoitteeksi, että muista ikäryhmistä poikkeavaa täystyöllisyyden tavoitetta
on pidetty perusteltuna (ks. Eskelinen 2014).
Vaikka nuorisotakuun vaikuttavuus ja toimintamallit vaativat yhä kehittämistä, nuoret kokevat takuun hyödyttävän heitä (Tuusa ym. 2014).
Nuorten aikuisten tulevaisuuteen vaikuttavat
kaksijakoisesti taloudellisten suhdanteiden tuottamat riskit ja yhteiskunnan osallistavat toimet.
Taloudellista pärjäämistä koskevaan luottamukseen vaikuttavat nuoren nykyisen taloustilanteen ohella hänen aiemmat kokemuksensa ja
odotukset tulevaisuuden yhteiskunnasta.
Tässä artikkelissa tarkastelen nuorten aikuisten tyytyväisyyttä eri elämänalueilla ja heidän
odotuksiaan pärjäämisestään tulevaisuudessa.
Nuorten aikuisten elämäntyytyväisyyden avulla
tarkastelen kokemuksellista hyvinvointia ja sen
yhteyttä nuoren aikuisen nykyiseen päätoimeen

sekä hänen käsityksiinsä omista mahdollisuuksistaan työssä, opiskelussa ja taloudellisessa toimeentulossa. Lisäksi selvitän nuoren aikuisen
odotuksia tulevaisuuden taloudellisesta pärjäämisestä. Tulevaisuuden pärjäämistä tarkastelennuoren tulevaisuuden kannalta keskeisten instituutioiden näkökulmasta eli työllistymistä japerheellistymistä koskevan tulevaisuudenuskon
avulla. Lisäksi selittävinä ulottuvuuksina ovat
nykyhetken kokemuksellinen pärjääminen ja
sosiaalinen tausta.

Tulevaisuudenusko yhteiskunnallisessa
kontekstissa
Pitkään jatkunut taantuma korostaa tarvetta tarkastella nuorten aikuisten tulevaisuutta koskevia odotuksia. Taloussuhdanteiden aiheuttamat
ongelmat työllisyydessä voivat vaikuttaa tulevaisuutta koskeviin odotuksiin. 1990-luvun lamatuotti ylisukupolvista syrjäytymistä työelämästä, sillä osa työttömyyttä kokeneiden lapsista
sopeutui myös itse työttömyyteen elämänmallina (ks. Pohjantammi 2007). Viimeisen vuosikymmenen aikana tehdyt panostukset nuorten
syrjäytymisen ehkäisyyn tosin korostavat nykyisen tilanteen ja 1990-luvun poikkeavuutta.
On mahdollista, että taloudellinen taantuma
lisää odotuksia paremmasta ajasta ja vahvistaa
siten tulevaisuuden merkitystä elämäntyytyväisyydelle. Aiemmassa tutkimuksessa taantuman
koettelemalla alueella nuorten odotukset tulevaisuudesta olivat merkittävin elämäntyytyväisyyttä selittävä tekijä, ja sen merkitys korostui
pahoinvoivien nuorten kohdalla (Kallunki &Lehtonen 2012).
Nuorten tulevaisuuden kannalta keskeisiä elämänalueita on käsitelty säännöllisesti

tieteelliset artikkelit

151

Nuorisobarometrissa. Vuoden 2014 barometrissa tarkasteltiin (Korhonen 2015) nuorten
elämäntyytyväisyyden kehitystä vuodesta 1997,
jolloin kysymykset otettiin osaksi aineistoa.
Lisäksi tarkastelussa oli nuorten yleinen usko
omaan tulevaisuuteensa, Suomeen asuinmaana ja maailman tulevaisuuteen (vuosien 2008
ja 2014 aineistot). Nuorten kokonaisarvioissa
elämäntyytyväisyydessä on vähäistä vaihtelua.
Tyytyväisyys omaan taloudelliseen tilanteeseen
ei noudata nuorisotyöttömyyden vaihtelua. Voimakkaimmin on heikentynyt tyytyväisyys terveydentilaan, joka oli korkeimmillaan vuonna
2007. Tytöillä tyytyväisyys terveydentilaan on
laskenut voimakkaammin kuin pojilla.
Nuorisobarometrissa on tarkasteltu myös
nuorten työhön liittyviä arvoja, joita koskevia
kysymyksiä on ollut barometrissa vuodesta
1994 asti. Nuorten usko koulutuksen merkitykseen työnsaantimahdollisuuksien parantajana
oli korkeimmillaan 2000-luvun taitteessa. Usko
koulutukseen näyttääkin heijastelevan käänteisesti työttömyystrendejä (Myllyniemi 2013).
Kyse voi olla niin työllistymiseen liittyvän kilpailun luomasta tarpeesta kouluttautua kuin yhteiskunnallisessa keskustelussa toistuvasta koulutuksen korostamisesta.

Tulevaisuuden toimeentuloa koskevien
odotusten tarkastelutasot
Tulevaisuutta koskevien odotusten merkitystä nuoren aikuisen elämässä pärjäämiselle on
mahdollista korostaa. Myönteisten koulutusta ja
työtä koskevien tulevaisuusodotusten on todettu ennustavan esimerkiksi terveyskäyttäytymistä(McDade ym. 2011). Tulevaisuuteen suuntautumisella on myös havaittu käänteinen yhteys
nuorten riskikäyttäytymiseen (esim. Piko ym.
2005). Positiivinen suuntautuminen tulevaisuuteen lisää subjektiivista hyvinvointia; jopa oletetun vanhuuden toimeentulon on havaittu olevan suhteessa väestön onnellisuuteen (Ervas­ti& Saari 2011). Nuorten odotukset tulevaisuudesta vaikuttavat terveyttä ja riskejä koskeviin
valintoihin, mikä voi heijastua myöhempään
152

Nuorisobarometri 2015

elämäntilanteeseen. Tulevaisuuden odotusten
kannalta keskeiseksi tekijäksi voidaan määrittää
taloudellinen toimeentulo, sillä subjektiivista
hyvinvointia koskevissa tutkimuksissa taloudellisen toimeentulon merkitys onnellisuudelleon osoitettu erityisesti alimmilla hyvinvoinnin
tasoilla suureksi (Fahey ym. 2005, 41; Layard
2005, 30–31; Luhmann ym. 2011).
Nuorten aikuisten köyhyyttä on tutkittu
suhteellisen vähän akateemisesti. Aiheen tutkimuksen kannalta ongelmana ovat olleet nuoruuden siirtymävaiheiden aiheuttamat haasteet
mittaukselle. Sosiaalinen tausta ja elämänkulkuun liittyvät tapahtumat kuten aikainen kotoa
poismuutto ovat merkittäviä selittäjiä nuorten
aikuisten köyhyysriskille (Kauppinen ym. 2014).
Tämän artikkelin tarkastelu kohdistuu nuoren
aikuisen luottamukseen siihen, että hän tuleetaloudellisesti toimeen tulevaisuudessa. Luottamuksessa tulevaisuuteen painottuu subjektiivinen kokemus, mikä helpottaa siirtymävaiheita sisältävässä elämänvaiheessa taloudelliseen
toimeentuloon liittyvää mittaamista. Tulevaisuuden taloudellista pärjäämistä koskevaanluottamukseen nähdään vaikuttavan keskeisesti
nuoren aikuisen käsitys mahdollisuudestaan integroitua työelämään.
Odotukset tulevaisuuden mahdollisuuksista syntyvät nuoren aikuisen yksilöllisten ominaisuuksien ja ympäristön vuorovaikutuksessa,
jossa yhtenä tekijänä on nykyisen elämäntilanteen suhde nuoren tavoitteisiin. Nuori aikuinen
asettaa elämässään tavoitteita, mutta joutuu sopeutumaan ympäristön tuomiin muutoksiin. Samalla erilaiset instituutiot ja yksilöiden välinen
vuorovaikutus suuntaavat nuorta ja osallistuvat
tavoitteiden säätelyyn (Salmela-Aro & Little
2007; Salmela-Aro 2008). Esimerkiksi opiskelukokemukset, joihin ovat vaikuttaneet opiskelutoverit, opettajien ohjaava rooli ja yhteisö,
vaikuttavat nuoren aikuisen odotuksiin työelämästä tai jatko-opinnoista. Nuoren aikuisen
tulevaisuuden rakentumisen voi nähdä – erityisesti sen keski- ja myöhäisvaiheessa – suuntautuvan työllistymiseen ja mahdolliseen perheellistymiseen.

Lähiympäristö voi kielteisimmillään vaikuttaa nuoren aikuisen odotuksiin ja mahdollisuuksiin rajaavasti. Tämä tulee esiin syrjäytymisessä, joka liittyy osin huono-osaisuuden
kasaantumiseen. Ulkopuolisiksi jäävien nuorten
vanhemmat ovat työttömiä ja heillä on vain perusasteen koulutus tai heikko sosioekonominen
asema huomattavasti useammin kuin vanhemmilla keskimäärin (Pohjantammi 2007; Myrskylä
2011). Laajimmillaan nuorten aikuisten odotuksiin vaikuttavat siten edellisten sukupolvien kokemukset.
Kuvioon 1 on koottu tulevaisuuden taloudelliseen pärjäämiseen vaikuttavat tarkastelutasot. Sosiaalinen tausta muodostaa lähtökohdan
tulevaisuutta koskevalle luottamukselle. Lisäksi
elämänkulkuun liittyvät valinnat vaikuttavat
nuoren aikuisen nykyiseen kokemukseen pärjäämisestään. Käsitys omista tulevaisuuden
mahdollisuuksista muodostuu nykyisen elämäntilanteen, aiempien kokemusten sekä omaa
toimintaympäristöä koskevan tulevaisuuskuvan
kokonaisuudesta.
Edellisen perusteella voidaan sanoa, että
nuori aikuinen rakentaa kuvaa tulevaisuudestaan henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ohella
nykyisen elämäntilanteensa, aiempien kokemustensa sekä vanhempien tai lähiympäristön
tuottamien ympäristötekijöiden valossa. Taloudellinen pärjääminen liittyy nuoren aikuisen
menestykseen työhön liittyvissä instituutioissa.
Elämäntyytyväisyyden kannalta tärkeät taloudelliset resurssit ovat usein vielä saavuttamatta,
mutta menestys esimerkiksi koulussa ja sivutoimisessa työssä auttaa hahmottamaan omia
tulevaisuuden mahdollisuuksia. Suoriutuminen
opinnoissa ja työssä auttavat saavuttamaan
Kuvio 1. Tarkastelutasot nuorten
aikuisten tulevaisuuden toimeentuloa
koskeville odotuksille
SOSIAALINENTAUSTA

NYKYINENPÄRJÄÄMINEN

TULEVAISUUSKUVA

resursseja ja siten myös tyytyväisyyttä omaan
elämään (ks. Ullrich ym. 2007). Kyse ei ole kuitenkaan vain koulutuksen ja työn objektiivisten
vaatimusten suorittamisesta, sillä opiskeluun,
työhön ja vapaa-aikaan liittyvät sosiaaliset suhteet ovat keskeinen edellytys kokonaishyvinvoinnin ja emotionaalisten tarpeiden täyttymiselle (ks. Baumeister & Leary 1995; Torvi &Kiljunen 2005; Cohen ym. 2000).

Aineisto, mittaaminen ja menetelmät
Tarkastelu perustuu vuonna 2015 kerättyyn
Nuorisobarometrin puhelinhaastatteluaineistoon, johon vastasi kaikkiaan 1894 suomalaista 15–29-vuotiasta nuorta. Tässä artikkelissa
kohteena ovat 18-vuotiaat ja sitä vanhemmat.
Kyseisessä vastaajaryhmässä oli yhteensä 1556
nuorta aikuista. Perusteena aineiston rajaukselle
nuoriin aikuisiin on vanhempien tai huoltajan
vastuu alaikäisestä lapsesta. Taloudellinen pärjääminen erityisesti nykyisessä elämäntilanteessa koskee selkeimmin vasta nuoria aikuisia.
Tarkastelu jakautuu elämäntyytyväisyyttä
koskevaan kuvailevaan ja taloudellista pärjäämistä koskevaan logistiseen regressioanalyysiin. Elämäntyytyväisyyden osalta tarkastellaan
ensisijaisesti kokonaisarviota tyytyväisyydestä
omaan elämään. Vastaajia pyydettiin arvioimaan
tyytyväisyyttä eri elämän osa-alueisiin kouluarvosanalla (4–10). Lisäksi hyödynnetään päätoimeen, opiskeluun ja tutkinnon suorittamiseenliittyviä muuttujia sekä tarkastellaan tulevaisuuden työllistymistä, opiskelua, taloudellista
pärjäämistä ja ammattitutkintoa koskevaa luottamusta.
Nuorten aikuisten tulevaisuutta koskevassa
tarkastelussa selitettävänä muuttujana on nuorten arvio taloudellisesta pärjäämisestään tulevaisuudessa. Kysymys oli muotoiltu seuraavasti:”Kun ajattelet elämääsi eteenpäin, minkälaisena
kuvittelet elämäsi 10 vuoden kuluttua? Tulentaloudellisesti toimeen hyvin.” Vastausvaihtoehtoina oli ”kyllä”, ”ei” ja ”en osaa sanoa”.
Tarkastelun kohteena oli luottamus omaan
pärjäämiseen tulevaisuudessa eli kyllä-vastaajat.

tieteelliset artikkelit

153

Kyseinen ryhmä edusti 95 prosenttia (n=1472)
nuorten aikuisten vastauksista. Vain noin 5 prosenttia (n=83) vastaajista ei uskonut pärjäävänsä
tulevaisuudessa tai ei osannut vastata kysymykseen. Selittävät muuttujat rakentuvat kolmen
aiemmin esitellyn kokonaisuuden ympärille:
nuoren aikuisen tulevaisuuskuva, nykyinen pärjääminen ja sosiaalinen tausta. Tulevaisuuskuvaa
mitataan nuoren aikuisen uskolla siihen, että
hänellä on työpaikka tulevaisuudessa. Kysymys
kuuluu samaan mittaristoon, johon liittyvät väittämät olivat seuraavat: ”Olen töissä” ja ”Minulla
on perhe”. Vain 34 vastaajaa (2 %) arvioi kriittisesti tulevaa työllistymistään, kun perheellistymisen osalta kriittisiä oli yli viidennes (21 %)vastaajista. Lisäksi elämäntyytyväisyyttä koskevassa osiossa hyödynnetään väittämiä ”Minulla
on ammattitutkinto” ja ”Opiskelen”.
Tämänhetkistä pärjäämistä koskevassa osiossa selittävinä muuttujina oli koettu psyykkinen terveys, pärjääminen elämässä ja kotitalouden menojen kattaminen. Psyykkistä terveyttä
koskeva kysymys oli seuraava: ”Kuinka tyytyväinen olet psyykkiseen terveydentilaasi kouluarvosana-asteikolla 4–10?” Vastaajat arvioivat
psyykkisen terveydentilansa keskimäärin erinomaiseksi (ka=8,8; s=1,2). Elämässä pärjäämistä mitattiin väittämällä ”Koen pärjääväni
elämässä”, johon vastausvaihtoehtoina olivat”täysin eri mieltä”, ”jokseenkin eri mieltä”, ”jokseenkin samaa mieltä” ja ”täysin samaa mieltä”.
Vain 95 vastaajaa (6 %) arvioi kriittisesti omaa
yleistä pärjäämistään. Taloudellista pärjäämistä
koskeva kysymys oli seuraava: ”Kotitaloudella voi olla erilaisia tulolähteitä ja useammalla
jäsenellä tuloja. Kun kotitaloutesi kaikki tulot
otetaan huomioon, onko menojen kattaminen
näillä tuloilla…” Vastausvaihtoehtoina olivat”erittäin hankalaa”, ”hankalaa”, ”melko hankalaa”, ”melko helppoa”, ”helppoa” ja ”hyvinhelppoa”. Vajaa neljännes (23 %) vastaajista
arvioi taloudellisen toimeentulonsa vähintään
melko hankalaksi. Sosiaalista taustaa koskevassa
osiossa selittävänä muuttujana oli äidin ammattitutkinto. Selittävän ryhmän muodostivat ne,
joiden äidillä ei ollut ammattitutkintoa tai joiden
154

Nuorisobarometri 2015

vastaajalla ei ollut tietoa siitä. Lisäksi oikaisevina
muuttujina käytettiin nuoren kotona asumista
ja työssäoloa koskevia muuttujia, joista luotiin
dummy-muuttuja.
Artikkelin hypoteesina on, että nuorten
aikuisten positiivinen kuva tulevaisuudestaantyömarkkinoilla ja perhe-elämässä sekä nykyhetkeen liittyvä kokemus pärjäämisestä psyykkisesti, yleisesti elämässä ja taloudellisesti tukevat
nuorten uskoa tulevaan talouteensa. Perusteena
työtä koskevalle hypoteesille on työn ratkaiseva
rooli taloudellisen toimeentulon kannalta. Perheellistyminen osana aikuistumista nähdään sen
sijaan indikaattorina nuoren aikuisen sosiaalisesta vakiintumisesta, joka osaltaan tukee nuoren paikan löytymistä yhteiskunnassa. Taloudellisella luottamuksella on aiemman tutkimuksen
perusteella positiivinen yhteys perheen perustamiseen (Wolbers 2007).
Terveyden ja taloudellisen toimeentulon
riippuvuussuhteen suuntaa ei voida pitää aikaisemman tutkimuksen perusteella selvänä (Cutler ym. 2006; Dahal & Fertig 2013). Voidaan
kuitenkin olettaa, että psyykkiseen terveyteen
liittyvillä ongelmilla on kielteinen vaikutus nuoren aikuisen tulevaisuutta koskeviin arvioihin.
Tutkimuksen oletuksena on siten, että kokemus
heikosta psyykkisestä terveydestä heikentää
uskoa taloudelliseen toimeentuloon tulevaisuudessa. Samanlainen kielteinen vaikutus oletetaan olevan elämäntilanteilla, joissa nuorella
aikuisella on vaikeuksia pärjätä yleisesti elämässä tai tulla taloudellisesti toimeen. Äidin suorittaman ammattitutkinnon oletetaan vaikuttavan
myönteisesti nuoren aikuisen taloudelliseen
pärjäämiseen. Oletus perustuu aiemmin mainittuihin sosiaalisen syrjäytymisen periytymistä
koskeviin tuloksiin sekä ammatillisen koulutuksen merkitykseen työllistymisessä. Perheen
sosiaalinen asema ja tulotaso ennustavat sekänuoren koulutusta ja tulotasoa että odotuksia
tulevaisuudesta (Berzin 2010; Myrskylä 2011).
Oikaisevina muuttujina käytetään nuoren
kotona asumista ja nuoren nykyistä työpaikkaa.
Oletuksena on, että kotona asuminen tukee nuoren luottamusta tulevaisuuden taloudelliseenpärjäämiseen. Perusteena oletukselle on se,
että kotoa itsenäistymisen on havaittu lisäävän
nuorten aikuisten köyhyysriskiä (Kauppinen
ym. 2014). Itsenäistymiseen liittyvien vaikeuksien oletetaan siten osalla vastaajia heikentäneen
uskoa taloudelliseen tulevaisuuteen. Vastaavasti
olemassa olevan työpaikan oletetaan tukevan
uskoa omaan pärjäämiseen.
Tarkastelussa käytetään ryhmävertailuihint-testiä ja yksisuuntaista varianssianalyysiä. Tulevaisuutta koskevan taloudellisen luottamuksen
selittämisessä hyödynnetään logistista regressioanalyysiä. Menetelmäksi valittiin logistinen regressio selitettävän muuttujan dikotomisuuden
vuoksi. Tulokset raportoidaan vedonlyöntikertoimien suhteilla (vetosuhde). Yhtä suuremmat
vetosuhteet kuvaavat asteikollisen muuttujan
kasvun tai luokka-asteikollisen muuttujan vertailuluokkaa suuremman arvon tuottamaa suurempaa riskiä uskoa omaan toimeentuloonsa
tulevaisuudessa. Logistinen regressio toteutettiin kolmena mallina, joista ensimmäinen koski luottamusta tulevaisuuden työllistymiseen ja
perheeseen, toinen nykyistä pärjäämistä (psyykkinen terveys, yleinen elämässä pärjääminen jataloudellinen toimeentulo) ja kolmas äidin koulutustaustaa. Työllistymistä koskevan muuttujan tarkastelua pidetään tärkeänä, sillä nuoriso­
poliittisesti työllistämistoimenpiteillä pyritään
lisäämään nuorten myönteisiä työkokemuksia.

myönteisimmin omaa psyykkistä terveyttään
ja kielteisimmin taloudellista tilannettaan. Tyytymättömyyttä taloudelliseen pärjäämiseen ei
kuitenkaan voi pitää taloudellisen taantumanseurauksena, sillä kaikkien vastanneiden arviot(ka=7,4) vuonna 2007 olivat nykyistä (ka=7,6)
kriittisempiä. Epäluottamus taloudellista pärjäämistä kohtaan liittyy todennäköisesti vastaajien
elämänvaiheeseen, jossa opiskelu ja työmarkkinoille siirtyminen voivat aiheuttaa toimeentulohaasteita. Huomattavaa on, että tyytyväisyyttä
koskevista muuttujista taloudellista tilannetta
koskevan muuttujan keskihajonta on suurinta.
Kuviossa kolme on esitetty elämäntyytyväisyytensä hyväksi tai erinomaiseksi (8–10) arvioivien nuorten aikuisten osuudet sukupuolen,
opiskelupaikan, suoritetun tutkinnon ja pääasiallisen toiminnan mukaan. Merkittävimmät
erot elämäntyytyväisyydessä näkyvät päätoimen
tarkastelussa (F(6, 1547)=7,5***). Erityisesti
vanhempainvapaalla olevat nuoret aikuiset ovat
muita tyytyväisempiä omaan elämäänsä. Edellä
mainitun ryhmän ohella työttömien elämäntyytyväisyys poikkeaa palkkatyössä olevien ja
opiskelijoiden tyytyväisyydestä. Työpajaan osallistumisella näyttää olevan myönteinen vaikutus
elämäntyytyväisyyteen työttömiin verrattaessa.
Ryhmän pienuuden (n=17) vuoksi asiasta ei
voi kuitenkaan tehdä tilastollisia johtopäätöksiä. Tutkintoa vailla olevien elämäntyytyväisyys
poikkesi jakaumaltaan tutkinnon suorittaneista,
mutta ryhmien välillä ei ollut tilastollisia eroja.1
Myöskään opiskelevien ja muiden nuorten aikuisten elämäntyytyväisyydessä ei ollut tilastollisia eroja. Opiskelua koskeva suoriutuminen einäytä siten liittyvän suoraan kokemukselliseen

Tulokset
Kuviossa kaksi on esitetty Nuorisobarometriin
vastanneiden nuorten aikuisten tyytyväisyys
elämään ja sen osa-alueisiin. Vastaajat arvioivat

Kuvio 2. Tyytyväisyys elämään ja elämän eri osa-alueisiin keskiarvoina jakeskihajontoina Nuorisobarometrin nuorilla aikuisilla (n=1554).
7,5

Taloudellinen tilanne (sd=1,3)
Vapaa-aika (sd=1,2)
Ihmissuhteet (sd=1,1)
Terveydentila (sd=1,2)
Psyykkinen terveydentila (sd=1,2)
Fyysinen kunto (sd=1,1)
Ulkonäkö (sd=1,0)
Tyytyväisyys elämään (sd=1,0)

8,0
8,3
7,8

6,5

7

7,5

8

8,1

8,5

8,4
8,5

8,8

9

tieteelliset artikkelit

155

Kuvio 3. Elämäntyytyväisyytensä hyväksi kokevien osuus 18–29-vuotiaista nuorista
sukupuolen, opiskelupaikan, tutkinnon ja päätoimen mukaan
8

9

10

Nainen (n=756)
Mies (n=800)

32 44 834 41 11

Lukio (n=105)
Toinen aste (n=174)
Amk tai yliopisto (n=464)

27 37 1539 30 1633 48 7

Ylioppilastutkinto (n=788)
Ammattitutkinto (n=559)
Amk tai yliopisto (n=329)
Ei mitään tutkintoa (n=255)
Opiskelija (n=670)
Palkkatyössä (n=580)
Yrittäjä (n=40)
Työtön (n=160)
Vanhempainvapaalla (n=42)
Työpajassa yms. (n=17)
Jossakin muussa (n=47)
0%

20 %

40 %

60 %

33
36
33
27

46
39
51
36

7
10
7
17

32
34
43
39
12
47
30
80 % 100 %

42
46
40
28
69
18
32

10
8
8
10
19
18
6

hyvinvointiin (ks. myös Kallunki & Lehtonen2012). Elämäntyytyväisyyden yhteys mitattuihin
muuttujiin oli vähäinen lukuun ottamatta vanhempainvapaalla tai työttömänä olevia.
Vain pieni vähemmistö vastaajista oletti tulevaisuudestaan kielteisiä asioita. Aikuisista vastaajista ilman työtä odotti olevansa kymmenen
vuoden päästä vain 34 vastaajaa (2 %), taloudellisesti huonosti toimeentuleva 83 vastaajaa(5 %) ja ilman ammattitutkintoa 129 vastaajaa(8 %). Taloudellista toimeentuloa koskevien
arvioiden positiivisuus korostuu, kun tuloksia
verrataan syrjäytymisriskin piirissä olevien väestöosuuteen ja nuorisoryhmien kokemuksiin
toimeentulostaan. Vuonna 2012 pienituloisuusriski koski Suomen väestöstä 16:tta prosenttia(Tilastokeskus 2015). Vajaalla kahdella kolmanneksella (61 %) korkeakouluopiskelijoista
oli vaikeuksia saada rahansa riittämään (Potila
2014). Nuorilla aikuisilla on siis taipumus arvioida, että taloudellinen tilanne kohenee iän
myötä.
Kielteisten arvioiden vähäisyys voi selittyä
kyselyn vastausaktiivisuudella ja kyselytutkimukselle tyypillisellä sosiaalisten odotusten vaikutuksella ja syrjäytymisriskin piirissä olevien
kadolla. Positiiviset oletukset toimeentulosta
156

Nuorisobarometri 2015

perustuvat osaltaan nuorten aikuisten odotuksiin elämäntilanteensa muuttumisesta. Keskeinen nuoruuteen liittyvä muutos on siirtyminen
opiskelusta työhön. Joka kahdeksas vastaaja(13 %) odotti kuitenkin olevansa opiskelija
kymmenen vuoden kuluttua, naisista jopa joka
kuudes (16 %). Suuntautuminen opiskeluun oli
yhteydessä koulumenestykseen, sillä useampi
kuin joka neljäs (28 %) yli 8 keskiarvon saaneista odotti opiskelevansa kymmenen vuoden
kuluttua.
Vaikka joka kahdeksas vastaaja odotti olevansa kymmenen vuoden kuluttua opiskelija,
pienituloisena itsensä näki vain joka kahdes­
kymmenes. Nuoret aikuiset eivät siis liitä opiskelua pienituloisuuteen, vaikka kyseisessä elämän­vaiheessa tulot olisivat tosiasiallisesti pienet.
Kyse ei ole nuorilla aikuisilla aina rationaalisesta
arvios­ta omasta toimeentulosta, vaan halusta
uskoa omaan pärjäämiseen. Tällöin kiinnostavia eivät ole niinkään objektiiviset prosentti­
osuudet, vaan kielteisiä odotuksia selittävät tekijät. Tähän näkökulmaan siirrytään myöhemmin
logistisen regressioanalyysin avulla.
Kuviossa 4 on esitetty elämäntyytyväisyyden yhteys opiskeluun, työhön ja taloudelliseen toimeentuloon liittyviin odotuksiin.

Elämäntyytyväisyys oli yhteydessä tulevaisuuden odotuksiin erityisesti työhön suuntautumisen ja omaa taloutta koskevan luottamuksen
osalta. Nuoret aikuiset, jotka odottivat olevansa
ilman työtä tulevaisuudessa, kokivat elämäntyytyväisyytensä heikommaksi kuin muut nuoret(t(14)=2,1*). Yhteys tulevaisuuden taloudellisen
toimeentulon ja elämäntyytyväisyyden välillä oli
tätäkin selvempi (t(26)=4,1***). Taloudellisen
toimeentulon onkin subjektiivista hyvinvointia
koskevissa tutkimuksissa esitetty olevan voimakkaimmin elämäntyytyväisyyttä selittävä tekijä (esim. Kainulainen 1998).
Elämäntyytyväisyydellä ei ollut maakuntien välillä tilastollisesti merkitseviä eroja. Tulevaisuuden odotuksien osalta maakuntatason
tarkastelu ei ole mahdollista, sillä kielteisesti
vastaavien määrä jäi liian alhaiseksi osassa maakuntia.
Nuorten aikuisten luottamusta taloudelliseen pärjäämiseen tulevaisuudessa selitetään
tässä artikkelissa nuorten aikuisten työllistymiseen ja perheellistymiseen liittyvien odotusten,
nykyhetken pärjäämisen ja sosiaalisen taustan
avulla. Taulukossa 1 on esitetty kolmen mallin
tulokset logistisessa regressioanalyysissä. Usko
tulevaisuuden työpaikkaan on oletusten mukaisesti merkittävin selittäjä nuoren aikuisen
talout­ta koskeville odotuksille. Myös käsityksellä tulevasta perheellistymisestä oli merkittävä
vaikutus. Nämä kaksi muuttujaa selittävät mallissa 15 prosenttia odotuksista.

Keskeisen pohjan tulevaisuuden arvioinnilletarjoavat lisäksi nuoren aikuisen kokemukset.
Pärjääminen nykyisessä elämäntilanteessa kasvattaa muuttujien selitysosuutta noin 13 prosenttiyksiköllä. Koettu psyykkinen terveys, pärjääminen nykytilanteessa ja tulojen riittäminen
menoihin vaikuttavat oletusten mukaisesti itsenäisesti tulevaisuuden luottamukseen. Nuorten
aikuisten luottamus talouteensa näyttää siten
koostuvan mitattujen muuttujien kohdalla sekä
kokemuksesta omasta pärjäämisestä että laajemmasta uskosta työllistymiseen ja perheellistymiseen. Työelämään pääsemisellä on selkein rooli
nuorten aikuisten taloudellisen turvan tuottamisessa ja siten myös tulevaisuuden luottamuksen
rakentumisessa.
Sosiaalisen taustan merkitystä tarkasteltiin
äidin ammatillisen tutkinnon avulla. Ammatillisen tutkinnon puuttuminen äidiltä jäi selittäjänä hieman alle tilastollisesti merkitsevän tason.
Vanhempien luona asumisella oli oletuksien
mukainen yhteys uskoon taloudelliseen pärjäämiseen tulevaisuudessa. Sen sijaan nuoren aikuisen työssäolo tällä hetkellä ei ollut tilastollisesti
merkitsevä selittäjä.
Tarkastelun haasteena oli omaa taloudellista tulevaisuuttaan kielteisesti arvioivien pieni
osuus. Tarkasteluun otettujen muuttujien selitysosuus ilmiöstä on hyvä. Nuoruuteen liittyy
taipumus arvioida tulevaisuutta positiivisesti.
Tämä tulee esiin erityisesti kielteisesti tulevaisuuttaan arvioiden nuorten aikuisten pienenä

Kuvio 4. Elämäntyytyväisyytensä hyväksi tai erinomaiseksi arvioivien nuorten
aikuisten osuudet sen mukaan, millaiseksi he arvioivat elämäntilanteensa
kymmenen vuoden kuluttua.
8

9

10

Ei töissä
Töissä

24 21 1234 43 10Ei opiskele
Opiskelee

34 43 932 41 13

Kielteinen taloudesta
Uskoo talouteensa

29 16 1034 44 10Ei ammattitutkintoa
Ammattitutkinto

29 43 1234 42 9

0%

20 %

40 %

60 %

80 %

100 %

tieteelliset artikkelit

157

osuutena. Kyse on samalla syrjäytymisriskinpiirissä olevin nuorten merkittävästä kadosta
aineistossa, mikä korostaa tarvetta olla varovainen johtopäätöksissä.

Tulosten perusteella voidaan korostaa työllistymiseen liittyvän uskon merkitystä nuorten
aikuisten taloudellisen luottamuksen kannalta.
Nuorisotakuun kaltaiset toimenpiteet, jotka
pyrkivät rajaamaan työttömyyskokemusten pituutta, vahvistavat siten nuorten aikuisten uskoa taloudelliseen osallisuuteen. Nykyisellä elämäntilanteella on osaltaan merkittävä vaikutus
taloudelliseen luottamukseen. Siihen vaikuttavat
myös yksilölliset ominaisuudet, sillä psyykkisen
terveyden ongelmat voivat olla yksi tekijä, joka
rajoittaa luottamusta tulevaisuuteen.
Tulosten perusteella voidaan sanoa, että äidin koulutuksella on heikko yhteys nuoren aikuisen taloudelliseen luottamukseen. Tulos antaa
siten vain lievää tukea aiemmassa tutkimuksessa
esitettyyn nuorten osallisuuden ja syrjäytymisen
ylisukupolvisuuteen. Äidin koulutusta kuitenkintarkasteltiin vain rajallisesti, sosiaalisena taustana, eikä sen perusteella ei voi tehdä johtopäätöksiä yleisestä syrjäytymisen ylisukupolvisuudesta. Tulosten perusteella nuorten aikuistentaloudellisen osallisuuden lisäämisessä on syytä
panostaa ensisijaisesti myönteisiin työllistymiskokemuksiin, samalla kun nuoren nykyhetkeen
liittyvien ongelmien ratkaisemista on pidettävä
tärkeänä.
Perheen merkitys nuorten aikuisten elämäntyytyväisyyteen näkyi äitiys-, isyys- tai
perhevapailla olevien muita suurempana elämäntyytyväisyytenä. Vastaavasti työttömien elämäntyytyväisyys oli muita ryhmiä heikompaa.
Tulos tukee aiemman tutkimuksen tuloksia,

Johtopäätökset ja pohdinta
Tässä artikkelissa tarkasteltiin nuorten aikuisten
elämäntyytyväisyyttä ja luottamusta tulevaisuuteen taloudellisen pärjäämisen näkökulmasta.
Uskoa taloudelliseen pärjäämiseen tulevaisuudessa selitettiin nuoren tulevaisuuskuvalla, nykyisellä pärjäämisellä ja sosiaalisella taustalla.
Tulosten perusteella usko omaan työllistymiseen vaikuttaa voimakkaimmin nuorten luottamukseen siihen, että he pärjäävät taloudellisesti
tulevaisuudessa. Myös uskolla omaan perheellistymiseen on positiivinen vaikutus. Nykyiseen
elämäntilanteeseen liittyvällä psyykkisellä terveydellä, koetulla yleisellä pärjäämisellä ja taloudellisella toimeentulolla oli kaikilla myönteinenvaikutus tulevaisuuden arvioihin. Sen sijaanäidin ammatillisella tutkinnolla oli vain heikko
yhteys tulevaisuuden taloudelliseen luottamukseen.2 Tulokset täydensivät kokemuksellisellatasolla aiemman tutkimuksen tuloksia, joiden
mukaan nuorten itsenäistymiseen liittyy köyhyysriski: kotona asuvat luottivat tulevaisuuden
taloudelliseen pärjäämiseen muita enemmän.
Nykyisellä työllä ei ollut vastaavaa positiivista
merkitystä. Syynä yhteyden puuttumiseen voi
olla epätyypillisten työsuhteiden merkittävä
osuus kyseisessä ikäryhmässä.

Taulukko 1. Tulevaisuuden taloudellista pärjäämistä koskevat kolme selitysmallia
Malli 1

Malli 3

OR

p

OR

p

OR

Usko työpaikkaan tulevaisuudessa<0,001

17,506<0,001

9,104<0,001

8,716

Usko perheellisyyteen tulevaisuudessa<0,001

3,61<0,001

2,778

0,001

2,485

Koettu psyykkinen terveys<0,001

1,484<0,001

1,494

Pärjääminen elämässä

0,003

1,932

0,002

1,993

Kotitalouden menojen kattaminen

0,01

1,359

0,011

1,48

Äidillä ei ammatillista tutkintoa / ei tietoa

0,071

0,502

Asuu vanhempien/vanhemman kanssa

0,013

0,482

Työssä tällä hetkellä

0,28

0,746

<0,001

0,002

Constant
R2 (Nagelkerke)

158

Malli 2p

Nuorisobarometri 2015

0,095

0,529
0,15

<0,001

0,002
0,28

0,29

joissa parisuhde, työ ja tulevaisuuden kokeminen liittyivät nuorten elämäntyytyväisyyteen(Martikainen 2006). Tulevaisuuden taloudellista
pärjäämistä ja työllisyyttä kielteisesti arvioivat
kokivat myös elämäntyytyväisyytensä muita
heikommaksi. Opiskelupaikalla ja tutkinnolla
ei sen sijaan ollut merkitystä nuorten aikuisten
elämäntyytyväisyydelle.
Usko omaan taloudelliseen pärjäämiseen tulevaisuudessa korosti tarkastelluista muuttujista
selkeimmin elämäntyytyväisyyttä. Tämä tukee
käsitystä siitä, että taloudellinen pärjääminen on
keskeistä nuorten aikuisten kokemukselliselle
hyvinvoinnille. Aiemmissa tutkimuksissa aikuisten materiaalinen ja taloudellinen hyvinvointi
on liitetty usein voimakkaimmin subjektiiviseen hyvinvointiin (Cummins 2010; Binder &Coad 2011). Nuorten aikuisten osalta kyse on
kuitenkin osin toteutumattomista odotuksista
tilanteessa, jossa ammatillinen suuntautuminen
ei ole vielä selkiintynyt eikä työelämään siirtyminen ole vielä tapahtunut. Arviot tulevaisuuden
taloudellisesta pärjäämisestä eivät aina perustu
omiin suunnitelmiin. Kyse on myös tulevaisuutta koskevasta toiveikkuudesta.

Viitteet1.

2.

Ilman tutkintoa olevien nuorten (sd=1,1)
elämäntyytyväisyyden hajonta oli tutkinnon
suorittaneita (sd=0,9) suurempaa, mutta
ryhmien keskiarvojen välillä ei ollut eroja.
Tutkinnon puuttuminen ei lisännyt tyytymättömyyttä elämään myöskään yli 22-vuotiaiden ryhmässä.
Ristiintaulukoinnissa taloudellisesta tulevaisuudestaan epävarmoista 14 prosenttia oli sellaisia, joiden äidillä ei ollut tutkintoa tai vastaajalla ei ollut siitä tietoa.
Tulevaisuuteen luottavien keskuudessa
osuus oli 6 prosenttia. Tuloksesta tehtävää
johtopäätöstä vaikeuttaa se, että kielteisesti
vastanneiden vähäisyyden vuoksi muuttujassa olivat mukana myös ne nuoret, jotka
eivät tienneet äitinsä koulutuksesta.

LähteetBaumeister, Roy F. & Leary, Mark R (1995) The
Need to Belong. Desire for Interpersonal
Attachments as a Fundamental Human Motivation. Psychological Bulletin 117 (1995): 3,
497−529.
Berzin, Stephanie C. (2010) Educational Aspirations among Low-Income Youths. Examining Multiple Conceptual Models. Children& Schools 32 (2010): 2, 112–124.
Binder, Martin & Coad, Alex (2011) From Average Joe’s Happiness to Miserable Jane andCheerful John. Using Quantile Regressions
to Analyze the Full Subjective Well-Being
Distribution. Journal of Economic Behavior &Organization 29 (2011): 275−290.
Cohen, Sheldon & Gottlieb, Benjamin & Underwood, Lynn (2000) Social Relationships
and Health. Teoksessa Sheldon Cohen &Lynn Underwood & Benjamin Gottlieb(eds) Social Support Measurement and Intervention. A Guide for Health and Social Scientists.
New York: Oxford University Press.
Cummins, Robert (2010) Subjective Wellbeing,
Homeostatically Protected Mood and Depression. A Synthesis. Journal of HappinessStudies 11 (2010): 1, 1−17.
Cutler, David & Deaton, Angus & LlerasMuney, Adriana (2006) The Determinantsof Mortality. Journal of Economic Perspectives
20 (2006): 3, 97–120.
Dahal, Arati & Fertig, Angela (2013) An Economic Assessment of the Effect of Mental Illness on Household Spending Behavior. Journal of Economic Psychology 37 (2013),
18–33.
Ervasti, Heikki & Saari, Juho (2011) Onnellisuus
hyvinvointivaltiossa. Teoksessa Juho Saari(toim.) Hyvinvointi. Suomalaisen yhteiskunnan
perusta. Helsinki: Gaudeamus, 191–218.
Eskelinen, Teppo (2014) Työllisyys ihan aikuisten oikeasti. Teoksessa Anu Gretschel &Kari Paakkunainen & Anne-Mari Souto &Leena Suurpää (toim.) Nuorisotakuun arki
ja politiikka. Nuorisotutkimusverkoston/tieteelliset artikkelit

159

Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 150. Helsinki: Nuorisotutkimusseura, 128–130.
Fahey, Tony & Whelan, Christopher T. & Maitre, Bertrand (2005) First European Quality ofLife Survey. Income Inequalities and Deprivation.
Dublin: European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions.
Gilman, Rich & Dooley, Jameika & Florell, Dan(2006) Relative Levels of Hope and Their
Relationship with Academic and Psychological Indicators Among Adolescents. Journal of Social and Clinical Psychology 25 (2006),
166−178.
Kainulainen, Sakari (1998) Elämäntapahtumat ja
elämään tyytyväisyys eri sosiaaliluokissa. Kuopion yliopiston julkaisuja E. Yhteiskuntatieteet 62. Kuopio: Kuopion yliopisto.
Kallunki, Valdemar & Lehtonen, Olli (2012)
Nuorten aikuisten elämäntyytyväisyyden
osatekijät hyvinvoinnin eri tasoilla. Yhteiskuntapolitiikka 77 (2012), 4.
Korhonen, Kaarina (2015) Nyt hyvä, mutta entä
tulevaisuudessa? Nuorten hyvinvoinnin ja
tulevaisuuteen suuntautumisen tarkastelua
Nuorisobarometrin pohjalta. Teoksessa
Sami Myllyniemi (toim.) Ihmisarvoinen nuoruus. Helsinki: Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö, Nuorisotutkimusverkosto &Nuorisoasiain neuvottelukunta, 209–223.
Kauppinen, Timo M & Angelin, Anna & Bäckman, Olof & Salonen, Tapio & Moisio, Pasi
& Dahl, Espen (2014) Social Backgroundand Life-Course Risks as Determinants ofSocial Assistance Receipt Among Young
Adults in Sweden, Norway and Finland.
Journal of European Social Policy 24 (3), 273–
288.
Layard, Richard (2005) Happiness. Lessons from a
New Science. London: Penguin.
Luhmann, Maike & Schimmack, Ulrich & Eid,
Michael (2011) Stability and Variability in
the Relationship Between Subjective WellBeing and Income. Journal of Research in Personality 45 (2011): 2, 186–197.

160

Nuorisobarometri 2015

Martikainen, Liisa (2006) Suomalaisten nuorten
aikuisten elämään tyytyväisyyden monet kasvot.
Jyväskylä Studies in Education, Psychology
and Social Research 287. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto.
McDade, Thomas W. & Chyu, Laura & Duncan, Greg J. & Hoyt, Lindsay T. & Doane,
Leah D. & Adam, Emma K. (2011) Adolescents’ Expectations for the Future Predict
Health Behaviors in Early Adulthood. Social
Science & Medicine 73 (2011), 391–398.
Myllyniemi, Sami (2013) Vaikuttava osa. Nuorisobarometri 2013. Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja. Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö, Nuorisotutkimusverkosto& Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myrskylä, Pekka (2011) Nuoret työmarkkinoiden ja opiskelun ulkopuolella. Työ ja yrittäjyys
12/2011. Helsinki: Työ- ja elinkeinoministeriö. http://www.tem.fi/files/34027/Nuoret_tyomarkkinoiden_ja_opiskelun_ulkopuolella.pdf (Viitattu 12.3.2015.)
Myrskylä, Pekka (2012) Hukassa – keitä ovat syrjäytyneet nuoret? EVA-analyysi no 19. Helsinki: EVA. http://www.eva.fi/wp-content/
uploads/2012/02/Syrjaytyminen.pdf (Viitattu 12.3.2015.)
O’Sullivan, Geraldine (2011) The Relationship
Between Hope, Eustress, Self-Efficacy, andLife Satisfaction Among Undergraduates.
Social Indicator Research 101 (1), 155−172.
Piko, B. F. & Luszczynska, A. & Gibbons, F.
X. & Tekozel, M. (2005) A Culture-BasedStudy of Personal and Social Influences of
Adolescent Smoking. European Journal of
Public Health 15, 393–398.
Pohjantammi, Ismo (2007) Ylisukupolvinen
työttömyys nuorten työpajoilla. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran
verkkojulkaisuja 12. http://www.nuorisotutkimusseura.fi/julkaisuja/tyopaja.pdf(Viitattu 29.5.2015.)
Potila, Anna-Kaarina (2014) Opiskelijatutkimus
2014. Korkeakouluopiskelijoiden toimeentulo ja
opiskelu. Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2014:10. Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö.

Salmela-Aro, Katariina (2008) Motivaatio ja
hyvinvointi elämän siirtymissä. Psykologia,
5/2008.
Salmela-Aro, Katariina & Little, Bryan R. (2007)
Mine, Yours, Ours and Others. Relational
Aspects of Project Pursuit. Teoksessa B.
R. Little & K. Salmela-Aro & S. D. Phillips(eds) Personal project pursuit. Goals, action andhuman flourishing. New York: Lawrence Erlbaum, 199–220.
Tilastokeskus (2015) Tulonjakotilasto 2013. Tuloerot ja toimeentulo (kansainvälinen vertailu).
Suomen virallinen tilasto. Tulot ja kulutus 2015. Helsinki: Tilastokeskus. http://
www.tilastokeskus.fi/til/tjt/2013/04/
tjt_2013_04_2015-05-25_fi.pdf(Viitattu
7.8.2015.)
Torvi, Kai & Kiljunen, Pentti (2005) Onnellisuuden vaikea yhtälö. EVAn kansallinen arvo- ja
asennetutkimus 2005. Helsinki: EVA.

Tuusa, M. & Pitkänen, S. & Shemeikka, R. &Korkeamäki, J. & Harju, H. & Saares, A. &Pulliainen, M. & Kettunen, A. & Piirainen,
K. (2014) Yhdessä tekeminen tuottaa tuloksia.
Nuorisotakuun tutkimuksellisen tuen loppuraportti. Työ ja yrittäjyys 15/2014. Helsinki: Työja elinkeinoministeriö.
Ullrich, Simone & Farrington, David & Coid,
Jeremy W. (2007) Dimension of DSM-IV
Personality Disorders and Life-Success. Journal of Personality Disorders 21 (6), 657−663.
Wolbers, M. H. J. (2007) Employment Insecurity
at Labour Market Entry and Its Impact on
Parental Home Leaving and Family Formation. A Comparative Study among Recent
Graduates in Eight European Countries. International Journal of Comparative Sociology, 48(6), 481–507.

tieteelliset artikkelit

161

162

Nuorisobarometri 2015

Elina Pekkarinen
ARJEN- JA ELÄMÄNHALLINNAN ONGELMAT LAPSUUDENPERHEESSÄ –
LASTENSUOJELUN NÄKÖKULMA
Johdanto
Huolena nuoren arjessa on jatkuva ja rajaton pelaaminen sekä vuorokausirytmin epäsäännöllisyys.
Perheen arjessa ei ole arjen rytmiin liittyviä kantavia voimia, kuten selkeitä tai yhteisiä ruoka-aikoja
tai selkeitä kotiintulo- tai peliaikoja. Vähäisiä
muutoksia on saatu aikaan perhetyön ja sijoituksen kautta, mutta ne eivät ole riittäviä kokonaisuuden kannalta. Lastensuojelusta todettiin, että
ilman jatkuvaa ja intensiivistä tukea äiti ja lapset
eivät pysty pitämään kiinni vähäisistäkään muutoksista. (Ote huostaanottoasiakirjoista)1
Edellinen teksti on lainaus eräässä suomalaiskaupungissa huostaan otetun 16-vuotiaan lapsen lastensuojeluasiakirjoista. Sosiaalityöntekijän katse kohdistuu juuri niihin arjenhallinnan
ilmiöihin, joihin käsillä oleva Nuorisobarometrikin pureutuu. Lainauksessa ”arjen rytmin
kantaviksi voimiksi” nousevat yhteiset ruokailut
sekä yhdessä sovitut ajankäytön säännöt, joiden
puuttuminen yhdessä rajattoman pelaamisen
ja vuorokausirytmin epäsäännöllisyyden kanssa nousevat huolenaiheiksi. Lainaus ei kuitenkaan kerro lapsen koko tarinaa. Perhe ei kuulunut lastensuojelutyön piiriin vain arkirytmin
epäsäännöllisyyden, vaan myös isän vaikean
päihdeongelman, vanhempien välisen parisuhdeväkivallan ja lapsen aggressiivisen käytöksen
vuoksi. Lastensuojelun asiakkaina olevissa perheissä harmittomilta vaikuttavat arjen pulmat
ovatkin usein sidoksissa ongelmavyyhtiin, jonka
syy- ja seuraussuhteita on vaikea tulkita ja jolla voi olla ylisukupolviset juuret (esim. Bardy
2001; Heino 2007; Korpinen 2008; Kataja ym.
2014).

Olen itse joskus kutsunut sosiaalityötä arjen arkkitehtuuriksi. Ymmärrän sosiaalityön
tehtäväksi sosiaalisten rakenteiden, yhteisöjen
ja yksilöiden välisten suhteiden tukemisen ja
korjaamisen. Arki rakentuu näissä suhteissa.
Tässä tekstissä käsittelen Nuorisobarometrin
teemaa – arjenhallintaa – lapsuudenperheessä
koettujen kuormittavien tekijöiden ja lastensuojelun työskentelyn kautta. Nuorisobarometrissa
kysyttiin nyt ensimmäistä kertaa, oliko vastaajan
perhe ollut tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa, kun vastaaja oli peruskouluikäinen. Barometrissa ei kuitenkaan tarkennettu
lastensuojelun työskentelyn syitä tai seurauksia.
Tämän vuoksi olen syventänyt teeman tarkastelua kahden laadullisen aineiston avulla, joista
ensimmäinen koostuu kahdessa suomalaiskaupungissa vuonna 2013 huostaan otettujen lasten asiakasasiakirjoista ja toinen kuuden koulukodeista 2000-luvulla aikuistuneen nuoren
aikuisen haastatteluista. Lukijan on tärkeää pitää
mielessään, että artikkelissa Nuorisobarometrin
aineistoa luetaan yhdessä hyvin vakavien lastensuojelutapausten kanssa. Laadullinen tarkastelu
ei siis kuvaa yleisesti ottaen nuorison tilannetta,vaan niitä harvoja tapauksia, jotka ovat johtaneet huostaanottoon tai koulukotisijoitukseen.
Keskityn lapsuudenperheen sosiaalisiin
ongelmiin ja tarkastelen, miten lastensuojelun sosiaalityössä kohdataan näitä ilmiöitä.
Artikkelin punaisena lankana kulkee arjen- ja
elämänhallinnan teema: Millaista on elämänmeno silloin, kun perheessä on runsasta alkoholinkäyttöä, mielenterveysongelmia tai vakavia
taloudellisia ongelmia? Esiintyykö perheissä
silloin enemmän vakavia ristiriitoja? Entä heijastuvatko lapsuudenaikaiset vaikeudet omaan

tieteelliset artikkelit

163

alkoholinkäyttöön, kiinnittymisen kokemuksiin,oman kodin riitaisuuteen tai taloudelliseen tilanteeseen?

Arjenhallinta elämänhallinnan
indikaattorina ja ylisukupolvisuuden
ilmiö
Elämänhallinnan edistäminen on aina ollut yksi
sosiaalityön ydintehtävistä, ja elämänhallinta
kuvaa käsitteenä erinomaisesti ihmisen kokonaisvaltaista toimintakykyä. Tässä artikkelissa
tarkoitan elämänhallinnan käsitteellä yksilön tai
yhteisön kykyä kiinnittyä kulttuurisesti normitettuun ja yhteisesti hyväksyttyyn elämänmenoon. Juuri normatiivisuuden ja kulttuurisidonnaisuuden vuoksi sosiaalityössä joudutaan aina
pohtimaan, kenen vallassa on määritellä toivottava elämänhallinnan aste ja millä mittareillatällainen määrittely tehdään. Kansainvälisesti
sosiaalityössä käytetään apuvälineinä erilaisia
objektiivisiksi väitettyjä ihmisten elämänhallinnan mittareita. Näiden mittareiden muuttujina
käytetään arkista toimintakykyä kuvaavia tekijöitä. Suomalaisessa lastensuojelussa mittareiden käyttö on ollut toistaiseksi vähäistä. Kuntaliitossa on kuitenkin käynnistetty lastensuojelun
asiakkaiden toimintakykymittarin kehittäminen(Aaltio 2015). Mittareilla tai ilman, käytännön
sosiaalityössä arvioidaan jatkuvasti perheiden
arjenhallintaa ja toimintakykyä sekä erityisesti
niissä ilmeneviä ongelmia, joiden tulkitaan indikoivan elämänhallinnan puutteita ja vaikeuksia.
Samalla tullaan määritelleeksi hyvää ja tavoiteltavaa elämäntapaa.
Elämänhallinnan puutteet ja vaikeudet
ovat myös tämän artikkelin lähtökohtia. Nuorisobarometrin kysymyksenasettelu ilmentää jositä arvomaailmaa, jonka puitteissa me tutkijat
muodostamme käsityksemme arjesta ja sen hallinnasta. Barometrikysymysten perusteella arki
on hallussa, kun selviytyy arkisista tehtävistä,
on tyytyväinen itseensä ja sosiaaliseen verkostoonsa, nukkuu säännöllisesti ja syö terveellisesti. Myös lastensuojelussa kiinnitetään huomiota puutteisiin näissä tekijöissä ja pyritään
164

Nuorisobarometri 2015

työskentelemään tilanteen korjaamiseksi. Liiallinen keskittyminen arjenhallinnan ja toimintakyvyn lisäämiseen voi kuitenkin vaikeuttaa niiden
taustalla vaikuttavien tekijöiden havaitsemista.
Nämä taustatekijät eivät poistu, vaikka arki saataisiin hallintaan.
Artikkelissani arjenhallinnan vaikeudet näyttävät olevan seurausta taustalla vaikuttavista vakavista sosiaalisista ongelmista, jotka toisinaan
ovat siirtyneet edelliseltä sukupolvelta. Kansainvälisissä tutkimuksissa ja suomalaisissa rekisteritutkimuksissa koulutuksen, toimeentulovaikeuksien ja mielenterveysongelmien on todettu
siirtyvän seuraavaan sukupolveen (esim. Kestilä
ym. 2012; Kataja ym. 2014). Vuoden 2012 Nuorisobarometri käsitteli niin ikään hyvinvoinnin
ylisukupolvisuutta ja totesi, että toimeentuloon,
koulutukseen tai mielenterveyteen liittyvien
tekijöiden lisäksi myös sosiaalinen luottamus
periytyy. Rekistereihin ja kyselyihin perustuvien tutkimusten tulokset edellyttävät arjen hyvinvoinnin ja sukupolvisuhteiden merkitysten
laadullista tarkastelua. Tämän artikkelin tavoitteena onkin käsitellä näitä arjen nyansseja. Samalla toivoisin lukijan miettivän, missä määrin
sosiaaliset ongelmat ovat seurausta arjenhallinnan vaikeuksista tai päinvastoin: Voiko sosiaalisilta ongelmilta välttyä, jos lapsuudenkodista ei
saa eväitä arkensa ja elämänsä hallintaan? Entä
voiko arkeaan hallita, jos elämää kuormittavat
vakavat sosiaaliset ongelmat?

Aineistot ja menetelmät
Nuorisobarometrin aineisto on kuvailtu tarkemmin Sami Myllyniemen kirjoittamassa luvussa.
Barometriin vastasi 1894 iältään 15–29-vuotiasta nuorta. Kysymyssarjassa, jossa kysyttiin
lastensuojelun sosiaalityöstä, oli joukko muita
vastaajan peruskouluiän aikaiseen perheeseen
liittyviä kysymyksiä. Kysymyksistä seitsemän
liittyi vastaajan vanhempiin ja perheeseen, kolme vastaajan omaan hyvinvointiin ja neljä lastensuojelun työskentelyyn. Kysymykset koskivat
perheen toimeentulovaikeuksia, vanhempien
työttömyyttä, vanhempien sairastelua, vanhem-pien alkoholinkäyttöä, vanhempien mielenterveyttä, perheen sisäisiä ristiriitoja, vanhempien
eroa, vastaajan sairastelua, koulukiusatuksi joutumista sekä vastaajan perustarpeista huolehtimista. Vastausvaihtoehtoja oli kolme: ei, kyllä ja
en osaa sanoa.
Edellä mainittuja kysymyksiä seurasi neljä
lastensuojelua koskevaa kysymystä, joista kolme
viimeistä kysyttiin vain niiltä vastaajilta, jotka
vastasivat ensimmäiseen kysymykseen myöntävästi. Vastaajilta kysyttiin, oliko heidän perheensä tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa vastaajan ollessa peruskouluikäinen. Lisäksi
tarkennuksena kysyttiin, oliko lastensuojelun
asiakkaana vastaaja itse vai joku muu perheen
lapsista. Tämän jälkeen kysyttiin, oliko vastaaja
sijoitettu kodin ulkopuolelle lastensuojelusyistä.
Tutkimuseettisistä syistä lastensuojelun työskentelyyn liittyvät yksityiskohdat jätettiin kysymättä, sillä lapsuudenperheen ongelmia koskevat kysymykset olivat jo muutenkin vastaajaa
kuormittavia. Analysoin Nuorisobarometrin
kyselyaineistoa pääasiassa ristiintaulukointien ja
korrelaatioiden avulla. Tein myös joitakin faktorianalyyseja, joita käytin aineiston tiivistämisen
ja korrelaatioiden hahmottamisen apuvälineenä.
Tekstissäni valotan barometriaineiston tuloksia lastensuojelun sosiaalityössä tuotetuista
huostaanottoasiakirjoista tehdyn tarkastelun
avulla. Asiakirjat on kerätty kahdesta väestömäärältään erikokoisesta suomalaiskaupungista. Pienemmässä (väestömäärä < 100 000 as.) kerättiin
kahdeksan ja suuremmassa (väestö > 150 000
as.) kuuden kuukauden ajalta kaikkien tuona
aikana huostaan otettujen lasten huostaanottopäätökset sekä koko asiakkuuden aikaiset avo- ja
sijaishuollon päätökset ja asiakassuunnitelmat.
Pienemmässä kaupungissa otettiin tarkasteluajankohtana huostaan 15 ja suuremmassa 22
lasta, joten kokonaisaineisto käsittää 37 lapsen
huostaanottoasiakirjat. Aineistossa oli 24 teiniikäistä ja 13 alle 13-vuotiasta lasta, joiden lastensuojelun asiakkuus oli kestänyt keskimäärin
viisi vuotta ennen vuoden 2013 huostaanottoa.
Keräsin huostaanottoasiakirjoista taustamuuttujia ja laadullisia tekstiotteita aineistolähtöisesti

Excel-taulukkoon, jossa oli lopulta 9 yläkategoriaa, 37 keskikategoriaa ja 232 alakategoriaa. Tämän lisäksi poimin aineistosta otteita erilliseentekstitiedostoon, jota saatoin jäsentää Atlas.tiohjelman avulla. Tätä artikkelia varten poimin
erityisesti arjen- ja elämänhallintaa kuvaavia
aineisto-otoksia. Valitsin tarkasteluun erityisesti tapauksia, joissa huostaan otettu lapsi oli yli
13-vuotias tai vanhemmat olivat alle 30-vuotiaita, jotta aineisto asettuisi paremmin Nuorisobarometrin kontekstiin.
Asiakirja-aineiston lisäksi hyödynnän kuuden nuoren aikuisen, neljän naisen ja kahden
miehen, haastatteluaineistoa. Haastateltavat olivat iältään 22–28-vuotiaita, ja heidät oli kaikkisijoitettu koulukotiin teini-iässä. Heidän lastensuojeluasiakkuutensa kesto vaihteli kuudesta
kahdeksaantoista vuoteen. Koulukotisijoitusten
kesto vaihteli kahdesta vuodesta kahdeksaan
vuoteen. Suoritin haastattelut keväällä 2015
Valtion koulukotien Koulukodeista voimaa -kehittämishankkeen yhteydessä. Haastattelut toteutettiin fenomenologisina syvähaastatteluina(Seidman 2012), joissa osallistujat kertoivat paitsi lastensuojelukokemuksistaan, myös elämästään ennen lastensuojeluinterventioita ja niiden
jälkeen. Tässä artikkelissa hyödynnän erityisesti
haastatteluiden osioita, joissa osallistujat kertoivat lapsuudestaan ja varhaisnuoruudestaan ennen koulukotiin sijoittamista.

Lastensuojelun asiakkuus
Nuorisobarometrin vastaajajoukossa
Nuorisobarometrin 1894 vastaajasta kymmenesosa (n=188) kertoi perheensä olleen tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa, kun
vastaaja oli peruskouluikäinen. Heistä kuitenkin
vain noin puolet (n=83) oli ollut itse asiakkaana.
Kodin ulkopuolelle heistä oli peruskouluiässä
ollut sijoitettuna kuudennes (n=30). Kokonaisaineistosta siis lastensuojelun asiakkaana oli ollut 4,4 prosenttia ja 1,6 prosenttia oli ollut sijoitettuna kodin ulkopuolelle peruskouluiässä.2
Nuorisobarometrin luvut vastaavat valtakunnallisia tilastoja. Valtakunnallisesti 7–15-vuotiaista

tieteelliset artikkelit165lapsista noin 8 prosenttia on lastensuojelun
avohuollon asiakkaana ja noin 1 prosenttia on
kodin ulkopuolelle sijoitettuna vuosittain (Lastensuojelu 2013).3 Koska tässä tarkastelussa
kohteena on erityisesti vastaajan perhe, keskitytään tekstissä kysymykseen peruskouluaikaisen
perheen kontaktista lastensuojelun sosiaalityöhön.
Nuorisobarometrin vastauksissa perheen
vanhempien alkoholiongelma, mielenterveysongelma, vakava sairaus, pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet ja ristiriidat perheen sisällä olivat
kaikki huomattavasti tavallisempia perheissä,
jotka olivat tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa. Lastensuojelun kanssa tekemisissä
olleissa perheissä lasten perustarpeiden laiminlyönti, mikä kaiken kaikkiaan oli hyvin harvinaista, oli muita yleisempää. Näissä perheissä
myös vanhempien parisuhteen päättyminen oli
tavallista. Erot olivat kaikkien muuttujien osalta tilastollisesti merkitseviä, ja tarkastelen niitä
yksityiskohtaisesti seuraavissa luvuissa. Tulos
saa tukea myös aiemmista lastensuojeluasiakkuuden taustatekijöitä kuvaavista tutkimuksista(Myllärniemi 2006; Heino 2007; Hiitola 2008;
Bardy 2009). Se, että lastensuojelu työskentelee
juuri perheissä, joissa on kasautuneita sosiaalisia
ongelmia, ilmentää lastensuojelun perustehtävän kohdentumista juuri sinne, jossa tuen tarve on suurinta. Tältä osin Nuorisobarometrin
ja aiempien tutkimusten tuloksia voidaan pitää
myönteisenä.
Laadullisissa aineistoissa lukujen rinnalle
nousevat sosiaalityöntekijöiden havaintoihin
perustuvat kirjaukset lastensuojeluasiakkuuden
ajalta sekä ongelmien keskellä eläneiden nuorten omakohtaiset kokemukset. Laadullisten aineistojen valossa lapsiperheen arjen- ja elämänhallinnan ongelmia ei voi kategorisoida, vaan
ne muodostavat usein vyyhdin, johon päihteet,mielenterveysongelmat, vakavat ristiriidat ja taloudelliset vaikeudet vaikuttavat kaikki jollakintavalla. Seuraavissa luvuissa tarkastelen Nuorisobarometrin tuloksia tarkemmin ja valotan
laadullisten aineistojen avulla, miten arjen- ja

166

Nuorisobarometri 2015

elämänhallinnan ongelmat ilmenevät lastensuojelun sosiaalityössä ja suojelun kohteena olevien
lasten kokemusmaailmassa.

”Sieltä ne hirviöt taas puskee” –päihteidenkäyttö elämänhallinnanromuttajana
V: Mun isähän on ihan täyspäivänen alkoholisti
niin. Niin meiän isä teki paljon reissuhommia,
kun mä olin pieni. Niin tietyllä tapaa aina, kun
mä olin äidin kanssa kotona, niin mun elämä oli
sellaista suojattua, tasasta. Mut sit kun iskä tuli
kotiin, niin se arki vähän pyörähti uudelle raiteelleen, niinku ympäri ämpäri. (Haastattelu)4
Edellisessä lainauksessa koulukotiin murrosiässä sijoitettu nuori aikuinen kertoo lapsuutensa
arjesta alkoholisoituneen isän kanssa. Isän alkoholismi varjosti koko perheen elämää. Läheisiin
kohdistuvia alkoholi- ja päihdehaittoja on tutkittu Suomessa paljon, sillä erityisesti alkoholi
tunnistetaan aineeksi, jonka käyttö kuormittaa
paitsi läheisiä myös muuta yhteiskuntaa (Warpenius ym. 2013). Vanhempien päihdeongelmat
ovat yleisimpiä syitä myös lastensuojelutyölle(esim. Heino 2007), ja huostaanottoasiakirja-aineistossa se on tavallinen asiakkuutta määrittävä
tekijä: 16:lla aineiston 37 lapsesta on alkoholitai huumeongelmainen vanhempi. Seuraavassa
kuvauksessa nuoret vanhemmat kertovat viikonlopun tapahtumista.
Viime viikon juomisestaan vanhemmat kertoivat
neuvottelussa, että he molemmat olivat juoneet torstaina jonkun verran ja perjantaina olivat olleet kotona morkkiksissa. Lauantaina vanhemmat kertovat lähteneensä kavereiden kanssa ravintolaan
syömään ja silloin äiti kertoo ottaneensa muutaman
kaljan. Isä oli lähtenyt ravintolasta vielä baariinja äiti oli jäänyt asunnolle nukkumaan. Puukotus
oli tapahtunut yöllä em. asunnolla. Vanhemmat sanoivat, että nyt on tullut mokattua asiat pahasti jaolivat pahoillaan siitä. (Ote huostaanottoasiakirjoista)

Myös Nuorisobarometrin vastaajilta kysyttiin, oliko heidän isällään tai äidillään ollut ongelmia alkoholin vuoksi vastaajan ollessa peruskouluikäinen. Vastaajista 12 prosenttia (n=231)
vastasi kysymykseen myöntävästi. Lastensuojelun työskentely oli näissä perheissä huomattavasti tavallisempaa kuin perheissä, joissa alkoholiongelmaa ei ollut, sillä 27 prosenttia heistä
oli tekemisissä lastensuojelun kanssa. Perheissä,
joissa alkoholinkäyttö ei ollut ongelmallista, lastensuojelutyöskentelyn osuus oli vain 8 prosenttia.5 Alkoholiongelmista kärsiviin perheisiin kasautuu myös muita elämänhallinnan ongelmia.
Kaikissa käyttämissäni aineistoissa vanhemman
päihdeongelma oli kytköksissä useisiin muihin
elämänhallinnan vaikeuksiin. Päihdeongelmaa
ei pysäytä välttämättä edes lapsen huostaanotto.
Seuraavassa lainauksessa teini-ikäinen lapsi eipääse kotilomille äidin edelleen jatkuvan päihdeongelman vuoksi.
Kotilomia on ollut niukasti, johtuen mm. siitä,
että äidin asunto on ollut asumiskelvoton ja äidin
päihteidenkäyttö on jatkunut. Äiti ei ole käynyt
kutsuttuna antamassa seuloja. Nuoren kiireellisensijoituksen aikana hän antoi positiivisen huumeseulan ja oli perhetapaamisessa havaittavasti päihtynyt. Keskusteluissa on käynyt ilmi, että hän on
kuljettanut nuorta päihtyneenä ja ajokortitta. Äition kertonut myös raha-asioidensa olevan huonolla
tolalla. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Nuorisobarometrin vastauksissa vakavat taloudelliset vaikeudet, mielenterveysongelmat ja
vakavat ristiriidat olivat alkoholiongelmaisissa
perheissä huomattavasti muita perheitä tavallisempia. Peräti 50 prosenttia alkoholiongelmasta
kertoneesta vastaajasta kertoi lapsuudenperheen vakavista ristiriidoista, kun osuus muissa
perheissä oli vain 11 prosenttia.6 Myös aiemmissa nuorille kohdennetuissa kyselytutkimuksissa
aikuisten alkoholinkäytön haitalliseksi kokeneet
vastaajat kertoivat kärsineensä kodin ristiriidoista (Takala & Roine 2013, 29).

Nuoret ovat altistuneet lapsuudessaan kaltoinkohtelulle kuten riidoille, aikuisten keskinäiselle väkivallalle ja vanhempien päihteiden käytölle. Nuoren
isällä oli runsasta päihteiden käyttöä. Nuori oli
veljensä ja äitinsä kanssa usein turvakodissa lapsuudessa. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Alkoholinkäyttö ei suinkaan aina rajaudu
vain vanhempiin. Huostaanottoasiakirjoista
koostuvassa aineistossa joka neljännen (n=10)
lapsen asiakkuus johtui ensisijaisesti hänen
omasta päihdeongelmastaan. Näistä kahdeksassa tapauksessa sekä lapsi että vanhemmat
käyttivät päihteitä. Joskus lapsuudenkoti luo
päihteidenkäytölle puitteet: sieltä saa paitsi
ryyppyseuraa myös perehdytyksen ongelmansalailukulttuuriin. Yksi koulukotiin sijoitetuista
haastateltavista kertoo lomistaan vuoroin äidin
ja isän luona.
V: Kyllähän mä kotonakin, kun mä ryyppäsin, ni
mähän ryyppäsin sitte omassa huoneessa. Siellä mätissuttelin koko aika. Ja jos en mä päässy lähtemään, ni sit mä tissuttelin siellä koko ajan jossain
piilossa. Et aina mun piti ottaa sitä viinaa. Isänluona, ni me vedettiin yhessä. Samoin mummin luona, jos iskä oli siellä, ni me vedettiin sielläki yhessä.
E: Käviks siellä kukaan kattomassa? Siis tiesiköne, mihin sä menet lomille?
V: Kävi, kävi, ne kävi kyllä vilkaseen, mutta kuten nyt varmaan tiiät tutkinnot tehneenä, niin alkoholistiperheessä kaikkihan näyttää ulkopuolelle
hyvältä. On kulissit ja on hienot vaatteet ja tavarat
ja on kaikki tip top, eikä näy pulloja missään, mut
sit kun avaat jääkaapin (--), niin sieltä ne hirviöt
taas puskee. (Haastattelu)
Lastensuojelussa huostaanotto ei suinkaan
aina katkaise nuoren päihteidenkäyttöä, kuten edellisestäkin lainauksesta ilmenee. Sekä
asiakirja- että haastatteluaineistossa tavallista
on, että päihteidenkäyttö jatkuu lastensuojelun interventioista ja sijoituksesta huolimatta.
Joskus tilanteeseen tulee kuitenkin pysäytys.
Yksi nuorista kertoo hakeutuneensa itsenäisesti

tieteelliset artikkelit

167katkaisuhoitoon pitkään jatkuneen hatkareissun
päätteeksi.
E: Mitäs sä silloin käytit?
V: Huumeita, kovii huumeita lähinnä ja (pitkä
tauko) sit mä sanoin, soittelin, tota, sosiaalityöntekijälle takaspäin ja sanoin että haluun katkasuhoitoon, koska ei täs, ei siit, ei siitä tullut enään
mitään. Se oli ihan, se oli suoraan sanottuna perseestä. (Haastattelu)
Myös Nuorisobarometrin aineistossa vanhempien alkoholinkäyttö näytti olevan yhteydessä vastaajan omaan ongelmalliseen alkoholinkäyttöön. Niistä vastaajista, joiden vanhemmat
olivat käyttäneet alkoholia ongelmallisesti, 41
prosenttia kertoi alkoholin haitanneen heidän
ihmissuhteitaan ja 43 prosenttia heidän terveyttään. Perheissä, joissa alkoholinkäyttö ei ollut
ongelma, vastaavat osuudet olivat ihmissuhteiden osalta 18 prosenttia ja terveyden osalta 19
prosenttia. Ero oli molemmissa ryhmissä tilastollisesti merkitsevä.7
Alkoholin ongelmakäyttö on toisinaan
kytköksissä myös mielenterveysongelmiin.
Yhtäältä juominen kärjistää mielenterveysongelmia, kuten ahdistusta, toisaalta mielenterveysongelmat vaikeuttavat alkoholinkäytön
hallintaa. Nuorisobarometrin aineistossa peräti
30 prosenttia vanhempien alkoholinkäytöstä
kertoneista vastaajista kertoi myös vanhempien
mielenterveysongelmista, kun vain 6 prosenttia
vastaajista, joiden vanhemmilla ei ollut ongelmallista alkoholinkäyttöä, kertoi vanhempiensa mielenterveysongelmista.8 Mielenterveys- ja
päihdeongelmien yhtäaikainen ilmeneminen
saattaa johtaa lasten kannalta kaoottiseen tilanteeseen.
Lapsen isä on vuosia käyttänyt erilaisia päihteitä.
Hän on ollut erilaisissa hoidoissa, jotka on keskeyttänyt. Hänellä on useita vankilatuomioita.
Isän kunto heikkeni (kokoperhehoidossa) voimakkaasti ja hänelle haettiin (psykiatrisesta sairaalasta) paikkaa, mutta hän ei kyennyt olemaan sairaalassa kuin pari päivää. (--) Isä kulki Suomen ja
168

Nuorisobarometri 2015

(ulkomaan) väliä, eikä ollut perheen arjessa mukana kuin ajoittain. Syyskuussa isä viilteli itseään
päihtyneenä perheen kotona. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Seuraavassa alaluvussa tarkastelenkin mielenterveysongelmien varjostamaa lapsiperheenarkea eri näkökulmista.

Rauhaton arki – elämää
mielenterveysongelmien kanssa
E: No mimmosta se aika oli ennen sitä yhtätoista
vuotta?
V: Rauhatonta. Mulla oli äiti jolla on mielenterveys­
ongelmia ja sitten, tota, mun... Mä en suostunut
käymään koulua, koska me muutettiin todella paljon. Mä oon asunut noin 20 eri paikkakunnalla,
ja siinä sit koulunvaihdot ja kaikki. (Haastattelu)
Yllä olevassa lainauksessa koulukodista aikuistunut haastateltava kertoo perhe-elämästä mielenterveysongelmista kärsineen äidin kanssa.
Nuorisobarometrin kaikista vastaajista 8 prosenttia (n=163) kertoi vanhemmillaan olleen
mielenterveysongelmia, kuten skitsofreniaa,
psykoosia tai masennusta. Näistä perheistä 27
prosenttia oli tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa, kun osuus muissa perheissä olivain 8 prosenttia.9 Lastensuojelun sosiaalityössä
vanhempien mielenterveysongelmat ovat hyvintavallinen syy niin avohuollon tukitoimenpiteille kuin huostaanotoille (Heino 2007; Hiitola
2008). Laadullisessa huostaanottoasiakirja-aineistossa vanhempien mielenterveysongelmat
koskettivat viidesosaa aineiston lapsista.
Nuorisobarometri osoittaa, että myös mielenterveyden ongelmien kanssa kamppailevissa
perheissä vakavat ristiriidat olivat tavallisia: peräti 54 prosenttia mielenterveysongelmista kertoneista vastaajista kertoi vakavista ristiriidoista
perheessään, kun vastaava osuus muiden vastaajien kohdalla oli vain 12 prosenttia.10 Kun mielenterveysongelmat ja ristiriidat kuormittavat
arkea, se voi olla rauhatonta ja vaikuttaa myös

aikuisiän luottamussuhteisiin. Nuorisobarometrissa kysyttiinkin, kuinka kiinteästi vastaaja koki
kuuluvansa perheeseensä. Vastauksissa löytyi
tilastollisesti merkitseviä eroja mielenterveysongelmaisten vanhempien kanssa lapsuutensa
viettäneiden ja muiden vastaajien välillä. Kun
vanhempien mielenterveysongelmia kokeneista
vastaajista 50 prosenttia koki kuuluvansa erittäin
kiinteästi perheeseen, oli osuus muiden kohdalla
peräti 66 prosenttia. Vastaavasti mielenterveys­
ongelmaisten vanhempien kanssa eläneistä
lapsista 4,3 prosenttia koki kiinnittyneensä perheeseensä melko löyhästi, erittäin löyhästi tai eiollenkaan, kun vastaava osuus muiden vastaa­
jien joukossa oli vain 2,3 prosenttia.11 Havainto
saa tukea myös haastatteluaineistosta.
V: (--) Äiti yritti monta kertaa lääkkeillä itsemurhaa ja viiltelyy saatto olla, ja lopputulos oli se, että
se monta kertaa lähti mun isän luota. Et ne oliyhessä ja erikseen ja yhessä ja erikseen ja yhessä
ja erikseen. Ja sit vast kun mä olin itse asissa (--)
itsenäistymässä, niin isi sano, että nyt riittää tää
touhu ja pisti eropaperit vetämään.
E: Miten se heijastu siihen sun olemiseen? Se, että
kotona oli jatkuva myrsky?
V: No siis nyt, kun mä oon miettinyt, niin mullaon ollut tosi paljon hankaluuksia luottaa ja ylipäätänsä juurtua minnekään. Et mä en oo tuntenut
mitään paikkaa kodiksi ittelleni. (Haastattelu)
Huostaanottoasiakirja-aineistossa on myös
tapauksia, joissa asiakkaiden käsitys omasta
mielenterveydestään on ristiriidassa sosiaalityöntekijöiden arvion kanssa. Asiakas ei välttämättä koe olevansa sairas ja saattaa toistuvasti
kieltäytyä hoidosta, vaikka elämänhallinnan
ongelmat ovat ilmeisiä ja lasten laiminlyönti vakavaa. Mielenterveysongelmilla on edelleen voimakas stigma, joka saattaa vaikeuttaa hoitoon
hakeutumista.
Lapset olivat olleet usein samoissa likaisissa vaatteissa koko viikon ja lasten hygienia oli huonosti
hoidettu. Lapset olivat olleet nälkäisiä tullessaan hoitoon. Lapset olivat toistuvasti kertoneet

päiväkodin henkilökunnalle, että äiti satuttaa
heitä kotona. (--) Äiti sanoo, ettei halua käydä
mielenterveystoimistossa, koska pelkää – omien
sanojensa mukaisesti – leimautuvansa hulluksi.
(Ote huostaanottoasiakirjoista)
Mielenterveysongelmat eivät kuitenkaan
rajaudu vain vanhempiin. Yleistä on, että suojelun kohteena olevilla lapsilla tai nuorilla on
itsellään psyykkisiä ongelmia. Lasten ja nuorten psykiatriset diagnoosit ovat viime vuosina
lisääntyneet osin tarkentuneen tunnistamisen
vuoksi. Huostaanottoasiakirjoissa korostuivat
erityisesti masennus- ja ahdistusoireista kärsivät
tytöt sekä neuropsykiatrisesti oireilevat pojat.
Havainto on tuttu myös muista tutkimuksista(esim. Martikainen & Autti-Rämö 2010). Samalla, kun psykiatristen oireiden tunnistaminen on
parantunut, moniammatillisen osaamisen tarve
on lisääntynyt. Lastensuojelun ja psykiatrian väliset rajapinnat ovat ongelmallisia, jos palvelusektoreiden yhteistyö ei toimi ennakoivasti eikä
lapsen katsota kuuluvan selkeästi kummankaan
järjestelmän piiriin. Huostaanottoasiakirja-aineistossa oli kolme tapausta, joissa huostaanotto tapahtui suoraan nuorisopsykiatriselta
osastolta ilman aiempaa lastensuojelukontaktia.
Näissä tilanteissa nuoren turvallisuus pyrittiin
takaamaan huostaanoton avulla, vaikka lastensuojelun ei tulisi olla psykiatristen potilaiden
ensisijainen hoitopaikka. Hyvin sairaalla nuorella elämä voi pyöriä itsensä vahingoittamisen
ympärillä.
Kriisiosastolla nuori on tarvinnut aikuisen ohjaus­
ta ja hellää huolenpitoa vuorokauden ympäri.
Nuori on pyrkinyt satuttamaan itseään jatkuvasti
viiltelemällä, raapimalla ihoa rikki ja kuristamalla itseään kaulasta. (--) Mielialan nuori kokee masentuneeksi ja ahdistuneeksi ja itsetunto on huono.
Ahdistusta tulee erityisesti ruokailutilanteiden jälkeen. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Huostaanottoasiakirja-aineistossa
lastenja nuorten traumakokemukset ovat yleisiä, sillä niitä on kirjattu joka kolmannesta lapsesta.

tieteelliset artikkelit

169

Myös haastatteluaineistossa osa osallistujista on
kärsinyt mielenterveysongelmista. He liittävät
erilaiset käytöshäiriöt ja mielenterveysongelmat– päihteidenkäytön, itsetuhoisuuden, ahdistuksen ja syömishäiriöt – aiempiin kuormittaviin
elämänkokemuksiinsa. Ongelmat tulkitaan käsittelemättömien traumojen ilmentymiksi jakäytösmallin koetaan tulevan kotoa. Vanhempien mielenterveyden häiriöt lisäävät merkittävästi
lapsen riskiä sairastua etenkin murrosiässä. Lastenpsykiatrien mukaan sairastumisalttius siirtyy
erityisesti vanhemmuuden puutteiden kautta,
minkä vuoksi varhainen tuki mielenterveysongelmista kärsivien lasten vanhemmille olisiäärimmäisen tärkeää. (Solantaus & Beardslee
1996.) Itsenäistymisen kynnyksellä syömishäiriöön sairastunut haastateltava kuvailee kamppailua luovuttamisen ja ryhdistäytymisen välillä.
V: Mä olin tosi masentunut ja sillai ahdistunut.
Mä vaan olin puol vuot kotona, niin sitten, sekinjotenkin, et se oli mun mielest vaan semmoinen
oire ehkä niist vanhoista taas. Ja sitten kun mävaan päätin, et joo, ei tää oo tääkään hyvä. Sit mävaan aloin taas syömään. Tai siis sillai, et mä olin
jotenkin siinä itsesäälissä tai semmoisessa, et vitsi
mä haluun tappaa itteni, et mä en kestä elämää.
(Haastattelu)
Nuorisobarometrin aineistossa kysyttiin,
miten vastaajat kokivat psyykkisen terveydentilansa kouluarvosana-asteikolla 4–10. Vanhempien mielenterveysongelmista kertoneista peräti
14 prosenttia antoi oman psyykkisen terveydentilan arvioksi 4–6, kun vastaavia arvosanoja
antoi vain 5 prosenttia muista vastaajista. Kiitettävän kympin antoi psyykkiselle terveydentilalleen vain 13 prosenttia vanhempiensa mielenterveysongelmia kokeneista, kun osuus muista
vastaajista oli peräti 33 prosenttia.12
Laadullisissa aineistoissa mielenterveyden
ja arjenhallinnan väliset suhteet olivat ilmeisiä.
Mielenterveysongelmat vaikeuttavat monella
tavalla tavallista arkea ja aiheuttavat lapsille ennakoimattomuuden ja turvattomuuden kokemuksia. Nuorisobarometrissa mielenterveyden
170

Nuorisobarometri 2015

ongelmat olivat yhteydessä myös perheiden
pitkäaikaisiin taloudellisiin vaikeuksiin. Peräti 40 prosenttia vanhempien mielenterveys­
ongelmista kertoneista vastaajista kertoi myös
lapsuudenperheen taloudellisista vaikeuksista,
kun osuus muiden kohdalla oli 15 prosenttia.13
Seuraavassa alaluvussa tarkastelen lapsuudenperheen pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia
myös muista näkökulmista.

”Hirvee stressi, hirvee kiire koko ajan”– lapsuudenperheen pitkäaikaiset
taloudelliset vaikeudet
E: Mites ne sijaisvanhemmat?
V: 90-luku, 90-luvun lama yrittäjäperhe, siinäpähän se vastaus on. Hirvee stressi, hirvee kiire
koko ajan, ja prosessi käynnissä. Käydään koulussa, käydään eskarissa ja hirvee kiire muuten.
Kauheesti velkaa ja yrityssaneerauksia ja muuta.
Se on sitä harmaata arkea vaan vuodest sisään,
vuodest toiseen.
E: Heijastuks se sun arkeen kuinka paljon?
V: Tottakaihan ne heijastu, sillä mä muistan monesti se (tauko), että mä en muista kertaakaan,
että mun kanssa olis leikitty. En yhen ainuttakaan
kertaa. (Haastattelu)
Edellisessä lainauksessa leikki-ikäisenä sijaisperheeseen ja sittemmin koulukotiin sijoitettu
nuori aikuinen kuvailee laman keskellä eläneen
yrittäjäperheen arkea. Haastateltava ei muista kiireisen perheen koskaan leikkineen hänen
kanssaan. Myös Nuorisobarometrin vastaajilta
kysyttiin, oliko heidän perheellään ollut pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia vastaajan ollessa peruskouluikäinen. Vastaajista 17 prosenttia(n=318) vastasi kysymykseen myöntävästi.
Tilastokeskuksen mukaan vuonna 2013
köyhtyminen tai syrjäytyminen uhkasi 17,4 prosenttia suomalaisista (Suomen virallinen tilasto2013) ja vuonna 2012 suomalaislasten pienituloisuusaste oli 9,4 prosenttia (Suomen virallinen tilasto 2012). Pienituloisuusaste vaihtelee
kuitenkin huomattavasti perheen kokoonpanon
mukaan. Vuonna 2010 pienituloisuusaste olikahden huoltajan lapsiperheissä 10 prosenttia,
kun se yhden huoltajan perheissä oli 24 prosenttia. (Okkonen 2014.) Nuorisobarometrin
vastaajista yhden vanhemman kanssa peruskoulun alkaessa asuneista 36 prosenttia kertoi perheessään olleen vakavia taloudellisia vaikeuksia,
kun luku kahden vanhemman perheessä eläneillä oli 15 prosenttia. Nuorisobarometrissa taloudelliset vaikeudet olivat vahvimmin yhteydessä
tilanteeseen, jossa vastaajan vanhemmat olivat
työttöminä vasten tahtoaan. Peräti 50 prosenttia
taloudellisia vaikeuksia kohdanneiden vastaajien
vanhemmista oli usein työttömänä. Vastaajista,
joiden lapsuudenperheissä ei ollut taloudellisia
vaikeuksia, vain 9 prosenttia eli usein työttömänä vasten tahtoaan olevan vanhemman kanssa.14
V: (Isä) oli tosi semmonen, et se veti aina äidin
pankkitilin tyhjäks. Et ku verhoissa on alhaalla
niit saumoja, niin meillä oli aina ruokarahat siellä
piilossa, et se ei saanut niitä. Ja sit se oli aina sillee,
et nyt hän lähtee hakee töitä. Se jäi työttömäksi
silloin joskus 90-luvulla tai silloin. Sillä varmaan
siitä johtu ne. Sit se saatto tulla takas joskus viikon päästä ku se olikin jäänyt sille tielleen. (Haastattelu)
Tämän haastateltavan perheessä ruokarahat piti piilottaa, jottei isä käyttänyt niitä viinaan. Myös Nuorisobarometrissa perheen vakavat taloudelliset vaikeudet olivat yhteydessä
vanhempien alkoholinkäyttöön. Taloudellisia
vaikeuksia lapsuudenperheessään kokeneista
vastaajista 28 prosenttia kertoi vanhemmillaanolleen alkoholiongelmia, kun taas vastaajista,
joilla taloudellisia vaikeuksia ei ollut, vain 9 prosenttia kertoi vanhemmillaan olleen ongelmia
alkoholinkäytön kanssa.15 Myös vanhempien
mielenterveysongelmat ja sairastelu, perheenvaikeat ristiriidat, vanhempien ero ja jopa koulukiusaaminen olivat tavallisempia taloudellisten
vaikeuksien kanssa kamppailevissa perheissä
kuin taloudellisesti pärjäävissä perheissä. Myös
lastensuojelun sosiaalityön työskentely oli tavallisempaa perheissä, joissa oli taloudellisia vaikeuksia. Taloudellisia vaikeuksia lapsuudessaan

kokeneista vastaajista 24 prosenttia kertoi perheensä olleen tekemisissä lastensuojelun kanssa, kun taloudellisesti pärjäävistä perheistä näitä
oli vain 7 prosenttia.16 Ilmiötä voi tarkastella
myös lastensuojelun näkökulmasta. Peräti 40
prosenttia vastaajista, jotka kertoivat perheensä olleen tekemissä lastensuojelun sosiaalityön
kanssa, kertoi myös taloudellisista vaikeuksista
perheessään. Tätä havaintoa tukevat myös aiemmat lastensuojelun asiakkuuden syitä koskevat
tutkimukset (esim. Heino 2009). Toimeentuloongelmat ovat vahvasti yhteydessä lastensuojelun tarpeeseen.
Talousasiat ovat olleet yksi teema, nyt asiat on viety
velkaneuvojalle. Aluksi äiti teki paljon pikavippejä ja osan niistä on tehnyt kavereilleen auttaakseen
heitä vuokrarästeissä. Perhetyö on käynyt asioita
kotona hyvin käytännönläheisesti läpi, mm. ruokailuja, kaupassakäyntejä jne. (--)
Äidillä on halua toimia oman ja lapsen edunmukaisesti, mutta hänellä on kyvyttömyyttä viedä
tavanomaisia arjen asioita puheen tasolta käytäntöön. Tämän vuoksi äidin elämänhallinta ei ole säilynyt, mikä on näkynyt mm. taloudellisina huolina
tai siivoamisen vaikeutena. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Vaikka lastensuojelulaissa edellytetään, ettei lastensuojelun tarve saa johtua perheen taloudellisesta tilanteesta, ovat taitamattomaan
rahankäyttöön liittyvä ylivelkaantuminen, pikavipit ja asuntovuokrarästit tavanomaisia ilmiöitä lastensuojelussa. Edellisessä lainauksessa
perheen taloudellisiin vaikeuksiin tartutaan
käytännönläheisesti neuvomalla ja avustamalla
taloudellisesti. Taloudellinen avustaminen onkin käytetyin lastensuojelun avohuollon tukitoimenpide, mutta toistuessaan ja pitkittyessään
taloudellisista vaikeuksista voi tulla myös yksi
huostaanoton perusteista. Tällöin taloudellisista vaikeuksista tulee elämänhallinnan vaikeuksia
ilmentävä indikaattori ja jopa peruste lapsen
huostaanotolle. Edellisessä lainauksessa tilanne kehittyy juuri näin: ensimmäinen sitaatti on

tieteelliset artikkelit

171perheen lastensuojeluasiakkuuden alkutaipaleelta, viimeinen ote huostaanottopäätöksestä.
Huostaanottoasiakirjoissa taloudelliset vaikeu­
det nousevat esiin silloin, kun ne ovat seurausta
ongelmakäyttäytymisestä – kuten holtittomasta
rahankäytöstä, joka liittyy usein vanhempien
mielenterveysongelmiin, osaamattomuuteen ja
päihderiippuvuuteen – sekä silloin, kun ne johtavat lapsen kannalta kohtuuttomiin tilanteisiin.
Vaikka absoluuttinen köyhyys on Suomessa
harvinaista, ovat lapset täysin vanhempiensa rahankäytön armoilla. Seuraavat lainauksetkoskevat samaa perhettä. Ensimmäinen on ote
naapurustosta tulleesta lastensuojeluilmoituksesta, toinen sosiaalityöntekijän kirjoittamasta
asiakassuunnitelmasta.
Nimettömällä soittajalla huoli lapsista: ovat likaisia ja usein nälissään. Ennen ovat käyneet
pyytelemässä ruokaa, mutta nykyisin kaikki ovat
kieltäytyneet antamasta. Isä on useimmiten humalassa. (--) Äiti on kertonut, että isällä on lähtenyt
kaljoittelu käsistä. Äiti on kertonut, että isä käyttää kaikki rahansa kaljoittelemiseen. Äiti yrittää
yksin pitää taloutta ja perhettä pystyssä. (Otehuostaanottoasiakirjoista)
Taloudellisten vaikeuksien ja lastensuojelun
sosiaalityön välisestä suhteesta voidaan todeta,
että taloudelliset vaikeudet ilmentävät lastensuojelussa usein laajempia elämänhallintaan
liittyviä pulmia. Asiakkaille raha-asioiden seuraaminen voi näyttäytyä kontrollina ja kyttäämisenä, mutta sosiaalityössä vaikeudet raha-asioissa indikoivat useita muita sosiaalisia ongelmia,
joita Nuorisobarometrin tuloksetkin peilaavat.
Taloudellisiin vaikeuksiin voidaan kunnissa
usein tarttua konkreettisesti taloudellisen avustuksen ja ohjauksen avulla, mutta toistuessaan
tai pitkittyessään tilanne mutkistuu. Taloudellisten vaikeuksien seurauksena lapsella voi olla
puutetta perustarpeista, kuten ruuasta, vaatteista ja hygieniasta.
Perhetukikeskuksen henkilöstön lapsen asiakaskertomukseen kirjaamia puutteita: lapsen
172

Nuorisobarometri 2015

vaippaihottumaa ei ole hoidettu asianmukaisesti,
perheen huone toistuvasti lapsen asunnoksi sopimattomassa kunnossa ja vanhempien omat tarpeet
ovat menneet toistuvasti lapsen tarpeiden edelle
ajankäytössä ja esim. toimeentulotuen varassa
tehtävissä vaatteiden ja perustarvikkeiden hankinnoissa. (Ote huostaanottoasiakirjoista)
Taloudelliset vaikeudet herättävät usein häpeää, eikä niistä puhuta avoimesti. Vanhemmat
voivat suojella lapsiaan toimeentuloon ja köyhyyteen liittyviltä huolilta ja vaikutuksilta. (Moisio & Karvonen 2007.) Koulukodista aikuistuneiden nuorten haastatteluissa, joissa puhutaan
esimerkiksi lapsuudenkodin päihde- ja mielenterveysongelmista ja väkivallasta, taloudelliset
vaikeudet tulevat esiin vain sivulauseissa. Luvun
alussa lainattu haastateltava kertoo, että hänen
lapsuudessaan ruokarahat oli piilotettava, ettei
isä olisi kuluttanut niitä viinaan. Yksi haastateltava kertoo, että sijoituksen myötä hän pääsi
matkoille, jotka kotona eivät koskaan olisi olleet
mahdollisia. Taloudellisista vaikeuksista puhutaan myös silloin, kun vanhemmat joutuivat
niiden vuoksi tekemään paljon töitä. Mielenterveysongelmaisen äidin kanssa lapsuutensa eläneelle haastateltavalle arki isän poissa ollessa oli
piinaavaa.
E: Tuntuks että sä sait tukee muualta, jos äiti oli
huonossa kunnossa? Niin mimmoset välit sulla oli
isään sitten?
V: No, mulla oli hyvät välit isään, mutta kun isä
joutu tietyistä syistä käydä tosi paljon töissä niin
sit mulla ei oikeestaan hirveesti ollut ketään siinä.
Ja sit kun mulla ei ole ikinä oikein ollut semmosta
hirveen lämmintä suhdetta mun isoveljeen, niin sit
se ei tavallaan, ei oo ollut semmosta tuki ja turva
oloo missään vaiheessa. Vast sitten sijoituksen aikana se on tullut. (Haastattelu)
Vaikeneminen tai tietämättömyys lapsuudenkodin taloudellisista vaikeuksista on hankaloittanut myös köyhyyttä koskevien tutkimusten luotettavuuden ja syy-seuraussuhteiden
arviointia (esim. Moisio & Karvonen 2007).

Lapset määrittelevät oman perheen tulotason
mielellään keskiviivalle tai sen yläpuolelle perheen tulotasosta riippumatta (Sutton ym. 2007
artikkelissa Hakovirta & Kallio 2014, 154), mutta kykenevät erinomaisesti erittelemään käsityksiään köyhyydestä ja sen syistä (Hakovirta &Kallio 2014). Nuorisobarometrissa lapsuudenkodin taloudelliset vaikeudet näyttäisivät heijastuvan myös vastaajan omaan kotitalouteen.
Lapsuuden­
kodissaan taloudellisia vaikeuksia
kokeneista kotoaan pois muuttaneista vastaajista
vain 12 prosenttia kuvaili talouttaan varakkaaksi
tai hyvin toimeentulevaksi, kun vastaava osuus
muiden kohdalla oli 22 prosenttia. Vastaavasti
taloudellisista vaikeuksista kertoneista 32 prosenttia kuvaili nykyistä kotitalouttaan niukasti
toimeentulevaksi tai köyhäksi, kun osuus muillaoli 20 prosenttia.17 Keskituloiseksi kotitalouttaan kuvailevien osuuksissa ei ollut eroa näiden
ryhmien välillä.
Pitkäaikaisista taloudellisista vaikeuksista
kärsineissä perheissä myös vakavat ristiriidat
olivat muita perheitä tavallisempia. Lapsuuden­perheensä taloudellisista vaikeuksista kertoneista vastaajista 35 prosenttia kertoi myös
vakavista ristiriidoista perheessään, kun osuus
muissa perheissä oli 12 prosenttia.18 Taloudelliset vaikeudet kiristävät monella tapaa perheiden
ilmapiiriä. Seuraavassa alaluvussa tarkastelenkinsyvällisemmin perheiden vakavia ristiriitoja.

”Sit se lähti ovet paukkuen” – vakavat
ristiriitaisuudet arkea hajottamassa
V: Mun isä on ollut alkoholisti ja tosi väkivaltainenmun äitii kohtaa. Niin sitten me aina saatiin häätö,ku mun isä joi niin paljon ja sitten möykkäs siellä.
Ja sitten ku se aina kävi mun, siis vaan hakkasäitiä, niin sitten piti aina muuttaa ja sit oltiin välil
turvakodissa ja välil siellä sun täällä ja välil kriisiasumisessa ja sit taas muualla. (Haastattelu)
Nuorisobarometrissa kysyttiin, oliko vastaajan
peruskouluaikaisessa perheessä ollut vakavia ristiriitaisuuksia. Peräti 15 prosenttia (n=293) vastasi kysymykseen myöntävästi. Kuten aiemminon todettu, vakavat ristiriidat olivat yleisempiä
perheissä, joissa oli alkoholi- tai mielenterveys­
ongelmia tai taloudellisia vaikeuksia. Lastensuojelutyö on tavallista perheissä, joissa esiintyy
vakavia ristiriitoja. Peräti 42 prosentissa lastensuojelun kanssa tekemisissä olleista perheistä oli
vastaajien mukaan myös vakavia ristiriitoja, kun
muissa perheissä vakavista ristiriidoista kertoi
vain 13 prosenttia vastaajista.19
Huostaanottoasiakirja-aineistossa eriasteisia
ristiriitoja oli tai oli ollut jokaisessa perheessä.
Lievimmillään ristiriidat ovat kommunikaatiovaikeuksia tai sanallisia yhteenottoja – vakavimmillaan ristiriidat johtavat teräasein tehtyyn
fyysiseen väkivaltaan. Koska huostaanottoasiakirja-aineiston lapsista suurin osa on teiniikäisiä, ristiriidat eivät rajaudu vain vanhempien
välisiin konflikteihin, vaan tavallisesti myös lapset ovat osallisina ristiriidoissa. Tavatonta ei ole,
että vanhempien lapsiin kohdistama kuritus­
väkivalta muuttuu lapsen kasvaessa fyysisiksi
yhteenotoiksi lapsen puolustautuessa väkivallalta. Joissakin tapauksissa lapsi on ensisijainen
väkivallantekijä, jonka käytös värittää koko perheen arkea.
Nuoren äiti on kertonut, että jo pienestä pojasta
lähtien arki nuoren kanssa on ollut äärimmäisen
haastavaa ja vanhemman voimia kuormittavaa.
Pojan kasvaessa tilanteet ovat jatkuvasti pahentuneet ja nuoren käytös on ollut erittäin arvaamatonta ja uhkaavaa äitiä ja pikkuveljeä kohtaan. Kotona on sattunut useita väkivaltatilanteita, joiden
aikana kaikki perheenjäsenet ovat olleet vaarassa.
(Ote huostaanottoasiakirjoista)
Vakavat ristiriidat lapsuudenperheessä näyttäisivät Nuorisobarometrin tulosten valossa
heijastuvan myös kiinnittymisen kokemuksiin.
Ristiriitojen keskellä kasvaneista vastaajista vain
46 prosenttia kertoi kuuluvansa perheeseensä
erittäin kiinteästi, kun osuus muilla vastaajilla oli
69 prosenttia.20 Kiinnittymisen vaikeus on luettavissa myös huostaanottoasiakirjoista.

tieteelliset artikkelit

173

Nuoren lapsuus näyttäytyy asiakirjojen valossa
rikkonaiselta lukuisten muuttojen vuoksi. Nuorella ei ole ollut mahdollisuutta kiinnittyä paikkoihin
ja luoda turvallisia ihmissuhteita. Nuoren omankertoman mukaan hän on lapsena kokenut fyysistä
sekä psyykkistä väkivaltaa äidin taholta. Suhdeäitiin on yksi nuoren ahdistuksen aiheuttaja. (Otehuostaanottoasiakirjoista)
Jokainen haastattelemani nuori aikuinen
kuvailee lapsuudenkodissaan olleen ristiriitoja. Niin huostaanottoasiakirja-aineistosta kuin
haastatteluissa ilmenee, etteivät ristiriidat ole
sidoksissa vain perheen vanhempiin, vaan myös
muihin ympärillä eläviin aikuisiin. Osa haastatelluista joutui jo pienenä tempaistuksi mukaan
vaikeisiin aikuisten välisiin konflikteihin.
V: Mä jouduin tavallaan semmosiin aikuisten asioihin silloin mukaan, koska mun eno on alkoholisti ja se oli sit siellä riehumassa pitkin öitä tän
mummin kuoleman jälkeen ja meillä oli jo turvakotipaikka varattu mutsin kanssa ja tälleen. (--) Me
oltiin jumissa siinä ja mä olin tavallaan, kuulin
siinä paljon semmosii asioita mitä välttämättä mun
ei ehkä ois sen ikäsenä tarvinnut kuulla. (Haastattelu)
Nuorisobarometrin tulokset osoittavat, että
vakavien ristiriitojen perheissä vanhempien
eroaminen on tavallista. Peräti 50 prosenttia
vastaajista, joiden kotona oli vakavia ristiriitoja,
koki myös vanhempiensa eron. Perheissä, joissa vakavia ristiriitoja ei vastaajan mukaan ollut,
vanhempien ero kosketti 20 prosenttia vastaajista.21 Niin huostaanottoasiakirja-aineistossa kuin
haastatteluissa vanhempien uudet parisuhteet
toivat toisinaan uusia ongelmia.
V: Tottakai se heijastuu sit kotoonta. Meillä oli
sillon, tota, isäpuoli. (Se) asu meiän kaa samas,
samas talos. Jotenkin nyt en oikein sitten osannut
ottaa vastaan sitä niin sanottuu uutta isäroolia siihen, koska itellä ei ikinä ollut sellasta, eikä sitten
oikein tuntunut, tuntenut oloonsa hyväksi. (Haastattelu)
174

Nuorisobarometri 2015

Lapsuudenkodin ristiriidoilla näyttäisi Nuorisobarometrin vastausten valossa olevan vaikutusta myös aikuisena rakennetun kodin ilmapiiriin. Kun vastaajilta kysyttiin tämänhetkisen
kodin ilmapiiristä, ristiriidoista lapsuudessaan
kertoneiden vastaajien ja muiden välillä oli merkitsevä ero. Ristiriitaisessa lapsuudenkodissa
kasvaneista vastaajista, jotka asuivat jo erossa
vanhemmistaan, 10 prosenttia piti määritelmää”riitaisa” erittäin tai melko paljon nykyistä kotiaan kuvaavana, kun osuus muiden lapsuudenkodista poismuuttaneiden joukossa oli vain 4
prosenttia.22 Myös haastatteluihin osallistuneet
nuoret aikuiset olivat kohdanneet nykyisissä ihmissuhteissaan vaikeuksia.
V: Mä pistin ite pihalle mun ex-miehen kun mäootin kolmatta (lasta). Me ollaan erottu jo aikasemminkin moneen otteeseen, mutta sitten kun märupesin kolmatta oottaan, niin mä sanoin sitten viimesen niitin ensimmäisen kolmanneksen päätyttyä,
että lähettävä on. Sit se oli siinä. Sit se lähti ovet
paukkuen. (Haastattelu)
Kun artikkelin teemoja tarkastelee kokonaisuutena, vakavat ristiriidat on koko aineiston
kaikkein selvimmin läpäisevä teema. Ihmisten
välisten suhteiden tukeminen ja korjaaminen
ovat sosiaalityön vaikeimpia tehtäviä, joissa ei
voida onnistua ilman osapuolten sitoutumista. Seuraavassa alaluvussa tarkastelenkin myös
muita tapoja, joilla sosiaalityössä voitaisiin tukea
lasten ja nuorten arkea kuormittavissa olosuhteissa.

”Isoja asioita, joiden korjaaminen ois
ollut paljon pientä” – mitä olisi pitänyt
tehdä toisin?
E: Muistat sä yhtään millainen tunnetila sulla silloin oli? Sä sanoit, että sä olit sulkeutunut.
V: Mä olin jatkuvasti vihanen.
E: Sä olit vihanen.
V: Vihanen. Jatkuvasti.
E: Kenelle sä olit vihanen?

V: Työntekijöille, työntekijöille. Ja itelle olin tosi
vihanen. Siinä ei ollut muuta kuin peiliin kattomista, et minkä takii täs ollaan. (Haastattelu)
Viha on tunne, joka esiintyy kaikkien haastattelemieni nuorten aikuisten puheessa. Tämän artikkelin pohjalta ymmärrän tunteen
taustat hyvin. Kaltoinkohtelun ja laiminlyönnin kokemukset eivät nuorten haastatteluissa
liity vain perheisiin, vaan myös heitä tukemaan
tarkoitettu palvelujärjestelmä tuottaa epäoikeudenmukaisuuden ja välinpitämättömyyden
kokemuksia. On välttämätöntä pohtia, miten
kuormittavia tilanteita voisi eri osapuolten näkökulmasta korjata ja parantaa. Koska tätä asiaa
ei kysytty Nuorisobarometrin vastaajilta eivätkä
huostaanottoasiakirjatkaan anna valmiita kehittämisehdotuksia, kysyin asiaa haastatteluihin
osallistuneilta nuorilta aikuisilta. Joukko on
valikoitunut, sillä osallistujat ovat itse olleet aktiivisesti halukkaita kehittämään lastensuojelun
sosiaalityötä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että
he olisivat olleet vastauksissaan kritiikittömiä –päinvastoin.
Kuudesta haastateltavasta neljä on kärsinyt
lapsuudessaan perheenjäsenen runsaasta päihteidenkäytöstä. Kaikkien lapsuus on ollut rikkonaista, ja sijoitukset turvakoteihin tai sukulaisten luokse ovat olleet tavallisia. Yksi heistä onotettu pysyvästi huostaan jo vauvaikäisenä. Lasisen lapsuuden kokeneet haastateltavat toivovat ensisijaisesti, että lastensuojelu oli puuttunut
vanhempien päihteidenkäyttöön hanakammin.
V: Mitä mä oisin toivonut olis varmaan ollut se,
että isä on selvin päin. (Haastattelu)
V: Ihan ensimmäisenä olis voinut estää mun isäviikonloput. Siis ihan oikeesti, mä en mitään muuta
oo näin jälkikäteen toivonut kun sitä: estänyt mun
isäviikonloput, koska se on ollut siis sellanen ympäristö mikä ei sovi yhellekkään lapselle. Mä en edesvie omia lapsiani sinne. Et mun lapset on kerrantavanneet ukin ja se on varmaan siinä, et en tuu
enää viemään niitä sinne. Et mä en ymmärrä mikssallittiin semmonen ympäristö. (Haastattelu)

Kaikkia haastateltavia yhdistää kokemus siitä, ettei lapsuudenkodin rankkoja tapahtumia,
heidän käyttäytymisensä ongelmallisuutta tai
heihin kohdistettujen toimenpiteiden tarkoitusta ole selitetty heille heidän ikänsä vaatimalla
tavalla. Osalla vanhemmat ja muut läheiset ovat
omien ongelmiensa vuoksi olleet kyvyttömiä
selvittämään tapahtumia, mutta silmiinpistävää on, että myös viranomaiset ovat jättäneet
kertomatta lapsille, mitä heidän elämässään ontapahtumassa. Yksi haastateltavista totesi, että
99 prosenttia hänelle aikuisena kehittyneistä
ongelmista perustuu siihen, ettei hänen lapsuudessaan lapsille tarvinnut kertoa mitään. Lastensuojelun toimenpiteiden kohteeksi joutuminen
saattoi tulla lapselle täytenä järkytyksenä, kutenseuraavan lainauksen 12-vuotiaana kiireellisesti
lastenkotiin sijoitetulle.
V: Kukaan ei oikein pahemminkaan tiennyt mun
tulevaisuudesta että. Tai jos ties, niin ei ainakaan
kertonut mulle.
E: Oliks sul kaveripiirin kautta kokemusta tai
näkemystä siitä, mitä se ylipäätään tarkottaa olla
lastenkodissa?
V: Ei ollut mitään hajuu.
E: Ei mitään hajuu.
V: Ei. Mä en ees tienny sillon, et tommosia lastenkoteja on olemassa tai mitään. Tai tällasii, että
tälläsii asioita edes tehään. Eihän niin pienenä, enosannut oikein arvata, et tämmösii paikkoja on.
(Haastattelu)
Lastensuojelulaitokset tulivat haastateltavalle hyvin tutuiksi, sillä seuraavan kuuden vuodenaikana hän oli sijoitettuna viiteen eri laitokseen.
Kun haastateltavilta kysytään heidän ongel­
miensa ennaltaehkäisystä ja korjaamisesta, kaikki painottavat yksinkertaiselta tuntuvaa seikkaa:
luotettavan aikuisen – läheisen tai työntekijän– merkitystä, jolla olisi aikaa olla heidän kanssaan. Luottamuksen merkitystä on korostettu
nuorisotutkimuksessa jo aiemmin (Myllyniemi 2012). Myös tuoreessa tutkimuksessa, jossa
tarkastellaan syrjäytymisvaarassa olevien nuorten palvelujärjestelmää, nuoret itse korostavat

tieteelliset artikkelit

175

luottamussuhteen merkitystä. Tutkimuksessa
todetaan, että juuri luottamuksen rakentumiselle
välttämätön aika on palveluiden tärkeä ja usein
niukka resurssi. (Aaltonen ym. 2015, 129–130.)
Nuoret voivat jäädä läheisten aikuisten ajankäytön marginaaliin myös kotonaan. Seuraavassa
haastateltava kuvaa niitä pieniä askelia, joilla
hänen lapsuudenkokemuksensa olisi voinut ollaehyempi.
E: Tuntuuks sust, et jos ne (sijaisvanhemmat) ois
ollut sun kans enemmän, niin asiat vois olla toisin?
V: Aivan toisin.
E: Joo. Et se oli periaattees hyvin pienestä kiinni,
mut sit toisaalta ihan tosi isoista asioista.
V: Niin. Se oikeastaan vois, asian näin ilmasta.
Tai siis isoja asioita, joiden korjaaminen olis ollut
paljon pientä. Et paljon pieniä askelia ja mä uskon, et se, se on, se on se, mikä siinä ois ratkaisu.
Sillä samalla, kun nuori kasvaa ja lapsi kehittyy
ja etsii itteään, että jos se maanantaina kohtaa vaikeuden, jota ei keskiviikkoon mennessä korjata,niin sit se omaksuu ja hyväksyy sen asian, et mä
oon nyt, tää nyt on tällasta. (Kun) kukaan ei tuu
sanomaan, että ei muuten oo. Että sä käsitit nyt
väärin. Jos ei kukaan oo sanomassa sitä, niin sit seon niin. Ja se on niin lopun elämää. (Haastattelu)
Perheiden ongelmatilanteisiin puuttuminen, ajan antaminen ja asioiden selittäminen
ovat keinoja, joilla lastensuojelun sosiaalityön
vaikuttavuutta voitaisiin näiden nuorten aikuisten mukaan parantaa. Yksinkertaisuudestaan
huolimatta ne edellyttävät palvelujärjestelmältä resursseja, kuten riittävää henkilöstömäärää,ihmissuhdetaitoja ja kykyä lapsilähtöiseen työskentelyyn.

Lopuksi: ”Ne opetti mulle, kuinka ihmiset
elää”
Artikkelissani tarkastelen lapsiperheiden arkea
ongelmanäkökulmasta. Kohdistan katseeni erityisesti tekijöihin, jotka vaikeuttavat arjen- ja
sitä kautta elämänhallintaa. Vanhempien ongelmallinen alkoholinkäyttö, mielenterveyson176

Nuorisobarometri 2015

gelmat, pitkäaikaiset taloudelliset vaikeudet ja
vakavat ristiriidat ovat tekijöitä, joita analysoin
paitsi Nuorisobarometrin vastausten pohjalta
myös kahden laadullisen aineiston avulla. Analyysissa ilmenee, että ongelmat ovat usein ylisukupolvisia. Tekstiä lukiessa on hyvä muistaa,
että laadullinen aineistoni kuvaa tilanteita, joissa
on päädytty lapsen huostaanottoon. Näin ollen
analyysini keskittyy äärimmäisen vakaviin tilanteisiin. Äärimmäisten tapausten pohjalta voidaan kuitenkin kohdistaa katse niihin kriittisiin
pisteisiin, jotka myös muissa perheissä voivat
aiheuttaa lapsille turvattomuuden ja laiminlyönnin kokemuksia.
Analyysini osoitti, että lastensuojelun sosiaalityö kohdistuu perheisiin, joissa hyvinvointia
vaarantavat tekijät kasautuvat. Kaikki Nuorisobarometrin aineistossa tarkastellut lapsuuden­perheen ongelmia mitanneet indikaattorit kasautuivat laadullisessa aineistossa samoihin
perheisiin. Myös barometriaineiston analyysi
osoittaa pahoinvoinnin kasautumista. Analyysini osoittaa, että monet mainitut lapsuuden­perheen ongelmat uusiutuvat lasten omissa
perheissä ja aiheuttavat ylisukupolvisia pahoinvoinnin ketjuja, joihin lastensuojelu yrittää
puuttua. Kokemukset omasta alkoholinkäytöstä
olivat muita vastaajia ongelmallisempia silloin,
kun lapsuudenkotia oli varjostanut vanhem­pien
alkoholiongelma. Kokemus oman talouden taloudellisesta vauraudesta oli muita useammin
heikko, kun lapsuudenkodissa oli ollut pitkä­
aikaisia taloudellisia vaikeuksia. Niin ikään oma
aikuiskoti koettiin muita useammin riitaiseksi
silloin, jos kotona oli ollut paljon ristiriitoja.
Voidaan kuitenkin kysyä, kenen tehtävänä on
katkaista näitä ylisukupolvisia ketjuja. Tutkijat
ovat jo aiemmin kyseenalaistaneet, kuinka realistista on asettaa vain lastensuojelun harteille yli
sukupolvien jatkuneiden ongelmien korjaaminen ja aidosti tasa-arvoisten mahdollisuuksien
turvaaminen kaikille lapsille (Kataja ym. 2014,51). Ongelmien taustalla kun on usein laajoja
yhteiskuntarakenteisiin, alueellisuuteen sekä sosiaaliseen pääomaan liittyviä tekijöitä. Itse yritän välttää taipumista toivottomalta tuntuvan

lähin pois niin aina kiitollinen siitä että ne oikeesti
opetti mulle, kuinka ihmiset elää.
(--)
E: Mitäpä jos sitä (koulukotisijoitusta) ei olis ollut?
V: En mä olis tässä. En mä istuis tässä. Mä oisin oikeesti jossain, todennäköisesti kuollut jo, enmää, mä en ikipäivänä ois päässyt näin pitkälle
ilman sitä koulukotii. Se on ehkä siis semmonen
asia mistä ei osannut silloin olla kiitollinen, mut
nykyään, oikeesti, en mää ilman sitä eläis täs maailmas. (Haastattelu)

tilanteen edessä. Esitän siksi seuraavassa yksinkertaisia, Nuorisobarometrin tuloksiin, huostaanottoasiakirjoihin ja erityisesti nuorten haastatteluihin pohjautuvia korjausehdotuksia.
Artikkelini viesti on, että hyvinvointiyhteiskunnassa on• puututtava hanakammin perheiden alkoholin­
käyttöön
• tuettava mielenterveysongelmaisten perheiden
lapsia• turvattava lapsiperheiden taloudellinen
toimeen­tulo sekä varmistettava perheiden
turvakoti- ja pariterapiapalvelut• varattava lastensuojelun sosiaalityölle riittävät
resurssit, jotta työntekijät pystyvät antamaan
lapsille aikaa luottamussuhteiden luomiseksi• selitettävä lapsille ja nuorille iän vaatimalla
tavalla, mitä heidän elämässään tapahtuu• vahvistettava sosiaalityöntekijöiden osaamista
lapsikeskeisessä ja -lähtöisessä työskentelyssä.
Olen artikkelini avulla pyrkinyt muistuttamaan lukijaa siitä, että tilastolukujen takana onihan oikeita ihmisiä: lapsia ja nuoria, jotka tarvitsevat ruokaa, leikkiä, unta ja ulkoilua. Riippumatta siitä, kuinka hyvin tai huonosti heitä
kohdellaan, he kasvavat aikuisiksi ja perustavat
omia perheitä. Heidän täytyy herätä aamuisin,käydä kaupassa, laittaa ruokaa ja siivota. Heidän
odotetaan käyvän töissä ja maksavan veronsa.
Oman elämän rakentaminen voi olla vaikeaa
silloin, kun siihen ei ole saanut mallia lapsuudenkodista. Haastateltavat kokivat joutuneensa
kasvamaan aikuisiksi vastoinkäymisten kautta,
mutta saaneensa lastensuojelusta paitsi elämänhallinnan taitoja, myös jopa kuolemalta pelastavaa tukea.
V: Ne on vahvistanut, siis moni semmonen asia,
niinkun hylkääminen ja tämmöinen ni, siis, ja
semmonen huomiotta jättäminen, niin ne on vaan
vahvistanut siihen tähän päivään. (--) mä oon käynyt niin monta paskaläjää läpi, niin tietää taas,
että selviää sit paljon paremmin eteenpäin. Et sit
koulukodista mä oon ollut siitä asti kun mä sieltä

Viitteet
1.

2.

3.

4.

Lainauksissa on muutettu tai poistettu
huostaanottoasiakirjojen arkaluonteisia yksityiskohtia, jotka saattaisivat johtaa asianosaisten tunnistamiseen. Refereekäsittelyn
jälkeen myös tapausten numerot poistettiin. Lainauksissa etunimet on korvattu käsitteellä ”lapsi”, kun on kyse 12-vuotiaasta
tai sitä nuoremmasta lapsesta, käsitteellä”nuori”, kun kyse on yli 12-vuotiaasta.
Vastaajista 87 % (n=1655) ilmoitti, ettei
hänen perheensä ollut tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa hänen ollessaan peruskouluikäinen. Vastaajista 2,7 %(n=51) ei osannut vastata kysymykseen.
Jatkoanalyyseissa EOS-vastaukset poistettiin.
Kaikista 0–17-vuotiaista on ollut lastensuojelun avohuollon asiakkaana noin 7,5 % janoin 1,4 % on ollut kodin ulkopuolelle sijoitettuna vuosittain, sillä lastensuojelutoimenpiteet ovat kaikkein yleisimpiä 15 vuotta täyttäneiden joukossa (Lastensuojelu
2013).
Haastatteluissa käytettiin numeroita pseudonyymien sijaan, jotta haastateltavien sukupuolta ei voisi päätellä. Refereekäsittelyn
jälkeen numerot poistettiin, jotta haastateltavien vastauksia ei voisi yhdistää toisiinsa.
Haastatteluista on muutettu tai poistettu
harkinnanvaraisesti yksityiskohtia, jotka

tieteelliset artikkelit177saattaisivat johtaa haastateltavan tunnistamiseen. Haastattelut on litteroitu sanatarkasti, mutta niistä on selkeyden vuoksi poistettu suurin osa ylimääräisistä täytesanoista,
kuten ”niinku” ja ”tota”. Haastatteluissa
lyhenteet ja symbolit merkitsevät seuraavaa:
E = Elina, haastattelija
V = Vastaaja(--) = Lainauksesta on poistettu sana tailause(sana) = Tutkijan korvaama sana tai selkeyttävä lisäys
5. (Χ²=83,9; df=1; p=0,001)
6. (Χ²=39,7; df=1; p=0,001)
7. Ihmissuhdehaittojen Χ²=79,2,6; df=3;
p=0,001; terveyshaittojen Χ²=32,6; df=3;
p=0,001.
8. (Χ²=153,6; df=1; p=0,001)
9. (Χ²=65,8; df=1; p=0,001)
10. (Χ²=189,5; df=1; p=0,001)
11. (Χ²=26,3; df=5; p=0,001)
12. (Χ²=58,8; df=6; p=0,001)
13. (Χ²=69,6; df=1; p=0,001)
14. (Χ²=336,2; df=1; p=0,001)
15. (Χ²=84,7; df=1; p=0,001)
16. (Χ²=80,4; df=1; p=0,001)
17. (Χ²=25,1; df=4; p=0,001)
18. (Χ²=110,7; df=1; p=0,001)
19. (Χ²=98,4; df=1; p=0,001)
20. (Χ²=77,6; df=5; p=0,001)
21. (Χ²=119,2; df=5; p=0,001)
22. (Χ²=27,4; df=4; p=0,001)

LähteetAaltio, Elina (2015) Lastensuojelutarpeen muutoksen arviointi perheen toimintakykyä mittaamalla.
Lastensuojelun vaikuttavuusmittari -projektin loppuraportti. Helsinki: Kuntaliitto.
Aaltonen, Sanna & Berg, Päivi & Ikäheimo, Salla (2015) Nuoret luukulla. Kolme näkökulmaa
syrjäytymiseen ja nuorten asemaan palvelujärjestelmässä. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran verkkojulkaisuja 84. Helsinki: Nuorisotutkimusseura.

178

Nuorisobarometri 2015

Bardy, Marjatta (toim. 2009) Lastensuojelun ytimissä. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin
laitos.
Bardy, Marjatta & Heino, Tarja & Salmi, Minna(2001) Mikä lapsiamme uhkaa? Suuntaviivoja
2000-luvun lapsipoliittiseen keskusteluun. Raportteja 263. Helsinki: Stakes.
Hakovirta, Mia & Kallio, Johanna (2014) Lasten
käsityksiä köyhyydestä ja köyhyyden syistä.
Yhteiskuntapolitiikka 79 (2), 152–162.
Heino, Tarja (2007) Keitä ovat uudet lastensuojelun
asiakkaat? Tutkimus lapsista ja perheistä tilastolukujen takana. Stakes työpapereita 30/2007.
Helsinki: Stakes.
Heino, Tarja (2009) Lastensuojelun tilastot, asiakkaat ja palvelut. Teoksessa Marjatta Bardy(toim.) Lastensuojelun ytimissä. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 52–75.
Hiitola, Johanna (2008) Selvitys vuonna 2006 huostaanotetuista ja sijaishuoltoon sijoitetuista lapsista.
Stakes työpapereita 20/2008. Helsinki: Stakes.
Kataja, Kati & Ristikari, Tiina & Paananen, Reija & Heino, Tarja & Gissler, Mika (2014)
Hyvinvointiongelmien ylisukupolviset jatkumot kodin ulkopuolelle sijoitettujen elämässä. Yhteiskuntapolitiikka 79 (1), 38–54.
Kestilä, Laura & Väisänen, Antti & Paananen,
Reija & Heino, Tarja & Gissler, Mika (2012)
Kodin ulkopuolelle sijoitetut nuorina aikuisina. Rekisteripohjainen seurantatutkimus
Suomessa vuonna 1987 syntyneistä. Yhteiskuntapolitiikka 77 (6), 599–620.
Korpinen, Johanna (2008) Istuntoja institutionaalisen katseen alla. Lastensuojelun suulliset käsittelyt hallinto-oikeudessa. Tampere: Tampereen
yliopisto.
Lastensuojelu 2013 (2014) Tilastoraportti
26/2014. Suomen virallinen tilasto. Helsinki: THL.
Martikainen, Jaana & Autti-Rämö, Ilona (2010)
Lääkkeitä rauhattomille pojille ja masentuneille tytöille. Teoksessa Ulla Hämäläinen &Olli Kangas: Perhepiirissä. Helsinki: KELA.
Moisio, Pasi & Karvonen, Sakari (2007) Mitä
subjektiiviset
kysymykset
lapsuudenkodin toimeentulosta oikein mittaavat?

Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti 44 (2007),
144–152.
Myllyniemi, Sami (2012 toim.) Monipolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Helsinki:
Opetus- ja kulttuuriministeriö, Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Myllärniemi, Anniina (2006) Huostaanottojen kriteerit pääkaupunkiseudulla. Selvitys pääkaupunkiseudun lastensuojelun sijoituksista. Helsinki:
Socca ja Heikki Waris -instituutti.
Okkonen, Kaisa-Mari (2014) Suomessa lasten
toimeentulo on eurooppalaisittain turvattua.
Hyvinvointikatsaus 1/2014. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/artikkelit/2014/
art_2014-02-26_001.html?s=0#3 (Viitattu
3.8.2015.)
Seidman, Irving (2012) Interviewing as Qualitative
Research. A Guide for Researchers in Educationand Social Sciences. 4th Edition. New York:
Teacher’s College Press.
Solantaus, Tytti & Beardslee, William (1996) Interventio lasten psyykkisten häiriöiden ehkäisemiseksi. Duodecim 112 (18), 1647.
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2013) Tulonjakotilasto. Tulot, asuminen ja asumismenot
2013. Köyhyys- tai syrjäytymisriski sekä

kotitalouksien toimeentulo-ongelmat. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/
til/tjt/2013/04/tjt_2013_04_2015-05-25_
kat_002_fi.html (Viitattu 3.8.2015.)
Suomen virallinen tilasto (SVT, 2012) Tulonjakotilasto. Tuloerot (kansainvälinen vertailu)
2012. Pienituloisuus ikäryhmittäin. Helsinki: Tilastokeskus. http://www.stat.fi/
til/tjt/2012/01/tjt_2012_01_2014-03-20_
kat_004_fi.html (Viitattu 3.8.2015.)
Sutton, Liz & Smith, Noel & Dearden, Chris& Middleton, Sue (2007) A Child’s Eye View
of Social Difference. York: Joseph Rowntree
Foundation.
Takala, Janne & Roine, Mira (2013) Nuorten
kokemuksia aikuisten alkoholinkäytöstä.
Teoksessa Katariina Warpenius & Marja
Holmila & Christoffer Tigerstedt (toim.
2013) Alkoholi- ja päihdehaitat läheisille, muille
ihmisille ja yhteiskunnalle. Helsinki: Terveyden
ja hyvinvoinnin laitos, 24–35.
Warpenius, Katariina & Holmila, Marja & Tigerstedt, Christoffer (toim. 2013) Alkoholi- ja päihdehaitat läheisille, muille ihmisille ja
yhteiskunnalle. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.

tieteelliset artikkelit

179

näkökulmia

182

Nuorisobarometri 2015

Antti Häkkinen & Mikko Salasuo
Sukupolvet ja hyvä elämä

Ihmisillä on aina ollut normeja, arvoja ja uskomuksia, jotka määrittävät sitä, mikä on hyvää ja
tavoiteltavaa. Juha Sihvolaa (2006) mukaillen: se
on korkeinta käytännön toimin saavutettavaa
hyvää. Onnellisuuden on katsottu olevan ihmisiä yhdistävä hyvän elämän määre, mutta tavat
sen saavuttamiseksi vaihtelevat ajan ja paikan,
mahdollisuuksien sekä yksilön itsensä ja hänen
elämäntilanteensa mukaan. Yhdelle onnellisuuden tae on vakavasta sairaudesta parantuminen,
toiselle kunniakas voitto taistelutantereella. Kolmannelle onnellisuus on taloudellista vaurautta.
Yksilötason ohessa perhe, yhteisöt, ideologiat,
uskonnot ja kokonaiset kansat käyvät jatkuvaa
neuvottelua ja kamppailua siitä, mikä on hyvää
ja tavoiteltavaa. Näissä neuvotteluissa etsitään
ja rakennetaan näkemystä, jonka jokainen voisi
ainakin osin hyväksyä ja kokea omakseen. Joskus neuvottelun sijasta turvaudutaan pakkoon
ja saneluun.
Oppivelvollisuus ja ilmainen koulutus ovat
hyviä esimerkkejä siitä, miten hyvän elämän aineksista neuvotellaan ja miten ne määrittyvät
uudelleen. Kansakoululaitosta vastustettiin aikanaan ankarasti. Oppivelvollisuuden astuessa
voimaan vuonna 1921 osa Suomen kansasta
suhtautui siihen erittäin kielteisesti. Oppivelvollisuutta pidettiin maatalousyhteiskunnassa uutena ja turhana taloudellisena rasitteena, pakkona
ja kasvatusvastuun riistämisenä perheeltä. (Mm.
Tuomaala 2004.) Vuonna 2009 suurin osa suomalaisista oli sitä mieltä, että oppivelvollisuus
ja ilmainen koulutus olivat erityisen tärkeitä
yhteiskunnallisia saavutuksia (Torsti 2012, 99).
Oppivelvollisuutta ja ilmaista koulutusta arvostetaan, koska niiden katsotaan tuottavan yksilöille ja yhteiskunnalle sellaista pääomaa, jota
ilman hyvää elämää olisi vaikea elää. Professori

Hannu Simola (2015, 390) liittää suomalaisten
vahvan koulu-uskon kolmeen samanaikaiseenkehitysprosessiin: myöhäiseen teollistumiseen,
hyvinvointivaltion rakentamiseen ja koulutuksen laajentamiseen. Sotien jälkeisinä vuosikymmeninä ihmiset yhdistivät koulutuksen nopeaansosiaaliseen nousuun, tulkitsivat sen kasvun ja
hyvinvoinnin moottoriksi – siirtymäksi raskaasta maa- ja metsätaloustyöstä kohti parempia aikoja. On myös ilmeistä, että eri sosiaaliluokkiin
kuuluvat ihmiset käsittävät hyvän elämän eetoksen toisistaan poiketen. Tätä kysymystä emme
kuitenkaan tarkemmin pohdi tässä artikkelissa.
Tässä näkökulma-artikkelissa pohdimme
hyvän elämän1 eetoksen määrittymistä ja sen
muokkautumista sukupolvien ketjussa. Prismana hyvään elämään ovat merkittävät yhteiskunnalliset murrosvaiheet viimeisten sadanviidenkymmenen vuoden aikana. Niiden aikana
ja niiden seurauksena ovat muuttuneet asenteet
ja tavat suhtautua ympäröivään maailmaan,omaan itseen ja antaa omalle toiminnalle merkityksiä. Mennyttä tulkiten ja sitä esimerkkien
kautta raottaen päädymme tulkitsemaan parhaillaan käynnissä olevaa prosessia, jossa nuoret sukupolvet rakentavat hyvän elämän mallia
aiemman, suurten ikäluokkien huteraksi koetun
edistyskertomuksen tilalle. Artikkeli kytkeytyy
tiukasti osaksi Nuorisobarometrin tematiikka.
Käsitys hyvästä elämästä heijastuu ihmisten
toimintaan ja käytäntöihin, arkiseen elämiseen,kokemiseen ja olemiseen. Näin hyvän elämän
eetos määrittää myös arjenhallinnalle annettavia merkityksiä. Kuten Sami Myllyniemi tämän
teoksen johdannossa kirjoittaa, johtavat kyselyn
tulokset vakavasti pohtimaan ajatuksia hyvästä
elämästä.

Näkökulmia

183

Risteävät sukupolvivaikutukset
Perhe on ikiaikainen sukuun, yhteisöön ja yhteiskuntaan sosiaalistava instituutio. Lapset omaksuvat sosiaalisen maailman normit, käytännöt
ja tulkinnat ensin ja ensisijaisesti vanhempiensa
välityksellä. Perheen sosiaalisessa vuorovaikutuksessa rakentuu käsitys itsestä ja ympäröivästä
todellisuudesta. Vanhemmat välittävät lapsilleen
niin tietoisesti kuin tiedostamattaan oman elämänsä aikana muotoutuneita ajattelutapoja ja
käytäntöjä (Berger & Luckmann 1994 [1966],
148–156). Ne eivät siirry lapsille sellaisenaan,
kopioina, mutta tarjoavat perustoja identiteetinrakentamiseen ja sosiaalisen maailman ymmärtämiseen. Tämä mekanismi kiinnittää lapsen sosiaalisesti osaksi oman sukunsa jatkumoa. Perheja suku ovat se väylä, jota pitkin omaisuus, sosiaaliset asemat, ammatit, tiedot ja taidot pyrkivät siirtymään sukupolvelta seuraaville. Monetsuvun polvelta toiselle välittyvistä aineettomista
pääomista, esimerkiksi uskomukset ja uskonto,
voivat olla peräisin vuosisatojen takaa. Menneisyys on aina läsnä lasten ja nuorten sosiaalisesti
konstruoituneessa todellisuudessa. Tämän niin
kutsutun vertikaalisen sukupolvivaikutuksen
katsotaan ulottuvan vähintään kolmen sukupolven päähän. Isovanhempien arvot ja asenteet
välittyvät ainakin lapsenlapsille. (Levi 1992; Bertaux & Thompson 2007,1.)
Yhteiskunnallisten muutosten tahti kiihtyi
1800-luvulta alkaen. Teollistuminen, kaupungistuminen, koneistuminen, teknologinen kehitys, lääketieteen edistysaskeleet ja lopulta informaatioteknologian läpimurto lukuisten muiden
murrosten ohella tuottivat häiriöitä vertikaalisen(pitkittäisen) sukupolvivaikutuksen verkkaiseenrytmiin. Suvulta ja vanhemmilta periytyneet
pääomat eivät enää yksin soveltuneet elämänkulun käsikirjoitukseksi nopeasti vaihtuvissa yhteiskunnallisissa ja kulttuurisissa konteksteissa ja
tilanteissa. Suunnilleen samanikäisten nuorten
ryhmästä tuli perheen ja suvun rinnalle toinen
tärkeä areena itsen ja ympäröivän todellisuuden
määrittämisessä. Tässä sosiaalisessa sukupolvessa, horisontaalisessa sukupolvivaikutuksessa,
184

Nuorisobarometri 2015

nopeasti muuttuvan yhteiskunnan ominaispiirteitä ja käytäntöjä, kulttuurisia sykäyksiä,
alettiin tulkita omien kokemusten pohjalta ja
neuvotteluissa ikätoverien kanssa (Mannheim
1952 [1928], 299–302). Matti Virtanen (2001,23) on kirjoittanut horisontaalisesta sukupolvivaikutuksesta sosiaalisena rytminä, joka nousi
perhesukupolven rinnalle määrittämää makuja
ja mieltymyksiä, arvoja ja asenteita.
Kahden erilaisen sukupolvivaikutuksen
leikkauspisteessä nuoret rakentavat käsitystään ympäröivästä todellisuudesta. Lapsuuden
sosialisaation kautta perhesukupolven merkityksen voi katsoa olevan ensisijainen. Iän
karttuessa nuori polvi alkaa kuitenkin omiin
elämänkokemuksiin ja vertaisten kanssa käytyihin todellisuus­määrittelyihin nojaten haastaa ja
kiistää aiempien suku­polvien tapoja ymmärtää
ympäröivä maailma. He tuovat ajatuksiaan ja
kokemuksiaan perheen ”pöytään”, sukupolvien
jäsenten yhteisiin kohtaamisiin, tapaamisiin jaarkisiin tilanteisiin, ja neuvottelevat vanhem­pien
ja isovanhempien kanssa arvoista, asenteista ja
käytänteistä. Tässä sukupolvien välisessä pitkässä dialogissa syntyy jatkumoita, katkoksia ja
uudelleenmäärittymisiä. (Häkkinen ym. 2013.)
Nuoruudessa, noin viidentoista ja kahdenkymmenenviiden ikävuoden välillä, koetusta
tulee sosiaalista todellisuutta määrittävä voimakenttä. Silloin omaksuttu tapa antaa sosiaaliselle maailmalle merkityksiä säteilee läpi elämän(mm. Karisto 2005). Tällainen kiinnittyminen
sosiaaliseen sukupolveen ei välttämättä perustu
järkiperäiseen tietoon tai tunteeseen, vaan samankaltaisten tärkeiden kokemusten laukaisemaan yhteiskunnallisen olemisen ja muutoksen
tulkintaan. J. P. Roos (1987) kutsuukin sukupolvia elämäkerrallisiksi yhteisöiksi – tunnistettavalla tavalla samankaltaisen elämänkokemuksen
jakavaksi sukupolveksi. Tämä yhteisöllisyys
saadaan selkeimmin näkyviin vasta vuosia tai
vuosikymmeniä kunkin sosiaalisen sukupolven
otollisen iän (n. ikävuodet 15–25; Mannheim
1952 [1928]) jälkeen. Esimerkiksi suurten ikäluokkien jakamia kokemuksia on tutkimuksissa
hahmoteltu vasta vuosikymmeniä sukupolven

niin kutsuttujen avainkokemusten jälkeen (esim.
Karisto 2005; Purhonen ym. 2008).
Sukupolvivaikutuksia on tutkittu yleensä ottamalla vain yksi tai enintään kaksi sukupolvea
kerrallaan tutkimuksen kohteeksi. Suomessa
mannheimilainen horisontaalisen sukupolven
tutkimus eli vahvaa nousukautta 2000-luvun
alussa (mm. Ahonen 1998; Virtanen 2001;
Karisto 2005; Purhonen 2007; Purhonen ym.
2008). Eräänlaisen varaslähdön sosiaalisen sukupolven tutkimiseen otti J. P. Roos (1987), joka
muodosti klassikoksi päätyneen sukupolvijaottelunsa jo 1980-luvun lopulla. Sitä seurasi perhesukupolvien tutkimuksen nousukausi. Tällaista tutkimusta tehdään edelleen runsaasti sekä
laadullisten että määrällisten tutkimusmenetelmien avulla (Haavio-Mannila ym. 2009; Hiilamo & Niemelä 2011; Ruohola 2012; Myllyniemi
2012; Häkkinen ym. 2013; Häkkinen 2014; Salasuo 2014). Elina Haavio-Mannilan ja kollegoiden (2009, 11) mukaan sukulaisuus oli pitkään
yhteiskuntatieteissä väheksytty tutkimuskohde.
Tutkijat kirjoittavat, että aliarvioimisen taustalla
oli käsitys uudenlaisista vertais- ja läheissuhteista, jotka olisivat heikentäneet perheen, suvun javanhempien merkitystä. Kiinnostus perhettä ja
sukulaisuutta kohtaan palasi viimeistään Vern L.
Bengtsonin ja Robert A. Harootyanin teoksenIntergenerational Linkages: Hidden Connections in
American Society ilmestyttyä vuonna 1994 (mt.
11).

Sykäyksiä, jatkumoita ja katkoksia –muuttuva hyvän elämän eetos
Seuraten Antti Häkkisen (2013) aineistoon
vuosilta 1700–2000 perustuvaa molempia
sukupolvi­
vaikutuksia ristiin valottavaa analyysia, voidaan viimeisten kolmensadan vuodenajanjaksolta esittää sukupolvitutkimukseen
eräitä avainhavaintoja. Niistä tärkein on se, että
”ajatus sukupolvittaisesta jatkumosta on erässuomalaisen kulttuurin keskeisistä perusajatuksista. Sukupolvien katkeamaton ketju kulkee
isältä pojalle ja äidiltä tyttärelle.” (Mt. 25.) Tämä
mekanismi ei ole hapertunut myöskään moder-nissa yhteiskunnassa, vaikka sosiaalisen sukupolven nopeat vaihtelut ovat tehneet sukupolvittaisesta jatkumosta hankalamman hahmottaa
ja tutkimuksen keinoin vaikeammin tavoitettavan prosessin. Myöskään käsitys agraariyhteisön
lähes pysähtyneestä tilasta – laahaavasta jatkuvuudesta – ei päde, kun sitä analysoidaan epäjatkuvuuksien, epäonnistumisten, ennakoimattomuuden, kuoleman, katoamisten, kärsimyksen
ja murrosten kautta. Niitä voi tulkita oraina siitä
kehityksestä, joka Häkkisen (2013, 25) mukaan
oli alati jyrkkenevän muutoksen merkki.
Mikäli menneestä etsitään merkkejä sellaisista sosiaalisen sukupolven sykäyksistä, jotka
irtaantuvat paikallisesta ja näennäisestä pysyvyydestä, voidaan jyrkkenevä muutos ajoittaa
joko ”nälkävuosien lasten” sukupolveen (1851–1880) tai viimeistään ”muuttajien” sukupolveen(1881–1910). Tässä artikkelissa paikannamme
käänteen ensin mainittuun. Nälkävuosien lasten
sukupolvi koki niin kovan nälänhädän ja kurjuuden, että se muokkasi käsitystä hyvästä elämästä
ja sen minimistä: ravinnosta ja ruoasta. Nälkä
sai suomalaisten keskuudessa uudenlaisen merkityksen, jonka voidaan ajatella olevan edelleen
läsnä ”nälän muistina”, ravinnon ja ruoan kunnioittamisena. Häkkinen kuvaa (2013, 43) tämän
sukupolven kokemusten merkitystä seuraavasti:
Nälkävuosia on pidetty eräänlaisena historiallisen kehityksen taitekohtana. Sen vaikutuksia on edelleen kokonaisuudessaan
vaikea arvioida, mutta yhteiskunnallisten arvojen ja yksilöllisten kokemusten tasolla se
merkitsi paljon. Vanhaan ei enää ollut paluuta, ja käsitys siitä, että valtio oli velvollinen
huolehtimaan kansalaisistaan, sai enemmän
jalansijaa.
Nälkävuosien äärimmäinen kurjuus, köyhyys,
nälkä ja kuolemat olivat ne kokeneille ja niistä
selvinneille sysäys, joka sai useat heistä määrittelemään uudelleen käsityksensä kohtalosta ja
jumalallisesta ohjauksesta. Seurauksena oli askel
kohti sekularisoitumista (Häkkinen ym. 1991),
epäilyksen herääminen (Suni 2014). ­Hyvän

Näkökulmia

185elämän eetos irtosi paikallisesta ja kohtalonomaisuudesta. Sen tilalle alkoi hitaasti määrittyä
ajatus oman toiminnan ja omien valintojen vaikutuksesta toimeentulon hankkimiseen, nälän ja
kurjuuden välttämiseen – parempaan elämään.
Tämä käänne loi perustan muuttajien sukupolven irtaantumiselle juuristaan. Oman toiminnan
merkityksen korostuminen fatalistisen jumalallisen ohjauksen sijaan johti ihmiset etsimään
onnea muualta, niin kotimaasta kuin valtamerten takaa. Samalla ajatus ennalta määrittyneestä
kohtalosta omassa paikallisyhteisössä laajeni – ei
vain unelmaksi paremmista ajoista, vaan ennen
kaikkea paremmista mahdollisuuksista muualla.
Häkkinen (2013, 46) tiivistää muuttajien kokemuksen seuraavasti:
Päätyivätpä lähtijät sitten ajo- tai ulkomiehiksi, palvelijoiksi tai tehtaalaisiksi Helsinkiin, kaivostyöläisiksi, farmareiksi, metsätyömiehiksi, palvelijoiksi tai keittäjiksi
Amerikkaan, yksi asia oli varma: muuton
myötä ansiotaso kohosi moninkertaiseksi ja
elämänolosuhteet väljenivät. Vaikka sosiaalinen status mahdollisesti laski, elämänlaatu
nousi.
Häkkisen (2013) konstruoima, vuosina 1911–
1940 syntynyt nationalistinen sukupolvi tarjoaa
toisenlaisen esimerkin sukupolvien ristivalotuksessa aukeavasta käänteestä hyvän elämän
eetoksessa. Heitä voisi yhtä lailla kutsua kansakunnan rakentajiksi, sillä tämän sukupolven
eetosta kuvastaa työ, puurtaminen ja raadanta,
paremman elämän mahdollistaminen tulevillesukupolville.
Nationalistisen sukupolven käsitys hyvästä elämästä piirtyy muistitiedon elämäkerta-­
aineistosta esiin kirkkaana. Edistys ja elinolojen
paraneminen alkavat jo kutitella Suomi-neidon
jalkapohjia, mutta paremman huomisen takaamiseksi ja turvaamiseksi täytyy tehdä kovasti töitä, uhrautua ja taistella. Kuten Häkkinen (2013,48) tämän sukupolven jälkipolville jättämästä
perinnöstä kirjoittaa: ”Juuri näitä altruistisia

186

Nuorisobarometri 2015

arvoja yhteisö on tottunut arvostamaan ja ylistämään kollektiivisessa muistissaan”.
Nationalistisen sukupolven eetoksen rakentuminen tulee paremmin ymmärrettäväksi, kun
tarkastelee heidän elämänkulkuunsa osuneita
suuria murroksia: kaksi maailmansotaa, maan itsenäistyminen, sisällissota ja 30-luvun pula-aika.
Itsenäisyys ja sitä seuranneet nuoren kansakunnan kasvu-, identiteetti- ja selviämiskamppailut
polttomerkitsivät sellaisen jäljen kansakunnan
rakentajiin, että heidän eetoksestaan tuli myöhemmille polville pyhä ja ihannoitava. Useat
Suomen ja suomalaisuuden suuret kertomukset
pohjaavat juuri kyseisen sukupolven tekoihin ja
toimiin. Talvi- ja jatkosodasta tai Paavo Nurmen olympiasankaruudesta tuli sen kaltaista sukupolvien välillä siirtyvää kansallista pääomaa,
joka on alkanut haalistua ja hapertua vasta
2000-luvulla. Osana itsenäistymisen jälkeistä
kansakunnan identiteettityötä ja taistelua tihentyi myös myyttinen ajatus suomalaisista erityisen
yhtenäisenä ja sosiaalisesti kiinteänä kansana.
Nationalistisen sukupolven jättämä jälki
on noussut 2010-luvulla uudelleentulkintojen
käyttövoimaksi politiikassa. Populistinen oikeisto on rakentanut profiiliaan ja sanomaansa– käsitystään hyvästä elämästä – hyödyntäen
kansakunnan rakentajien kokemuksia ja koettelemuksia omassa retoriikassaan. Näiltä osin
nationalistinen sukupolvi, sen perintö ja ajatus
hyvästä elämästä on oivallinen esimerkki vertikaalisen sukupolvivaikutuksen jatkuvuudesta ja
merkityksestä myös tänään. Se, mikä on koettu, ajateltu tai käsitetty arvokkaaksi ja hyväksi,halutaan siirtää sellaisenaan nykypäivän malliksi. Osin se sopii, osin todellisuus ja ideaalikuva
törmäävät räjähtävästi.
Vaikka yhteiskuntatieteellinen sukupolvi­
tutkimus Suomessa on keskittynyt yhdeksänteen, verkostosukupolveen (1941–1970), käännämme katseemme viimeiseksi kymmenenteen
sukupolveen, vuosina 1971–2000 syntyneiden”urbaanisukupolveen” ja sen nyt meneillään
oleviin hyvän elämän määrittelyprosesseihin.
Tulkinta irtoaa osin Häkkisen (2013) aineistosta,
sillä se päättyy vuoteen 2000. On myös selvää,

etteivät urbaanisukupolven nuorimmat edustajat ole vielä saavuttaneet omaelämäkerrallista
kypsyyttä, ole miettineet koettua samalla tavalla elämäntarinana kuin tulevat todennäköisesti
tekemään myöhemmin (esim. Reese ym. 2010).
He elävät elämäänsä enemmän tässä ja nyt. Lyhyt ajallinen etäisyys tekee tulkinnasta väistämättä akateemisesti valistunutta tulevaisuuden
ennakointia. Näiltä osin havainnot rakentuvat
muista tutkimuksista ja erilaisista heikoista ja
vahvoista signaaleista, joita artikkelin kirjoittajat
ovat tunnistaneet useissa muissa hyödyntämissään tutkimusaineistoissa. Äkillinen syvä kriisi
tai globaali mullistus voi johtaa tulevaisuuden
historioitsijat määrittämään vuosituhannen
taitteen molemmin puolin syntyneiden sukupolvikokemukset aivan toisin kuin ne esitetään
tässä artikkelissa. Koska emme voi tietää tulevaa, pyrimme olemassa olevin keinoin tarkentamaan Häkkisen (2013) vuodesta 1700 alkavan
ja kolmenkymmenen vuoden välein uudistuvan
kymmenen sukupolven ketjun loppupäätä – ennakoiden samalla yhdennentoista sukupolven
kokemusmaailmaa.
Verkostosukupolvien
lapsetsyntyivät
yhteis­kuntaan, jonka hyvän elämän määritti Erik ­Allardtin (1975) mukaan kolme asiaa:
having, loving, being – aineellinen hyvinvointi,
ihmissuhteet ja itsen toteuttaminen. Näiden
kolmen ulottuvuuden ympärille rakentunut
hyvän elämän eetos määrittyi pohjoismaisissa
hyvinvointi­valtioissa, ja se on saavuttanut Skandinaviassa eräänlaisen toteemisen (Durkheim
1980 [1912]) aseman (ks. Kettunen 2001). Tätä
eetosta on kuvattu laajemminkin länsimaissa
syntyneiden ja kasvaneiden suurten ikäluokkien(1945–1950 syntyneet) keskeisenä ajatuksena ja
ihanteena. Se saattoi pohjautua yhtäaikaiseen
vakaaseen taloudelliseen kasvuun ja syvenevään
demokratia­kehitykseen ja rakentua niiden kanssa. (Hobsbawm­1995, 257–286).
Koko urbaanisukupolven sitä aiemmista polvista erottava piirre liittyy ajatuksiin ja
asenteisiin. Ne eivät enää siirry yhtä vahvoina
aiemmilta sukupolvilta, vaan ovat entistä enemmän luettuja, opittuja ja pohdittuja (Häkkinen2013). Näiltä osin vertikaalisen ja horisontaalisen sukupolvivaikutuksen suhde keikahti urbaanisukupolvella vaakatasoon. Todellisuus ei
kuitenkaan rakennu yksin kirjoista tai koulussa
opitusta. Vaikka urbaanisukupolvi on ensimmäinen, joka voi itse rakentaa oman maailmankuvansa, on todellisuuden rakentumisensosiaalinen ja perheen ja suvun ylisukupolvinen
vaikutus sitkeää pääomaa. Häkkinen (mt. 53)
esittääkin tämän sukupolven kohdalla vastauksen sijaan kysymyksen: ”Mikä sitten on ollut
viimeisen sukupolven yhteinen kokemus? Ehkä
se oli päiväkoti tai peruskoulu. Ehkä se on ollut
1990-luvun lama. Onko tällä sukupolvella vielä
sille ominaista kokemusta?”
Yhteiskuntatieteilijät
ovatpyrkineet
2000-­lu­­­vulla hahmottelemaan nuoren sukupolven keskeistä kokemusmaailmaa. Tätä varten heovat pilkkoneet urbaanisukupolven pienempiin
ikäryhmiin. Lähestymistapa poikkeaa historiaan
tukeutuvasta empiirisestä analyysista, mutta aikalaisdiagnostiikasta ammentava ote ei mielestämme vähennä sen arvoa. Useissa tulkinnoissa
urbaanisukupolvea määrittää individualismi,
yksilön valinnat ja valintamahdollisuuksien lukuisuus, elämykset, informaatioteknologian
läpimurto ja yksilöllinen identiteettityö (mm.
Coupland 1991; Schulze 1992; Ahonen 1998;
Hoikkala & Paju 2008; 2013). Näissä tutkimuksissa tärkeä yhteinen nimittäjä näyttäisi olevan
kollektiivisen ja kaikkia yhdistävän eetoksenrapautuminen. Sen voi tulkita signaaliksi siitä
sukupolvien ketjun dynamiikassa tapahtuneesta
muutoksesta, josta Häkkinen (2013, 53) kirjoittaa katkoksena omassa kymmenen sukupolven
aineistossaan: ”isäntien ja emäntien aika päättyy
tähän”.
Mitään välitöntä tai yhtäkkistä katkosta
menneen ja nykyisen välille ei ole kuitenkaan
syntynyt. Vanha näyttää haurastuvan hämmästyttävän hitaasti. Tämä verkkaisuus palautuu
ainakin 1900-luvulla syntyneet sukupolvet toisiinsa kytkevään yhteiseen projektiin, itsenäisen Suomen kertomukseen, jossa nationalistinen sukupolvi ”uhrasi itsensä” paremman
huomisen eteen ja verkostosukupolvi toteutti

Näkökulmia

187ahkeroimalla vanhempiensa unelman. Lopulta
urbaanisukupolvi sai lunastaa lottovoiton, syntyä ja elää hyvinvointi-Suomessa. Nuorin polvi
sosiaalistettiin kodeissa ja koulussa tähän kansalliseen kertomukseen. Se kiinnittyi tiukasti
osaksi aiempien polvien henkisiä ja materiaalisia
panostuksia ja investointeja. Urbaanisukupolvi
sitoutui hoitamaan sille langenneen velvollisuusvelan, joka syntyi aiempien polvien uhrauksista. Menneiden sukupolvien koura lävistää
sukupolvirajat. (Ks. Häkkinen ym. 2012.)
Urbaanisukupolvi syntyi Suomeen, jonka
kudoksiin oli syvälle imeytynyt hyvän elämän
eetos: having, loving, being. Sen voi nähdä allesatavuotisen Suomi-projektin yhtenä keskeisenä
kulttuurisena pohjavirtauksena, josta irtaantuminen voi viedä useamman sukupolven verran aikaa. Sen murenemisen syitä ja merkkejä
ovat muun muassa Neuvostoliiton hajoaminen,
1990-luvun lama ja sen jälkeinen talouspolitiikan käänne, EU:n jäsenyys, siirtyminen globaaliin ja verkottuneeseen markkinakapitalismiin,työelämän rajut muutokset, kiristynyt kansainvälinen poliittinen ilmapiiri ja vuonna 2008 alkanut taantuma.
Tämä Häkkisen (2013) aineiston kymmenes sukupolvi ei ole vielä repäissyt itseään irti
kahden aiemman polven arvoista ja asenteista ja
korvannut niitä radikaalisti uusilla. Sukupolvien
välisen velan ohella selitystä voi hakea myös demografisista tekijöistä: eliniän pidentymisestä javäestöpyramidin alaspäin kapenevasta muodosta. Irtoaminen maa- ja metsätöistä loi uudenlaisen työelämän, jossa aineeton työ korvasi raatamisen. Tämän muutoksen seurauksena töitä
pystytään tekemään yhä vanhemmalle iälle asti.
Urbaanipolven vanhemmat kohtasivat muuttuvan työelämän omassa nuoruudessaan ja ovat
edelleen osa työikäistä väestöä. Useilla aloillaja muutoinkin yhteiskuntaelämässä he vaikuttavat sellaisissa positioissa, joista käsin hyvää
ja toivottavaa elämää kyetään määrittelemään,
jopa sanelemaan. Urbaanisukupolvi ei ole vielä saavuttanut sitä yhteiskunnallista asemaa,
johon aiem­milla vuosisadoilla päästiin selvästi
nuorempana. Tiukkoina taloudellisina aikoina
188

Nuorisobarometri 2015

vaikuttaa siltä, että 2010-luvulla yhteiskuntaa
ohjataan edelleen verkostosukupolven hyvän
elämän eetoksen hengessä, eikä urbaanisukupolvi ole tilanteesta lainkaan huolissaan. Sillä ei
näytä toistaiseksi olevan yhtenevää visiota hyvästä elämästä. Voidaan myös ajatella, että kollektiivisten kertomusten voima on todella hiipumassa eikä yksittäisissä pienissä kertomuksissa
ole riittävästi voimaa korvamaan vanhaa tarinaa.

Yhdestoista ja menetetty sukupolvi?
Tällä vuosituhannella syntyneelle sukupolvelleei toistaiseksi ole vakiintunutta nimitystä. Edes
vanhimmat sukupolvensa edustajat eivät ole saavuttaneet sitä ”herkkää ikää”, jolloin sukupolvikokemuksen katsotaan rakentuvan (Mannheim
1952 [1928]). Silti mediapuheessa on heitetty
ilmaan nimityksiä, kuten menetetty sukupolvi ja
Z-sukupolvi. Nämä nimitykset viittaavat talou­delliseen epävarmuuteen, hidastuvaan talouskasvuun, markkinoiden epävarmuuteen ja marginalisoitumiseen (mm. Puttonen 2012). Jorma
Ollila varoitteli Talouselämä-lehdessä vuonna
2011: ”Meillä on vaarana menettää yksi sukupolvi, emmekä tiedä millaiset seuraukset tästä
olisivat” (Lähteenmäki 2011).
Epävarmuuden rinnalla nykynuorten elämä
on informaatioteknologian täyttämää, ja verkon
sosiaaliset maailmat ovat uuden sukupolven
leikkikenttiä. Marc Prensky (2001) kutsuu heitä diginatiiveiksi. Aikalaiskeskustelusta syntyy
synkkä, suorastaan toivoton kuva: taloudellisessa epävarmuudessa kasvaa varovainen ja pelokas sukupolvi, jonka yhteiskunta ja vanhemmat
ovat taloudellisesti hyljänneet ja joka pakenee
työmarkkinoiden epävarmuutta internetin sosiaalisiin maailmoihin. Mikäli tämä kuva pitää
paikkansa, rakentuu nuoren sukupolven hyvän
elämän eetos puhtaaksi selviämiskamppailuksi
ympäriltä sortuvien rakenteiden keskellä. Kuka
välttää syrjäytymisen ja kuka taas ei?
Viimeisten kolmen vuosisadan kehitystä,
murroksia ja kamppailuita vasten tarkasteltuna
näyttäisivät synkät aikalaisdiagnoosit liioittelevilta ja osin perusteettomilta. Kaikki kymmenen

edeltävää sukupolvea ovat selvinneet monista rankoista koettelemuksista ja vaikeuksista,
löytäneet tiensä ja tarvittaessa miettineet arvonsa uudelleen. Näin tulee käymään myös
yhdennelle­toista sukupolvelle, jonka nimeämme”globaaliksi sukupolveksi” (vuosina 2001–2030
syntyneet). Jo nyt on nähtävissä merkkejä siitä,
että pelkän taloudellisen vaurauden tavoittelun
tilalle tai ainakin rinnalle ovat nousemassa henkiset ja kokemukselliset arvot (Seppänen 2008).
Edesmennyt tulevaisuudentutkija Anita Rubin(2002, 63) kutsui tätä prosessia siirtymiseksiaineellisten tarpeiden tyydyttämisestä aineettomien tarpeiden tyydyttämiseen. Työltä halutaan
korkean palkan sijaan mielekkyyttä ja luovuutta.
Vapaa-ajalla halutaan kokea elämyksiä, on kyse
sitten matkailusta, harrastuksista, päihteiden
käytöstä, syömisestä tai mediavälitteisesti saatavista kokemuksista. Henkiset arvot liittyvät
myös uskonnollisuuteen ja syvään henkiseen
elämään. Ne irtoavat protestanttikirkosta ja saavat uusia muotoja, kuten New Age -oppi, buddhalaisuus tai hindulaisuus (Paakkunainen 2006).
Uudenlaisen henkisyyden heräämiseen kytkeytyy yhtä lailla syvä henkilökohtainen omistautuminen, on sitten kyse joogasta, lenkkeilystä, musiikin kuuntelusta tai astrologiasta (ks. Salasuo2013). Internet ja uusi informaatioteknologia
on jo nyt kaupallisesti valjastettu tarjoamaan kuluttajille erilaisia applikaatioita kehon fyysisten
toimintojen mittaamiseen ja seuraamiseen. Erik
Allardtin (1975) hengessä aineellisen – having –arvon vaihtumista aineettomaksi voi nimittää
kokemisen – experiencing – nousuksi.
Aineettomien arvojen löytäminen, tarpeiden tyydyttäminen ja niille omistautuminen
vaatii etsimistä, kokemista ja kokeilua. Globaali­
sukupolvi kasvaa omistautumisen kohdetta etsien ja vaihdellen, ”kuluttaen” henkisiä arvoja,
maailmoja ja kokemuksia. Tällaisia ovat esimerkiksi huoli ilmastonmuutoksesta, maapallon ja
merien tilasta, kolmannen maailman oloista,
pakolaisuudesta, ihmisoikeuksista, rauhasta,tasa-arvosta ja geeniteknologian nostamista
moraalisista ja eettisistä kysymyksistä. Samalla
itsensä toteuttamisen merkitys lisääntyy, jolloin

kulttuuri, luonto ja ympäristö ovat entistä tärkeämpiä hyvinvoinnin osatekijöitä ja edellytyksiä (Rubin 2002). Kääntöpuolelle jää kenttä, jossa monet löytävät Isisin kaltaisista ääriryhmistä
ja muista fundamentalistisista ideolo­
gioistasellaista aineetonta pääomaa, joka palvelee jatyydyttää heidän henkiset tarpeensa. Aineettomia arvoja korostava sukupolvi ammentaa
menneestä, nyky­olevasta ja luo globaaleissa sosiaalisissa verkkoyhteisöissä uusia maailmoja.
Verkkopeleissä on jo nyt mahdollista leikkiä todellisuudella, ottaa rooli keskiaikaisena ritarina
tai tulevaisuuden avaruusoliona. Sama koskee
larppausta eli roolipelaamista ja monia uusia
nuorisokulttuurin muotoja. Toinen tätä sukupolvea koskeva allardtilainen ulottuvuus on etsiminen ja kokeileminen – searching.
Globaalisukupolvi on nimensä mukaisesti
kansainvälinen. Kansallisvaltio elämisen ja asumisen keskusyksikkönä vaihtuu liikkuvampaan
elämäntapaan, jossa ihmisen sosiaaliset verkostot ovat maailmanlaajuisia, vaikka kansallis­
valtiot sinänsä näyttävät pitävän pintansa eräillä
turvallisuuden takaamisen ja taloudellisen sääntelyn osa-alueilla. Kyse ei ole ainoastaan fyysisestä liikkumisesta, vaan internetin tarjoamista
verkostoitumismahdollisuuksista, joiden määrä
lisääntyy ja laatu kehittyy jatkuvasti. Globaali­
sukupolven identiteetti rakentuu vuoro­
vaikutuksessa koko maapallon, ei ainoastaan
lähiyhteisön kanssa. Samalla kun muuttovirrat
suuntautuvat Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikasta
Eurooppaan, hakeutuu globaalisukupolvi Aasiaan, Etelä-Amerikkaan ja Afrikkaan etsimään
uusia elämisen mahdollisuuksia sekä tyydyttämään henkisiä tarpeita, hakemaan uusia ja toteuttamaan tärkeinä pitämiään vakaumuksia.
Monille hyvinvointi saattaa tarkoittaa elämää
lämpimässä ilmastossa. Toisille se on paluuta
ihmisen alkusijoille Afrikkaan. Jotkut haluavat etsiä henkisiä arvoja Amazonin heimojen
keskuudesta, ja joitakin viehättää japanilaisen
kulttuurin wa, harmonia. Maailma on käynyt
pieneksi ja kaikki tavoitettavaksi. Kolmas globaalisukupolven hyvän elämän mallia kuvaava
käsite on verkostoituminen, networking.

Näkökulmia

189

Edellä on kuvattu eri aikoina ja hyvin erilaisissa oloissa eläneiden ihmisten normeja,
arvoja ja uskomuksia sekä sitä, miten ne ovat
määrittäneet hyvän elämän eetosta. Artikkelissa
on annettu esimerkkejä siitä, miten perheen ja
suvun hyvän elämän malli on määrittynyt aina
uudestaan kolmen viimeisen vuosisadan aikana.
Vanhempien opit lapsille ja lasten sosiaalistuminen ympäröivään todellisuuteen ja sen ymmärtämiseen eivät siirry sukupolvelta seuraavalle
automaattisesti identtisinä kopioina. Yhteiskunnallinen muutos on tuottanut ylisukupolvisiin
jatkumoihin kiihtyvässä määrin horisontaalisia
sykäyksiä, joita nuoret polvet tulkitsevat omista positioistaan käsin ja joille he antavat vanhemmista poikkeavia uusia merkityksiä. Syntyy
katkoksia ja muutoksia, jotka heijastuvat myös
hyvän elämän eetoksessa. Kyse ei kuitenkaan
ole mistään automaattisesta sukupolvileikkurista, sillä perheen ja suvun opit, arvot, asenteet
ja käytännöt ovat sitkeää pääomaa. Artikkelin
lopussa piirtämämme kuva globaalisukupolvesta voi realisoitua myös aivan toisella tavoin. Ennakoimattomat tilanteet ja tapahtumat – kovat
horisontaaliset sykäykset – kuten 1800-luvun
lopun nälkävuodet, saattavat johtaa tulevat sukupolvet tavoittelemaan jotakin sellaista, josta
emme voi tietää tai ymmärtää mitään.

Viitteet1.

190

Tässä artikkelissa hyvän elämän käsitettä
hahmotellaan suomalaisen yhteiskunnankontekstissa. Se on siinä määrin empiirisiin havaintoihin ja yhteiskuntatieteeseen
sidottu näkökulma, että emme viittaa
Aristoteleen ja Platonin teksteihin.

Nuorisobarometri 2015

LähteetAhonen, Sirkka (1998) Historiaton sukupolvi.
Historian vastaanotto ja historiallisen identiteetin rakentuminen 1990-luvun nuorison keskuudessa.Tutkimuksia 202. Helsinki: Suomen
historial­linen seura.
Allardt, Erik (1975) Att ha, att älska, att vara. Om
välfärd i Norden. Lund: Argos.
Bengtson, Vern L. & Harootyan, Robert A.
(1994) Intergenerational Linkages. Hidden Connections in American Society. New York: Springer Publishing Company.
Berger, Peter & Luckmann, Thomas (1994[1966]) Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen. Tiedon sosiologinen tutkielma. Helsinki:
Gaudea­mus.
Bertaux, Daniel & Thompson, Paul (2007)
Introduction. Teoksessa Daniel Bertaux &Paul Thompson (toim.) Between Generations.
Family Models, Myths and Memories. London:
Transaction Books, 1–12.
Coupland, Douglas (1991) Tuntematon sukupolvi.
Tarinoita kiihtyvästä kulttuurista. Helsinki: Art
House.
Durkheim, Émile (1980 [1912]) Uskontoelämän
alkeismuodot. Australialainen toteemijärjestelmä.
Helsinki. Tammi.
Haavio-Mannila, Elina & Majamaa, Karoliina& Tanskanen, Antti & Hämäläinen, Hans
& Karisto, Antti & Rotkirch, Anna & Roos,
J. P. (2009) Sukupolvien ketju. Suuret ikäluokat
ja sukupolvien välinen vuorovaikutus Suomessa.
Sosiaali- ja terveysturvan tutkimuksia 107.
Helsinki: Kela.
Hiilamo, Heikki & Niemelä, Mikko (2011) Parasturvaperheessä? Suomen kotitalouksien väliset tulonsiirrot kansainvälisessä vertailussa.
Teoksessa Anne Birgitta Pessi & Juho Saari(toim.) Hyvien ihmisten maa. Auttaminen kilpailukyky-yhteiskunnassa. Diakonia-ammatti­
korkeakoulun julkaisuja A31. Helsinki: Diakonia-ammattikorkeakoulu, 145–163.
Hobsbawm, Eric (1995) Age of Extremes. The
Short Twentieth Century 1914–1991. London:
Abacus.

Hoikkala, Tommi & Paju, Petri (2008) Entänuoremmat sukupolvet? Sukupolvitutkimus
ja nuorisopolitiikka. Teoksessa Semi Purhonen & Tommi Hoikkala & J. P. Roos (toim.)
Kenen sukupolveen kuulut? Suurten ikäluokkien
tarina. Helsinki: Gaudeamus, 270–294.
Hoikkala, Tommi & Paju, Petri (2013) Apina
pulpetissa. Ysiluokan yhteisöllisyys. Helsinki:
Gaudeamus.
Häkkinen, Antti (2013) Suomalaiset sukupolvet,
elämänkulku ja historia – sukupolvesta sukupolveen. Teoksessa Antti Häkkinen & Anne
Puuronen & Mikko Salasuo & Anni Ojajärvi (toim.) Sosiaalinen albumi. Elämän­tavat
sukupolvien murroksissa. Nuorisotutkimus­
verkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 139. Helsinki: Nuorisotutkimusseura,
21–55.
Häkkinen, Antti (2014) ”Kun yhteiskunta tuli
kylään”. Nuorisosukupolvien erilaiset yhteiskuntakohtaamiset ja -kokemukset. Teoksessa Kaisa Vehkalahti & Leena Suurpää(toim.) Nuoruuden sukupolvet. Helsinki: Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 152. Helsinki: Nuorisotutkimusseura, 32–57.
Häkkinen, Antti & Ikonen, Vappu & Pitkänen, Kari & Soikkanen, Hannu (1991) Kun
halla näläntuskan toi. Miten suomalaiset kokivat 1860-luvun suuret nälkävuoden. Helsinki:
WSOY.
Häkkinen, Antti & Ojajärvi, Anni & Puuronen,Anne & Salasuo, Mikko (2012) Sukupolvien
väliset suhteet nuoren terveystottumusten
suuntaajina. Teoksessa Sami Myllyniemi(toim.) Monipolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 127, Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 46.
Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö &Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain
neuvottelukunta, 186–197.
Häkkinen, Antti & Salasuo, Mikko & Ojajärvi,Anni & Puuronen, Anne (2013) Johdanto.
Teoksessa Antti Häkkinen & Anne Puuronen & Mikko Salasuo & Anni Ojajärvi(toim.) Sosiaalinen albumi. Elämäntavat sukupolvien murroksissa. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 139.
Helsinki: Nuorisotutkimusseura, 5–18.
Karisto, Antti (2005) Suuret ikäluokat kuvastimena. Teoksessa Antti Karisto (toim.) Suuret ikäluokat. Tampere: Vastapaino, 17–60.
Kettunen, Pauli (2001) The Nordic Welfare State in Finland. Scandinavian Journal of History
2001 (3), 225–247.
Levi, Giovanni (1992) Aineeton perintö. Manaajapappi ja talonpoikaisyhteisö 1600-luvun Italiassa.
Helsinki: Tutkijaliitto.
Lähteenmäki, Pekka (2011) Jorma Ollila: ”Meillä on vaarana menettää yksi sukupolvi.” Talouselämä 23.9.2011. http://www.talouselama.fi/uutiset/jorma+ollila+meilla+on+vaa
rana+menettaa+yksi+sukupolvi/a2003606(Viitattu 20.9.2015.)
Mannheim, Karl (1952 [1928]). The Problem
of Generations. Teoksessa Karl Mannheim,
Essays on the Sociology of Knowledge. London:
Routledge & Kegan Paul, 276–322.
Myllyniemi, Sami (toim.2012) Monipolvinen hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran
julkaisuja 127, Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 46. Helsinki: Opetus- ja
kulttuuriministeriö & Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Paakkunainen, Kari (2006) Nuorten arvot, yhteiskunnallinen osallistuminen ja kirkko.
Teoksessa Terhi-Anna Wilska (toim.) Uskon
asia. Nuorisobarometri 2006. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 67, Nuorisoasiain neuvottelukunnan
julkaisuja 34. Helsinki: Opetus- ja kulttuuriministeriö & Nuorisotutkimusverkosto &Nuorisoasiain neuvottelukunta, 146–168.
Purhonen, Semi (2007) Sukupolvien ongelma. Tutkielmia sukupolven käsitteestä, sukupolvitietoisuudesta ja suurista ikäluokista. Helsingin yliopiston sosiologian laitoksen tutkimuksia 251.
Helsinki: Helsingin yliopisto.

Näkökulmia

191

Purhonen, Semi & Hoikkala, Tommi & Roos,
J. P. (toim. 2008) Kenen sukupolveen kuulut?
Suurten ikäluokkien tarina. Helsinki: Gau­
deamus.
Puttonen, Mikko (2012) Z luo uudet arvot.
Uusi sukupolvi ei kasva kerskakulutukseen.
Tiede. http://www.tiede.fi/artikkeli/jutut/
artikkelit/z_luo_uudet_arvot(Viitattu
20.9.2015.)
Prensky, Marc (2001) Digital Natives, Digital
Immigrants. On the Horizon 9 (5), 1–6.
Reese, Elaine & Jack, Fiona & White, Naomi(2010) Origins of Adolescents’ Autobiographical Memories. Cognitive Development 25(4), 352–367.
Roos, J.P. (1987) Suomalainen elämä. Tutkimus
tavallisten suomalaisten elämäkerroista. Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia 454.
Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura.
Rubin, Anita (2002) Elämäntyylejä kokeilemassa. Tarinayhteiskunnan nuori ja hyvän elämän haasteet. Futura 4/02, 62–66.
Ruohola, Sirpa (2012) Äidiltä tyttärelle. Koulutuskulttuurisia siirtymiä neljässä sukupolvessa. Julkaisuja C 342. Turku: Turun yliopisto.
Salasuo, Mikko (2013) Omistautuminen – tapa
hallita mahdollisuuksien paljoutta. Teoksessa Tuukka Tammi & Pauliina Raento (toim.)
Addiktioyhteiskunta. Riippuvuus aikamme ilmiönä. Helsinki: Gaudeamus, 106–140.
Salasuo, Mikko (2014) Sukupolveni soundtrack.
Populaarimusiikki 1970-luvulla syntyneiden
kirjoitetuissa muistoissa. Teoksessa Kaisa
Vehkalahti & Leena Suurpää (toim.) Nuoruuden sukupolvet. Elämäkerrallisia näkökulmia

192

Nuorisobarometri 2015

nuoruuteen 1920-luvulta nykypäivään. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran
julkaisuja 152. Helsinki: Nuorisotutkimusseura, 178–200.
Schulze, Gerhard (1992) Die Erlebnisgesellschaft.
Kultursoziologieder Gegenwart. Frankfurt am
Main: Campus.
Seppänen, Eija (2008) Nuorten tulevaisuuskuvat.
Helsinki: Sitra ja Tekes.
Sihvola, Juha (2006) Hyvän elämän eväät.
Duodecim, Terveyskirjasto http://www.
terveyskirjasto.fi/terveyskirjasto/tk.koti?p_
artikkeli=onn00002 (Viitattu 20.9.2015.)
Simola, Hannu (2015) Koulutusihmeen paradoksit.
Esseitä suomalaisesta koulutuspolitiikasta. Tampere: Vastapaino.
Suni, Hannu (2014) Röyhkeä opettaja. Esa PaavoKallion todellisuuskäsitykset, nälkävuodet ja
maailmojen konflikti 1867–1913. Toimituksia
228. Helsinki: Suomen kirkkohistoriallinen
seura.
Torsti, Pilvi (2012) Suomalaiset ja historia. Helsinki: Gaudeamus.
Tuomaala, Saara (2004) Maalaislasten ja -nuorten moninaiset koulutiet. Lektio Suomenja Pohjoismaiden historian väitöskirjaan
Työtä­tekevistä käsistä puhtaiksi ja kirjoittaviksi.
Suomalaisen oppivelvollisuuskoulun ja maalaislasten kohtaaminen 1921–1939 (SKS) Helsingin
yliopistossa 27.11.2004. http://www.kasvatus-ja-aika.fi/site/?page_id=51 (Viitattu
20.9.2015.)
Virtanen, Matti (2001) Fennomanian perilliset. Poliittiset traditiot ja sukupolven dynamiikka. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.

Pirjo Korvela & Anne Nordlund
Nuorten arjen rytmit ja perhe

Arki on aikaan, paikkaan ja kulttuuriin sidoksissa oleva osa yhteiskuntaa (Salmi 2004, 11–29).
Arki kuitenkin koetaan yksilöllisesti, ja sitä rakennetaan yksilöllisesti suhteessa ympäröivään
kulttuuriin ja yhteisöihin (Heinilä 2014; Korvela2014). Arki ei ole pysyvää, vaan se muotoutuu
elämänvaiheen ja elämäntilanteen mukaan. Arkea voidaan tarkastella eri elämänalueiden kokonaisuutena, mutta myös eri rooleista ja näkökulmista käsin. Yksilön, perheen, työntekijän,
organisaation ja yhteiskunnan arkea ohjaavat
eritasoiset säädökset, normit ja sukupolvesta
toiseen siirtyvät perinteet, mutta se rakentuu
pitkälti yksilöiden omien enemmän tai vähemmän tietoisten valintojen tuloksena.
Arkea on tieteellisesti tutkittu paljon lapsi­
perheiden näkökulmasta (ks. esim. Rönkä &Korvela 2009). Nuorten arkea on lähestytty erilaisissa yhteiskunnallisissa käytännöissä alueellisen maaseutu–kaupunki-ulottuvuuden kautta
tai esimerkiksi seikkailukasvatukseen yhteydessä (Kivelä & Lempinen, 2009). Arkeen kuuluu
joka­päiväisiä asioita ja toimintoja. Kun arki sujuu, puhutaan arjenhallinnasta.
Arjenhallinta on yhdenvertaisuuden ja osallisuuden ohella yksi lapsi- ja nuorisopolitiikan
kehittämisohjelman 2012–2015 keskeisistä teemoista (OKM 2015). Laajaa suomalaista selvitystä tämän päivän nuorten arjesta ja sen hallinnasta ei ole tehty. Tässä artikkelissa kuvataan
vuoden 2015 Nuorisobarometrin kyselyn tuloksia. Millaista on nuoren elämä, mistä löytyvät
arjenhallinnan painotukset ja kipupisteet?
Tarkastelemme artikkelissamme ensin arkea, arkirytmejä ja arjenhallintaa käsitteellisellä
tasolla ja sen jälkeen Nuorisobarometriaineiston avulla. Aineistossa keskitymme tarkastelemaan nuorten arkea seuraavien muuttujien ja

niiden ristiintaulukointien avulla: ikä, sukupuoli,
asumismuoto, kodin ilmapiiri, elämänhallinta ja
nukkumaanmenoajat. Tämän jälkeen tarkastelemme sosiaalisten suhteiden yhteyttä elämänhallintaan.

Mitä on olla nuori tänä päivänä?
Elämä nykypäivän Suomessa on sekä fyysisesti että henkisesti turvallista. Nuoruuteen kuuluu rajojen kokeilu ja oman paikan hakeminenkaveri­piirissä, koulussa, työssä ja yhteiskunnassa. Turvallisessa ympäristössä voi kapinoida
kasvuympäristön arvoja vastaan. Kyseenalaistaminen on osa tervettä aikuiseksi kasvua. Aikuisten mielestä nuorten viettämä elämä voi näyttää
kaoottiselta: valvotaan yöllä ja nukutaan päivällä. Vanhempia voi huolestuttaa, miten nuoritulee pärjäämään elämässä, jossa vaaditaan yhteiskunnan rytmin ja sääntöjen noudattamista.
Ovatko nuoret ”nuoriso-ongelma” vai ”tulevaisuuden toivoja”? Elämä ei ole pelkkää vapaaaikaa ja juhlaa, vaan suurimmaksi osaksi tavallista arkea, jota määrittävät yhteiskunnan arvot
ja rakenteet. Arjen ja elämän hallintataidot ovat
oleellisia, jotta nuorten siirtymävaiheet kohti
tasa­painoista aikuisuutta olisivat onnistuneita.
Nuori määritellään tässä yhteydessä
15–29-vuotiaaksi henkilöksi. Järvensivu (2010)
on tutkinut työelämän sukupolvia. Työelämän
sukupolvet määritellään 17-vuotiaan nuoren näkökulmasta, jolloin itsensä näkeminen ulkopuolisin silmin mahdollistuu ja työelämään siirtyminen ajankohtaistuu. Työelämän sukupolvista
puhuttaessa käsitteeseen liitetään kulloinkin vallitseva taloudellinen tilanne. Y-sukupolvi on astunut työelämään laman aikana. Osa tämän ikäisistä on saanut hyvät lähtökohdat eli on päässyt

Näkökulmia

193

opiskelemaan ja kiinnittynyt työelämään. Osa
on joutunut syrjäytymiskierteeseen ja pudonnut
nuorisotyöttömyyteen. Järvensivu määrittelee
vuosina 1980–1990 syntyneet Y-sukupolveksi
eli diginatiiveiksi. Koska sukupolvinäkökulmasta tarkasteltuna kolmasosa tämän tutkimuksen
kohderyhmästä kuuluu Y-sukupolveen ja kaksi
kolmasosaa vuonna 1991 tai sen jälkeen syntyneisiin eli Z-sukupolveen, voidaan kaikkia kyselyyn vastanneita pitää diginatiiveina.
Nuorilla on käytössään monipuoliset sosiaalisen median kanavat asioiden ja ihmissuhteiden
hoitamiseen. Heillä on runsaasti uramahdollisuuksia, mutta realististen vaihtoehtojen löytäminen on haasteellista työelämän muutoksessa.
Useita ammatteja ja työtehtäviä on hävinnyt jahäviää yhteiskunnan muutoksen ja digitalisaation myötä, mutta toisaalta myös uusia ammatteja
syntyy tilalle. Nuorten ei ole helppo suunnistaa
valintojen viidakossa.

Arki
Mitä arki on ja mitä sillä oikein tarkoitetaan? Tämän kysymyksen on esittänyt useampi tutkija,
joka on halunnut ymmärtää arkea tarkemmin(mm. Felski 1999–2000; Jokinen 2005; Bennett& Watson 2002). Kysymyksen taustalla on ihmettelyä siitä, miksi ensi silmäyksellä arki näyttäisi olevan kaikkialla, mutta ei kuitenkaan oikeastaan missään. Tämä johtuu siitä, että arjellaei ole selviä rajoja, sitä on vaikea identifioida ja
se pakenee oudosti. Tämä kaikki haastaa arjen
ymmärtämistä, mutta ei kuitenkaan tee arjen
tutkimisesta mahdotonta.
Vaikka monesti ajatellaan, että arkemme
määräytyy jostakin meidän ulkopuoleltamme,
arkitodellisuus rakentuu kuitenkin meidän kaikkien päivittäisissä toiminnoissa ja käytännöissä
(Burkitt 2004, 211–212). Arki muodostuu toimintaprosesseista, joissa hyödynnetään erilaisia
materiaaleja, välineitä ja ollaan vuorovaikutuksessa toisten ihmisten kanssa (Korvela & Rönkä
2014). Arjen tuottaminen ei rajoitu kotiympäristön arkisiin askareisiin, eikä termi myöskään
aseta vastakkain kotielämää ja työtä, kodin ja
194

Nuorisobarometri 2015

julkisen elämän aluetta, rutiinitöitä ja luovaa toimintaa. Arkielämä sisältää kaikki nämä elämänalueet ja niiden väliset suhteet (ks. myös Salmi
2004).
Arjen ja arkielämän käsitteellinen kehitystyö
paikantuu Suomessa 1980-luvun lopulla alkaneeseen sosiologiseen keskusteluun (ks. tarkemmin Salmi 1991a & 1991b & 2004). Minna Salmi joutui kotona tehtävää ansiotyötä tutkiessaan
etsimään käsitteellisiä välineitä, jotka auttavat
tarkastelemaan ihmisten elämää kokonaisuutena eri elämänalueisiin jakautuneen tarkastelunsijasta (Salmi 1991a). Hän määrittelee tanskalaiseen sosiologiin Birte Bech-Jørgenseniin (1988)
nojautuen arkielämän seuraavasti: arkielämä
ei ole kehys sille, mitä ihmiset tekevät vaan seon arkielämän ehtojen muokkaamista eletyksi
elämäksi. Tämä kaikki toiminta tuottaa arkielämää. Salmi painottaa, että arkielämää ei pitäisi
tarkastella vain käsitteenä, jota pyritään määrittelemään, vaan sitä tulisi lähestyä prosessina.
Hän kiteyttää asian seuraavasti: ”arkielämän
käsitteellistäminen ei ole tietyn kohteen sisällön
etsimistä, vaan tuon arkielämää tuottavan prosessin hahmottamista” (Salmi 1991b, 248). Koska arki on prosessi, jota tuotamme koko ajan,
voimme myös vaikuttaa siihen, millaiseksi arkemme muodostuu. Vaikka ympärillämme olevat olosuhteet ja rakenteet vaikuttavat meihin
ja raamittavat valintojemme kirjoa, emme ole
kuitenkaan niiden määrittämiä tai vangitsemia.

Arjenhallinta
Arjenhallinta-käsitettä on tutkittu erityisesti sosiologian, kasvatustieteen, kotitaloustieteen ja
terveystieteiden piirissä. Arjenhallintaa on kuvattu luottamuksena elämään, jolloin elämä onmielekästä ja hallittavaa (Friis, Eirola & Mannonen 2004, 24). Arkipäivää tuottavat prosessit
ovat nuoren hallinnassa silloin, kun hän kokee
voivansa tehdä valintoja ja vaikuttaa omaan elämäänsä ja ympäristöönsä. Arjenhallinta vaatii
arjen taitojen osaamista. Arjen taitoihin kuuluu
itsestä, omasta terveydestä ja hygieniasta huolehtiminen, ruoan hankkiminen ja se syötäväksilaittaminen, siivous, erilaisten hankintojen tekeminen, raha-asioiden hoito ja viranomaistenkanssa asiointi. Itsestä huolehtimiseen kuuluu
myös riittävä uni ja ruokailu. Sujuva arki muodostuu pitkälti rutiineista, joita nuori vasta saattaa harjoitella. On kyse myös ajankäytön hallinnasta eli siitä, riittääkö kaikille arjen toimille ja
asioille tarpeeksi aikaa.
Liisa Haverinen (1996) on kehittänyt filosofisesti suuntautuneessa väitöskirjassaan arjenhallinnan käsitettä erityisesti kotitaloustieteen
parissa. Arjenhallinta on sateenvarjokäsite, joka
koordinoi toiminnan päämäärää, tietoa, taitoa
ja vuorovaikutusta. Käsite viittaa kotitalouden
toimintaan, mutta siinä on mukana yksilöllinen
kokemustaso. Haverisen arjenhallinnan mallissa
arkea jäsennetään kolmen laadullisen ulottuvuuden avulla, joita ovat toiminnan päämäärä,toimintaa ohjaava tietotaito ja toiminnan vuorovaikutus. Mallin taustalla on holistinen ihmiskäsitys (Rauhala 1983).
Tarkasteltaessa nuorten kokemuksia arkeen
liittyvistä asioista on luontevaa käsitellä arjen
ulkoisen hallinnan, kuten kotitöiden hallinnan
lisäksi arjen sisäistä hallintaa. Sisäisen arjenhallinnan näkökulma viittaa yksilön kokemuksiin
elämän tasapainosta ja sosiaalisista suhteista.
Haverinen kiteyttää, että loppujen lopuksi arjenhallinta voidaan nähdä itsekkyyden hallintana.
Tällä hän viittaa yksilön henkiseen kehittymiseen: yksilö kykenee etääntymään konkreettisesta tapahtumisesta käsitteiden tasolle, pohtimaan
yhdessä arkipäivän tilanteiden merkityksiä ja
kommunikoiman kielen välityksellä kokemuksista eli ottamaan huomioon kotitalouden muiden jäsenten erilaisetkin näkökulmat (Haverinen 1996.)
Arjenhallinta on määritelty erilaisissa yhteiskunnallisissa toiminnoissa myös kokemukselliseksi, toiminnalliseksi ja läheisiin ihmisiin
vaikuttamiseksi tietojen, osaamisen ja vuorovaikutuksen kautta (Lempinen 2010; Kivelä &Lempinen 2009). Arjenhallinnalla tavoitellaan
tämän mukaan fyysisen, psyykkisen ja sosiaalisen turvallisuuden tilaa. Lempisen ja Kivelän esittämässä mallissa koti jaetaan seuraaviin

osa-alueisiin: fyysinen koti, kodin ylläpito, kodin
vuorovaikutus ja sisäinen koti. Lempisen ja Kivelän mallilla on yhtymäkohtia Haverisen kehittämään arjenhallinnan malliin tietojen, taitojen
ja vuorovaikutuksen kautta. Haverisen malli
on kuitenkin kokonaisvaltaisempi laadullisten
ulottuvuuksiensa ja holistisen ihmiskäsityksensä
vuoksi.
Arjenhallinta voidaan Haverisen mukaan
jakaa kolmeen eri tasoon: osaavaan, taitavaan
ja ymmärtävään arjenhallintaan (Haverinen
1996). Osaava arjenhallinta tarkoittaa sitä, että
nuori pystyy toteuttamaan arjen taitoja, tosin
usein mekaanisesti tai joustamattomasti, toistavasti. Toiminta perustuu pitkälti yksilön omien
tarpeiden tyydyttämiseen. Sen vuoksi osaavaa
tasoa kutsutaan myös yksilölliseksi arjenhallinnan tasoksi. Taitava arjenhallinta on puolestaansitä, että yksilön tavoitteet perustuvat yhteisöllisen hyvän tavoitteluun ja yhteisön toiminnan
sujuvuuteen kokonaisuudessaan. Ymmärtävän
arjenhallinnan perusta taas on kriittisessä reflektoinnissa, viisaudeksi kiteytyneessä elämänkokemuksessa, intuitiivisuudessa ja luovuudessa.
Sen tavoitteena ei siis enää ole pelkästään omien
tavoitteiden saavuttaminen, vaan tarkoituksena
on toimia niin, että pääpaino on yhteisen hyvän
saavuttamisella. (Haverinen 1996, 122–130.)
Väestöliiton tekemässä perhetyössä havaittiin, että monilla nuorilla perheillä arki ei ole
hallussa, vaan arki niin sanotusti ajelehtii (Fågel
ym. 2011; Korvela ym. 2014; Sekki & Korvela2014). Jonssonin (2011, 7) mainitseman, kodissa aistittavan pysähtyneisyyden tunnun lisäksi
siellä saattaa olla tavarakaaos, likaista ja toimimaton pyykkihuolto (Heino 2011). Perheenjäsenten päivä- ja yörytmi saattaa olla sekaisin,jopa päälaellaan. Samoin lasten ruokailu, ulkoilu
ja nukkuminen ovat epäsäännöllisiä, ja perheen
sisäisissä ihmissuhteissa saattaa esiintyä kitkaa(Korvela ym. 2014; Sekki & Korvela 2014).
Kodin ulkopuolelle suuntautuvissa yhteyksissä ajelehtiva arki näkyy siten, että yhteydenpito kodin ulkopuolelle vähenee. Perhe usein
sulkeutuu kotiin. Työttömyys tai pitkäaikainen
sairastaminen edistävät tällaista kehitystä. Kodin

Näkökulmia

195

ulkopuolisiin toimintajärjestelmiin, kuten kouluun, päiväkotiin, neuvolaan ja lääkäriin, tullaan
myöhässä tai jätetään kokonaan ilmestymättä
sovittuun tapaamiseen. (Korvela ym. 2014; Sekki & Korvela 2014). Ajelehtivaa arkea ei voi kuvata kaikilta osin hallussa olevaksi arjeksi. Jotkinasiat arjessa voivat saavuttaa Haverisen kuvaaman toistavan tai osaavan arjen piirteitä, mutta
arkirytmin epäsäännöllisyys saa arjen helposti
ajelehtimaan.

Arjen rytmit
Arjen rytmi on päivittäisten ja viikoittain toistuvien toimintojen järjestymistä suhteessa toisiinsa (Korvela & Tuomi-Gröhn 2014). Arkikokonaisuus rakentuu erilaisista välttämättömistä
kodin sisäisistä ja ulkopuolisista toiminnoista,
kuten kotitöistä, palkkatyöstä, yritystoiminnasta, koulunkäynnistä ja opiskelusta sekä vapaavalintaisista, esimerkiksi harrastusluontoisista
toiminnoista. Toimintojen rakentuminen suhteessa toisiinsa muodostaa arkirytmejä. ”Yksinkertaisimmillaan arjen rytmien määritelmä
voidaan kiteyttää seuraavasti: arjen rytmit muodostuvat, kun toiminnot järjestyvät ajallisesti suhteessa toisiinsa tiettyyn, toistuvaan (ja säännönmukaiseen) järjestykseen.” (Korvela & Tuomi-Gröhn 2014, 15.)
Rytmeillä tarkoitetaan siis sitä, miten erilaiset
toiminnot sijoittuvat päivän mittaan suhteessa
toisiinsa, kuten milloin noustaan ylös, ruokaillaan ja käydään töissä.
Arjen rytmisyys todettiin merkitykselliseksi
kodin arkea käsittelevässä tutkimuksessa (Korvela 2003), jossa havaittiin videoaineistoa aineistolähtöisesti analysoimalla, että arkipäivä muodostuu erilaisista, ajallisesti toisiaan seuraavista
vaiheista, jotka nimettiin sekvensseiksi englanninkielistä sequence-käsitettä mukaillen. Sekvensseistä tulee tietynlaisia sen perusteella, että niitä onaina edeltänyt jokin toinen sekvenssi (ks. myös
Korvela & Tuomi-Gröhn 2014). Vaikka sekvenssit ovat omanlaisiaan ja toteuttavat tiettyä,
omaa kulkuaan, ”ohjelmaa” tai tehtävää, ne eivät ole siinä mielessä itsenäisiä ja toisistaan erillisiä, että niiden sijainti päivän kulussa voitaisiin
196

Nuorisobarometri 2015

sekoittaa vapaasti tai ratkaista vaikka arpomalla(Korvela 2011, 219).
Arkipäivän rakentumista toisiaan seuraavista sekvensseistä nimitetään päivän sekvenssirakenteeksi (Korvela 2003). Tämä perusrakenne
toistuu päivästä toiseen pääpiirteissään samanlaisena. Sekvenssirakenne muuttuu väistämättä
yksittäisinä päivinä, mikäli tapahtuu tai päätetään tehdä jotakin tavallisuudesta poikkeavaa.
Samanlaista elämänvaihetta elävissä perheissä
rakenne kuitenkin toistuu samantyyppisenä.
Toistuvuus luo päivään tuttuutta, ennakoitavan
rytmin, jota kutsutaan päivärytmiksi (Korvela
2011, 219).
Päivärytmi on arjen tukirakenne, joka helpottaa arjen jouhevaa etenemistä ja sujumista(Korvela 2003). Työ- ja kouluajat määrittävät
aika pitkälle päivän perusrakenteen. Jokaista päivää ei tarvitse erikseen suunnitella ja rakentaa. Esimerkiksi jokin sovittu viikoittainen
tapaaminen tai tapahtuma kodin ulkopuolella
on helpompi pitää mielessä, jos se ajoittuu aina
samaan viikonpäivään ja samaan kellonaikaan.
Mikäli tapahtuman ajankohta vaihtelee satunnaisesti, se joudutaan aina erikseen rakentamaan
osaksi kyseessä olevaa päivää. Arjen rytmeihinkuuluu ajallisella ulottuvuudella tarkasteltuna
erilaisia rytmejä, kuten päivärytmit, viikkorytmit, kuukausi- ja vuosirytmit. Tapahtumienrutinoituminen osaksi päivä-, viikko-, kuukausi- tai vuosirytmiä antaa arjelle tukirakenteen
eli kiinnittää tavallaan merkkipaaluja sopivalla
tavalla ja rytmittää arjen tapahtumia kiinteiksi ja liikkuviksi palasiksi. (Korvela 2014.) Mitä
enemmän arjessamme on kiinteitä paaluja, sitä
tukevampi se on. Jos arjessamme on niin paljon kiinteitä osia, että liikkuville ei jää enää sijaa,
arkemme voi kuitenkin olla jopa liian jäykkää(Jonsson 2006). Nämä kiinteät osat voivat olla
sekä kodin sisäisiä, perheen kesken muodostuneita, että yhteyksiä kodin ulkopuolelle. (Korvela 2011, 219–220.)
Sekvenssirakenne, joka luo päivään perusrytmin, on kuitenkin joustava. Sitä voidaan
muuttaa, jos joku perheenjäsen on siihen tyytymätön, tai se joudutaan rakentamaan aktiivisesti

uudestaan, jos suunnitelmat tai olosuhteet muuttuvat merkittävästi. Tällaiset muutokset eivät
kuitenkaan horjuta arkea ja sen perusrakenteen
jatkuvuutta. Toisin on niin sanottua ajelehtivaa
arkea elävissä perheissä, jossa ei ole havaittavissa
säännöllistä päivärytmiä. Sekki ja Korvela (2014,228) havaitsivat tutkimuksessaan, että ajelehtivaa arkea perheissä tuottavat perheen vähäiset
tai puutteelliset voimavarat, rutiinien puuttuminen useilta eri elämänalueilta ja perheen ihmissuhteiden toimimattomuus sekä heikot tai liian
kahlitsevat sidokset kodin ulkopuolelle.
Perhetyön kontekstissa ajelehtivaa arkea
eläviä perheitä voidaan tukea uudella, sekvenssimenetelmäksi kutsutulla työmenetelmällä, jossa
ajelehtivasta arjesta voidaan arkea rytmittämällä
rakentaa ennakoitavaa ja joustavaa, omassa hallinnassa olevaa arkea (Fågel ym. 2011). Päivärytmi, johon perheitä yritetään ohjata, nähdään
arkea rakentavana, perheiden hyvinvointia lisäävänä ja yhteiskuntaan kiinnittymistä edistävänä tekijänä (Korvela ym. 2014). Yhteiskunnassa kiinni pitävät rytmit näyttäisivät olevan
tärkeitä ihmisen elämän kannalta. Jos yksilön
rytmi poikkeaa yhteiskunnan tavanomaisesta
rytmistä esimerkiksi siten, että hän valvoo yöt
ja nukkuu päivät, vaikuttaa se sosiaaliseen toimintaan (Korvela 2014; ks. myös Kivilehto &Ritala 2014). Myös maailmanlaajuisesti eri aikavyöhykkeillä ja internetin välityksellä rakentuvat
yhteisöt haastavat perinteistä, paikallista, yhteiskunnassa kiinni pysymisen rytmiä, koska internet on avoinna vuorokauden ympäri ja siten
velvoittaa sitä käyttävän itse säätelemään levon
ja aktiivisuuden vaihtelua (Korvela 2014).

Tutkimuskysymykset
Artikkelissamme etsimme vastauksia seuraaviin
kysymyksiin:• Miten nuoren kodin järjestys ja ilmapiiri ovat
yhteydessä nuoren kokemukseen arjestaan?
• Miten nuoren päivä- ja yörytmi ovat yhtey­
dessä nuoren kokemukseen arjestaan?
• Millainen yhteys nuoren sosiaalisten suh­teiden määrällä ja laadulla on kokemukseen
arjenhallinnasta?

• Millainen yhteys säännöllisellä ja epä­sään­
nöllisellä toiminnalla on kokemukseen
arjenhallinnasta?

Tulokset
Nuorten toiminta
Mitä nuoret pääasiallisesti tekevät? Nuorten
pääasiallista toimintaa tarkastellaan erikseen
kolmen ikäryhmän mukaan. Nuorimmasta ryhmästä (15–19-vuotiaat) valtaosa eli 90 prosenttia
oli koululaisia tai opiskelijoita, palkkatyössä oli
4 prosenttia, yrittäjinä 0,3 prosenttia, työttömänä 4 prosenttia ja työpajassa, ammattistartissa,
työharjoittelussa tai työkokeilussa 0,5 prosenttia
vastaajista. Ikäryhmässä 20–24-vuotiaat puolet
eli 49 prosenttia opiskeli, palkkatyössä oli 32
prosenttia, yrittäjinä 1 prosentti, työttömänä
12 prosenttia, äitiys- tai vanhempainvapaalla 2
prosenttia ja työpajassa, ammattistartissa, työharjoittelussa tai työkokeilussa 1,7 prosenttia.
Vanhimman ikäryhmän (25–29-vuotiaat) edustajista 24 prosenttia opiskeli, 54 prosenttia oli
palkkatyössä, yrittäjänä 5 prosenttia, työttömänä 10 prosenttia ja äitiys-, isyys- tai vanhempainvapaalla 4 prosenttia. Työpajassa, ammattistartissa, työharjoittelussa tai työkokeilussa oli 0,5
prosenttia vastaajista.
Nuorista 87 prosenttia ilmoittaa, että hänellä on jokin harrastus. Vanhimmasta ikäluokasta
93 prosenttia ilmoitti harrastavansa jotakin ja
nuorimpien ryhmästä 80 prosenttia. Nuorista
86 prosenttia ilmoitti harrastavansa jotakin liikuntaa. Suurin osa nuorista harrastaa jotakin,mutta tämän tutkimuksen perusteella ei voida
ottaa kantaa nuorten harrastusten määrään ja
aktiivisuuteen laajemmin, koska kyllä-vastaukseen riitti jo yksikin harrastus.
Nuorten asumismuoto ja kodin ilmapiiri
Nuorista 34 prosenttia asui vanhempien kanssa,
17 prosenttia omistusasunnossa, 47 prosenttia
opiskelija-asunnossa tai muussa vuokra-asunnossa, ja muiden asumismuotojen osuus oli 2
prosenttia. Asunnottomaksi ilmoitti itsensä vain
kaksi vastaajaa.
Näkökulmia

197

Taulukko 1. Kodin rakastava ilmapiiri eri asumismuotojen mukaan tarkasteltuna
Erittäin
paljon

Melko
vähän

Erittäin
vähän

Ei ollenkaan

En osaasanoa

Asun yksin (n=403)

41 %

31 %

15 %

2%

2%

9%

Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa (n=197)

45 %

29 %

16 %

6%

3%

1%

Avio- tai avoliitossa, lapseton (n=456)

70 %

26 %

3%

0%

1%

0%

Avio- tai avoliitossa, lapsia (n=175)

81 %

18 %

1%

0%

0%

0%

Yksinhuoltaja (n=15)

73 %

27 %

0%

0%

0%

0%

Asun kahden vanhemman kanssa (n=503)

52 %

40 %

6%

2%

0%

0%

Asun yhden vanhemman kanssa (n=116)

47 %

36 %

13 %

3%

0%

1%

Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa (n=33)

64 %

24 %

9%

0%

3%

0%

Kaikki (n=1893)

56 %

31 %

8%

2%

1%

2%

Nuorista viidesosa eli 21 prosenttia asui yksin. Soluasunnossa tai kämppiksen kanssa asuijoka kymmenes. Avio- tai avoliitossa asui kolmasosa nuorista (33 %). Avio- tai avopuolison
kanssa kahdestaan asuvia oli 24 prosenttia koko
vastaajajoukosta. Perheellisiä oli yhteensä kymmenesosa, joista 9 prosenttia asui yhdessä puolison ja lasten kanssa. Yksinhuoltajia vastaajista
oli 1 prosenttia. Vanhempiensa kanssa yhdessä
asuvia nuoria oli vastaajajoukosta kolmasosaeli yhteensä 34 prosenttia. Kahden vanhemman kanssa asui 26 prosenttia nuorista. Tähän
ryhmään sisältyivät myös otto- ja kasvatusvanhempien sekä isä- tai äitipuolen kanssa asuvat.
Yhden vanhemman kanssa, sisältäen otto- taikasvatusvanhemmat, asui 6 prosenttia vastaajista. Vuorotellen molempien vanhempien luona asui 2 prosenttia nuorista. Vain 1 prosenttia
nuorista ilmoitti perhetyypikseen jonkin muunasumismuodon.
Kun asumismuotoja tarkastellaan ikäryhmittäin, havaitaan, että nuorimmassa ikäryhmässä 86 prosenttia nuorista asuu vanhempiensa kanssa. Vain 11 prosenttia asuu yksin tai
kimppa-asunnossa. Näistä nuorista 3 prosenttia
asuu yhdessä kumppanin kanssa. Seuraavassa
ikäryhmässä (20–24-vuotiaat) vain 18 prosenttia asuu enää vanhempien kanssa, 43 prosenttia
asuu yksin tai kimppa-asunnossa ja 38 prosenttia parisuhteessa. Vanhimmassa ikäryhmässä
suurimmaksi ryhmäksi nousee parisuhteessa
elävät (57 %). Yksin tai jaetussa asumismuodossa asuvia on (36 %) ja vanhempien kanssa
asuu vain 4 prosenttia nuorista. Tutkimuksen
198

Melko
paljonNuorisobarometri 2015

tulokset tukevat käsitystä siitä, että nuoret itsenäistyvät eli muuttavat pois vanhempiensa luota
melko varhain. Nuorimman ja keskimmäisen
ikäryhmän taitekohta osuu keskimääräiseenlukion ja keskiasteen tutkinnon päättymisajankohtaan. Tulos näyttäisi kertovan, että suurinosa (82 %) asuu lukion ja keskiasteen tutkinnon
suorittamisen jälkeen muualla kuin vanhempiensa luona.
Nuoret kokevat kodin ilmapiirin suurelta
osin melko tai erittäin rakastavaksi (87 %, taulukko 1) ja melko tai erittäin tavalliseksi (76 %).
Vain pieni osa nuorista koki kodin ilmapiirin välinpitämättömäksi (4 %), sotkuiseksi (8 %) tai
puhumattomaksi (6 %).
Elämänhallinta
Elämänhallintaa tarkasteltaessa käy ilmi, että
nuorista valtaosa eli 92 prosenttia koki arkielämän tuottavan mielihyvää (taulukko 2). Päivittäiset tekemisensä koki merkityksellisiksi 82
prosenttia nuorista. Nuorista 90 prosenttia koki
elämällään olevan tarkoitus ja päämäärä. Valtaosa eli 90 prosenttia koki elämänsä olevan hyvinhallinnassa. Tässä huomiota kiinnittää se, että
vaikka päivittäisiä tekemisiään pitää merkityksellisinä 82 prosenttia vastaajista, osa nuorista
ei koe niitä kovinkaan merkityksellisinä. Jokisen(2005, 10) mukaan päivittäiset tekemiset ovat
arjen toimintoja ja rutiineja. Arki on ihmisen
toiminnan ja olemassaolon muoto, ja arkinenulottuvuus löytyy kaikkialta. Näin ollen päivittäiset tekemiset saatetaan kokea itsestään selviksi asioiksi eikä niitä sen vuoksi pidetä erityisen

Taulukko 2. Nuorten kokemus elämänhallinnasta (%)
Kysymys 3

Täysin samaa mieltä

Jokseenkinsamaa
mieltä

Jokseenkin
eri mieltä

Täysin eri
mieltä

Ei osaasanoa

Arkielämä tuottaa minulle mielihyvää

40 %

52 %

8%

1%

0%

Tunnen, että päivittäiset tekemiseni ovat merkityksellisiä

31 %

51 %

15 %

2%

1%

Tunnen, että elämälläni on päämäärä ja tarkoitus

57 %

33 %

8%

2%

1%

Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani

44 %

46 %

9%

1%

0%

merkityksellisinä, vaikka ne muodostavat arjesta
suurimman osan ja vaikuttavat siten arjen kokonaisuuden kokemiseen.
Arjessa selviytyminen
Arkeen liittyvistä asioista selviytymistä tarkasteltaessa vastauksista ilmenee, että nuoret kokivat selviytyvänsä arjen toiminnoista suurelta
osin hyvin tai erittäin hyvin (ks. kuvio 4, s. 24).
Ruoanlaitto, siivous ja pyykinpesu sujuivat hyvin tai erittäin hyvin yli kahdelta kolmasosalta
nuorista. Terveydenhuollossa asioinnista koki
selviytyvänsä hyvin tai erittäin hyvin 71 prosenttia vastaajista. Pankki- ja veroasioiden hoitaminen sujui hyvin tai erittäin hyvin 63 prosentilta
nuorista. Kaupassakäynnistä koki selviytyvänsä
hyvin tai erittäin hyvin 89 prosenttia nuorista.
Hankalinta arkeen liittyvistä asioista selviytymisessä oli normaalin vuorokausirytmin säilyttäminen: hyvin tai erittäin hyvin sen ilmoitti
sujuvan 63 prosenttia nuorista. Vastaajista 9
prosenttia (163 nuorta) ilmoitti asioineensa
työvoimaviranomaisten kanssa. Heistä 67 prosenttia arvioi asioinnin työvoimaviranomaistenkanssa sujuvan hyvin tai erittäin hyvin.
Vaikka 90 prosenttia nuorista kokee, että
elämä on heillä hyvin hallinnassa (taulukko 2),yksittäisten arjen asioiden hallinnan kohdallaprosenttiluvut eivät ole yhtä korkeita (ks. kuvio
4, s. 24). Tuloksista voidaan havaita myös, että

vastaajista lähes 40 prosenttia (37 %) kokee vuorokausirytmin säilyttämisen haastavaksi (taulukko 3). Kun tarkastellaan tulosta ikäryhmittäin
jaoteltuna, havaitaan, että keskimmäisessä ryhmässä 15 prosenttia nuorista kokee normaalinvuorokausirytmin säilyttämisen erittäin haastavaksi, kun taas nuorimmassa ja vanhimmassa
ikäryhmässä normaalin vuorokausi­rytmin säilyttämistä ei koeta niin haastavaksi (taulukko 3).
Arkirytmin säilyttämisen osalta näyttäisi
siltä, että arki on hallinnassa hyvin tai erittäin
hyvin 63 prosentilla vastaajista. Nuorten vuorokausirytmi näyttää olevan kuitenkin hyviniltapainotteinen, kuten seuraavasta analyysistä
ilmenee. Kun nuorilta kysyttiin, mihin aikaan hetavallisesti menevät nukkumaan, ikäryhmittäin
tarkasteltuna suurin osa kaikista nuorista menee
arkisin nukkumaan kello 22–01 (kuvio 9, s. 35).
Tähän kysymykseen arki-iltojen osalta vastasi
kuitenkin vain 91 prosenttia vastaajista ja viikonlopun osalta 86 prosenttia vastaajista.
Nukkumaanmenoajat olivat erilaisia arkena
ja viikonloppuna kaikissa ikäryhmissä. Arkena
enemmistö (noin 95 %) nuorista on nukkumassa puoleenyöhön mennessä. Viikonloppuisin
nukkumaanmenoaika siirtyi tunnilla myöhemmäksi niiden nuorten osalta, jotka menevät aikaisin nukkumaan, ja kahdella tunnilla niiden
osalta, jotka menevät tavallisesti nukkumaan
vasta myöhään. Valtaosa (yli 90 prosenttia)

Taulukko 3. Normaalin vuorokausirytmin säilyttämisestä selviytyminen
ikäryhmittäin tarkasteluna
Erittäin hyvin

Hyvin

Kohtalaisesti

Huonosti

En ollenkaan

Ei osaasanoa

15–19 vuotta (n=589)

18 %

48 %

20–24 vuotta (n=659)

18 %

41 %

26 %

7%

1%

0%

26 %

12 %

3%

25–29 vuotta (n=646)

27 %

0%

38 %

27 %

7%

2%

Yhteensä (n=1894)

21 %

1%

42 %

26 %

9%

2%

0%

Näkökulmia

199

nuorista oli nukkumassa kello kahteen mennessä. On merkille pantavaa, että nuorimmassa
ikäryhmässä (15–19-vuotiaat) nukkumaan meneminen ja herääminen arkipäivien ja viikonlopun välillä vaihteli eniten. Vähiten vaihtelua oli
puolestaan 25–29-vuotiaiden ikäryhmässä. Tätä
voi selittää se, että osa tämänikäisistä on työelämässä (59 %) ja heillä on jo lapsia (23 %).
Sosiaaliset suhteet, tukiverkostot ja vapaa-aika
Kun nuorilta kysyttiin, keiden kanssa he viettävät eniten vapaa-aikaansa, 26 prosenttia ilmoitti
viettävänsä sitä perheensä kanssa. Nuorista 28
prosenttia ilmoitti viettävänsä vapaa-aikaa poika- tai tyttöystävän kanssa, 27 prosenttia viettää
vapaa-aikaa yhdestä kolmeen kaverin kanssa, ja
10 prosenttia nuorista viettää vapaa-aikaa neljän
tai useamman kaverin kanssa. Lähes joka kymmenes (9 %) vastaajista viettää vapaa-aikansa
enimmäkseen yksin.
Nuorista noin kolme prosenttia koki itsensä usein yksinäiseksi, ja kolmasosa (31 %) koki
joskus yksinäisyyttä. Kaksi kolmasosaa nuorista(66 %) ei kokenut itseään yksinäiseksi. Yksinäiseksi keskimääräistä enemmän itsensä kokevia
on ammattistartissa ja työkokeiluissa olevien(76 %) ja työttömien (41 %) joukossa sekä niissä, jotka eivät osanneet sijoittaa itseään mihinkään kysyttyyn pääasiallisen toiminnan ryhmään(49 %). Tosin vastaajia näissä ryhmissä on vain
vähän (vajaa 12 % kaikista vastaajista), joten
määrällisesti eniten yksinäisiä esiintyy koko vastaajajoukosta laskettuna kuitenkin koululaisten
ja opiskelijoiden ryhmässä. Puolet (49 %) itsensä usein yksinäisiksi kokevista ja 55 prosenttia
itsensä joskus yksinäisiksi kokevista on koululaisia tai opiskelijoita.
Nuorista lähes kaikilla (97 %) on ystäviä, joiden kanssa voi keskustella luottamuksellisesti.
Alle kolmella prosentilla ei ole kavereita, joidenkanssa voi keskustella luottamuksellisesti, tai heeivät osaa sanoa, onko heillä sellaisia kavereita.
Työssä käyvistä nuorista (n=854) 44 prosenttia tapasi kavereitaan päivittäin, kun taas
niistä, jotka eivät olleet palkkatyössä, kavereitaan tapasi päivittäin 60 prosenttia. Kavereihin
200

Nuorisobarometri 2015

pidettiin aktiivisesti yhteyttä myös puhelimitse:
44 prosenttia palkkatyössä olevista nuorista puhui päivittäin puhelimessa kavereiden kanssa, ja
niistä, jotka eivät ole palkkatyössä, 38 prosenttia. Nettiyhteydessä oltiin vielä useammin: 73
prosenttia palkkatyössä olevista ja 77 prosenttia muista nuorista oli päivittäin nettiyhteydessä
kavereihinsa. Nuoret olivat melko tyytyväisiä
vapaa-aikaansa. Asteikolla 4–10 he antoivat vapaa-ajalleen yleisimmin arvosanaksi 8.
Tulevaisuus
Nuorilla on tulevaisuudenuskoa sekä ammatinhankkimisen, työllistymisen, taloudellisen toimeentulon että sosiaalisten suhteiden osalta.
Vastaajista 98 prosenttia arvioi olevansa kymmenen vuoden kuluttua töissä ja 95 prosenttia
uskoi tulevansa taloudellisesti hyvin toimeen.
Nuorista 90 prosenttia arveli hankkineensa
ammattitutkinnon. Tällä vastaajat luultavasti
tarkoittivat laajemmin ammatin hankintaa kuin
pelkän toisen asteen ammattitutkinnon suorittamista. Vastaajista 18 prosenttia arvioi opiskelevansa vielä kymmenen vuoden kuluttua. Vastaajista 75 prosenttia arvioi, että hänellä on perhe.
Lähes kaikki nuoret (99 %) uskoivat, että heilläon hyviä ystäviä. Suurin osa eli 79 prosenttia
uskoi asuvansa Suomessa kymmenen vuoden
kuluttua.
Tyytyväisyys
Suurin osa nuorista vaikuttaa olevan kohtalaisen tai hyvin tyytyväinen elämään, sillä suurin
osa vastaajista antoi kouluarvosanan 8 tai 9, kun
heitä pyydettiin arvioimaan tyytyväisyyttä elämäänsä (kuvio 1).

Tulokset tutkimuskysymyksittäin
tiivistettynä
Miten nuoren kodin järjestys ja ilmapiiri ovat yhteydessä nuoren kokemukseen arjestaan?
Nuorilla, jotka kokivat kodin ilmapiirin rakastavaksi, vuorokausirytmin säilyttäminen oli
yhtey­
dessä tähän kokemukseen (korrelaatiokerroin .130**). Ne jotka kokivat ilmapiirin

kannustavaksi­, pystyivät säilyttämään myös
vuorokausirytmin (.208**). Vuorokausirytmin
säilyttämisellä oli yhteyttä arjen toiminnoista
siivouksen sujumiseen (.074**). Kodin ilmapiirin ollessa riitaisa koti koettiin myös sotkuiseksi(.482**), meluisaksi (.544**) ja puhumattomaksi(.670**).
Nuorista 90 prosenttia koki elämän olevan
hyvin hallinnassa. He kokivat pystyvänsä tekemään elämäänsä liittyviä päätöksiä (.685**).
Elämänhallinnan kokemus korreloi myös ratkaisujen keksimiseen mahdollisten vaikeuksien
ilmetessä (.354**). Nämä nuoret myös tiesivät,
kenen puoleen kääntyä, jos heillä on vaikeaa(.284**). He eivät kokeneet, että asiat on ratkaistava itse, vaan osasivat hakea apua tarvittaessa.
Ne nuoret, jotka kokivat arkielämän tuottavan mielihyvää, ajattelivat myös, että menestyminen on itsestä kiinni (.155**). Arkielämän
tuottamalla mielihyvällä ja elämänhallinnan kokemuksella oli positiivinen yhteys (.014**). Kun
arkielämä koettiin mielihyvää tuottavaksi, myös
päivittäiset tekemiset tuntuivat merkityksellisiltä(.151**).

vat, että vaikeuksien ilmetessä he osaavat keksiä
niihin yleensä ratkaisun (.216**). Toisaalta hemyös tiesivät, kenen puoleen kääntyä, jos heillä
on vaikeaa (.253**).
Millainen yhteys nuoren sosiaalisten suhteiden määrällä
ja laadulla on kokemukseen arjenhallinnasta?
Nuoret, jotka kokevat itsensä usein yksinäiseksi,
kokevat myös asioiden hoidon hankalammaksi.
Vuorokausirytmin säilyttäminen ei onnistu lainkaan 10 prosentilta itsensä yksinäiseksi kokevista. Vain 2 prosenttia niistä, jotka eivät kokeneet
itseään lainkaan yksinäiseksi, arvioi vuorokausirytmin säilyttämisen olevan hankalaa. Kymmenen prosenttia itsensä yksinäiseksi kokevista ei koe selviytyvänsä työvoimaviranomaistenkanssa asioinnista lainkaan. Myös muissa arjen
toiminnoissa (ruuanlaitto, siivous, pyykinpesu,
pankki- ja veroasioiden hoitaminen) yksinäistennuorten kokemus arjen toimintojen hoitamisesta on heikompi. Kaupassakäynti ei tuota hankaluutta itsensä yksinäiseksi kokevillekaan.
Millainen yhteys säännöllisellä ja epäsäännöllisellä toiminnalla on kokemukseen arjenhallinnasta?
Vastaajista koululaisia tai opiskelijoita oli 53
prosenttia. Heistä 89 prosenttia arvioi elämänsä
olevan hyvin tai erittäin hyvin hallinnassa. Palkkatyössä vastaajista oli 31 prosenttia, ja heistä
92 prosenttia koki elämänsä olevan hyvin tai
erittäin hyvin hallinnassa. Vastaajista työttömiä
oli 9 prosenttia. Heidän kokemuksensa elämän
hallinnasta oli heikompi: 18 prosenttia työttömistä vastaajista ilmoitti olevansa jokseenkin tai
täysin eri mieltä siitä, että elämä olisi hallinnassa. Vaikuttaa siis siltä, että työttömyydellä on

Miten nuoren päivä- ja yörytmi ovat yhteydessä nuoren
kokemukseen arjestaan?
Nuorista 63 prosenttia koki vuorokausirytmin
olevan hallinnassa hyvin tai erittäin hyvin. Kohtalaisesti vuorokausirytmi oli hallinnassa 26
prosentilla nuorista. Näin ollen enemmistöllä(89 %) vastaajista vuorokausirytmi oli hallinnassa ainakin kohtalaisesti. Vuorokausirytmin
hallinnalla oli yhteyttä siihen, että nuori koki
pärjäävänsä elämässä (.314**) ja että elämällä oli
päämäärä ja tarkoitus (.271**). He myös koki-

Kuvio 1. "Kuinka tyytyväinen olet nykyiseen elämääsi kaiken kaikkiaan
kouluarvosana-asteikolla 4–10?"
10

9

8

7

6

5

4

Kaikki (n=1894)

12 42 32 11 3

0 0

15–19 vuotta (n=597)
20–24 vuotta (n=650)
25–29 vuotta (n=647)

19 39 28 11 3
10 43 34 11 3
8 45 33 11 2

0 1
0 0
1 0

Näkökulmia

201

heikentävä vaikutus arjenhallinnan kokemuk­
seen. Työttömänä, työpajassa, ammattistartissa,
työkokeilussa tai työharjoittelussa olevista nuorista 10 prosenttia koki, ettei pysty tekemään
elämäänsä liittyviä päätöksiä. Tämä viittaa toimenpiteen kohteena olemisen kokemukseen.
Päivittäisten tekemistensä merkitykselliseksi kokeminen oli myös vähäisempää työttömillä: Elämän merkitykselliseksi kokemisesta oli jokseenkin tai täysin eri mieltä 39 prosenttia työttömistä.
Vastaava prosentti työpajassa, ammattistartissa,
työkokeilussa tai työharjoittelussa olevilla oli 18
prosenttia, kun taas palkkatyössä olevilla vain
12 prosenttia. Elämän merkityksellisyyden kokemukseen saattaa näissä vastaajaryhmissä vaikuttaa myös muita voimakkaampi yksinäisyyden
kokemus. Äitiys- tai vanhempainvapaalla olevista kaikki kokivat arkielämän tuottavan mielihyvää. Työttömistä 16 prosenttia ilmoitti olevansa
tästä jokseenkin tai täysin eri mieltä. Työttömistä 15 prosenttia ei kokenut elämällään olevan
päämäärää ja tarkoitusta. Työpajassa, ammattistartissa, työkokeilussa tai työharjoittelussa
olevista 24 prosenttia arvioi samoin. Muissa
luokissa arvio elämän tarkoituksellisuudesta oli
huomattavasti myönteisempi.

Pohdinta
Tarkasteltaessa nuorten tulevaisuuskäsityksiäkäy ilmi, että he suhtautuvat kaiken kaikkiaan
varsin myönteisesti tulevaisuuteen. Tulevaisuutta koskevissa vastauksissa ei heijastu tällä
hetkellä yhä kasvava työttömyysaste eikä tämänhetkinen taloudellinen taantuma. Kysely antaa
suurimmalta osin myönteisen kuvan nuorten
pärjäämisestä arjessa sekä suhtautumisesta
omaan tulevaisuuteensa. Nuorten kokemukset
arjen toiminnoista selviytymisestä ja heidän tulevaisuuskäsityksensä ovat yhteneväisiä EU:ntilastotoimisto Eurostatin kesäkuussa 2015 tekemän kyselyn kanssa (Eurostat 2015). EU:nkyselyssä suomalaiset 16–24-vuotiaat nuoret
sijoittuivat EU-maissa toiselle sijalle yleisen
elämäntyytyväisyyden osalta. He antoivat tyytyväisyydelleen keskimäärin 8,2 pistettä asteikolla
202

Nuorisobarometri 2015

nollasta kymmeneen. Tyytyväisyyttä voi selittää
Suomen turvallisuus ja monia maita suurempi
tasa-arvoisuus.
Arjenhallintakyselyn tuloksia tutkittaessa
huomataan, että työttömänä tai työvoimapoliittisen toimenpiteen kohteena olevan nuoren
kokemus omista vaikutusmahdollisuuksistaan ja
arkielämän mielekkyydestä on huonompi kuin
palkkatyössä, äitiys- tai vanhempainvapaalla
olevilla tai opiskelijoilla. Nuori, jonka arjenhallintataidot esimerkiksi urasuunnitteluvalmiuksien suhteen eivät ole kehittyneet, hyötyvät esimerkiksi työkokeilusta päästessään kehittämään
käytännössä työelämätaitojaan ja joutuessaan
hoitamaan asioitaan. Samalla pitäisi kuitenkin
vahvistaa myös nuoren omaa toimijuutta ja aktiivisuutta. Myös nuoren yksinäisyys on yksi riskitekijä elämän mielekkääksi ja tarkoitukselliseksi kokemisessa. Yksinäisyys voi myös vaikeuttaa
normaalin vuorokausirytmin säilyttämistä ja sitä
kautta arkeen kuuluvien asioiden hoitamista.
Työttömät, työkokeiluissa olevat ja tutkimuksen
toimintoluokkiin kuulumattomat kokivat muita
enemmän yksinäisyyttä.
Miten nuorten arkea voisi kehittää erityisesti
niiden 10 prosentin osalta, jotka kokivat puutteita arjenhallinnassa? Perhetyön kontekstissa
ajelehtivaa arkea eläviä perheitä tuetaan uudella,sekvenssimenetelmäksi kutsutulla työmenetelmällä, jossa ajelehtivasta arjesta voidaan rytmittämällä rakentaa ennakoitavaa ja joustavaa,
omassa hallussa olevaa arkea (Fågel ym. 2011).
Sekvenssimenetelmää on kokeiltu nuorten työttömien ohjauksessa Edupolin Haavi-projektissa. Nuorilta saadun palautteen mukaan sekvenssimenetelmän soveltaminen heidän arkeensa ja
erityisesti arjen kokemusten reflektointi on selkeyttänyt arjenhallintaa. Nuorten kanssa työskenteleviä on myös jonkin verran koulutettu
sekvenssimenetelmän käyttöön ja samalla kerätty työntekijöiden kokemuksia menetelmästä.
Työntekijät ovat pitäneet sekvenssimenetelmää
tarpeellisena, konkreettisena työvälineenä nuorten kanssa työskennellessä. Keväällä 2015 käynnistyneessä Tekes-rahoitteisessa tutkimus- ja
kehittämishankkeessa ”Ihminen digitalisaation

keskiössä – palvelutalouden vallankumous” kehitellään menetelmää, jolla nuorten vuorokausirytmin säilyttämistä yritetään tukea.
Arjenhallintataitojen monipuolista valmentamista kannattaisi toteuttaa jo peruskoulussa,
kun huomioidaan arjenhallinnan käsitteen moniulotteisuus ja kyselyaineiston tuottama tieto
nuorten kokemuksista arjenhallinnasta. Peruskoulun opetussuunnitelmissa arjenhallintataidot linkittyvät kotitalouden lisäksi luontevasti
yhteiskuntaoppiin ja opinto-ohjaukseen. Opinto-ohjauksessa tehdään opiskelusuunnitelmia
tulevaisuuden varalle ja haetaan yhteishaussa
opiskelupaikkaa. Viimeisimmissä perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa itsestä
huolehtiminen ja arjen taidot on huomioitu laaja-alaisen osaamisen tavoitteissa ja siten ulotettu kaikkien oppiaineiden yhteisiksi tavoitteiksi(OPH 2014, 283). Arjenhallintataitojen omaksuminen jo peruskoulussa varmistaisi nuorten
tekemien valintojen realistisuuden sekä ennaltaehkäisisi syrjäytymistä.

LähteetBech-Jørgensen, Birte (1991) What They Are
Doing When They Seem to Do Nothing?
Teoksessa Jari Ehrnrooth & Lasse Siurala(eds) Construction of Youth. Helsinki: VAPKPublishing, 148–158.
Bennett, Tony & Watson, Dianne (2002)
Under­standing everyday life: Introduction.
Teoksessa Tony Bennett & Dianne Watson(eds.) Understanding­everyday life. The Open
University.­Oxford: Blackwell Publishers,ix–xxiv.
Burkitt, Ian (2004) The Time and Space in Everyday Life. Cultural Studies, 18, 139–159.
Eurostat statistics 2015. People at risk of poverty or social exclusion. http://ec.europa.
eu/eurostat/statistics-explained/index.
php/People_at_risk_of_poverty_or_social_exclusion (Viitattu 13.8.2015.)

Felski, Rita (1999–2000) The Invention of Everyday Life. New Formations. A Journal of Culture/Theory/Politics 39, 15–31.
Friis, Leila & Eirola, Raija & Mannonen, Marjatta (2004) Lasten ja nuorten mielenterveystyö.
Helsinki: WSOY.
Fågel, Stina & Jonsson, Mona & Korvela, Pirjo& Kupiainen, Antero (toim. 2011) Arki haltuun. Sekvenssimenetelmä perhetyössä. Helsinki:
Väestöliitto.
Haverinen Liisa (1996) Arjen hallinta kotitalouden
toiminnan tavoitteena. Kotitalouden toiminnan filosofista ja teoreettista tarkastelua. Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitos, tutkimuksia 164. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Heinilä, Henna (2014) Sydänääniä. Hermeneuttis-fenomenologinen tulkinta aikuis­
opiskelijan arjesta. Teoksessa Pirjo Korvela & Terttu Tuomi-Gröhn (toim.) Arjen
rakentuminen ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa.
Kuluttajatutkimuskeskuksen
kirjoja 9. Helsinki: Kuluttajatutkimus­
keskus, 270–288. https://helda.helsinki.fi/
bitstream/handle/10138/153029/12%20
Heinil%2b%c3%b1.pdf ?sequence=12 (Viitattu 31.8.2015.)
Heino, Leena (2011) Keskellä arjen kaaosta.
Teoksessa Stina Fågel & Mona Jonsson &Pirjo Korvela & Antero Kupiainen (toim.)
Arki haltuun. Sekvenssimenetelmä perhetyössä.
Helsinki: Väestöliitto, 19–41.
Helve, Helena (toim. 1998) Nuorten arki ja muuttuvat rakenteet. Nuorisotutkimusseuran tutkimuksia 5/1998. Helsinki: Nuorisotutkimusseura.
Jokinen, Eeva (2005) Aikuisten arki. Helsinki:
Gaudeamus.
Jonsson, Mona (2006) Perhetyö, arki ja sekvenssit.
Raportti Arki haltuun kehittämishankkeesta.
Opinnäytetyö, ylempi AMK-tutkinto. Järvenpää: Diakonia-ammattikorkeakoulu.
Jonsson, Mona (2011) Oven takana. Teoksessa
Stina Fågel & Mona Jonsson & Pirjo Korvela & Antero Kupiainen (toim.) Arki haltuun. Sekvenssimenetelmä perhetyössä. Helsinki:
Väestöliitto, 7–10.

Näkökulmia

203

Järvensivu, Anu (2010) Tapaus työelämä ja voiko
sitä voi muuttaa? Tampere: Tampere University Press.
Kivelä, Valtteri & Lempinen, Juho (2009) Arkihallintaan. Nuorten ryhmätoiminnan ohjaaminen.
Turku: KOTA ry.
Kivilehto, Sari & Ritala, Wilhelmiina (2014)”Ongelmallinen rytmihän on jos valvoo
yöt ja nukkuu päivät”. Ikäihmisten päivärytmi heidän itsensä ja asiantuntijoiden
kuvaamana. Teoksessa Korvela, Pirjo &Tuomi-Gröhn, Terttu (toim.) Arjen rakentuminen ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa.
Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus, 236–267.
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/153029/11%20Kivilehto_Ritala.
pdf ?sequence=11 (Viitattu 9.9.2015.)
Korvela, Pirjo & Rönkä, Anna (2014) Arki­
elämä näkökulmana perheeseen. Teoksessa
Riitta Jallinoja & Kimmo Jokinen & Helena
Hurme (toim.) Perhetutkimuksen suuntauksia.
Helsinki: Gaudeamus, 192–214.
Korvela Pirjo & Tuomi-Gröhn Terttu (2014)
Arjen rakentuminen ja rytmit elämän käännekohdissa. Tutkimusprojektin tausta ja tutkimustehtävät. Teoksessa Pirjo Korvela &Terttu Tuomi-Gröhn (toim.) Arjen rakentuminen ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9.
Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus, 10–29.
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/153029/01%20Korvela_TuomiGr%2b%c3%82hn.pdf ?sequence=2 (Viitattu 9.9.2015.)
Korvela, Pirjo (2003) Yhdessä ja erikseen. Perheenjäsenten kotona olemisen ja tekemisen dynamiikka.
Tutkimuksia 128. Helsinki: Stakes.
Korvela, Pirjo (2011) Arki, päivärytmi ja sekvenssit. Miten käsitteellistää arkea ja kotia?
Teoksessa Stina Fågel & Mona Jonsson &Pirjo Korvela & Antero Kupiainen (toim.)
Arki haltuun. Sekvenssimenetelmä perhetyössä.
Helsinki: Väestöliitto, 219–223.

204

Nuorisobarometri 2015

Korvela, Pirjo (2014) Arjen rakentumisen ja
rytmien kokoavaa tarkastelua. Teoksessa Pirjo Korvela & Terttu Tuomi-Gröhn(toim.) Arjen rakentuminen ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa, 318–341. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9. Haettu
9.9.2015 osoitteesta https://helda.helsinki.
fi/bitstream/handle­/1­0­138/153­029/14%20
Korvela.pdf ?sequence=14
Korvela, Pirjo, Saarilahti, Marja & Sekki,
Sanna (2014) Arkirytmin muuttaminen– uuden työtavan kehittäminen perhetyöhön. Teoksessa Korvela, Pirjo & TuomiGröhn, Terttu (toim.), Arjen rakentuminen
ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa. Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus, 190–210.
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/153029/09%20Korvela_Saarilahti_Sekki.pdf ?sequence=9(Viitattu
13.8.2015.)
Lempinen, Juho (2010) Nuorten arki hallintaan
seikkailukasvatuksella. Sosiaalipedagoginen aikakauskirja. Vuosikirja 2010. Pori: Suomensosiaalipedagoginen seura ry.
OKM (2015) Lapsi- ja nuorisopolitiikan kehittämisohjelma 2012–2015. Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2012:6. Helsinki:
Opetus- ja kulttuuriministeriö, kulttuuri-,liikunta- ja nuorisopolitiikan osasto.
OPH (2014) Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet. Opetushallitus. Määräykset ja ohjeet
2014:96. Helsinki: Opetushallitus. http://
www.oph.fi/download/163777_perusopetuksen_opetussuunnitelman_perusteet_2014.pdf (Viitattu 13.8.2015.)
Rauhala, Lauri (1983) Ihmiskäsitys ihmistyössä.
Helsinki: Gaudeamus.
Rönkä, Anna & Korvela, Pirjo (2009) Everyday
Family Life. Dimensions, Approaches andCurrent Challenges. Journal of Family Theory
and Review, 1, 87–102.

Salmi, Minna (1991a) Ansiotyö kotona – toive­uni vai painajainen? Kotiansiotyö Suomessa
työntekijän arkipäivän kannalta. Sosiologian
laitoksen tutkimuksia 225. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Salmi, Minna (1991b) Ajatteletko arkena? Arkielämä ja tietoisen toiminnan mahdollisuus.
Sosiologia 4, 237–249.
Salmi, Minna & Lammi-Taskula, Johanna (toim.
2004) Puhelin, mummo vai joustava työaika? Työn
ja perheen yhdistämisen arkea. Helsinki: Stakes.

Sekki, Sanna & Korvela, Pirjo (2014) Rytmihäiriöitä lapsiperheiden arjessa. Arjen
rytmittämisen haasteet ajelehtivassa arjessa. Teoksessa Pirjo Korvela ja Terttu
Tuomi-Gröhn (toim.) Arjen rakentuminen
ja rytmit perhe-elämän käännekohdissa. Kuluttajatutkimuskeskuksen kirjoja 9. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus, 211–232.
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/153029/10%20Sekki_Korvela.
pdf ?sequence=10 (Viitattu 13.8.2015.)

Näkökulmia

205

206

Nuorisobarometri 2015

Vesa Keskinen
Helsingin nuoret – kuin muiden suurten kaupunkien nuoret

Tämän artikkelin näkökulmana on etsiä vuoden2015 Nuorisobarometrin aineistosta Helsingin
nuorten erityisiä tapoja, mieltymyksiä ja elämänalueita. Poikkeavatko Helsingin nuoret muissa
suurissa kaupungeissa asuvista? Lähtöoletuksena on, että nuoret ovat nykyään enemmän samanlaisia kuin vaikkapa parikymmentä vuotta
sitten. Ennen internetiä oli tyypillistä, että etenkin monet nuorisokulttuurin ilmiöt tulivat Suomeen pääkaupungin kautta.

Menetelmä ja vertailualueet
Tähän artikkeliin valitut teemat ja aiheet ovat
nousseet pinnalle Helsinki-aineiston hyödyntämisen yhteydessä. Helsinki osallistui tutkimukseen myös omalla tuhannen nuoren lisäotoksella. Sen tuloksia on hyödynnetty Helsingin
nuorten hyvinvointikertomustyössä (www.
nuortenhyvinvointikertomus.fi) sekä esitelty
Kvartti-lehden numeron 2/2015 artikkeleissa”Nuori vaikuttaa ostopäätöksillä ja porukalla” sekä ”Koulu opettaa myös elämää varten”(www.kvartti.fi).
Valtakunnallisissa Nuorisobarometrin raporteissa tutkimuksen aluemuuttujana on
Taulukko 1. Vastaajat asuinpaikan
mukaan vuonna 2015 (n=1894)
Koko maa
Helsinki
Espoo, Vantaa, Kauniainen
Muut suuret kaupungit (Tampere, Turku,
Oulu)
Muut kaupungit*
Muu Suomi

n
1894
269
159
305
320
841

* Hämeenlinna, Lappeenranta, Pori, Joensuu, Jyväskylä, Kuopio,
Lahti, Rovaniemi

käytetty neliluokkaista suuraluetta, johon kuuluvat Helsinki-Uusimaa, Etelä-Suomi, Länsi-Suomi sekä Pohjois- ja Itä-Suomi. Helsingin analyyseissä ja raportoinnissa vastaajat ryhmiteltiin
kotikunnan mukaan (ks. taulukko 1).
Vastaajat painottuivat eri tutkimusalueilla
eri ikäryhmiin. Helsingissä ja muissa suurissa kaupungeissa oli keskimääräistä enemmän
25–29-vuotiaita vastaajia, kun taas lähinnä maaseudulla oli paljon nuorimpaan ikäryhmään
kuuluvia, 15–19-vuotiaita vastaajia. Tämä on
toki myös alueiden todellinen tilanne. Keskiiältään eri alueiden vastaajat olivat melko samanikäisiä. Ikäjakaumien erot selittävät eräitä
havaittuja alue-eroja.
Alueiden välistä vertailua helpotti suurestise, että 15–29-vuotiaat nuoret olivat eri alueilla
elämäntilanteeltaan hyvin samalaisia.
Ikäryhmän nuorista yli puolet (53 %) oli
koulussa tai opiskeli, joka kolmas (33 %) oli työelämässä ja noin joka kymmenes (9 %) työttömänä. Alueelliset erot eivät ole merkittäviä.
Nuoren elämään on aina kuulunut lähes
luonnonlakina vaihtaa asuinpaikkaa opiskelun
tai työn takia. Sillä, kuinka kauan kotikunnassaan on asunut, voi olla vaikutusta moneen
elämänalueeseen niin positiivisesti kuin ehkä
myös negatiivisesti. Suomalaisnuorista lähes 40
prosenttia oli asunut kotikunnassaan koko ikänsä. Maaseutukunnissa tämä osuus oli suurin, 49
prosenttia. Vertailualueiden kaupungeissa ”paljasjalkaisia” oli suhteellisesti yhtä paljon, noinjoka kolmas.
Asumismuodoltaan Helsingin nuoret muistuttavat muiden suurten kaupunkien nuoria.
Perheellisiä nuoria oli suhteellisesti vähiten
Helsingissä. Kaupunkien ulkopuolella asuvat
poikkesivat muista, sillä heistä lähes puolet asui

Näkökulmia

207

Taulukko 2. Vastaajat iän mukaan
tutkimusalueilla (n=1894)
Ikäryhmä, %15–19 20–24 25–29

Keskiikä,
vuottaKoko maa

31

35

34

22,2

Helsinki

18

38

44

23,4

Espoo, Vantaa, Kauniainen

30

34

36

22,4

Muut suuret kaupungit

21

38

41

22,8

Muut kaupungit

23

45

32

22,6

Muu Suomi

42

29

29

21,4

vanhempiensa luona. Tämä selittyy pitkälti sillä,
että näitä nuoria oli erityisesti 15–19-vuotiaiden
ryhmässä.

Nuorten kiinnittymiskohteet
Ketkä ovat nuorille tärkeitä: oma perhe, sukulaiset vai kaverit? Miten nettiyhteisö asemoituu
nuorten sosiaaliseen elämään? Onko arvostuksissa alueellisia eroja?
Nuoren sidosryhmien tiiviyttä ja tärkeyttä
kysyttiin yhdeksän ryhmän tai yhteisön osalta.
Kysyttyjen asioiden kirjo ulottui yksityisestä
yleiseen eli perheestä, suvusta ja ystävistä aina
suomalaiseen yhteiskuntaan.
Perhe ja ystäväpiiri ovat selvästi kaksi tärkeintä asiaa nuorten elämässä. Kun asiaa katsotaan melko kiinteiden suhteiden mukaan,
kärkeen nousee koulu- tai työyhteisö ja sekäedelleen ystävät. Nuorista 60 prosenttia kokee
suomalaisen yhteiskunnan asiaksi, joka merkitsee heille paljon.
Kysytyistä asioista kuusi oli joka toiselle vähintäänkin melko tärkeä. Yhdistykset ja

seurakunta eivät ole kovinkaan monen elämän
ytimessä.
Onko arvostuksissa sitten alueellisia eroja?
Ensimmäinen havainto on, että Helsingissä tai
muualla pääkaupunkiseudulla ei kiinnitytty mihinkään kysytyistä asioista vertailualueita enemmän.
Perhe, ystäväpiiri ja suomalainen yhteiskunta
ovat kaikille nuorille asuinpaikasta riippumatta
yhtä arvokkaita tai tärkeitä kiinnittymisen kohteita. Osin näin on myös koulu- ja työyhteisöön
kuulumisen kohdalla, vaikkakin tämä elämänalue korostuu kaupunkien ulkopuolella. Suvun
merkitys on jonkin verran muita alueita vähäisempi pääkaupunkiseudulla ja muissa suurissa
kaupungeissa asuvilla. Tämä selittynee muuttoliikkeellä. Ne, jotka asuivat haastatteluhetkellä
syntymäkunnassaan, olivat muita kiinteämmin
sidoksissa sukuun. Kun on muutettu muualle ja
asuttu uudessa asuinpaikassa vuodesta kolmeen,
sukuside on pienimillään. Kun muuton jälkeistä
asumisaikaa on kymmenen vuotta tai enemmän,
suku on taas arvossaan. Tässä tapauksessa suku
saattaa tosin olla jo laajempi kuin lapsuuden aikainen suku. Mukaan on tullut seurustelukumppanin tai puolison suku. Opiskelijakaupungeissa
muualta muuttaneita on paljon.
Harrastuspiiri ei ole Helsingissä tai pääkaupunkiseudulla aivan niin tärkeä kiinnittymisenkohde kuin muualla. Tulosta on vaikea tulkita,
sillä harrastuspiiriä ei kyselyssä määritelty sen
tarkemmin.
Mitä suurempi kaupunki, sitä pienempi eniten käytetyn nettiyhteisön merkitys oli.

Taulukko 3. Vastaajien asumismuoto ja perhetilanne tutkimusalueilla 2015 (%)

Koko maa
Helsinki
Espoo, Vantaa, Kauniainen
Muut suuret kaupungit
Muut kaupungit
Muu Suomi

Yksin

Kimppaasunnossa

21
29
14
32
23
16

10
17
9
11
12
6

Asuu:
Parisuhteessa Parisuhteessa Vanhempien/
lapsi/lapsia
vanhemman
kanssa
24
9
34
27
6
20
26
11
38
28
8
22
32
8
25
19
11
46

Vastaajissa oli lisäksi 15 yksinhuoltajaa, ja 13:n asumismuoto oli ”muu”. Siksi prosentit eivät summaudu kaikilla
alueilla sataan.

208

Nuorisobarometri 2015

n
1 894
269
428
305
320
841

Tuloksen voi tulkita merkitsevän sitä, että harvaan asutulla maaseudulla sosiaalisen medianmerkitys on nuorille suurempi kuin muualla.
Ikäryhmittäinen tarkastelu osoitti, että varsinkinmaaseudun 25–29-vuotiaille nettiyhteisö oli tärkeä. Tiheä (ehkä rutiiniomainenkin) yhteydenpito kavereihin netin kautta oli yleisintä Helsingissä. Päivittäin näin teki 83 prosenttia Helsingin
nuorista, kun vastaava osuus maaseudulla oli 72
prosenttia.

Seurakunta tai muu uskonnollinen yhteisö
on maaseudulla yleisempi kiinnittymisen kohde
kuin kaupunkiympäristöissä.

Nuorten ruokatottumuksissa onalueellisia eroja
On monia asioita, joissa nuoret käyttäytyvät hyvin samalla tavalla eri puolella Suomea. Tyypillisimmillään tällainen asia on sosiaalisen median

Kuvio 1. Nuorten kiinnittyminen melko kiinteästi ja erittäin kiinteästi eräisiin
instituutioihin yms. eri alueilla (%)
Perheeseen

Ystäväpiiriin

Koulu-/työyhteisöön

SukuunSuomalaiseen yhteiskuntaan

Harrastuspiiriin

Eniten käyttämääsi nettiyhteisöön

Johonkin yhdistykseen, seuraan tai kansalaisjärjestöön
Helsinki (n=269)
Espoo, Vantaa, Kauniainen (n=159)
Tampere, Turku & Oulu (n=305)

Seurakuntaan tai uskonnolliseen yhteisöön

Muut kaupungit (n=320)
Muu Suomi (n=841)
0

20 %

40 %

60 %

80 %

100 %

Näkökulmia

209

Kuvio 2. Ruokatottumuksia koskevien väittämien kanssa täysin tai jokseenkin samaa
mieltä olevat 15–29-vuotiaat nuoret alueittain (%)
Valmistan itse usein ruokaa kotona

Olen kiinnostunut eri maiden ruokakulttuureista

Ruoan laittaminen on minulle tärkeä harrastus

Harrastuksissa mukana olevat näyttävät hyvää
esimerkkiä ruokatottumusten osalta

Harrastuksissani puhutaan ruoasta ja sen
merkityksestä hyvinvoinnille

Käyn usein ulkona syömässä

Syömme usein yhdessä kavereideni kanssa
jonkun kotona

Harrastusten yhteydessä syön yhdessä muiden kanssa(esim. osana leirejä, treenejä tms.)

Syön usein pikaruokaravintoloissa

Noudatan kasvisruokavaliota
Helsinki (n=269)
Espoo, Vantaa, Kauniainen (n=159)
Tampere, Turku & Oulu (n=305)

Haen tai tilaan usein kotiin noutoruokaa

Muut kaupungit (n=320)
Muu Suomi (n=841)
0210

Nuorisobarometri 2015

20 %

40 %

60 %

80 %

100 %

Kuten edellisestä kuviosta jo ilmeni, nuorten kiinnostus muiden maiden ruokakulttuuria
kohtaan on Helsingissä huomattavan suurta.
Samasta asiasta kertoo uusien elämyksien hakeminen ulkona syödessä, jota väittämää kannatti 72 prosenttia helsinkiläisnuorista. Neljäsosa
vastaajista harrasti ”hipsterielämään” liitettyä
ahkeraa kahviloissa istumista. Etnokulinaristeille Helsingissä onkin paljon tutkittavaa vain yhden maan etnisistä ravintoloista laajaan sushi- ja
kebabpaikkojen kirjoon.

haltuunotto. Nuorten ruokailutottumuksissa
sen sijaan oli alueellisia eroja.
Valtakunnallisen Nuorisobarometri 2015
-tutkimuksen mukaan helsinkiläisnuoret sekä
kokkasivat kotona muita useammin että myös
kävivät muita selvästi useammin ravintoloissa syömässä. Myös kiinnostus muiden maiden
ruokakulttuureita kohtaan oli pääkaupungissa
muita alueita suurempaa. Näissä asioissa helsinkiläiset poikkesivat Espoon ja Vantaan kuin
myös Suomen muiden suurten opiskelijakaupunkien nuorista. Uusi ja yllättävä tieto on, että
reilusti yli puolelle suomalaisnuorista ruoka on
tärkeä harrastus.
Syöminen harrastusleirien yhteydessä koskee lähinnä nuorimpia, 15–19-vuotiaita. Eniten
heitä on kaupunkien ulkopuolisissa vastaajissa.
Helsingin omassa 1000 hengen lisäotoksessa oli myös väittämät:Mutta entä juominen?
Nuorilta kysyttiin, olivatko he käyttäneet haastattelua edeltäneiden kuuden kuukauden aikana
tupakkaa tai nuuskaa, alkoholia tai muita aineita.
Kyselyn huumeita koskeviin tuloksiin pitää suhtautua suurella varauksella. Tuskinpa puhelinhaastattelussa mietojenkaan huumeiden käyttöä
kovin helposti myönnetään.
Jos nuorten ruokatottumuksissa oli alueellisia eroja, niin päihteidenkäytössä tilanne oliyhtenäisempi, varsinkin kaupunkiympäristöissä.

• Vietän usein aikaani kahviloissa• Haluan uusia elämyksiä syödessäni ulkona• Valitsen ravintolan, koska se on uusi tai”pinnalla”• Noudatan vähähiilihydraattista ruokavaliota.

Kuvio 3. Alkoholin humalajuominen sekä tupakan, nuuskan ja mietojen huumeiden
säännöllinen tai satunnainen käyttö eri alueilla (%)
Nauttinut alkoholia humalaan asti

Polttanut tupakkatuotteita

Käyttänyt nuuskaa
Koko maa
Helsinki (n=269)
Espoo, Vantaa, Kauniainen (n=159)

Käyttänyt tai kokeillut hasista tai marihuanaa

Tampere, Turku & Oulu (n=305)
Muut kaupungit (n=320)
Muu Suomi (n=841)
0

10 %

20 %

30 %

40 %

50 %

60 %

70 %

80 %

Näkökulmia

211

Kuvio 4. Millaiselta elämä näyttää 10 vuoden kuluttua (Helsingin lisäotoksessa 20
vuoden kuluttua)?
Helsinki (n=269)

Muut kaupungit (n=320)

Espoo, Vantaa, Kauniainen (n=159)

Muu Suomi (n=841)

Tampere, Turku & Oulu (n=305)

Helsingin lisäotos (n=1002)

Minulla on hyviä ystäviä

Olen töissä

Tulen taloudellisesti hyvin toimeen

Minulla on ammattitutkinto

Minulla on perhe

Asun Suomessa

Opiskelen0

20 %Nuorten yleisin pahe on humalajuominen.
Tämä koskee niin naisia kuin miehiä. Puolen
vuoden aikana miehistä 68 prosenttia ja naisista
59 prosenttia oli ollut humalassa. Muutoin miehet käyttävät päihteitä useammin kuin naiset.
Erityisesti tämä koski tupakointia ja nuuskan
käyttöä.
Säännöllisen käytön suhteen Helsinki poikkeaa muista tarkasteltavista alueista. Helsingissä
212

Nuorisobarometri 2015

40 %

60 %

80 %

100 %

humalajuominen ja mietojen huumeiden (hasis
tai marihuana) säännöllinen käyttö oli vertailualueita hieman yleisempää. Toisaalta säännöllinen tupakointi oli Helsingissä harvinaisempaa
kuin koko maassa tai muissa kaupungeissa.
Alkoholin käyttäjiltä ja kokeilijoilta kysyttiin
jatkokysymyksenä, mitä haittaa käytöstä oli ollut
eri elämänalueilla. Alkoholin haittoja koskevaan
kysymyskokonaisuuteen vastasi 1209 nuorta eli

64 prosenttia kaikista. Alkoholia käyttämättömiltä kysymyksiä ei tietenkään kysytty.
Karkeasti ottaen jonkinlaista haittaa alkoholinkäytöstä oli ollut joka viidennelle, ja heillekinvain vähäistä. Myös tässä alue-erot olivat pieniä.

Tulevaisuudennäkymät
Nuorilta kysyttiin seitsemän elämänalueen
osalta, millaiseksi he kuvittelevat elämänsä 10
vuoden kuluttua. Helsingin lisäotoksessa kysymyksen aikaperspektiivi oli peräti 20 vuotta.
Tämä oli lapsus, mutta näin saatiin aikaan metodologinen koe. Oletuksena oli, että 20 vuoden aikajänne oli jo niin pitkä, että ei osaa sanoa-vastauksien osuus olisi pitänyt kasvaa. Näin ei
kuitenkaan tapahtunut.
Pitempi tulevaisuusperspektiivi lisäsi perheen perustamisen todennäköisyyttä. Myös
todennäköisyys, että on muutettu ulkomaille,
kasvaa. Suurissa opiskelijakaupungeissa asuvat
nuoret pitivät maastamuuttoa todennäköisempänä kuin maalla asuvat.

Onko asuinpaikalla väliä?
Artikkelissa tarkasteltiin, eroavatko helsinkiläisten nuorten tavat, arvostukset tai mieltymykset
muissa Suomen suurissa kaupungeissa asuvista
nuorista vuoden 2015 Nuorisobarometrin aineiston perusteella.
Kaupungeissa asuvat nuoret näyttäytyvät
tarkasteltujen asioiden suhteen hyvin samanlaisilta. Opiskelijakaupungit tuovat oman lisänsä
nuorten elämäntapaan. Opiskeluaika on omanlaistaan elämää.
Internet ja sosiaalisen median yhteisöt ovat
mahdollistaneet sen, että nuorten elämä pääkaupungissa ja muualla Suomessa on entistä samankaltaisempaa. Ruokatottumusten eroja koskevat havainnot viittaavat ehkä kuitenkin siihen,
että uudet asiat rantautuvat yhä jossain määrin
nuorten elämään ensimmäiseksi pääkaupungissa. Ruokatottumuksia on helppo laajentaa, kun
ravintolatarjonta on ylivoimaisen laajaa.

Näkökulmia

213

214

Nuorisobarometri 2015

Eila Kauppinen
Nuori, äiti vai opettaja – kenellä on vastuu nuorten
ruokatottumuksista?
Suomessa kansalaisten ruokailutottumuksiin on
pyritty ja pyritään vaikuttamaan ravitsemussuositusten avulla. Laajaan tutkimustietoon pohjautuva ravitsemusneuvottelukunnan suosittelema
ruokavalio edistää terveyttä ja ehkäisee monia
sairauksia (Valtion ravitsemusneuvottelukunta 2014, 11–12). Terveyden ja hyvinvoinnin
laitoksen (THL) tehtäviin kuuluu seurata suomalaisten ruokatottumusten muutoksia pitkittäistutkimusten avulla. Raportissa vuodelta
2013 todetaan, että monet ruokatottumukset
ovat kehittyneet pitkällä aikavälillä myönteisesti (Helldán ym. 2013, 16, 27). Suomalaiset
eivät kuitenkaan ole syömisen suhteen homogeeninen ryhmä. Esimerkiksi sosioekonomisiin
tekijöihin perustuvat erot näkyvät ruokatottumuksissa: korkeimpaan sosioekonomiseenryhmään kuuluvilla on muita terveellisemmät
ruokailutottumukset (Pajunen ym. 2012, 106;
Ovaskainen ym. 2013, 26–27). Nuorten keskuudessa on tosin havaittavissa vähemmän sosioekonomisia eroja kuin aikuisväestössä. Kouluruokailu saattaa vaikuttaa eroja tasaavasti. Myös
nuoren ikä on merkittävä erotteleva tekijä, sillä
iän karttuessa perheen merkitys vähenee ja kaveripiirin ja nuorisokulttuurin vaikutus lisääntyy.
(Pajunen ym. 2012, 113–115.)
Tässä artikkelissa tarkastellaan nuorten
ruokatottumuksia ruoanvalmistukseen ja syömiseen liittyvien valintojen näkökulmasta. Sen
rinnalla pohditaan, miten nuoret kokevat eri tahojen, erityisesti kodin, koulun ja kaverien merkityksen omien ruokatottumustensa taustalla.
Nuorisobarometrin tuloksia verrataan tietyiltä
osin aiempaan pro gradu -tutkimukseen, jossa
tutkittavana ryhmänä olivat yläkouluikäiset nuoret (Kauppinen 2009). Näiden kahden kyselyn
vastaajajoukot ovat erilaiset, mutta osin päällekkäiset.

Nuorten ruoan valinta
Ruokatottumusten taustalla on kysymys siitä,
miten ja millaisia ruokavalintoja ihminen tekee.
Ruoan valintaa ohjaavat ruokaan ja ravitsemukseen liittyvät tiedot. Tosiasiatieto voi kuitenkin
jäädä liian etäälle käytännöstä ja arjen toiminnasta, ja ihminen, jolla on paljon tietoa, ei ehkä
osaa, voi tai halua soveltaa tietoa käytäntöön(Palojoki 1998, 142). Asiantuntijoiden suositukset ja ohjeet voivat auttaa kuluttajia ruoan
valinnan kysymyksissä ja riskien arvioimisessa.
Asiantuntijoiden mielipiteet kuitenkin usein
eroavat toisistaan, samoin kuin asiantuntijoiden
ja maallikoiden käsitykset voivat poiketa toisistaan. (Ahola ym. 2014, 114–115.) Lisäksi ruokaan liittyvän tiedon koetaan muuttuvan niin
nopeasti, etteivät kuluttajat ole varmoja, ketä
uskoa. He myös kokevat, että ruoan terveys­
riskejä liioitellaan. Suurin osa luottaakin turvallisuuskysymyksissä eniten omiin aisteihinsa.
(Piiroinen & Järvelä 2006, 46–47.)
Ruoan valintaa ohjaavat faktatiedon ja terveellisyyden rinnalla tai jopa niiden sijaan makumieltymykset, tavat ja tottumukset sekä perhetilanne (Palojoki & Tuomi-Grön 2001, 20–22).
Ruokaan liittyvät valinnat kertovat niistä arvoista, joita tietty ruoka, ruoanvalmistusmenetelmä
tai kulutustottumus edustavat (Pohjanheimo
2010 57–58, 72). Ruoalla ja aterioilla on vahva
kulttuurinen ja sosiaalinen merkitys ja yhteys
ihmisen identiteettiin yksilönä ja yhteisön jäsenenä. Ruoan merkitystä arjessa kuvastaa se,miten ihminen puhuu ruoasta, valmistaa ruokaa
ja käyttäytyy ruokapöydässä. (Fjellström 2009a,19.) Vanhemmilla on iso rooli nuorten ruokatottumusten taustalla, mutta myös muut toimijat voivat vaikuttaa nuorten ruokavalintoihin(Stok ym. 2013, 26).
Näkökulmia

215

216

Nuorisobarometri 2015

ideologiasta. Valinnat vaikuttavat niin yksilöön
kuin yhteiskuntaankin. Voidaan olettaa, että
myös nuoret haluavat ilmentää arvojaan ja elämäntyyliään syömisessään ja siihen liittyvissä
valinnoissa. Tosin nuorille on myös tyypillistä,
että arvoista puhutaan, mutta ne eivät kuitenkaan näy toiminnassa (Kainulainen 2009, 8).

Ruoanvalmistus kiinnostaa ja innostaa
Yksi ruokaan ja syömiseen liittyvä valintakysymys on, valmistaako ruoan itse vai syökö jonkun toisen valmistamaa ruokaa kotona tai ravintolassa. Nuorisobarometrin vastaajilta kysyttiin
ruoanvalmistukseen ja syömiseen liittyvistä tavoista ja tottumuksista. Suurin osa vastanneista
nuorista valmistaa itse usein ruokaa kotona: yli
75 prosenttia vastaajista oli täysin tai jokseenkinsamaa mieltä väittämän ”Valmistan itse usein
ruokaa kotona” kanssa. Naisten osalta luku oli
suurempi kuin miesten. Ero naisten ja miesten
välillä on näin vertaillen melko pieni, vaikkakinnaisista suurempi osa oli täysin samaa mieltä
väittämän kanssa (kuvio 1).
Siihen, valmistaako nuori ruokaa, vaikuttaa se, asuuko hän vanhempiensa kanssa. Mitä
Kuvio 1. Nuoret ruoanvalmistajina(n=1893) ”Valmistan itse usein ruokaa
kotona”
60 %
50 %
40 %
30 %
20 %
10 %

NainenMies
4 Täysinsamaa mieltä

3 Jokseenkinsamaa mieltä

2 Jokseenkin
eri mieltä

0%
1 Täysin eri
mieltä

Puhuttaessa ruokatottumuksista puhutaan
usein samalla terveellisyydestä: tavoitteena on
tehdä terveellisiä valintoja ja välttää epäterveellistä syömistä. Terveelliseen ruokaan liittyvät
kysymykset ovat kiinnostavia, mutta myös moniulotteisia ja ongelmallisiakin. Kuka määrittää,
mikä on terveellistä? Mihin tietoon ajatus jonkinruoan terveellisyydestä tai epäterveellisyydestä
perustuu? Usein kysymystä ruoan terveellisyydestä tarkastellaan vastakkainasettelun kautta.
Ritva Prättälä totesi aihetta koskevassa klassikkotutkimuksessaan, että nuorten asenteet ruokaa kohtaan jakautuvat kahteen näkökulmaan.
Nuoret asettavat vastakkain suositellun, oikean
ruoan ja hyvän makuisen roskaruoan. He syövät koulussa ja kotona oikeaa ruokaa ja muualla
roskaruokaa. Vanhempien ja muiden aikuistenmielestä roskaruoka ei sovi nuorille. Aikuisten ja
nuorten erilaiset ruokamieltymykset heijastavat
kulttuurisia eroja, ja roskaruoka on yksi nuorten alakulttuurin ilmentymä. (Prättälä 1989, 53.)
Kiinnostavaa on, että nämä vastakkainasettelut
näyttävät elävän nykyisessäkin ruokaa koskevassa ajattelumaailmassa. Esimerkiksi Minna
Aution­ja Chiara Lombardini-­
Riipisen tutkimuksessa terveelliset elämäntavat rakentuvat
nuorten kertomuksissa hyvän ja pahan kate­
gorioihin ja muodostuvat pääosin vastinpareista. Nuoret korostavat yksittäisten valintojen
lisäksi terveellisen elämäntavan kokonaisvaltaisuutta. He ymmärtävät ravitsemussuositusten
normatiivisuuden ja kykenevät suhteuttamaan
vaatimuksia omiin elämäntapoihinsa, vaikka lipsuvatkin niistä ajoittain. (Autio & LombardiniRiipinen 2006, 51.)
Pelkkä hintalappu ei riitä ruoan arvon mittaamiseen. Arvoon vaikuttavat ruoan turvallisuus ja terveellisyys sekä se, mitä ruoka kertoo
kuluttajasta, miten se vaikuttaa luontoon ja muihin ihmisiin. Ruoan ekologisoituminen kuvaa
yhtenä käsitteenä ruokakäsityksen muutosta,
jonka taustalla ovat ympäristöherääminen ja
huoli tulevaisuudesta. (Karisto ym. 2006, 160–
162 & 166.) Nyky-yhteiskunnassa ruokavalinta
koetaan arvovalinnaksi ja tietyn ruoan tai menetelmän valitseminen saattaa kertoa jaetusta

nuoremmista henkilöistä on kysymys, sitä
useampi­asuu vanhempien tai vanhemman
kanssa, jolloin ruoanlaittovastuu pääsääntöisesti
on vanhemmilla. Se, miten usein nuori valmistaa ruokaa, on yhteydessä siihen, onko hänellä
tilaa ja mahdollisuuksia valmistaa ruokaa ja millaisia työnjakoja perheessä on esimerkiksi naisten ja miesten välillä. Miesten ja naisten välinen
roolijako perheissä on ollut muutoksessa, ja
olisikin mielenkiintoista seurata, miten miesten
ja naisten välinen ruoanvalmistukseen liittyvä
ero kehittyy (kuvio 1).
Ilahduttavaa on, että nuoret ovat kiinnostuneita ruoasta ja sen valmistamisesta. Suurinosa (73 %) vastanneista nuorista on myös kiinnostunut eri maiden ruokakulttuureista. Vain
hieman alle 10 prosenttia oli täysin eri mieltä väittämän ”Olen kiinnostunut eri maiden
ruoka­kulttuureista” kanssa. Kiinnostus eri maiden ruokakulttuureja kohtaan kasvaa iän myötä(kuvio 2 a). Lisäksi yli puolet kyselyyn vastanneista kokee ruoanlaiton tärkeäksi harrastukseksi. Vain hieman yli 15 prosenttia vastaajista
on täysin eri mieltä väittämän ”Ruoan laittaminen on minulle tärkeä harrastus” kanssa. Iällä
on tässäkin merkitystä: eniten ruoanvalmistusta

pitää tärkeänä harrastuksena 25–29-vuotiaiden
vastaajien ryhmä, kun taas 15–19-vuotiaat ovat
eniten eri mieltä väittämän kanssa (kuvio 2 b).
Nuorten kiinnostus ruokaa ja sen valmistamista kohtaan kertoo yhtäältä siitä, että yleisesti
ruoka, sen terveellisyys ja valmistaminen ovat
nousseet trendikkääksi osaksi arkea ja ovat esillä
laajasti eri medioissa. Matkustaminen ja monikulttuurinen yhteiskunta lisäävät kiinnostusta
muiden maiden ruokakulttuureja kohtaan. Toisaalta se kertoo kotona, koulussa ja vapaa-ajalla
opituista tiedoista ja taidoista. Siihen viittaavat
myös kyselyn vastaukset, jotka liittyvät nuorten
näkemykseen omista ruoanlaittovalmiuksistaan.
Kyselyssä kysyttiin ”Kuinka hyvin selviydyt arjessa seuraavista asioista? Ruoanlaitto”
ja yli 74 prosenttia vastasi ”hyvin” tai ”erittäin
hyvin”. Nuoret eivät aina valmista ruokaa itse,
mutta kuten edellä todettiin, vastaajista suuri
osa valmistaa ruokaa usein itse. Sukupuolella(kuvio 3) on merkitystä sen osalta, miten nuori
kokee selviytyvänsä ruoanlaitosta arkena. Naiset
kokevat selviytyvänsä miehiä paremmin: heistä
40 prosenttia kokee selviytyvänsä erittäin hyvin,
kun vastaava luku miesten osalta on 30 prosenttia. Nuorisobarometrin aineiston perusteella

Kuvio 2 A. Eri-ikäisten nuorten
kiinnostus eri maiden ruokakulttuureja
kohtaan. ”Olen kiinnostunut eri maiden
ruokakulttuureista”

Kuvio 2 B. Eri-ikäisten nuorten
näkemykset ruoanlaitosta
harrastuksena. ”Ruoan laittaminen on
minulle tärkeä harrastus”

45 %

50 %

40 %

45 %

35 %

40 %
35 %

30 %

30 %

25 %

25 %

20 %

20 %

15 %

15 %

10 %

15–19 vuotta
20–24 vuotta
25–29 vuotta

5%

10 %

15–19 vuotta
20–24 vuotta
25–29 vuotta

5%

4 Täysinsamaa mieltä

3 Jokseenkinsamaa mieltä

2 Jokseenkin
eri mieltä

4 Täysinsamaa mieltä

3 Jokseenkinsamaa mieltä

2 Jokseenkin
eri mieltä

1 Täysin eri
mieltä

1 Täysin eri
mieltä

0%0%

Näkökulmia

217

Kuvio 3. Nuorten näkemys siitä, miten
he selviytyvät arjessa ruoanlaitosta(n=1891). ”Kuinka hyvin selviydyt arjessa
seuraavista asioista? Ruoanlaitto”
45 %1 = Ei ollenkaan, 2 = Huonosti, 3 = Kohtalaisesti,
4 = Hyvin, 5 = Erittäin hyvin.
5

4

3

2

1

25–29 vuotta

20–24 vuotta

En asu vanhempien kanssa
Asun vanhemman tai vanhempien kanssa

huolta. Näiden nuorten on tärkeää saada lisää
kokemusta ja aikuisen tukea ruoanvalmistuksessa. Ulkoa opettelu ja ohjeistaminen eivät useinkaan auta, vaan nuoret tarvitsevat onnistumisen
kokemuksia, innostusta ja välineitä oman ajattelunsa tueksi.

Nuoret ottavat itse vastuun
syömisestään

40 %
35 %
30 %
25 %
20 %
15 %
10 %
NainenMies

5%

Nuorisobarometri 2015

5 Erittäin
hyvin

4 Hyvin

3 Kohtalaisesti

2 Huonosti

1 En ollenkaan

0%

218

Kuvio 4. Iän ja vanhempien kanssa
asumisen yhteys siihen, miten nuoret
kokevat selviytyvänsä arjessa
ruoanlaitosta. (n=1894)

15–19 vuotta

voidaan todeta, että nuoret kokevat selviävänsä
tarvittaessa arjen ruoanlaitosta hyvin. Kuitenkin pieni joukko (vajaa 7 %) vastanneista kokee ruoan­laiton vaikeaksi. He kokevat, etteivät
selviydy ruoanlaitosta tai että selviytyvät siitä
huonosti.
Iän myötä ”erittäin hyvin” -vastaukset lisääntyvät niiden joukossa, jotka eivät enää asu
vanhempiensa kanssa (kuvio 4). Periaatteessa
iän myötä nuorille karttuu kokemusta ja osaamista ja voisi olettaa, että arjen ruoanlaitosta on
helpompi selviytyä. Vanhempiensa kanssa asuva
nuorten joukko herättää kysymyksen, sillä heidän osaltaan iän tuoma kehitys on päinvastainen. Johtuuko negatiivinen kehitys siitä, etteivät
nuoret voi tai pääse valmistamaan ruokaa, vai
onko itsenäistyminen siirtynyt juuri siksi, että
arjesta selviytyminen tuntuu vaikealta? On tietysti pohdittava, miten nuoret ovat tulkinneet
kysymyksen ja ilmaisevatko vastaukset enemmänkin halua ja motivaatiota kuin osaamista.
Nuoren itsenäistyessä vastuu ruokatottumuksista ja ruoanvalmistuksesta siirtyy nuorelle
itselleen. Arjessa ruoanvalmistuksesta huonosti tai ei ollenkaan selviävät nuoret herättävät

Nuorisobarometrin aineistossa yli 95 prosenttia vastaajista näkee, että heillä itsellään on paljon tai ainakin jonkin verran merkitystä omien
ruoka­
tottumustensa terveellisyydelle. Yli 75
prosenttia vastaajista kokee vastuuta valintojensa terveellisyydestä. Naiset ovat miehiä useammin tätä mieltä (kuvio 5). Iän myötä vastuun
kanto luonnollisestikin lisääntyy. Samansuuntainen tulos oli aiemmassa tutkimuksessani; myös
siinä nuoret kokivat olevansa itse suurimmassaroolissa omien ruokatottumustensa kannalta.
Vastanneista nuorista 63 prosenttia koki, että

70 %
60 %
50 %
40 %
30 %
20 %
NainenMies

10 %4 Paljonmerkitystä

3 Jonkin verran
merkitystä

2 Vähän
merkitystä

1 Ei merkitystä

0%heillä itsellään on hyvin suuri vaikutus siihen,
onko heillä terveelliset ruokailutottumukset.
Kuitenkin 7 prosenttia koki, että heillä itsellään
ei yksin ollut merkitystä. (Kauppinen 2009.)
Nuorisobarometrissa vain 1 prosenttia vastaajista koki, ettei itse ollut lainkaan vastuussa omien ruokatottumustensa terveellisyydestä. Näistä
vastaajista enemmistö oli miehiä.
Nuoret tietävät periaatteessa, mitä ruokia
pidetään terveellisinä, mutta miten se näkyy
ruokaan liittyvissä valinnoissa? Aiemmassa
tutkimuksessani nuoret pitivät ruokatottumuksiaan melko terveellisinä. Tuloksista kävi myös
ilmi, että suurin osa nuorista on sitä mieltä, että
heidän ruokatottumuksensa voisivat olla nykyistä paremmat. Tässä kysymyksessä poikien jatyttöjen välillä on nähtävissä eroavaisuutta: pojista tyttöjä useampi oli sitä mieltä, ettei omissa ruokatottumuksissa ole parantamisen varaa.
(Kauppinen 2009.)
Nuorisobarometrissa ei suoraan kysytty nuorten näkemyksiä ruokatottumustensa

Kuvio 6. Nuorten syöminen
pikaruokaravintoloissa (n=1893). ”Syönusein pikaruokaravintoloissa”
60 %Nainen
Mies

50 %
40 %
30 %
20 %
10 %
0%

4 Täysinsamaa mieltä

80 %3 Jokseenkinsamaa mieltä

Vastauksista on poistettu “EOS” ja “ei koske minua”

2 Jokseenkin
eri mieltä

90 %terveellisyydestä, mutta nuorten valintojen
terveellisyyttä voidaan tarkastella pikaruokaravintolassa syömisen näkökulmasta. Pikaruokakäsitettä pidetään melko vakiintuneena, ja seliitetään epäterveellisyyteen. Aineiston nuorista
suurin osa ei ilmoittanut syövänsä usein pikaruokaravintoloissa. Tässä voidaan nähdä eroa
miesten ja naisten välillä: nuoret miehet ovat
useammin täysin tai jokseenkin samaa mieltä
väittämän ”Syön usein pikaruokaravintoloissa”
kanssa kuin nuoret naiset (kuvio 6).
Nuorisobarometrin tulos on myönteinen,
mutta herättää myös kysymyksiä. Yleinen oletus
on, että nuoret syövät paljon pikaruokaravintoloissa. Nyt saadun tuloksen mukaan suurin
osa nuorista ei yhdy tähän oletukseen. Voidaan
tietenkin miettiä, miten nuoret ymmärsivät käsitteen ”pikaruoka”. Nykyään on tarjolla monenlaista ”pikaruokaa”: tulkitsevatko nuoret
käsitteen tarkoittavan muutakin kuin epäterveellistä ruokaa? On myös pohdittava, vastasivatko nuoret niin kuin toivovat toimivansa vai
niin kuin toimivat.
Yli puolet ala- ja yläkoululaisista kertoi haluavansa syödä nykyistä terveellisemmin (Ollila ym. 2013, 31). Yhtäältä nuoret ovat hyvin

1 Täysin eri
mieltä

Kuvio 5. Nuorten käsitys omasta
roolistaan suhteessa omien
ruokatottumuksensa terveellisyyteen.
(n=1879). ”Kuinka paljon seuraavat tahot
voivat vaikuttaa ruokatottumustesi
terveellisyyteen: Sinä Itse?”

Näkökulmia219

kiinnostuneita ruoanvalmistamisesta ja kokevat
vastuuta omien ruokatottumustensa terveellisyydestä. Toisaalta nuorten ylipaino ja lihavuus
ovat lisääntyneet ja monet nuoret jättävät aamiaisen ja koululounaan väliin (Raulio ym. 2007;
THL 2013). Nuoret tarvitsevatkin tukea ja apua
ruokaan liittyvissä valinnoissa. Keiden nuoret
kokevat voivan vaikuttaa näihin valintoihin?

Nuorten ruoan valintaan liittyy monia eri
toimijoita
Nuorten arki rakentuu heidän itsensä lisäksi perheestä, koulusta, kavereista sekä yhteiskunnan
laajemmasta sosiaalisesta ja taloudellisesta yhteisöstä, joilla kaikilla on omat norminsa, arvonsa,
uskomuksensa, odotuksensa ja toimintansa. On
merkittävää, ettei ruoan valintaa tarkastella erillisenä asiana, vaan suhteessa eri toimintaympäristöihin (Fjellström 2009b, 56–57). Jotta nuorivoisi kantaa vastuuta terveellisestä syömisestä,
keskeinen kysymys on, kuinka hyvät valmiudet
hänellä on ymmärtää ja tulkita eri toimintaympäristöissä tarjolla olevaa tietoa (Palojoki 2009,90). Keskeinen kysymys on myös se, minkälainen merkitys eri tahoilla on nuorten ruokatottumusten terveellisyyden taustalla.
Nuorisobarometriin vastanneet nuoret arvioivat sekä eri ihmisten että yhteiskunnallisten
toimijoiden merkitystä omien ruokatottumustensa taustalla. Kuvioon 7 on koottu nuorten

näkökulmia siitä, minkälainen vaikutus eri tahoilla on heidän ruokatottumustensa terveellisyyteen.
Aiemmassa tutkimuksessa (Kauppinen2009) yläkouluikäisiltä nuorilta kysyttiin, missä
he ovat oppineet asioita ruuasta, terveydestä
ja ruoanvalmistuksesta. Vastauksien perusteella voitiin todeta, että oma perhe ja koti olivat
merkittävimmässä asemassa oppimisen kannalta. Lähes yhtä merkittäviä olivat koulu ja
kotitalousoppiaine. Vuoden 2015 Nuorisobarometrissa vastaajajoukko oli iältään laajempi
kuin edellä mainitussa tutkimuksessa: vastaajat
olivat 15–29-vuotiaita. Sen myötä vastaukseteroavat erityisesti tyttö- ja poikaystävien merkityksen osalta. Seuraavassa tarkastellaan Nuorisobarometrin aineiston valossa ensin ystävien
ja perheen merkitystä ja sitten koulun yhteyttä
terveelliseen syömiseen.

Ruokavalintojen taustalla kaverit ja
perhe
Nuorten ruokatottumuksissa tietojen ja taitojen
rinnalla merkittäviä tekijöitä ovat identiteetti sekä vertaiset ja nuorisokulttuurit. Lasten ja
nuorten valinnoissa perheen käytännöillä ja arvoilla on iso merkitys, vaikka kodin perinteiden
ja vanhempien valintojen haastaminen onkin
osa nuoruutta. Perheen lisäksi ystävillä on vaikutusta lasten ja nuorten ruokatottumuksiin.

Kuvio 7. Eri tahojen merkitys nuorten ruokatottumusten taustalla (n=1894). ”Kuinka
paljon seuraavat tahot voivat vaikuttaa ruokatottumustesi terveellisyyteen?”
Ei merkitystä

Vähän

Jonkin verranHarrastejärjestö
Media
Kauppa ja elintarviketeoll.
Terveydenhuoltohlö
Opettaja
Koulu
Ystävät
Muu perheIsäÄiti
Tyttö- tai poikaystävä
Vastauksista on poistettu ”ei koske minua” -vastaus

220

Nuorisobarometri 2015

Paljon merkitystä

EOS
42
30
20
24
59
24
19
22
30
18
19

33
38
36
35
25
25
36
29
29
24
16

19
27
33
30
12
36
37
35
30
39
39

5
5
10
11
4
14
7
14
11
19
25

1
0
1
1
1
1
0
1
1
0
1

Nuorten on todettu tekevän samantapaisia valintoja kuin ystävänsä ja sovittavan omia ruokatottumuksiaan ystäviensä tottumuksiin. Tämä
kertoo yhteenkuuluvuuden tärkeydestä ja halusta kuulua ryhmään. Tosin on myös niin, että
lapset saattavat ystävystyä jo valmiiksi samankaltaisia arvoja ja tapoja noudattavien kanssa janäin vahvistavat jo kehittyneiden tottumusten
hyväksymistä. (Wills ym. 2009, 54–55 & 59–60.) Sosiaalisten verkostojen erilaiset käytännöt
ja arvot herättävät ristiriitoja, joita helpottavat
nuoren omat, ruoan valintaan liittyvät pelisäännöt, tehokas keskustelukulttuuri perheen sisällä ja sopivat vuorovaikutusmuodot vertaistenkanssa (Contento ym. 2006, 579–580).
Nyt vastanneiden nuorten mielestä eniten
merkitystä terveellisten ruokatottumusten näkökulmasta on tyttö- tai poikaystävällä. Lähes
65 prosenttia vastaajista kertoo, että tyttö- tai
poikaystävällä on paljon tai jonkin verran merkitystä. Muiden ystävien ja kavereiden merkitys
on jonkin verran vähäisempi. Hieman yli 44
prosenttia vastanneista koki ystävillä olevanpaljon tai jonkin verran merkitystä vastaajanomien ruokatottumusten terveellisyyteen. Kun
vastauksia verrataan aiempaan tutkimukseen(Kauppinen 2009), tyttö- tai poikaystävän merkityksen havaitaan ymmärrettävästi lisääntyvän
iän myötä. Tutkimuksessa vastaajina olivat yläkouluikäiset nuoret, kun taas tässä tutkimuksessa 15–29-vuotiaat nuoret.
Niin Nuorisobarometrissa kuin aiemmassa tutkimuksessani tulee esiin perheen ja erityisesti äidin merkitys. Vuoden 2015 kyselyssä
vastanneista 50 prosenttia piti äidin vaikutusta
terveellisiin ruokatottumuksiin hyvin merkittävänä, kun vain 28 prosenttia piti isän vaikutusta
hyvin merkittävänä. Äidillä on paljon tai ainakinjonkin verran merkitystä yli puolessa vastauksista; isän rooli on vähemmän korostunut. Lähes
30 prosenttia ilmoittaa, ettei isällä ole lainkaan
merkitystä nuoren ruokatottumusten kannalta.
Vanhempien merkityksessä on nähtävissä eroja
sukupuolten välillä. Äidin osalta eroa ei juurikaan ole, mutta naisten ja miesten mielipiteet
jakaantuvat hieman isän merkityksellisyyden

osalta. Vajaa 42 prosenttia miehistä kokee isällä
olevan jonkin verran tai paljon merkitystä, kun
naisten osalta vastaava luku on 38 prosenttia.
Naisista miehiä suurempi osa ilmoitti, ettei isällä
ole mitään merkitystä nuoren ruokatottumusten
taustalla.
Yläkouluikäiset nuoret kokevat äidillä ja isällä olevan paljon isompi merkitys nuorten ruokatottumusten taustalla kuin vanhemmat nuoret(Kauppinen 2009). Eroja selittää vastaajien ikä:
yläkoululaiset ovat siinä iässä, että heidän ruokailustaan päättävät pitkälti vielä vanhemmat.
Iän merkitys näkyi myös Nuorisobarometrin
aineistossa. Pro gradu -tutkimuksen laadullinen
aineisto korostaa vanhempien roolia niin mallina, ruoan tarjoilijana kuin rajojen asettajana.
Vanhemman rooli on omalla esimerkillään jaomilla valinnoillaan auttaa nuorta tekemään viisaita päätöksiä.

Koulussa opitaan ja eletään
Kansainvälisen TEMPEST-hankkeen tutkimuksen mukaan nuorten ruokatottumusten
kannalta yläkouluaika näyttää olevan erityisen
kriittinen ajanjakso. Itsenäistyttyään nuori tekee
enemmän omia ruokavalintoja ja liikkuu vapaammin eri houkutuksia tarjoavissa ympäristöissä. Tällöin nuoren on hyvä saada aikuisilta
kannustusta ja ohjausta terveelliseen syömiseen.
(Ollila ym. 2013, 34.) Nuorisobarometriin vastanneista vain pieni osa oli yläkouluikäisiä, ja
vastaajina oli myös peruskoulun jälkeisessä koulutuksessa olevia nuoria.
Vuoden 2015 Nuorisobarometrissa nuorten
vastauksista nousee esiin koulun melko vahva
asema: yli puolet vastaajista ilmoittaa koululla olevan paljon tai jonkin verran vaikutusta
ruokatottumusten terveellisyyteen. Opetta­
jien
osalta tilanne on toinen: vain 15 prosenttia kertoo, että opettajalla on paljon tai jonkin verran
merkitystä, ja lähes 60 prosenttia ilmoittaa, ettei
opettajalla ole merkitystä lainkaan. On kiinnostavaa, että koulun ja opettajan merkityksessä ei
ole nähtävissä suurta eroa aiemman tutkimukseni yläkouluikäisten vastauksiin. Tällöin 55

Näkökulmia

221prosenttia vastaajista koki koululla olevan merkitystä, ja 65 prosentin mielestä opettajalla oli
hyvin vähän tai ei lainkaan vaikutusta nuorten
ruokatottumuksiin (Kauppinen 2009). Kasvatuksen näkökulmasta pitäisikin pohtia, miten
nuoret näkevät koulun roolin, kun kyse ei ole
opettajien vaikutusmahdollisuuksista.
Pro gradu -tutkimuksen (Kauppinen 2009)
laadullisessa, aikuisilta kerätyssä aineistossa
koulun merkitys nuorten terveellisen syömisen edistäjänä nähtiin vielä suurempana kuin
Nuorisobarometrin tuloksissa. Tämä kertoo
nuorten ja aikuisten näkemyseroista, mutta voi
myös olla merkki siitä, että nuoret ovat kyselyyn
vastatessaan ajatelleet koulua vain jostain tietystä näkökulmasta. Haastatteluissa nousi esiin
koulupäivän muodostama kokonaisuus, johon
kuuluvat opetuksen lisäksi muun muassa kouluruokailu ja välipalat. Kouluruokailun asema
muuttuu kouluasteelta toiselle. Ala-asteella kouluruoalla, syömisellä ja kasvatuksella on selkeä
yhteys, mutta yläasteella oppilaiden osallistuminen kouluruokailuun vähenee ja kouluruokailun
ja kasvatuksen yhteys tuntuu katkeavan. Kouluruokailu tarjoaa kuitenkin monia mahdollisuuksia ruokakasvatukselle (Ruckenstein 2012,
165 & 167). Ruokailun ja kasvatuksen yhteyttä
olisikin syytä vahvistaa myös ala-asteen jälkeen.
Hyviä kokemuksia on muun muassa koulun
keittiöhenkilökunnan ottamisesta mukaan kasvatustehtävään (Lintukangas & Palojoki 2015,
142–143).

Ruokakasvatus – parempia valintoja
tukevia tietoja, taitoja ja ymmärrystä
Lapsuudella ja nuoruudella on huomattava
merkitys yksilön ruokatottumusten kehittymisessä, mutta selvää yhteisymmärrystä ei ole siitä,
ovatko ruokatottumukset pysyviä vai suurten
muutosten kohteena nuoruusiässä. Toiset tutkimukset väittävät, että ruokavalinnat pysyvät
melko vakaina kouluikäisillä, ja niinpä niihin
vaikuttaminen pitäisi aloittaa jo aikaisemmassa
vaiheessa. Toiset tutkimukset taas osoittavat,

222

Nuorisobarometri 2015

että nuorten ruokatottumukset muuttuvat voimakkaastikin heidän kasvaessaan. (Prell 2004,
9–10.)
Ruokatottumusten myönteistä, ravitsemussuositusten mukaista kehitystä on edistetty ja
edistetään monin tavoin. Ravitsemuskasvatus
on nostanut esiin ruoanvalmistukseen ja ravitsemukseen liittyvän tiedon oppimisen. Se ei
kuitenkaan riitä kattamaan syömisen ja ruoan
valinnan kokonaisuutta, koska ruoalla ei tarkoiteta vain ravintoa ja terveyttä, vaan myös ruokatuotantoon, kestävyyteen, kulttuuriin ja identiteettiin liittyviä kysymyksiä. Ruokakasvatukseen
liitetäänkin muun muassa terveys-, kansalais- ja
kestävyyskasvatuksen teemoja. (Janhonen ym.
2015, 107–110.)
Edellä pohdittiin terveellisyyden käsitettä ja
terveellisiä valintoja. Kestävän kehityksen näkökulmasta ruokakasvatuksen tavoitteena on saada
ihmiset toimimaan kestävämmän ruokakulttuurin mukaisesti. Kasvatus on arvoperusteista ja
transformatiivista, sillä se tähtää käsitteelliseen
ja toiminnalliseen muutokseen. Ruokakasvatus
on luonteeltaan kokonaisvaltaista ja kontekstuaalista, se liittyy ihmisen arkeen ja elämään.
Jotta ihminen voi muodostaa käsityksen omasta
syömisestään, tarvitaan käsitteistön hallintaa ja
tietoa, elämyksiä ja omakohtaisia kokemuksia.
Näin herää kiinnostus, joka ruokkii tiedonhalua.
Lisäksi tarvitaan eettisiä periaatteita, joiden mukaan arvot ja normit muotoutuvat. (Risku-Norja & Mikkola 2010, 46–47; ks. myös Ehrenfeld
2008; Risku-Norja & Korpela 2009.) Ruokakasvatuksen tavoitteita ja periaatteita löytyy myös
perusopetuksen uudesta opetussuunnitelmasta(Opetushallitus 2014, 27–32 & 281–285). Ruokakasvatuksen aihepiirit koskevat nuorten eri
toimintaympäristöjä ja sidosryhmiä. Monet eri
toimijat osallistuvat kasvatustehtävään.

Yhteistyöllä ja yhdessä tekemällä
paremmat ruokatottumukset
Itsenäistyvä nuori tekee yhä enenevässä määrin itse ruokansa ja ruokaan liittyvät valintansa.
Silti nuoren perheellä, kavereilla ja koululla onvahva yhteys nuoren ruokatottumuksiin. Kodilla ja koululla on haastava tehtävä, jotta nuoret oppivat soveltamaan tietojaan ja taitojaan­muuttuvissa tilanteissa (Kainulainen 2009, 99).
Vastuu nuorten ruokatottumusten terveellisyydestä on nuoren itsensä ohella monilla eri tahoilla.
Koulun ja kodin ulkopuolinen vapaa-aika
on nuorelle keskeinen vertaisten tapaamisen,yhdessä olemisen, osallisuuteen kasvamisen ja
ihmisoikeuksien näkökulmasta (Harinen 2015,159). Vapaa-ajan harrastukset, kuten liikunta
tai partio, muodostavat merkittävän oppimisympäristön ja usein myös ruokakasvatuksen
kentän. Ruokakasvatuksen haasteena on siirtyä
tarkastelemaan oppimista kokonaisvaltaisesti jahuomioida koulun ja kodin ulkopuoliset toimintaympäristöt. Myös uudessa perusopetuksen
opetussuunnitelmassa nostetaan esiin erilaiset
oppimisympäristöt ja yhteistyö eri toimijoidenkanssa (Opetushallitus 2014, 28–30). Ruokakasvatuksen osalta on alakoululaisille jo käynnistetty muun muassa monien toimijoiden yhteistyöhanke Ruokakoulu (ruokakoulu.fi). Yläkoulun
ja toisen asteen oppilaitosten osalta ei vielä ole
vastaavia toimenpiteitä tai hankkeita.
Uudet tavat jakaa tietoa ja erilaiset toimintaympäristöt näkyvät nuorten elämässä vahvasti. Kasvattajien tulisikin nähdä ne ristiriidat,
joita nuori kohtaa tehdessään valintoja, ja auttaa nuorta rakentamaan ratkaisumalleja, joiden
avulla hänen on helpompi valita terveellinen
ruoka epäterveellisen sijaan. Nuorten terveellisten ruokatottumusten tukeminen kaipaa
tietojen ja taitojen ohella innostamista, mielenkiinnon herättämistä ja ruokaan liittyvien
ilmiöiden pohdintaa suhteessa nuorten omaan
kokemusmaailmaan. Tässä apuna voi olla Janhosen, Palojoen ja Mäkelän esittelemä uusi käsite ”ruokataju”, joka tarkoittaa ”monipuolista
ruokaan liittyvää tiedostamista”. Käsite korostaa ruokaan liittyvien erilaisten vaihtoehtojen ja
merkitysten ymmärtämistä, antaa tilaa erilaisillevalinnoille ja mahdollistaa samalla terveellisyyden ja kestävyyden edistämisen. Hyvinvoinnin edistäminen ja ruoan valinnan oppiminen

voivat tapahtua monin eri tavoin. Ruokatajussa
on vahvasti mukana ihmisen oma toiminta ja
kokemukset sekä sosiaaliset merkitykset. (Janhonen ym. 2015, 112–114.)
Yhteiskunnan polarisoituminen ja eriytyminen on nähtävissä myös nuorten ruokatottumuksissa. Eriytymisen taustalla on sosioekonomisia tekijöitä, erilaisia uskomuksia ja trendejä.
Nuorilla, tulevilla aikuisilla on erilaiset valmiu­
det tehdä ruokavalintoja ja valmistaa ruokaa.
Ruokakasvatuksessa tulee huomioida aiempaa
vahvemmin nuorten erilaiset tarpeet ja taustat.
Nuorisobarometrin ja monien muiden tutkimusten avulla voidaan tunnistaa ryhmiä, joiden valmiuksia ja motivaatiota pitäisi erityisesti
vahvistaa kohdentamalla opetusta ja ohjausta.
Kasvatustehtävässä tarvitaan eri toimijoiden
yhteistyötä ja ruokakasvatukseen liittyviä yhteisiä työkaluja, joiden avulla tiedot ja taidot linkittyvät nuorten arkeen ja huomioivat nuorten
hyvinvoinnin kokonaisvaltaisesti sekä yhdistävät
kotona, koulussa ja vapaa-ajalla opitut asiat kokonaisuudeksi.

LähteetAhola, Salla & Bäckström, Anna Maria Elisabeth & Mäkiniemi, Jaana-Piia (2014) Ruokariskit ja -asiantuntijat ruokaskandaalien
aikakaudella. Teoksessa Liisa Myyry & Salla
Ahola & Marja Ahokas & Inari Sakki (toim.)
Arkiajattelu, tieto ja oikeudenmukaisuus. Sosiaalitieteiden laitoksen julkaisuja 2014:18. Helsinki: Helsingin yliopisto, 113–129.
Autio, Minna & Lombardini-Riipinen, Chiara(2006) Tahroja ruokaympyrässä. Nuorten
näkemyksiä terveydestä ja terveellisestä
elämäntavasta. Teoksessa Sakari Karvonen(toim.) Onko sukupuolella väliä? Hyvinvointi,
terveys, pojat ja tytöt. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 71 &Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja
35. Helsinki: Stakes & Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura, 42–52.

Näkökulmia

223

Contento, Isobel R. & Williams, Sunyna S. &Michela, John L. & Franklin, Amie B. (2006)
Understanding the Food Choice Process ofAdolescents in the Context of Family andFriends. Journal of Adolescent Health 38 (5),575–582.
Ehrenfeld, John R. (2008) Sustainability by Design. A Subversive Strategy for Transforming our
Consumer Culture. New Haven: Yale University Press.
Fjellström, Christina (2009a) Food’s Cultural
System Of Knowledge. Meals As A Cultural And Social Arena. Teoksessa Hille Janhonen-Abruquah & Päivi Palojoki (toim.)
Food in Contemporary Society. Helsinki: Helsingin yliopisto, 19–22.
Fjellström, Christina (2009b) Cultural Constructions of Food and Health. Preliminary Data
from a Nordic Study. Teoksessa Hille Janhonen-Abruquah & Päivi Palojoki (toim.)
Food in Contemporary Society. Helsinki: Helsingin yliopisto, 55–58.
Harinen, Päivi (2015) Kilometrien eristämät?
Nuorten arkea syrjäkyläkontekstissa. Teoksessa Sami Myllyniemi (toim.) Ihmisarvoinen
nuoruus. Nuorisobarometri 2014. Nuoriso­asiain
neuvottelukunnan julkaisuja 51, Nuoriso­
tutkimusseuran julkaisuja 159. Helsinki:
Opetus- ja kulttuuriministeriö & Nuorisoasiain neuvottelukunta & Nuorisotutkimusseura, 153–169.
Helldán, Anni & Helakorpi, Satu & Virtanen,
Suvi & Uutela, Antti (2013) Suomalaisen aikuisväestön terveyskäyttäytyminen ja terveys. Kevät
2013. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksenraportteja 21/2013. Helsinki: Terveyden ja
hyvinvoinnin laitos. http://www.thl.fi/avtk(Viitattu 7.4.2015.)
Janhonen, Kristiina & Mäkelä, Johanna & Palojoki, Päivi (2015) Perusopetuksen ruokakasvatus ravintotiedosta ruokatajuun.
Teoksessa Hille Janhonen-Abruquah &Päivi Palojoki (toim.) Luova ja vastuullinen
kotitalous­opetus. Creative and Responsible Home
Economics Education. Kotitalous- ja käsityötieteen julkaisuja 38. Helsinki: Helsingin yliopisto, 107–120.
224

Nuorisobarometri 2015

Kainulainen, Kristiina (2009) Ravintoa keholle,
ruokaa mielelle. Vertailututkimus pohjoismaistennuorten ruokatottumuksista kotona ja koulussa.
Pro gradu -tutkielma, kotitalous- ja käsityötieteiden laitos, käyttäytymistieteellinen tiedekunta. Helsinki: Helsingin yliopisto.
Karisto, Antti & Lillunen, Anu & Massa, Ilmo(2006) Ruokaan liittyvät uudet merkitykset.
Teoksessa Tuija Mononen & Tiina Silvasti(toim.) Ruokakysymys. Näkökulmia yhteiskuntatieteelliseen elintarviketutkimukseen. Helsinki:
Gaudeamus, 160–166.
Kauppinen, Eila (2009) ”Jos heti lataa kaiken
ja osoittaa sormella, ei ne nuoret tule mukaan.”
Järjestöjen mahdollisuudet vaikuttaa nuorten ruokatottumuksiin. Pro gradu -tutkielma, kotitalous- ja käsityötieteiden laitos, käyttäytymistieteellinen tiedekunta. Helsinki: Helsingin
yliopisto.
Lintukangas, Seija & Palojoki, Päivi (2015)
School Catering Staff as Food Educators in
Finnish Schools. Teoksessa Hille JanhonenAbruquah & Päivi Palojoki (toim.) Luova
ja vastuullinen kotitalousopetus. Creative andResponsible Home Economics Education. Koti­
talous- ja käsityötieteen julkaisuja 38. Helsinki: Helsingin yliopisto, 135–149.
Ollila, Hanna & Forsman, Hanna & Absetz,
Pilvikki (2013) Itsesäätely koululaisten hyvien ruokailutottumusten tukena Tuloksia
Suomen TEMPEST-hankkeen koululaistutkimuksesta. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen työpapereita 1/2013. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. http://urn.
fi/URN:ISBN:978-952-245-818-6 (Viitattu
7.4.2015.)
Opetushallitus (2014) Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteet 2014. Määräykset
ja ohjeet 2014:96. Helsinki: Opetushallitus.
http://www.oph.fi/download/163777_perusopetuksen_opetussuunnitelman_perusteet_2014.pdf (Viitattu 26.8.2015.)
Ovaskainen, Marja-Leena & Nummela, Olli &Holstila, Anna-Leena & Kosola, Mikko &Helakorpi, Satu (2013) Ihmisen ja ympäristön hyvinvointi. Terveellisen liikunnan ja

ravinnon edistäminen. Hyvinvoipa-projektin väliraportti. Terveyden ja hyvinvoinnin
laitoksen työpapereita 9/2013. Helsinki:
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. http://julkari.fi/bitstream/handle/10024/104432/
URN_ISBN_978-952-245-868-1.
pdf ?sequence=1 (Viitattu 26.8.2015.)
Pajunen Tuuli & Lehto, Reetta & Ovaskainen,
Marja-Leena & Tapanainen, Heli & Hoppu,
Ulla & Roos, Eva (2012) Vanhempien koulutuksen ja perherakenteen yhteys yläkoululaisten ravinnonsaantiin ja ruoankäyttöön.
Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti 49 (2),105–117.
Palojoki, Päivi (1998) Ravitsemuskasvatus –aloitetaanko atomeista vai ateriasta? Teoksessa Päivi Palojoki (toim. 1998) Tutkimus
kotitalousopetuksen tukena. Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksen tutkimuksia
188. Helsinki: Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitos, 135–153.
Palojoki, Päivi (2009) Health and Food in the
School Environment. Teoksessa Hille Janhonen-Abruquah & Päivi Palojoki (toim.)
Food in Contemporary Society. Helsinki: Helsingin yliopisto, 83–92.
Palojoki, Päivi & Tuomi-Gröhn, Terttu (2001)
The Complexity of Food Choices in an
Everyday Context. International Journal ofConsumer Studies. 25 (1), 15–23.
Piiroinen, Sanna & Järvelä, Katja (2006) Kokemuksella ja tiedolla. Tutkimus kuluttajien ruoan
valinnasta. Kuluttajatutkimuskeskuksen julkaisuja 8:2006. Helsinki: Kuluttajatutkimuskeskus.
Pohjanheimo, Terhi (2010) Sensory and NonSensory Factors Behind the Linking and Choice of
Healthy Food Product. Functional Foods Forum.
Department of Biochemistry and Food
Chemistry. Turku: University of Turku.
Prell, Hillevi (2004) Promoting Healthy Eating.
A School-Based Intervention with Focus on Fish.
Foskningsrapport nr 36, 2004. Institutionen
för hushållsvetenskap. Göteborg: Göteborgs universitet.

Prättälä, Ritva (1989) Young People and Food. SocioCultural Studies of Food Consumption Patterns.
Department of nutrition. Helsinki: University of Helsinki.
Raulio, Susanna & Pietikäinen, Minna & Prättälä, Ritva & Joukkoruokailutyöryhmä (2007)
Suomalaisnuoren kouluaikainen ateriointi.
Ruokapalveluiden seurantaraportti 2. Kansanterveyslaitoksen julkaisuja B, 26/2007.
Helsinki: THL.
Risku-Norja, Helmi & Korpela, Elli (2009)
School Goes to the Farm. Conceptualisation of Rural-Based Sustainability Education.
Teoksessa Gűltekin Çakmakci & Mehmet
Fatih Taşar (toim.) Contemporary Science Education Research. Scientific Literacy and Social Aspects of Science. A Collection of papers presented at ESERA 2009 Conference. Ankara:
Pegem Akademi, 174–184. http://www.esera2009.org/default.asp (Viitattu 27.8.2015.)
Risku-Norja, Helmi & Mikkola, Minna (2010)
Ruokakasvatus osaksi koulujen kestävyyskasvatusta. Maaseudun uusi aika 2010 (2),44–54. http://www.mua.fi/SIRA_Files/
downloads/Arkisto/MUA_lehti/2010/
MUA_2_2010_ka_Risku-Norja.pdf (Viitattu 27.8.2015.)
Ruckenstein, Minna (2012) Kouluruokailun
vaikuttajat. Kansalaiskasvatuksesta kulutuskulttuuriin. Teoksessa Elina Pekkarinen &Kaisa Vehkalahti & Sami Myllyniemi (toim.)
Lapset ja nuoret instituutioiden kehyksessä. Nuorten elinolot -vuosikirja 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 131. Helsinki: Nuorisotutkimusverkosto& Valtion nuorisoasiain neuvottelukunta &Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 156–169.
Stok, Marijn & de Ridder, Denise & de Vet, Emely& de Wit, John & TEMPEST-tutkimuskonsortio (2013) Keinoja nuorten terveellisten
ruokailutottumusten tukemiseksi. Käsikirja
TEMPEST-projektista. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen työpapereita 3/2013. Helsinki: Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. http://
urn.fi/URN:ISBN:978-952-245-823-0 (Viitattu 20.8.2015.)

Näkökulmia

225

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (2013) Kouluterveyskysely 2013. http://www.thl.fi/
fi/tutkimus-ja-asiantuntijatyo/vaestotutkimukset/kouluterveyskysely(Viitattu
7.4.2015.)
Valtion ravitsemusneuvottelukunta (2014)
Suomalaiset ravitsemussuositukset 2014.
http://www.ravitsemusneuvottelukunta.
fi/files/attachments/fi/vrn/ravitsemussuositukset_2014_fi_web.3.pdf(Viitattu
7.4.2015.)

226

Nuorisobarometri 2015

Wills, Wendy J. & Beckett-Millburn, Kathryn& Lawton, Julia & Roberts, Mei-Li (2009)
Consuming Fast Food. The Perceptions andPractices of Middle-Class Young Teenagers.
Teoksessa Allison James & Anne-Trine Kjeholt & Vebjørk Tingstad (eds) Children, Foodand Identity in Everyday Life. Studies in Childhood and Youth. London: Palgrave MacMillan,
52–68.

Marja Peltola
SUKUPOLVISUHTEET, TALOUDELLINEN RIIPPUVUUS JA KUULUMISEN TUNTEET

Nuoruus hahmotetaan usein itsenäistymisen
elämänvaiheeksi, jossa nuoren elämänpiiri laajenee, vertaissuhteiden merkitys korostuu ja
vastaavasti perhesuhteiden merkitys arjen määrittelemisessä vähenee. Suomalaisessa nuorisotutkimuksessa on perinteisesti keskitytty niihin
elämänalueisiin, joille nuori astuu itsenäisesti javertaistensa seurassa. Toisaalta usein on kiinnitetty huomiota myös nuorten autonomianrajauksiin ja suhteellisuuteen, kun työmarkkinakansalaisuuteen ja taloudelliseen riippumattomuuteen perustuvat ajatukset yhteiskunnantäyden jäsenyyden ehdoista tekevät nuorten jäsenyydestä vaillinaista (ks. esim. Wallace 2001).
Tästä näkökulmasta nuoren riippuvuus vanhemmistaan – esimerkiksi asumisjärjestelyjen
tai vanhemmilta saadun taloudellisen tuen kautta – voi helposti näyttäytyä esteenä hänen täysivaltaisen yhteiskunnallisen jäsenyytensä tunnustamiselle omissa tai muiden silmissä.
Itsenäisen yksilötoimijan ideaali on kuitenkin kyseenalaistettu muun muassa sosiaalisiin
sidoksiin keskittyvän sosiologisen perinteen
piirissä. Tästä näkökulmasta yksilö on aina –jossain määrin iästään riippumatta – keskellä
sosiaalisten sidosten verkostoa, joka sitoo ja
rajoittaa häntä monin tavoin (ks. esim. Smart
2007; Castrén & Ketokivi 2015). Esimerkiksi
perheenjäseniä sitoo yhteen yhtäältä taloudellinen riippuvuus, usein iän ja sukupuolen mukaisten hierarkioiden muokkaamilla tavoilla,
mutta toisaalta myös emotionaalinen, jaettuun
historiaan, kuulumisen ja vastuun tunteisiin perustuva sidos (Smart 2007, 154). Kuuluminen
perheyhteisöön onkin vastakkaisista väitteistä
huolimatta pysynyt tärkeänä identiteetin sekämateriaalisten, sosiaalisten ja kulttuuristen resurssien lähteenä myös nuorille ja nuorille aikuisille.
Seuraavassa pohdin Nuorisobarometrin
aineiston valossa nuorten suhteita vanhempiinsa erityisesti taloudellisen riippuvuuden ja
kuulumisen problematiikan näkökulmista. Tarkastelen sitä, miten ja missä määrin Nuorisobarometrin vastaajat ovat asumisjärjestelyjä javanhemmilta saatua taloudellista tukea koskevilla muuttujilla mitaten riippuvaisia vanhemmistaan, ja pohdin tämän riippuvuuden taustatekijöitä. Lopuksi suhteutan tietoja riippuvuudesta
ilmoitettuun kokemukseen perheyhteisöön jamuihin yhteisöihin kuulumisesta sekä yleiseen
tyytyväisyyteen omaan elämään.

Taloudellinen riippuvuus vanhemmista:asumisjärjestelyt ja taloudellinen tuki
Nuorisobarometrin ikähaarukka 15–29 vuotta
osuu niin koulutukseen, työelämään, asumiseen
kuin perheellistymiseen liittyviin siirtymiin ja
kattaa monenlaisia elämäntilanteita. Osa nuorista käy töissä ja asuu itsenäisesti, osa asuu itsenäisesti mutta saa huomattavaa taloudellista tukea
vanhemmiltaan, osa taas asuu vanhempiensa
kanssa. Nuorisobarometrin otoksessa ikä on
merkittävä tekijä, joka selittää vastaajien taloudellisen riippuvuuden astetta vanhemmistaan,mutta monimutkaistuneiden ja pitkittyneiden
siirtymien johdosta se ei selitä niitä mitenkään
yksiselitteisesti. (Ks. Wilska 2001, 52–53.)
Tämän Nuorisobarometrin vastaajista reilu
kolmannes (34 %, n=650) asui haastatteluhetkellä vanhempansa tai vanhempiensa luona.
Kansainvälisesti vertaillen Suomessa nuoret

Näkökulmia

227

aikuiset muuttavat verraten varhain asumaan
itsenäisesti (Nikander 2009), ja aiempien kyselyiden tuloksia seuraten Nuorisobarometrin
vastaajat ilmoittivat muuttaneensa pois vanhempiensa luota keskimäärin 19-vuotiaina(Kilpeläinen ym. 2015, 16). Ikään liittyvä itsenäiseen asumiseen siirtymisen murrosvaihe näkyy selvästi aineistossa: 15–19-vuotiaista lähes
neljä viidestä (78 %) asuu vanhempiensa luona,mutta 20–24-vuotiasta enää harvempi kuin yksi
viidestä (18 %) ja vanhimmasta ikäryhmästä,25–29-vuotiaista, enää vain noin viisi prosenttia.
Itsenäinen asuminen ei toki automaattisesti
tarkoita taloudellista itsenäisyyttä. Itsenäisesti asuvilta vastaajilta on kysytty lisäksi, ovatko
vanhemmat tukeneet heitä taloudellisesi edeltävän puolen vuoden aikana. Lähes 60 prosenttia(58 %) itsenäisesti asuvista nuorista kertoo saaneensa vanhemmiltaan jonkinlaista taloudellista
tukea. Vastaajat valitsivat yleisimmin kyselyn
vaihtoehdon, jonka mukaan vanhemmat olivat
antaneet heille rahaa vapaasti käytettäväksi (27%) tai ostaneet heille ruokaa (19 %). Ikä vaikuttaa merkittävällä tavalla myös vanhemmilta
saatuun taloudelliseen tukeen: itsenäisesti asuvista 15–19-vuotiaiden ikäryhmästä noin 85
prosenttia oli saanut tukea vanhemmiltaan viimeisen puolen vuoden aikana, 20–24-vuotiaista
67 prosenttia ja 25–29-vuotiaista 46 prosenttia.
Vanhimmassakin ikäryhmässä siis vielä lähes
puolet vastaajista sai taloudellista tukea vanhemmiltaan.
Vanhempien luona asuminen ja taloudellinen apu voidaan kokea vaihtelevilla tavoilla, ja
niiden taustalla voi olla vaihtelevia syitä. Kun
nuorten asumista selvitettiin vuonna 2014, taloudelliset syyt (”kotona asuminen on halvempaa”) mainittiin useimmin vanhempien luona
asumiseen vaikuttavaksi seikaksi, mutta toisaalta kotona viihtyminen, tyytyväisyys nykyiseen
asuintapaan, oli toinen usein mainittu seikka(Kilpeläinen ym. 2015, 21–22). Vuoden 2009
Nuorisobarometrissa todettiin, että vain neljäsosa nuorista koki vanhempien luota pois muuttamisen aikuisuuden mittariksi (Myllyniemi

228

Nuorisobarometri 2015

2009, 138), ja myös nuorten asumista koskevassa selvityksessä vuodelta 2005 todettiin, että
verrattuna vuoteen 1995 nuoret eivät asennetasolla mieltäneet itsenäistä asumista itsenäisyyden edellytykseksi yhtä automaattisesti kuin
aiemmin (Ilmonen ym. 2005, 24–25). Moninaistuvassa ja monikulttuuristuvassa yhteiskunnassa
nuorilla voi olla hyvin vaihtelevia kokemuksia ja
toiveita itsenäistymisestä ja itsenäisestä asumisesta. Olen esimerkiksi itse todennut tutkimuksessani maahanmuuttotaustaisista perheistä,
että kaikki maahanmuuttotaustaiset nuoret eivät
välttämättä sitoudu ajatukseen itsenäisestä asumisesta aikuisuuden merkkinä, vaan saattavat
omaksua aikuisen vastuunkantajan roolin myös
vanhempiensa kanssa asuessaan (Peltola 2014,257).
Toisaalta vanhempien luona asuminen jataloudellinen riippuvuus vanhemmista voidaan
kokea negatiivisella tavalla rajoittavaksi riippuvuudeksi, mikäli se perustuu taloudelliseen (taimuuhun) pakkoon. Nuorisobarometrin aineistossa vanhempiensa luona asuvista vastaajista
suuri enemmistö, 92 prosenttia, ilmoitti asuvansa vanhempiensa luona omasta tahdostaan.
Ikä vaikutti vahvasti myös tähän kokemukseen:siinä missä 15–19-vuotiaista lähes 95 prosenttia ilmoitti asuvansa vanhempiensa luona
omasta tahdostaan, 20–24-vuotiaista kotona
asujista enää 86 prosenttia ilmoitti näin. Kokemus pakosta siis lisääntyy iän myötä, kuten
todennäköisesti myös normatiivinen paine täyttää aikuisuuden kriteerit. Toisaalta vielä vanhimmassakin ikäryhmässä, 25–29-vuotiaiden
joukossa, useam­pi kuin kolme neljästä (76 %)vanhempiensa luona asuvasta vastaajasta kertoo
tekevänsä niin omasta tahdostaan.
Kuten vanhempien luona asuminen, myös
taloudellisen avun vastaanottaminen vanhemmilta voi olla vapaaehtoista ja luontevalta
tuntuvaa tai perustua taloudelliseen välttämättömyyteen. Asennoitumista vanhemmilta saatuun taloudelliseen tukeen arvioin kysymyksen”Olisitko valmis lainaamaan vanhemmiltasi”
avulla. Sen perusteella valtaosa vastaajista ei näeongelmaa rahan lainaamisessa vanhemmiltaan,mutta noin 15 prosenttia ilmoittaa, että ei olisi
valmis lainaamaan rahaa vanhemmiltaan. Vastaajista, jotka eivät haluaisi lainata rahaa vanhemmiltaan, kuitenkin 36 prosenttia on saanut
taloudellista apua vanhemmiltaan. Tämä saattaa
kertoa siitä, että taloudelliseen (vastikkeettomaan) apuun suhtaudutaan eri tavoin kuin lainaan, johon sisältyy ajatus konkreettisesta velassaolosta, mutta se saattaa kertoa myös siitä, että
taloudellista apua otetaan vastaan enemmän tai
vähemmän vastentahtoisesti.
Edellä mainittujen muuttujien perusteellaolen ryhmitellyt vastaajia heidän taloudellisen
riippuvuutensa mukaan. Taloudellisesti itsenäiset
vastaajat asuvat itsenäisesti, eivätkä ole saaneet
taloudellista tukea vanhemmiltaan kuluneen
puolen vuoden aikana. Taloudellisesti riippuvaiset
vastaajat asuvat vanhempiensa luona tai saavat
näiltä taloudellista tukea. Jälkimmäisestä ryhmästä olen erottanut vielä omaksi ryhmäkseen
vastentahtoisesti riippuvaiset vastaajat, jotka joko
kertovat asuvansa pakon sanelemina vanhempiensa luona tai saavat näiltä taloudellista tukea,
vaikka kokevat ajatuksen rahan lainaamisesta
vanhemmilta epämieluisana. Tämän ryhmittelyn perusteella yli puolet vastaajista (65 %)kuului taloudellisesti riippuvaisten ryhmään,
reilu neljännes (27 %) itsenäisten ryhmään janoin 6 prosenttia vastentahtoisesti riippuvaisten
ryhmään (ks. kuvio 1). Vaikka vastentahtoisesti
riippuvaisten ryhmää voidaan pitää melko pienenä tilastolliseen tarkasteluun (n=105), pidän
tämän ryhmän erottamista muista kuitenkin tärkeänä sen erityislaatuisuuden vuoksi.
Kuvio 1. Nuorisobarometrin
vastaajien taloudellinen riippuvuus
vanhemmistaan (vanhempien luona
asuminen ja vanhemmilta saatu
taloudellinen tuki, %)Taloudellisesti itsenäiset
Taloudellisesti riippuvaiset
Vastentahtoisesti riippuvaiset
Epäselvä / EOS
0%

27
6
2
20 %

40 %

65

60 %

Taloudellinen tuki taustamuuttujien
valossa
Taulukossa 1 taloudellisen riippuvuuden perusteella muodostettuja ryhmiä on tarkasteltu
muutaman keskeisen taustamuuttujan valossa.
Taulukosta nähdään, että sukupuolella on verraten pieni ja tilastollisesti ei-merkitsevä vaikutus
nuorten jakautumiseen näihin ryhmiin, kuitenkin siten, että tytöt ja nuoret naiset kuuluvat
jonkin verran poikia ja nuoria miehiä useammin
vastentahtoisesti riippuvaisten ryhmään ja jonkin verran harvemmin taloudellisesti itsenäisten
ryhmään. Ikäryhmän vaikutus on osin odotetun
kaltainen siten, että nuorimman ikäryhmän vastaajista hyvin suuri enemmistö (93 %) kuuluu
taloudellisesti riippuvaisten ryhmään, ja taloudellisesti itsenäisten osuus lisääntyy iän myötä
siten, että reilu neljännes (27 %) 20–24-vuotiaista ja hieman yli puolet (51 %) 25–29-vuotiaista on taloudellisesti itsenäisiä. Kenties hieman yllättävästi vastentahtoisesti riippuvaisten
osuus on suurin 20–24-vuotiaiden ryhmässä,mutta ei siinäkään enempää kuin 8 prosenttia.
Vanhimpien vastaajien joukossa vastentahtoisesti riippuvaisten osuus painuu jälleen alle viiden prosentin. Muuta kuin suomea tai ruotsiaäidinkielenään puhuvien vastaajien keskuudessa
on jonkin verran enemmän taloudellisesti itsenäisiä ja vastaavasti vähemmän taloudellisesti
riippuvaisia kuin kotimaisten kielten puhujien
joukossa. Vastentahtoinen riippuvuus on tässä
ryhmässä muita suurempaa, mutta tästä havainnosta on kuitenkin vaikea vetää päätelmiä, koska ruotsin- ja muunkielisten ryhmissä vastentahtoisesti riippuvaisten lukumäärät painuvat
kovin alhaisiksi. (Taulukko 1.)
Kokemus kotitalouden varakkuudesta vaikutti vastaajien taloudelliseen riippuvuuteen
kahtalaisesti: yhtäältä varakkaissa kotitalouksissa asuvat vastaajat ovat muita useammin talou­dellisesti riippuvaisia vanhemmistaan, mutta
toisaalta taas harvemmin vastentahtoisesti riippuvaisia. Heikosti toimeentulevissa kotitalouk­
sissa asuvat vastaajat olivat muita useammin

Näkökulmia229

Taulukko 1. Taloudellinen riippuvuus sukupuolen, ikäryhmän, äidinkielen ja
kotitalouden varallisuuden mukaan (%)
Taloudellisesti Taloudellisesti
itsenäiset
riippuvaiset
Sukupuoli

Mies (n=940)
Nainen (n=916)

Ikäryhmä

15–19 vuotta (n=573)
20–24 vuotta (n=648)
25–29 vuotta (n=635)

Äidinkieli

Suomi (n=1675)
Ruotsi (n=94)
Muu (n=84)

Onko kotitaloutesi…

varakas tai hyvin toimeentuleva (n=504)
keskituloinen (n=1047)
heikosti toimeentuleva tai köyhä (n=305)

Oliko perheellä vastaa- Ei (n=1505)
jan peruskouluiässä
Kyllä (n=309)
taloudellisia vaikeukEOS (n=42)
sia?

vastentahtoisesti riippuvaisia – mutta toisaalta
varakkaiden kotitalouksien vastaajiin verrattuna useammin taloudellisesti itsenäisiä. Yleisintä
taloudellinen itsenäisyys oli keskituloisissa kotitalouksissa elävillä vastaajilla. Koska kysymys
kotitalouden varallisuudesta on jokseenkin erilainen sen mukaan, onko se kotitalous, jota kysymys koskee, vastaajan vanhempien kotitalous(kotona asuvien vastaajien kohdalla) vai ei, otin
tarkasteluun mukaan vielä kysymyksen vastaajan perheen aiemmista taloudellisista haasteista.
Peruskouluiässä perheessään pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia kokeneet vastaajat niin ikään
olivat useammin taloudellisesti itsenäisiä kuin
ne vastaajat, joilla ei vastaavia vaikeuksia ollut
ollut, mutta toisaalta kuuluivat useammin myös
vastentahtoisesti riippuvien ryhmään.1 (Taulukko 1.) Näyttäisi siis siltä, että kotitalouden heikot taloudelliset resurssit voivat kannustaa – taipakottaa – taloudelliseen itsenäisyyteen: vanhemmilta ei voi saada taloudellista tukea, mikäli
näillä ei ole sitä antaa. Toisaalta myös tietoisuus
230

Nuorisobarometri 2015

Vastentahtoisesti riippuvaiset
28,9
66,3
4,8
26,5
66,9
6,6
χ²= 3,547, df=2, p=0,170
2,3
93,4
4,4
27,2
64,8
8,0
51,3
44,3
4,4
v χ²= 380,947, df=4, p=0,000
27,3
67,5
5,2
26,6
66
7,4
37,9
49,4
12,6
χ²= 16,173, df=4, p=0,003
22
74,4
3,6
31
62,7
6,3
25,9
67,2
6,9
χ²= 22,954, df=4, p=0,000
24,8
70,4
4,8
42,4
47,6
10,0
26,2
69
4,8
χ²= 61,389, df=4, p=0,000

vanhempien heikoista taloudellisista resursseista voi tehdä avun vastaanottamisesta vastentahtoisempaa.

Taloudellinen riippuvuus ja kuulumisentunteetMiten taloudellinen riippuvuus vaikuttaa siihen,
millaisia kuulumisen tunteita nuorella on? Arkijärjen mukaan tuntuisi luontevalta odottaa, että
taloudellinen tuki olisi ainakin perheyhteisöllisyyden kokemusta lisäävä seikka, muodostaahan
se yhden hyvin konkreettisen sidoksen nuoren
ja hänen vanhempiensa välille. Kokemus perheeseen kuulumisesta oli kaiken kaikkiaan aineistossa hyvin vahva: yli 90 prosenttia kaikista vastaajista ilmoitti kuuluvansa perheeseenmelko tai erittäin kiinteästi. Kaikista kysytyistä
kuulumisen tunteen kohteista perheen osuus oli
suurin, mikä kertoo omaa kieltään siitä, että perheyhteisö pysyy itsepintaisesti keskeisenä nuorten identifikaatioiden ja kuulumisten tunteiden

ankkuripaikkana (ks. Smart 2007). On kuitenkinsyytä muistaa, että tämän aineiston pohjalta ei
tiedetä, mikä on se ”perhe”, johon nuoret kokivat kuuluvansa ja keitä henkilöitä he siihen sisällyttivät. Perheellistyneen nuoren aikuisen näkemys siitä, ketkä ovat hänen perheensä, poikkeaa
todennäköisesti vielä kotona asuvan nuoren
perhekäsityksestä. Toisaalta ei ole syytä olettaa,
että nuorten käsitys perheestään typistyisi heidän kanssaan kotitalouden jakaviin henkilöihin,
vaan on oletettavaa, että vanhemmat näyttelevät merkittävää roolia myös itsenäisesti asuvien
nuorten perhekäsityksessä.
Taulukko 2 osoittaa, että kokemus perheeseen kuulumisesta vaihtelee vain vähän taloudellisen riippuvuuden mukaan: taloudellisesti
itsenäisten vastaajien ryhmästä kaikkein suurin
osuus, noin kaksi kolmannesta (67 %), koki kuuluvansa perheeseen erittäin kiinteästi, ja taloudellisesti riippuvaisten ryhmässä osuus oli lähes
sama. Sen sijaan vastentahtoisesti riippuvaisten
ryhmässä kiinnittyminen oli jossain määrin heikompaa: alle 60 prosenttia koki kuuluvansa perheeseen erittäin kiinteästi ja noin 15 prosenttia”ei löyhästi eikä kiinteästi”. (Taulukko 2.)
Taulukossa 2 perheeseen kuulumisen rinnalle on tuotu myös kokemus kuulumisesta
ystäväpiiriin ja suomalaiseen yhteiskuntaan.
Taulukossa erityisen kiinnostavaa on se, että

havainto vastentahtoisesti riippuvaisten muihin
verrattuna jossain määrin heikommasta kiinnittymisestä toistuu: taloudellisesti itsenäisten jataloudellisesti riippuvaisten ryhmät poikkeavat
toisistaan melko vähän, mutta vastentahtoisesti riippuvaiset kertovat muita useammin tuntevansa kuuluvansa löyhästi sekä ystäväpiiriinsä
että suomalaiseen yhteiskuntaan. Verraten löyhä kiinnittyminen perheeseen ei siis korvaudu
muilla kuulumisen tunteiden kohteilla, vaan
vastentahtoisesti riippuvaisten ryhmää näyttävät leimaavan muita heikommat kokemukset
kuulumisesta erilaisiin ryhmiin yleisemmin (samansuuntainen havainto voidaan tehdä myös
muiden Nuorisobarometriin sisällytettyjen potentiaalisten kuulumisen tunteiden kohteiden
kohdalla).
Ajatusta siitä, että vastentahtoisesti riippuvaisten ryhmään kuulumiseen saattaa liittyä haavoittuvuutta tai yhteisösidosten löyhyyttä myös
lähimmät perhesuhteet ylittävällä tavalla, tukevat havainnot vastaajien arvioista, jotka koskevat yleistä tyytyväisyyttä elämään (taulukko 3).
Vastentahtoisesti riippuvaisten ryhmään kuuluvilla vastaajilla oli ollut muita useammin peruskouluiässä erilaisia vaikeuksia perheessään. He
myös kertoivat hieman muita useammin, ettei
heillä ollut ystäviä, joiden kanssa puhua luottamuksellisesti, ja tunsivat itsensä yksinäisiksi,

Taulukko 2. Kokemus perheeseen, ystäväpiiriin ja suomalaiseen yhteiskuntaan
kuulumisesta taloudellisen riippuvuuden mukaan (%)

Kuinka kiinteästi Taloudellisesti itsenäiset (n=515)
tunnet kuuluvasi Taloudellisesti riippuvaiset (n=1235)
perheeseen?
Vastentahtoisesti riippuvaiset (n=105)

Melko tai
erittäin löyhästi tai eiollenkaan
3,5
1,8
1,9

Kuinka kiinteästi Taloudellisesti itsenäiset (n=515)
tunnet kuuluvasi Taloudellisesti riippuvaiset (n=1235)
ystäväpiiriin?
Vastentahtoisesti riippuvaiset (n=105)

2,9
1,9
5,7

Kuinka kiinteästi Taloudellisesti itsenäiset (n=515)
tunnet kuuluvasi Taloudellisesti riippuvaiset (n=1235)
suomalaiseen
Vastentahtoisesti riippuvaiset (n=105)
yhteiskuntaan?

10,9
9,2
15,4

Ei löyhästi
eikä
kiinteästi

Melkokiinteästi

6,2
23,3
6,1
26,9
15,2
23,8
χ²= 20,045, df=6, p=0,003
11,3
42,9
10,1
37,6
14,3
41,9
χ²= 16,338, df=6, p=0,012
31,5
39,4
32,7
37,8
43,3
30,8
χ²= 13,801, df=6, p=0,032

Erittäin
kiinteästi

67
65,3
59
42,9
41,9
41,9
18,2
20,4
10,6

Näkökulmia

231

Taulukko 3. Nuorten tyytyväisyys
elämäänsä kouluarvosana-asteikolla(4–10) taloudellisen riippuvuuden
mukaan (%)
Kuinka tyytyväinen oletnykyiseen elämääsi kaiken
kaikkiaan?
4–6
7–8
9–10
Taloudellisesti
itsenäiset (n=515)
Taloudellisesti
riippuvaiset (n=1235)
Vastentahtoisesti
riippuvaiset (n=105)

2,1

38,1

59,8

3,2

43,5

53,3

7,6

50,5

41,9

χ²= 18,714, df=4, p=0,001

joskaan nämä erot eivät olleet tilastollisesti merkitseviä (ei taulukoitu).
Suhdetta vanhempiin – tässä tapauksessa taloudellisesti määrittyvää suhdetta – ei välttämättä olekaan hedelmällisintä tarkastella irrallaannuoren muista suhteista ja yhteiskunnallisista
kiinnittymisistä, vaan osana laajempaa suhteiden ja yhteiskunnallisten asemien verkostoa (ks.
Castrén & Ketokivi 2015). Ei niin ikään tunnu
mielekkäältä kysyä, johtuvatko nuorten heikot
kiinnittymiset välttämättömyyden värittämästä
riippuvuudesta vanhemmista, vai riippuvuus
heikoista kiinnittymisistä. Molemmat ilmiöt
lienevät monenlaisten suhteiden, tilanteiden ja
yhteiskunnallisten asemien yhteistä tuotosta, ja
myös vaikutukset voivat kulkea niiden välillä
molempiin suuntiin.

Lopuksi
Vaikka nuorisotutkimuksessa usein keskitytään
nuorten omaehtoiseen toimintaan ja niiden tiloihin, myös vanhemmat pysyvät merkittävänä
tekijänä nuorten ja nuorten aikuisten elämässä.
Tässä puheenvuorossa on painottunut vanhempien merkitys taloudellisten ja materiaalisten
resurssien tarjoajina, myös itsenäiseen asumiseen siirtymisen jälkeen. Vähämerkityksistä ei
kuitenkaan ole sekään, että huolimatta lisääntyvästä itsenäisyydestä aikuisuuden kynnyksellä,perhe edelleen asettuu nuorten yhteisöllisten
232

Nuorisobarometri 2015

kuulumisen tunteiden ykköseksi. Toisaalta on
selvää, että vanhempien ja muiden perhesuhteiden merkityksellisyys ei kaikissa tapauksissa ole
pelkästään positiivisesti värittynyt asia, vaan voi
saada ristiriitaisia ja negatiivisiakin merkityksiä.
Näistä olen tässä puheenvuorossa käsitellyt pakoksi kääntyvää taloudellista riippuvuutta vanhemmista.
Yhteiskunnassamme arvostetaan huomattavan paljon taloudellista riippumattomuutta,
joka monella tavalla asettuu ehdoksi täydeksi ja
kunnolliseksi tulkitulle kansalaisuudelle. Myös
nuoret itse mieltävät kyvyn itsensä elättämiseenkeskeiseksi aikuisuuden kriteeriksi (Myllyniemi 2009, 138–139). Taloudellinen riippuvuus
perhesuhteiden kontekstissa ei kuitenkaan ole
yksiselitteinen asia, ja myös toisesta taloudellisesti riippuvainen ihminen – niin nuori kuin
vanhakin – voi tulkita riippuvuutensa useammalla kuin yhdellä tavalla. Perheenjäseniltä
saatu taloudellinen tuki voi olla konkreettinen
osoitus perheen kyvystä toimia toivotunlaisena
turvaverkkona, osoitus yhden köyden vetämisestä, vastavuoroisesta avusta ja halusta osoittaa
välittämistään myös tätä kautta. Toisaalta se voi
olla osoitus yhteiskunnan turvaverkkojen riittämättömyydestä ja asettaa ihmisiä asemaan, jossa
he ovat oman tahtonsa vastaisesti riippuvaisia ja
kiitollisuudenvelassa perheenjäsenilleen, mikä
saattaa myös tehdä heistä alttiita erilaiselle hyväksikäytölle ja alistussuhteille. Lisäksi perheenjäseneltä toiselle kulkeva taloudellinen tuki voidaan tulkita eri tavoin vastaanottajan ja antajan
taholla.
Nuoren tai nuoren aikuisen hyvinvoinnin ja
yhteisösidosten kannalta ei näytä olevan valtavan suurta eroa siinä, onko hän taloudellisesti
riippuvainen vai itsenäinen suhteessa vanhempiinsa – niin kauan kuin hän ei koe tätä taloudellista riippuvuutta välttämättömyydeksi.
Taloudellinen riippuvuus ei lisää perheyhteisöllisyyden tunnetta, eikä taloudellinen itsenäisyys katkaise sitä. Perhe- ja sukupolvisuhteiden
liima onkin luultavimmin jotain aivan muuta
kuin rahaa. Sen sijaan välttämättömyydeksi
koettu taloudellinen riippuvuus vanhemmista

oli yhteydessä sekä heikompiin kuulumisentunteisiin suhteessa monenlaisiin ryhmiin että
ylipäänsä heikompaan tyytyväisyyteen omaa elämää kohtaan. Tämän havainnon myötä huomio
kiinnittyy taloudelliseen eriarvoisuuteen, sen ylisukupolvisuuteen ja materiaaliset elinolot ylittäviin vaikutuksiin (ks. myös Kortteinen & Elovainio 2012). Tämän aineiston pohjalta ei tiedetä,
ovatko vastentahtoisen riippuvuuden taustalla
vanhempien heikot taloudelliset resurssit, emotionaalisesti jännittyneet sukupolvisuhteet vai
näiden erilaiset yhdistelmät. Vaikka vanhemmat
varmasti aina pyrkivät omien resurssiensa puitteissa takaamaan lapsilleen mahdollisimman sujuvan siirtymän aikuisuuteen, havainnot tukevat
käsitystä siitä, että myös yhteiskuntapoliittisinratkaisuin on syytä tukea nuoren sukupolven
hyvinvointia ja itsenäisen elämän käynnistämistä siten, että se olisi tarvittaessa mahdollista
myös ilman lähipiirin taloudellista panosta.

Viitteet1.

Huomionarvoista on myös se, että kokemukset perheen pitkäaikaisista taloudellisista ongelmista peruskouluiässä ja haastatteluhetken arvio oman kotitalouden varakkuudesta tai varattomuudesta liittyivät vahvasti yhteen siten, että niillä, jotka arvioivat
kotitaloutensa haastatteluhetkellä heikosti
toimeentulevaksi tai köyhäksi, oli huomattavasti muita useammin kokemuksia taloudellisista ongelmista myös peruskouluiästä.
Havainto ei toki ole yllättävä, mutta kertoo
siitä, että taloudellinen huono-osaisuus on
usein ennemmin pitkä- kuin väliaikaista,
jopa ylisukupolvista, ja vaikuttaa ihmisten
hyvinvointiin syvällekäyvästi.

LähteetCastrén, Anna-Maija & Ketokivi, Kaisa (2015)
Studying the Complex Dynamics of Family Relationships. A Figurational Approach.
Sociological Research Online 20 (1), 3.

Ilmonen, Mervi & Hirvonen, Jukka & Man­
ninen­, Rikhard (2005) Nuorten asuminen
2005. Helsinki: Ympäristöministeriö.
Kilpeläinen, Päivi & Kostiainen, Eeva & Laakso, Seppo (2015) Toiveet ja todellisuus. Nuorten
asuminen 2014. Helsinki: Ympäristöministeriö.
Kortteinen, Matti & Elovainio, Marko (2012)
Millä tavoin huono-osaisuus periytyy? Teoksessa Sami Myllyniemi (toim.) Monipolvinen
hyvinvointi. Nuorisobarometri 2012. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran
julkaisuja 127, Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 46. Helsinki: Opetus- ja
kulttuuriministeriö, Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta,
153–167.
Myllyniemi, Sami (2009) Taidekohtia. Nuorisobarometri 2009. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 97, Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 41.
Helsinki: Opetusministeriö, Nuorisotutkimusverkosto & Nuorisoasiain neuvottelukunta.
Nikander, Timo (2009) Nuoret muuttavat omilleen yhä nuorempina. Hyvinvointikatsaus
1/2009.
Peltola, Marja (2014) Kunnollisia perheitä. Maahanmuutto, sukupolvet ja yhteiskunnallinen asema.
Helsinki: Nuorisotutkimusverkosto/Nuorisotutkimusseura.
Smart, Carol (2007) Personal life. Cambridge:
Polity.
Wallace, Claire (2001) Youth, Citizenship and
Empowerment. Teoksessa Helena Helve& Claire Wallace (eds) Youth, Citizenship and
Empowerment. Hampshire: Ashgate, 11–31.
Wilska, Terhi-Anna (2001) Nuorten toimeentulo ja kulutus. Teoksessa Tapio Kuure(toim.) Aikuistumisen pullonkaulat. Nuorten
elinolot -vuosikirja. Nuorisotutkimusverkoston/Nuorisotutkimusseuran julkaisuja 16,
Nuorisoasiain neuvottelukunnan julkaisuja 19. Helsinki: Nuorisotutkimusverkosto,
Nuorisoasiain neuvottelukunta & Sosiaalija terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus,
52–59.
Näkökulmia

233

234

Nuorisobarometri 2015

liitteet

Näkökulmia

235

236

NUORIsobarometri 2014

Liite 1
NUORISOBAROMETRI 2015, ”ARJENHALLINTA”, kyselylomake

Hei! Olen (nimi) Taloustutkimuksesta, hyvää huomenta/päivää/iltaa. Teemme Valtion nuorisoasiain neuvottelukunnan toimeksiannosta tutkimusta, joka koskee nuorten näkemyksiä heidän omaan
elämäänsä liittyvistä asioista. Kyselyn teemana on arki. Kysymysten läpikäynti vie noin 20 minuuttia.
Olisiko sinulla hetki aikaa vastata?
Vastaukset käsitellään luottamuksellisesti ja analysoidaan tilastollisesti. Tutkimuksen tulokset julkaistaan tavalla, jossa yksittäisiä tutkittavia ei voi tunnistaa.
TAUSTAMUUTTUJAT
T1 Sukupuolia. Nainenb. Miesc. Muud. Ei halua kertoa
T2 Ikä (vuosina)
T4 Oletko asunut nykyisessä asuinkunnassasi koko ikäsi vai jossain vaiheessa muuttanut sinne?
1. Asunut koko ikäni
2. Muuttanut(KYSYTÄÄN, JOS T4=2)
T5 Kuinka kauan olet asunut nykyisessä asuinkunnassasi? (vuosina)(KYSYTÄÄN, JOS T5<10)
T6 Kuinka monta kertaa arvioit muuttaneesi asuinpaikkaa kuluneiden kymmenen vuoden aikana?
T7 Mikä seuraavista kuvaa parhaiten omaa asuinpaikkaasi: KÄYTÄ APUNA OMAA ALUETUNTEMUSTASI, JOS VASTAAJA ON EPÄVARMA.
a. Ison kaupungin keskusta
b. Ison kaupungin lähiö tai muu laita-aluec. Pikkukylän tai pikkukaupungin keskusta
d. Pikkukylän tai pikkukaupungin harvaan asuttu laita-aluee. Maaseutuympäristö

Liitteet237

T8 Mikä on äidinkielesi?
a. Suomib. Ruotsic. Muu, mikä?
Vielä muutamia taustatietoja ennen kuin mennään varsinaisiin kysymyksiin.
T9 Seuraavassa on eri asumismuotoja. Mikä vaihtoehdoista vastaa parhaiten omaa asumismuotoasi:
a. Asun vanhemman tai vanhempien luonab. Oma omistusasuntoc. Opiskelija-asuntod. Muu vuokra-asuntoe. Minulla ei ole asuntoa
f. Jokin muu(JOS T9><a, ELI EI ASU VANHEMPIEN LUONA)
T10a Minkä ikäisenä muutit pois vanhempiesi luota?
(JOS T9=a, ELI ASUU VANHEMPIEN LUONA)
T10b Asutko vanhempiesi luonaa. omasta tahdostasi
b. pakon edessäc. eosTARVITTAESSA SELITYS: TÄSSÄ TUTKIMUKSESSA TARKOITAMME KOTITALOUDELLA HENKILÖITÄ, JOTKA ASUVAT JA RUOKAILEVAT YHDESSÄ TAI JOTKA MUUTEN KÄYTTÄVÄT TULOJAAN YHDESSÄ. JOS VASTAAJA ASUU USEAMMASSA KUIN
YHDESSÄ KOTITALOUDESSA, PYYDETÄÄN AJATTELEMAAN SITÄ, JOSSA VIETTÄÄ
ENITEN AIKAA.
(a–f KYSYTÄÄN T9><a, ELI EI ASU VANHEMPIEN LUONA)
T11A Mikä seuraavista kuvaa parhaiten kotitaloutta, jossa asut?
a. Asun yksinb. Asun soluasunnossa / kämppiksen kanssa
c. Avio- tai avoliitossa, lapseton
d. Avio- tai avoliitossa, lapsia
e. Yksinhuoltaja
f. Jokin muu, mikä? (AVOIN KYSYMYS)(g–k KYSYTÄÄN, JOS T9=a, ELI ASUU VANHEMPIEN LUONA)
T11B Mikä seuraavista kuvaa parhaiten kotitaloutta, jossa asut?
a. Asun kahden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat, isä- tai äitipuoli)b. Asun yhden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat)
c. Asun vuorotellen molempien vanhempien kanssa
d. Jokin muu, mikä? (AVOIN KYSYMYS)238

NUORIsobarometri 2014

T12 Asuitko koulun aloittaessasi (eli ollessasi noin 7-vuotias):
a. kahden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat, isä- tai äitipuoli)
b. yhden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat)
c. vuorotellen molempien vanhempien kanssa
d. sukulaisten kuten isovanhempien, setien tai tätien luona
e. lastenkodissa tai muussa laitoksessa
f. Jokin muu järjestely, mikä? (AVOIN VASTAUS)
T13 Mikä on äitisi koulutustaso?
LUETTELE, MERKITSE YLIN
a. Peruskoulu (tai aiemmin kansakoulu tai keskikoulu)
b. Ammatillinen perustutkinto
c. Opisto- tai ylioppilastutkinto
d. Korkeakoulututkinto
e. Ei tutkintoa
f. Ei osaa sanoa
T14 Mikä on isäsi koulutustaso?
LUETTELE, MERKITSE YLIN
a. Peruskoulu (tai aiemmin kansakoulu tai keskikoulu)
b. Ammatillinen perustutkinto
c. Opisto tai ylioppilastutkinto
d. Korkeakoulututkinto
e. Ei tutkintoa
f. Ei osaa sanoa
Vielä muutamia taustatietoja ennen kuin mennään varsinaisiin kysymyksiin.
T15 Onko kotitaloutesi
a. varakas
b. hyvin toimeentuleva
c. keskituloinend. heikosti toimeentuleva
e. vai köyhä
T16 Opiskeletko parhaillaan oppilaitoksessa tai oletko ammatillisessa koulutuksessa?
a. Kylläb. Ei
c. EOSJOS OPISKELEE T16=a
T17 Oletko parhaillaan...?
LUETTELE
a. Peruskoulussa
b. Lukiossa
c. Toisen asteen ammatillisessa oppilaitoksessa

Liitteet239

d. Ammattikorkeakoulussa
e. Yliopistossa
f. Jossain muualla
g. Ei osaa sanoa
JOS OPISKELEE LUKIOSSA TAI PERUSKOULUSSA T17=a TAI T17=b
T18a Mikä oli edellisen koulutodistuksen keskiarvosi? (VASTAUKSET VOI MERKITÄ TARKKUUDELLA ”6 tai alle; 6,1–7,0; 7,1–8,0; 8,1–9,0; yli 9, Myös vastausvaihtoehto: ”Ei ole keskiarvoja”)
JOS EI OPISKELE LUKIOSSA TAI PERUSKOULUSSA T17><a JA T17><b
T18b Mikä oli peruskoulun päättötodistuksesi keskiarvo? (VASTAUKSET VOI MERKITÄ TARKKUUDELLA ”6 tai alle; 6,1–7,0; 7,1–8,0; 8,1–9,0; yli 9, Myös vastausvaihtoehto: ”Ei ole keskiarvoja”)
T19 Mitkä seuraavista tutkinnoista olet suorittanut? (KYSYTÄÄN VAIN YLI 18-VUOTIAILTA)LUETTELE, MERKITSE KAIKKI
Ylioppilastutkinnon
Ammatillisen perustutkinnon
Ammattikorkeakoulututkinnon
Yliopistotutkinnon
Ei mitään mainituista
Ei vastausta
T20 Teetkö tällä hetkellä palkkatyötä?
a. Kylläb. Ei
c. Ei osaa sanoa
T21 Mikä on tällä hetkellä pääasiallinen toimintasi? Oletko … (LUETTELE)
a. Koululainen tai opiskelija
b. Palkkatyössä
c. Yrittäjä
d. Työtön
e. Äitiys-, isyys- tai vanhempainvapaalla
f. Työpajassa, ammattistartissa, työharjoittelussa tai työkokeilussa
g. Jokin muu, mikä?___________
h. Ei vastausta
T22–T24 KYSYTÄÄN, JOS T20=KYLLÄ
T22 Tunnetko itsesi työpäivän aikana kiireiseksi?
(kyllä usein / kyllä joskus / ei / en osaa sanoa)
T23 Teetkö töitä vapaa-ajallasi?
(kyllä usein / kyllä joskus / ei / en osaa sanoa)
240

NUORIsobarometri 2014

T24 Entä teetkö vapaa-aikaan liittyviä asioita työajallasi?
(kyllä usein / kyllä joskus / ei / en osaa sanoa)
T25 KYSYTÄÄN, JOS VASTASI KYSYMYKSEEN T21 ”TYÖTÖN”
T25 Kuinka pitkään olet nyt yhtäjaksoisesti ollut työttömänä? Arvioi aika kuukausina.
Noin ______ kk
Tästä alkavat varsinaiset kysymykset
K1 Onko sinulla jokin harrastus, aivan mikä tahansa?
Kyllä
Ei
En osaa sanoa
K2 Harrastatko nykyisin jotain, aivan mitä tahansa liikuntaa?
Kyllä
Ei
En osaa sanoa
K3 Entä kuinka hyvin seuraavat arkiseen elämääsi liittyvät väitteet kuvaavat tuntemuksiasi tällä hetkellä? (4 = Täysin samaa mieltä, 3 = Jokseenkin samaa mieltä, 2 = Jokseenkin eri mieltä, 1 = Täysin
eri mieltä, 99 = ei osaa sanoa)
a. Arkielämä tuottaa minulle mielihyvää
b. Tunnen, että päivittäiset tekemiseni ovat merkityksellisiä
c. Tunnen, että elämälläni on päämäärä ja tarkoitus
d. Tunnen olevani arvokas
e. Pystyn tekemään elämääni liittyviä päätöksiä
f. Pystyn toimimaan arvojeni mukaisesti
g. Koen elämäni olevan hyvin hallinnassani
h. Koen pärjääväni elämässäni
i. Jos joudun vaikeuksiin, keksin niihin yleensä ratkaisunj. Tiedän, kenen puoleen kääntyä jos on vaikeaa
k. Menestyminen elämässä on itsestä kiinni
l. Jokaisen tulee hoitaa omat asiansa
m. On paras olla luottamatta keneenkään
K4 Kuinka hyvin selviydyt arjessa seuraavista asioista? (5 erittäin hyvin, 4 hyvin, 3 kohtalaisesti, 2huonosti, 1 en ollenkaan, 99 eos)a. Normaalin vuorokausirytmin säilyttäminenb. Ruoanlaittoc. Siivous
d. Pyykinpesu
e. Kaupassakäynti
f. Terveydenhuollossa asiointi
g. Pankki- ja veroasioiden hoitaminen
h. Työvoimaviranomaisten kanssa asiointi (KYSYTÄÄN JOS T21=TYÖTÖN)Liitteet241

K5 Mihin aikaan menet tavallisesti nukkumaan (KÄYTETÄÄN 24 TUNNIN KELLOA. MERKITÄÄN KELLONAIKA TUNNIN TARKKUUDELLA, TARJOTAAN MYÖS VAIHTOEHDOT”EPÄSÄÄNNÖLLISESTI / VAIHTELEVASTI” JA EOS)
a. arki-iltoina
b. viikonloppuna?
K6 Entä mihin aikaan tavallisesti heräät (KÄYTETÄÄN 24 TUNNIN KELLOA. MERKITÄÄNKELLONAIKA TUNNIN TARKKUUDELLA, TARJOTAAN MYÖS VAIHTOEHDOT ”EPÄSÄÄNNÖLLISESTI / VAIHTELEVASTI” JA EOS)
a. arkiaamuina
b. viikonloppuna?
K7 Kun ajattelet elämääsi eteenpäin, minkälaisena kuvittelet elämäsi 20 vuoden kuluttua? (kyllä / ei/eos)                            a. olen töissä
b. opiskelenc. tulen taloudellisesti hyvin toimeen
d. minulla on ammattitutkinto
e. minulla on perhe
f. minulla on hyviä ystäviä
g. asun Suomessa
K8 Kotitaloudella voi olla erilaisia tulolähteitä ja useammalla jäsenellä tuloja. Kun kotitaloutesi kaikki
tulot otetaan huomioon, onko menojen kattaminen näillä tuloillaa. erittäin hankalaab. hankalaac. melko hankalaad. melko helppoa
e. helppoa
f. vai hyvin helppoa?
K9 Oletko joutunut rahanpuutteen takia tekemään jotain seuraavista? (kyllä usein / kyllä joskus / ei
/ en osaa sanoa)
a. lopettanut harrastuksen
b. jättänyt harrastuksen aloittamattac. ollut tapaamatta ystäviäsi
K10 Mikä on pääasiallinen tulonlähteesi? (EI LUETELLA, NÄMÄ STRUKTUROIDUT VAIHTOEHDOT EHDOTUKSIA ESIKOODAUKSEEN)
a. Säännöllinen palkkatyö
b. Tilapäistyö
c. Oman yrityksen tai toiminimen tuotto
d. Freelancer-tulot
e. Pääomatulot
f. Taskurahat vanhemmilta tai sukulaisilta
g. Opintoraha tai sen asumislisä
242

NUORIsobarometri 2014

h. Opintolaina
i. Toimeentulotuki
j. Työmarkkinatuki tai työttömän peruspäiväraha
k. Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha
l. Sairauspäiväraha, -eläke tms.
m. Varusmies- tai siviilipalveluspäiväraha
n. Vanhempainrahao. Kotihoidontuki
p. Pikavipit
q. Jostain muualta
r. Ei mistään
s. Ei osaa sanoa
K11 Oletko viimeisen 12 kuukauden aikana joutunut jättämään laskuja maksamatta?
(usein, melko usein, harvoin, melko harvoin, en koskaan, eos)K12 Onko sinulla maksuhäiriömerkintöjä? (kyllä, ei, eos)K13 Oletko joskus ottanut kulutusluottoa? (kyllä, ei, eos)(JOS K13=EI)
K14 Olisitko valmis ottamaan kulutusluottoa? (kyllä, ei, eos)K15 Olisitko valmis lainaamaan vanhemmiltasi? (kyllä, ei, eos)K16 Olisitko valmis lainaamaan kavereiltasi? (kyllä, ei, eos)K17 Oletko saanut viimeisen 12 kuukauden aikana toimeentulotukea? (kyllä, ei, eos)
(KYSYTÄÄN VAIN JOS T9><a, ELI LAPSUUDENKODISTA MUUTTANEILTA)
K18 Ovatko vanhemmat tukeneet sinua viimeisten kuuden kuukauden aikana taloudellisesti jollaintavoin? (kyllä / ei / en osaa sanoa)(KYSYTÄÄN, JOS K18=kyllä)
K19 Ovatko vanhemmat tukeneet sinua viimeisen kuuden kuukauden aikana taloudellisesti …? (kyllä/ ei / en osaa sanoa)
a. Ostamalla sinulle ruokaa
b. Maksamalla asumiskulujasi
c. Maksamalla liikennekulujasi tai ostamalla kulkuvälineitäd. Maksamalla puhelinlaskujasi
e. Maksamalla opintolainasi tai muun pankkilainasi korkoja tai lyhennyksiä
f. Maksamalla vapaa-ajan harrastuksiasi
g. Ostamalla sinulle vaatteitah. Maksamalla loma- tai muita matkojasi
i. Tilaamalla sinulle lehtiä
j. Antamalla rahaa käyttöösi
k. Jollain muulla tavalla

Liitteet243

K20 Luettelen seuraavaksi joukon vastakkaisia luonnehdintoja. Miten luonnehtisit itseäsi kuluttajana
asteikolla 1–5 siten, että asteikon toinen ääripää 1 on tuhlari ja toinen ääripää 5 on säästäväinen. Mihin
kohtaan sijoitat itsesi?
• 1 Tuhlari – 5 Säästäväinen
• 1 Trendien edelläkävijä – 5 Perässähiihtäjä• 1 Heräteostelija – 5 Harkitseva• 1 Massan mukana menijä – 5 Oman tien kulkija• 1 Ympäristötietoinen – 5 Ei-ympäristötietoinen
K21 Koetko itsesi yksinäiseksi
a. kyllä, usein
b. kyllä, joskus
c. ei
K22 Onko sinulla sellaisia ystäviä, joiden kanssa voit keskustella luottamuksellisesti asioistasi?
(kyllä / ei / eos)K23 Kenen kanssa vietät eniten vapaa-aikaasi?
(Yksin / Perheeni kanssa / 1–3 kaverini kanssa / 4 tai useamman kaverin ryhmässä / Poika- tai tyttöystäväni kanssa)
K24 Kuinka usein tapaat kavereitasi?
K25 Kuinka usein puhut puhelimessa kavereidesi kanssa?
K26 Kuinka usein olet nettiyhteydessä kavereidesi kanssa?
a. Päivittäin tai lähes päivittäin
b. Suunnilleen joka viikko
c. Suunnilleen joka kuukausi
d. Muutaman kerran vuodessa tai harvemmin
e. En koskaan
f. En osaa sanoa
K27 Kuinka kiinteästi tunnet kuuluvasi seuraaviin? (5 = erittäin kiinteästi, 4 = melko kiinteästi, 3 = ei
kiinteästi eikä löyhästi, 2 = melko löyhästi, 1 = erittäin löyhästi tai ei ollenkaan, 99 = eos)a. perheeseenb. sukuunc. ystäväpiiriin
d. harrastuspiiriin
e. koulu-/työyhteisöön
f. eniten käyttämääsi nettiyhteisöön
g. johonkin yhdistykseen, seuraan tai kansalaisjärjestöön
h. seurakuntaan / uskonnolliseen yhteisöön
i. suomalaiseen yhteiskuntaan
K28 Kun ajattelet peruskouluikääsi, niin… (ei / kyllä / eos)a. oliko perheelläsi pitkäaikaisia taloudellisia vaikeuksia?
b. oliko isäsi tai äitisi usein työttömänä, vaikka olisi halunnut tehdä työtä?
c. oliko isälläsi tai äidilläsi jokin vakava sairaus tai vamma?
244

NUORIsobarometri 2014

d. oliko isälläsi tai äidilläsi ongelmia alkoholin vuoksi?
e. oliko isälläsi tai äidilläsi jokin mielenterveysongelma, esim. skitsofrenia, muu psykoosi tai
masennus?
f. esiintyikö perheessäsi vakavia ristiriitaisuuksia?
g. erosivatko vanhempasi?
h. olitko itse vakavasti tai pitkäaikaisesti sairaana?
i. kiusattiinko sinua koulussa?
j. huolehdittiinko sinun perustarpeistasi, kuten ruuasta, vaatetuksesta ja puhtaudesta?
k. oliko perheesi tekemisissä lastensuojelun sosiaalityön kanssa?
l. olitko sinä lastensuojelun asiakas? (KYSYTÄÄN VAIN JOS k=KYLLÄ)m. entä oliko joku toinen perheesi lapsista lastensuojelun asiakas? (KYSYTÄÄN VAIN JOS
k=KYLLÄ)n. sijoitettiinko sinua kodin ulkopuolelle lastensuojelusyistä? (KYSYTÄÄN VAIN JOS k=KYLLÄ)K30 Kuinka paljon seuraavat määreet kuvaavat tämän hetkistä kotiasi ja sen ilmapiiriä (5 = erittäin
paljon / 4 = melko paljon / 3 = melko vähän / 2 = erittäin vähän tai 1 = ei ollenkaan / 99 = eos)a. rakastava
b. kannustava
c. tavallinen
d. riitaisa
e. välinpitämätön
f. kiireineng. sotkuinen
h. meluisa
i. puhumaton
K31 Oletko viimeksi kuluneiden 6 kuukauden aikana tehnyt jotakin seuraavista? (1 säännöllisesti, 2satunnaisesti, 3 ei lainkaan, EOS)
a. Polttanut tupakkatuotteita (savukkeita, piippua, sikaria)
b. Käyttänyt nuuskaa
c. Nauttinut alkoholia humalaan asti
d. Käyttänyt tai kokeillut hasista tai marihuanaa
e. Käyttänyt tai kokeillut muita huumeita
f. Käyttänyt tai kokeillut lääkkeitä päihtymistarkoituksessa
g. Pelannut rahapelejä(JOS K31 c = 1 tai 2)
K32 Koetko alkoholin käytöstä olleen koskaan haittaa… (kyllä paljon, kyllä vähän, ei, eos)a. Ihmissuhteillesi
b. Terveydellesi
c. Opinnollesi tai työllesi
d. Taloudelliselle tilanteellesi(JOS K31d tai e = 1 tai 2)

Liitteet245

K33 Koetko huumeiden käytöstä olleen koskaan haittaa... (kyllä paljon, kyllä vähän, ei, eos)a. Ihmissuhteillesi
b. Terveydellesi
c. Opinnollesi tai työllesi
d. Taloudelliselle tilanteellesi(JOS K31g = 1 tai 2)
K34 Koetko rahapeleistä olleen koskaan haittaa… (kyllä paljon, kyllä vähän, ei, eos)a. Ihmissuhteillesi
b. Terveydellesi
c. Opinnollesi tai työllesi
d. Taloudelliselle tilanteellesi
K35 Kuinka samaa tai eri mieltä olet seuraavien ruokailuun liittyvien väitteiden kanssa?(4 = Täysin
samaa mieltä, 3 = Jokseenkin samaa mieltä, 2 = Jokseenkin eri mieltä, 1 = Täysin eri mieltä, 99 = eiosaa sanoa)
a. Valmistan itse usein ruokaa kotona.
b. Valmistamme usein ruokaa kavereideni kanssa omassa tai kavereiden kodissa.
c. Syömme usein yhdessä kavereideni kanssa omassa tai kavereiden kotona.
d. Käymme usein pizzalla tai hampurilaisella kavereiden kanssa.
e. Karkkien ja muiden herkkujen syöminen kuuluu ajanviettoon kavereideni kanssa.
(f–h KYSYTÄÄN VAIN JOS ON JOKIN HARRASTUS, ELI K1=kyllä)
f. Harrastuksissani puhutaan ruoasta ja sen merkityksestä hyvinvoinnilleni.
g. Harrastusten yhteydessä syön yhdessä muiden kanssa (esim. osana leirejä, treenejä tms.).
h. Harrastuksissa mukana olevat näyttävät hyvää esimerkkiä ruokatottumusten osalta.
K36 Kuinka paljon seuraavat tahot voivat vaikuttaa ruokatottumustesi terveellisyyteen? (4 = paljon
merkitystä, 3 = jonkin verran merkitystä, 2 = vähän merkitystä, 1 = ei merkitystä, 55 = ei koske minua, 99 = eos)a. Sinä itse, yksinb. Äitic. Isä
d. Muu perheesi
e. Ystävät
f. Koulu
g. Tyttö-/poikaystävä
h. Elintarviketeollisuus ja kauppa
i. Terveydenhuoltohenkilöstö
j. Mediak. Harrastejärjestöt
l. Opettaja
K37 Kuinka tyytyväinen olet tällä hetkellä omaan taloudelliseen tilanteeseesi kouluarvosana-asteikolla
4–10?
K38 Kuinka tyytyväinen olet vapaa-aikaasi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
246

NUORIsobarometri 2014

K39 Kuinka tyytyväinen olet ihmissuhteisiisi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
K40 Kuinka tyytyväinen olet terveydentilaasi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
K41 Kuinka tyytyväinen olet psyykkiseen terveydentilaasi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
K42 Kuinka tyytyväinen olet fyysiseen kuntoosi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
K43 Kuinka tyytyväinen olet ulkonäköösi kouluarvosana-asteikolla 4–10?
K44 Kuinka tyytyväinen olet nykyiseen elämääsi kaiken kaikkiaan kouluarvosana-asteikolla 4–10?
***
Tässä olivatkin kaikki kysymyksemme. Teitä haastatteli (nimi) Taloustutkimus Oy:stä. Hyvää
päivän/illan jatkoa!

Liitteet

247

248

NUORIsobarometri 2014

Liite 2
Mikä on pääasiallinen tulonlähteesi? Muu, mikä?

•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•

Apuraha tieteellisiin jatko-opintoihin
Asumistuki
Diplomityö
Elatusmaksut ja lapsilisä
Hoitovapaaraha
Isovanhemmilta saatu raha sekä keikkatyö
Jälkihuolto
Kadetin päiväraha
Kelan etuudet
Kela-tuet
Kesäisin töistä, säästöistä
Kesätyöpalkat, satunnaiset vkl-työt
Kesätyöt
Kesätyöt ja opintotuki
Kesätyöt ja sukulaisilta saadut rahat mm.
juhlissa
Kesätyöt ja työharjoittelusta mahd. saatavat
tulot
Kesätöistä säästetyt palkat
Kesätyöt ja viikkorahat
Kotityöt
Koulutusrahasto
Kuntoutusraha
Kuukausiraha mummolta
Lapsilisät
Matkakustannukset Kelalta
Miehen tulot
Määräaikainen eläke
Määräaikainen työsuhde
Opintoraha + asumistuki + opintolaina
Opintotuki
Opintotuki ja miehen tulot
Opintotuki ja työ osa-aikaisena
Opintotuki ja työ valmentajana
Oppisopimustyö
Osa-aikatyö
Osa-aikatyö + Kela
Palkka keikkatyöstä

•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•
•

Palkkatulot ja oman yrityksen tulot yhdessä
PerintöProsessi käynnissä työttömyysturvasta
PullotPuolison tulot
Puolustusvoimat
Sambons inkomster
Sommararbete
Sosiaalihuolto maksaa
Sotilasavustuksen
perusraha(puolisoarmeijassa)
Säästöt
Takuueläke
Taskuraha
Tuet
Tuet ja vanhempien tuki
Työ pääasiallisesti + opintotuki
Työttömyyskassa
Työttömyysturva ja asumistuki
Vanhemmat
Vanhemmilta saatu raha ja valmennustyö
Yrittäjän tulot
YritysYstäväni
Äiti

Liitteet

249

250

NUORIsobarometri 2014

Liite 3
VASTAAJAT TAUSTAMUUTTUJITTAINSUKUPUOLIn%Nainen

925

49

Mies

969

51

Yhteensä

1894

100

IKÄRYHMÄ

n

%

15–19

597

32

20–24

649

34

25–29

648

34

Yhteensä

1894

100

ÄIDINKIELI

n

%

Suomi

1707

90

Ruotsi

98

5

Muu

89

5

Yhteensä

1894

100

MAAKUNTAn%

Uusimaa589

31

Varsinais-Suomi

177

9

Satakunta

68

4

Kanta-Häme

50

3

Pirkanmaa

193

10

Päijät-Häme

64

3

Kymenlaakso

45

2

Etelä-Karjala

44

2

Etelä-Savo

45

2

Pohjois-Savo

86

5

Pohjois-Karjala

53

3

Keski-Suomi

113

6

Etelä-Pohjanmaa

62

3

Pohjanmaa

442Keski-Pohjanmaa

29

2

Pohjois-Pohjanmaa

161

9Kainuu

17

1

Lappi

54

3

ASUMIS- JA PERHEMUOTOn%Yksin asuva

403

21

Kämppis tai soluasunto

178

9

Avio- tai avoliitossa, ei lapsia

456

24

Avio- tai avoliitossa, myös lapsia

175

9

Liitteet251

Yksinhuoltaja

15

1

Kahden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat, isä- tai äitipuoli)

504

27

Yhden vanhemman kanssa (myös otto- ja kasvatusvanhemmat)

116

6

Vuorotellen molempien vanhempien kanssa

33

2

Muu asumis- ja perhemuoto

13

1

Yhteensä

1894

100

OPISKELUn%Peruskoulussa

128

12

Lukiossa

235

21

Toisen asteen ammatillisessa oppilaitoksessa

247

22

Ammattikorkeakoulussa

202

18

Yliopistossa

261

24

Jossain muualla

30

3

Ei osaa sanoa

2

0

1105

100

Yhteensä

252PÄÄASIALLINEN TOIMINTA

n%Koululainen tai opiskelija

1006

53

Palkkatyössä

581

31

Yrittäjä

40

2

Työtön162

9Äitiys-, isyys- tai vanhempainvapaalla

42

2

Työpajassa, ammattistartissa, työharjoittelussa tai työkokeilussa

17

1

Jokin muu

47

3

Yhteensä

1894

100

Nuorisobarometri 2015

Kirjoittajat

Antti Häkkinen on sosiaalihistorian dosentti
Helsingin yliopistossa. Päätyönään hän toimii
talous- ja sosiaalihistorian yliopistonlehtorina politiikan ja talouden tutkimuksen laitoksella.

Laura Kestilä, dosentti, VTT, erikoistutkija,
työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksessa (THL) sosiaalipolitiikan tutkimus­
yksikössä.

Valdemar Kallunki on uskontososiologian dosentti Turun yliopistossa ja kirkkososiologian
dosentti Helsingin yliopistossa. Päätyönään hän
toimii Kymenlaakson ammattikorkeakoulun
hyvinvointi- ja liiketoimintapalveluihin liittyvän
tutkimus- ja kehittämistoiminnan vetäjänä.

Pirjo Korvela, FT, toimii Helsingin yliopistossa­
kotitaloustieteen yliopistonlehtorina. Hänen
tutkimustoimintansa on keskittynyt perheiden
ja nuorten arkielämään ja perheiden arjen kehittämiseen. Uusin yhteistyöhanke on Tekesin
rahoittama, Työterveyslaitoksen, VTT:n, Lappeenrannan teknillisen yliopiston ja Helsingin
yliopiston konsortiohanke ”Palvelutalouden
vallankumous – ihminen digitalisaation keskiös­sä”, jossa Korvelan osuus keskittyy nuorten arkirytmin tukemisen kehittämiseen arjen digitali­soituessa.

Sakari Karvonen, dosentti, VTT, tutkimusprofessori, työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin
laitoksessa (THL) sosiaalipolitiikan tutkimus­
yksikössä.
Eila Kauppinen, KTM, KM, on toiminut pitkään nuorisotoimialalla eri järjestöjen asiantuntija- ja johtotehtävissä. Vuonna 2015 hän siirtyi
Suomen lasten ja nuorten säätiön toiminnanjohtajan tehtävästä tohtorikoulutettavaksi Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitokselle.
Hänen väitöskirjatutkimuksensa käsittelee järjestöjen mahdollisuuksia edistää nuorten terveellisiä ruokatottumuksia.
Timo M. Kauppinen, dosentti, VTT, erikoistutkija, työskentelee Terveyden ja hyvinvoinnin
laitoksessa (THL) sosiaalipolitiikan tutkimus­
yksikössä.
Vesa Keskinen on Helsingin kaupungin tietokeskuksen tutkija. Hän on tutkinut muun muassa nuorten vapaa-aikaa ja elinoloja. Viime aikoina mielenkiinnon kohteina ovat olleet myös
kaupunkikulttuuri ja musiikkimaut.

Sami Myllyniemi, VTM, on Nuorisotutkimusverkoston tutkija.
Anne Nordlund, KM, on kasvatustieteen
tohtori­opiskelija Helsingin yliopistossa. Hänen
tutkimusaiheensa on nuorten työttömien toimijuuden tukeminen kokonaisvaltaisella ohjauksella. Hän työskentelee yliopistossa Tekesin
rahoittaman hankkeen ”Palvelutalouden vallan­
kumous – ihminen digitalisaation keskiössä”
parissa. Hankkeessa Nordlund keskittyy nuorten arjenhallintaa tukevan digitaalisen työkalun
kehittämiseen.
Marja Peltola, VTT, toimii tutkijana Nuoriso­
tutkimusverkostossa. Hänen tutkimukselliset kiinnostuksen kohteensa liittyvät perhe- ja
suku­
polvisuhteisiin intersektionaalisesta näkö­
kulmasta. Väitöskirjassaan hän on tutkinut
maahanmuuttotaustaisten perheiden asemaa

Kirjoittajat

253

suomalaisessa yhteiskunnassa. Tällä hetkellä
hän työskentelee hankkeessa, jossa tarkastellaan
sukupolvien välisiä neuvotteluja monikulttuurisissa ympäristöissä.
Elina Pekkarinen, VTT, tutkijatohtori, työskentelee Nuorisotutkimusverkostossa Suomen
Akatemian rahoittamassa tutkijatohtorihankkeessa, jossa tarkastellaan lapsuutta, nuoruutta ja syrjäytymisen ilmiötä suhteessa suojelun,kontrollin ja poikkeavuuden teemoihin.

254

Nuorisobarometri 2015

Anu Raijas, dosentti, MMT, toimii tutkimus­
päällikkönä Kilpailu- ja kuluttajaviraston
markkina­tutkimusyksikössä. Hän on tehnyt tutkimusta muun muassa nuorten taloudellisesta
osaamisesta, perheen sisäisestä taloudellisesta
päätöksenteosta ja erilaisten väestöryhmien kulutuksesta.
Mikko Salasuo on talous- ja sosiaalihistorian
dosentti Helsingin yliopistossa. Hän työskentelee vastaavana tutkijana Nuorisotutkimus­
verkostossa.

tiivistelmä

Nuorisobarometri on vuodesta 1994 lähtien
vuosittain toteutettu 15–29-vuotiaiden Suomessa asuvien nuorten arvoja ja asenteita tutkiva kyselytutkimus. Vuoden 2015 Nuorisobarometri perustuu 1894 puhelinhaastatteluun, ja
sen teemana on arjenhallinta.
Nuorisobarometrin kyselyssä arjenhallinnan ulottuvuudet muodostavat tiiviin kokonaisuuden. Taloudelliset, sosiaaliset ja käytännön
arkeen liittyvät kysymykset liittyvät vahvasti
toisiinsa. Lapsuudenkodista saadut eväät tukevat arjesta selviytymistä, joka puolestaan tukee
kokemusta elämässä pärjäämisestä. Arkeen liittyvät haasteet ylittävät niin sukupolvet kuin sektorirajatkin.
Lapsuudenkodin vakavat ristiriidat ja vanhempien ero ovat vahvasti yhteydessä elämänhallinnan vaikeuksiin nuoruusiässä. Vaikka
vanhempien heikko koulutustaso selittää lapsuudenkodin vaikeuksia, ei ongelmien ylisukupolvisuus ole palautettavissa koulutustason periytymiseen, vaan kyse on myös koulutuksesta
riippumattomista, suoremmista yhteyksistä ongelmien välillä.
Nuoret arvioivat nykyisen kotinsa ilmapiirin
pääosin myönteiseksi. Lähes yhdeksän kymmenestä kokee ilmapiirin vähintään melko rakastavaksi ja kannustavaksi. Heikosti toimeentulevissa kodeissa ilmapiiri on muita huonompi.
Lapsuudenkodin vaikeudet näkyvät heikompana ilmapiirinä myöhemmissä elämänvaiheissa.
Myös konkreettisiin arkitoimintoihin liittyvät
vaikeudet näyttävät olevan yleisiä etenkin niillä,
joiden vanhemmalla on ollut alkoholiongelma.
Lapsuudenkoti, perheen ilmapiiri ja arjenhallinta linkittyvät tiiviisti toisiinsa.
Arjen sujuvuutta selvitettiin kysymällä, miten vastaaja selviytyy ruoanlaitosta, siivouksesta

ja muista arkitoimista. Yleisilme on suhteellisen
myönteinen, sillä jokaisesta kysytystä asiasta
enemmistö arvioi selviytyvänsä hyvin. Pojilla on
selvästi useammin vaikeuksia arkitoiminnoista
selviämisessä kuin tytöillä. Erityisen suuria sukupuolten erot ovat pyykinpesussa ja siivouksessa pärjäämisessä. Iän myötä arkitoimet alkavat sujua yhä paremmin, ja korkeasti koulutetut
nuoret pärjäävät arkitoimissaan muita paremmin. Ne nuoret, jotka kokevat selviytyvänsä hyvin arkisista toimista, ovat muita tyytyväisempiä
elämäänsä.
Arjenhallintaa tutkittiin paitsi kouriintuntuviin jokapäiväisiin toimiin liittyvillä kysymyksillä, myös kysymyksillä, jotka kertovat
elämänhallinnasta, itsetunnosta ja sosiaalisestaluottamuksesta. Elämänhallinnan kokemus on
positiivisessa yhteydessä arkisista käytännön
toimista selviytymiseen. Kokemus elämässä
pärjäämisestä ja siitä, että elämällä on tarkoitus,
selittävät vahvasti elämään tyytyväisyyttä. Nuoret kokevat pärjäävänsä elämässä sitä paremmin, mitä paremmin toimeentulevana he pitävät
talouttaan, mitä nuorempana he ovat itsenäistyneet ja mitä vähemmän riippuvaisia he ovat
ulkopuolisesta taloudellisesta tuesta. Erikoista
on se, että Nuorisobarometrin kyselyaineiston
mukaan perustarpeista huolehtimisen puutteet
lapsuudessa parantavat nuoren elämässä pärjäämisen tunnetta. Mahdollisesti nämä nuoret ovat
oppineet jo varhain lapsuudessa huolehtimaan
itsestään ja siksi kokevat pärjäävänsä myöhemminkin.
Arkisin tyypillisin nukkumaanmenoaika onkello yksitoista ja yleisin heräämisaika kello seitsemän. Arkisin nuorten unen keskimääräinen
kesto on 8,2 tuntia, viikonloppuisin 9,4 tuntia.
Arjen lyhyiksi jääneiden unien vastapainoksi

Tiivistelmät255etenkin alle 20-vuotiaat maksavat univelkojaan
viikonloppuaamuisin. Arjenhallinta, samoin
kuin koulumenestys, on keskimääräistä heikompaa arkisin myöhään valvovilla. Tyytyväisyys omaan terveyteen on korkeinta niillä, jotka
nukkuvat arkisin 8–9 tuntia tai viikonloppuisin
9–10 tuntia.
Nuoret naiset ovat yhä hieman raittiimpia
kuin nuoret miehet, mutta erot ovat tasoittumassa. Humalajuominen on vähentynyt melko
nopeasti viime vuosina, samoin säännöllinen
tupakointi. 2000-luvulla havaittu huumeidenkäytön lievästi kasvanut trendi näyttää tasaantuneen. Päihteiden käyttö kasautuu vahvasti etenkin osalla pojista.
Eri paheiden koetut haitat painottuvat eri
tavoin. Rahapelien pelaamisen ja kannabiksen
käytön koetut haitat painottuvat taloudelliseen
tilanteeseen, kovempien huumeiden haitat puolestaan ihmissuhteisiin. Humalajuomisen kielteiset vaikutukset jakautuvat melko tasaisesti erielämänalueille. Huumeiden aiheuttamat haitat
koetaan selvästi useammin vakaviksi kuin alkoholin aiheuttamat. Vastaajista, joiden lapsuudenkodissa oli alkoholiongelmia, selvästi muita
suurempi osuus koki oman alkoholinkäytön
haitanneen ihmissuhteita ja terveyttä. Päihteiden säännöllinen käyttö on vahvasti yhteydessä
vähäiseen tyytyväisyyteen niin elämään yleensä
kuin terveyteen ja muihin elämän osa-alueisiin.
Syöminen ja ruoanlaitto näyttävät kyselyn
valossa olevan nuorille tärkeitä. Kolme neljästä
ilmaisee olevansa kiinnostunut eri maiden ruokakulttuureista, ja enemmistö pitää ruoan laittamista itselleen tärkeänä harrastuksena. Kolme
neljästä sanoo valmistavansa itse usein ruokaa
kotona, tytöt useammin kuin pojat. Nuoret,jotka laittavat harvoin ruokaa ja kokevat pärjäävänsä siinä huonosti, selviytyvät kaiken kaikkiaan huonosti arkitoimistaan.
Harrastaminen näyttää yleistyvän. Nyt 87
prosenttia nuorista sanoo harrastavansa jotain, kun vuoden 2012 kyselyssä osuus oli 83
prosenttia. Nuoret, jotka ovat rahanpuutteen
takia joutuneet lopettamaan harrastuksen tai

256

Nuorisobarometri 2015

jättämään sen kokonaan aloittamatta, tapaavat
ystäviään selvästi muita harvemmin.
Hyvin toimeentulevat tapaavat ystäviään
useammin, kokevat vähemmän yksinäisyyttä ja
harrastavat useammin liikuntaa. Haastatteluhetken taloudellinen tilanne selittää merkitsevästi
tyytyväisyyttä niin vapaa-aikaan, ihmissuhteisiin
kuin elämään kokonaisuutenakin. Taloudellisenhuono-osaisuuden ylisukupolvisuus näkyy kyselyaineistossa siten, että ne, joilla on kokemuksia perheen taloudellisista ongelmista peruskouluiässä, arvioivat haastatteluhetkellä omankotitaloutensa selvästi muita useammin heikosti
toimeentulevaksi. Lapsuudenperheen taloudellisten ongelmien periytyminen koskee kuitenkin
lähinnä niitä nuoria, joiden oma koulutusura jää
lyhyeksi. Hyvä koulutus toimii siis suojaavana
tekijänä.
Lapsuudenkodista pois muuttaneista 58
prosenttia sanoo saaneensa vanhemmiltaan taloudellista tukea. Tuen saaminen on yleistynyt
kymmenessä vuodessa. Vanhempien taloudelliseen tukeen turvautuneet nuoret ovat muita
tyytymättömämpiä taloudelliseen tilanteeseensa, mikä kertoo siitä, että vanhempien tukeen
turvaudutaan vasta todellisessa tarpeessa. Tätä
tulkintaa tukee sekin, että vanhemmat tukevat
lapsiaan eniten ostamalla välttämättömyyshyödykkeitä.
Päivittäinen yhteydenpito kavereiden kanssa
internetissä (75 %) on jo päivittäistä puhelinyhteyttä (40 %) ja kasvotusten tapaamista (52 %)yleisempää. Muutos on ollut hyvin nopeaa, ja
nettiyhteydenpidosta on muutamassa vuodessa
tullut puhelimessa puhumisesta suositumpaa.
Päivittäin puhelimessa kavereiden kanssa puhuvien osuus on laskussa etenkin tytöillä ja nuorimmilla vastaajilla.
Joka kolmas nuori sanoo kokevansa itsensä ainakin joskus yksinäiseksi. Vain 4 prosenttia kokee yksinäisyyttä usein. Eri yhteydenpitotavoista kavereiden kanssa on kasvotusten
tapaamisella eniten vaikutusta yksinäisyyden
kokemuksiin. Puhelimessa puhuminen suojaa
nettiyhteydenpitoa paremmin yksinäisyyden

kokemuksilta ja on nettiyhteydenpitoa vahvemmin yhteydessä myös kavereiden säännölliseen
tapaamiseen kasvotusten.
Lähes kaikki nuoret uskovat kymmenen
vuoden kuluttua työllistyneensä, tulevansa taloudellisesti hyvin toimeen ja että heillä on hyviä
ystäviä. Myönteiset tulevaisuudennäkymät ovat
tärkeitä elämäntyytyväisyydelle. Esimerkiksi
usko taloudelliseen toimeentuloon tulevaisuudessa selittää elämään tyytyväisyyttä vielä
enemmän kuin haastatteluhetken taloudellinen
tilanne. Optimismi lisää onnellisuutta erityisesti

niillä nuorilla, joiden hyvinvoinnissa on haastatteluhetkellä puutteita.
Kouluarvosanoin mitattuna tyytyväisimpiä
eri elämänalueista nuoret ovat psyykkiseen terveydentilaansa (8,8), ihmissuhteisiinsa (8,5) ja
fyysiseen terveydentilaansa (8,4). Hieman vähemmän tyytyväistä nuoriso on ulkonäköönsä
(8,2), vapaa-aikaansa (8,1), fyysiseen kuntoonsa(7,9) ja varsinkin taloudelliseen tilanteeseensa(7,6). Elämään kokonaisuutena tyytyväisyyden
keskiarvo on 8,5, eikä se ole muuttunut merkitsevästi lähes kaksikymmentä vuotta kestäneen
seurannan aikana.

Tiivistelmät

257

258

Nuorisobarometri 2015

sammandrag

Ungdomsbarometern är en enkät som omfattar unga personer i Finland i åldern 15–29, sompejlar ungdomarnas värden, värderingar och attityder. Barometern har gjorts årligen sedan år
1994. Ungdomsbarometern år 2015 består av
1 894 telefonintervjuer och den fokuserar på
hur de intervjuade unga hanterar sin vardag.
Dimensionerna inom temat, dvs. frågan om
hur de unga hanterar sin vardag, bildar en sammanhållen helhet. Frågor som ansluter sig till
ekonomi och till sociala förhållanden eller somär praktiska till sin natur, utgör ett sammanhang. Den vägkost som de unga har fått i sittbarndomshem vad gäller att klara sig i vardagenfungerar som ledstjärna för dem i deras vardag.
Den är utslagsgivande för hur ungdomarna
upplever att de klarar sig i livet. Utmaningarna ivardagen är gränsöverskridande både vad gäller
olika generationer och olika sektorer.
Allvarliga konflikter i barndomshemmet och
föräldrarnas skilsmässa återspeglar sig starkt på
hur en person upplever att han eller hon i ungdomsåldern hanterar sin vardag. Även om en låg
utbildningsnivå hos föräldrarna avspeglar sig isvårigheter i barndomshemmet, går det inte
att säga att utbildningsnivån är det avgörande
vad gäller problemen hos följande generation.
Det handlar om mera direkta problemanknutna
samband än enbart om utbildningsnivåns ärftlighet.
På det hela taget anser ungdomarna att
atmosfären i hemmet är positiv vid intervjuögonblicket. Närmare nio av tio anser att den
är minst tämligen kärleksfull och sporrande. Isådana hem där utkomstsituationen är dålig är
atmosfären sämre. Svårigheterna i barndomshemmet avspeglar sig i en sämre atmosfär i senare livsskeden. Unga som har föräldrar med

alkoholproblem verkar oftare ha problem med
konkreta vardagsfunktioner. Barndomshemmet, atmosfären i familjen och de ungas hantering av vardagen har ett starkt samband.
I syfte att kartlägga hur vardagen löper ställdes respondenterna frågor gällande hur haneller hon klarar av matlagning, städning och
andra alldagliga göromål. Allmänintrycket är relativt positivt till följd av att majoriteten ansåg
att den klarade väl av varje moment. Tydligt är
att det är svårare för pojkarna än för flickorna
att klara av vardagssysslorna. Speciellt stora varde könsbundna skillnaderna när det gällde att
tvätta kläder och att städa. I takt med ökandeålder klarade respondenterna vardagen bättre.
Högt utbildade unga klarar bättre av vardagssysslorna än andra. Ungdomar som anser att deklarar av vardagsrutinerna väl är mer nöjda med
sitt liv än andra.
Utöver frågor som ansluter sig till konkreta
sysslor i vardagen bestod enkäten av frågor som
avspeglar dels hur den unga hanterar sin vardag,dels den unga personens självkänsla och sociala
tillförsikt. Den som upplevde att han eller hon
klarar av vardagliga, konkreta sysslor hade positiva förnimmelser av att klara sig i livet överlag. Känslan av att klara sig i livet och av att
livet har en mening korrelerar starkt med hur
nöjd respondenten är med sitt liv. Ungdomarna
upplever att de klarar sig bättre i livet ju bättre
ekonomisk utkomst de har. Samma gäller om
de har blivit självständiga i relativt ung ålder
och ju mindre beroende de är av utomstående
stöd i ekonomiskt avseende. Anmärkningsvärt
är sambandet mellan brister i hur grundbehoven tryggades i barndomen och respondentens
känsla av hur väl han eller hon klarar sig senare ilivet. Ungdomsbarometerns enkätmaterial tyder

Tiivistelmät259på att de här ungdomarna redan i tidig ålder har
lärt sig att ta hand om sig själv, vilket stärker
deras uppfattning av att de klarar sig också senare i livet.
Oftast lägger sig de unga klockan elva och
stiger upp klockan sju om vardagarna. Då soverde i snitt 8,2 timmar om natten. På veckosluten
sover ungdomarna i snitt 9,4 timmar. Som motvikt till en kortare sömn under veckan var det
speciellt ungdomar som är yngre än 20 år som i
stället satsade på att sova ut under veckosluten.
De som under veckan vakar länge rapporterade
oftare än andra att de hade problem med att
hantera sin vardag. Samma gäller skolframgången. De som under veckan sover 8–9 timmar
eller 9–10 timmar under veckosluten var mest
nöjda med sin hälsa.
Unga kvinnor är fortsättningsvis mer nyktra än unga män men skillnaderna håller på att
jämnas ut. Att dricka alkohol i syfte att berusa
sig har blivit mindre vanligt under de senasteåren och minskningen är relativt tydlig. Samma
gäller regelbunden tobaksrökning. I början av
2000-talet upptäckte man att fler än tidigare använde droger, något som ser ut att ha mattats av.
Speciellt är en viss del av pojkarna mer benägna
än andra att använda rusmedel.
De negativa sidorna av olika laster återspeglar sig på olika sätt. Olägenheterna gällande
penningspel och användningen av cannabisåterspeglar sig på den ekonomiska situationen
och de negativa sidorna av starkare droger avspeglar sig på människorelationerna. De negativa följderna av supande i syfte att dricka sig
berusad fördelade sig relativt jämnt inom olika
livssektorer. De negativa följderna av narkotika
upplevdes oftare som allvarliga jämfört med
följderna av alkoholintag. Bland sådana respondenter som hade vuxit upp i familjer med alkoholproblem fanns det betydligt fler som upplevde att deras egen alkoholkonsumtion hadeinverkat negativt på människoförhållandena
och på hälsan. Att regelbundet använda rusmedel har ett starkt samband med ökat missnöje
gällande livet i största allmänhet och med den

260

Nuorisobarometri 2015

egna hälsan. Samma gäller övriga delområden
i livet.
Enkäten visar att det för ungdomar är viktigt att äta och att laga mat. Tre av fyra respondenter uppger att de är intresserade av olika länders matkulturer. De flesta anser att det handlar
om en viktig hobby när de tillreder mat åt sig
själv. Tre av fyra uppger att de ofta lagar mat åt
sig själv hemma, speciellt gäller detta flickorna.
Ungdomar som sällan själv tillreder mat och
som upplever att de inte klarar av det speciellt
bra upplever på det hela taget att de inte klarar
av sina vardagsrutiner på ett smidigt sätt.
Det verkar bli vanligare att ha en hobby. 87
procent av de unga uppger att de har en hobby
av något slag. I enkäten år 2012 var andelen
83 procent. Unga personer som pga. brist på
pengar har tvingats avbryta sin hobby eller som
inte alls har kunnat ägna sig åt en hobby träffar
sina vänner betydligt mer sällan än övriga unga.
De som i ekonomiskt avseende har det väl
förspänt träffar sina vänner oftare än andra,
upplever sig mindre ensamma och motionerar
oftare. Respondentens ekonomiska situation iintervjuögonblicket korrelerar starkt med hur
nöjd han eller hon är med sin fritid, sina människorelationer och med livet i största allmänhet. Enkätmaterialet avspeglar generationsöverskridande, ekonomisk utsatthet i så motto att
de som i grundskoleåldern hade upplevt ekonomiska problem i sin familj bedömde att deras
eget hushåll oftare klarade sig betydligt sämre iekonomiskt avseende än övriga i omgivningen.
Närmast är det dock bara för sådana ungas delvars egen utbildningskarriär kommer av sig som
det är möjligt att konstatera att de ekonomiska
problemen har gått i arv. En bra utbildningfungerar alltså som ett skydd.
Av de unga som har flyttat hemifrån uppger 58 procent att de har fått ekonomiskt stöd
av föräldrarna. På tio år har det blivit vanligare
att föräldrarna bidrar i ekonomiskt avseende.
Unga som förlitar sig på ekonomiskt stöd frånföräldrarna är oftare än andra missnöjda med
sin ekonomiska situation, vilket avspeglar det
faktum att unga vänder sig till sina föräldrar

för stöd först när ett verkligt behov ger sig till
känna. Också det faktum att föräldrarna oftast
stöder sina barn med köp av nödvändighetsartiklar stöder den här tolkningen.
Att på daglig basis stå i kontakt med kompisarna via internet (75 %) är redan vanligare
än att dagligen talas vid i telefon (40 %) och
att umgås personligen (52 %). Förändringen
har varit mycket snabb: på några år har kontakt
genom nätet blivit mer populärt än att tala i telefon. Speciellt är det färre flickor som dagligen
talar i telefon med sina kompisar. Samma gäller
de yngsta respondenterna.
Var tredje uppger att han eller hon åtminstone någon gång har känt sig ensam. Endast 4
procent upplever att han eller hon ofta är ensam. När det gäller olika sätt att umgås med
kompisarna inverkar personliga möten mest på
upplevelserna av ensamhet. Att talas vid i telefon skyddar mer effektivt mot upplevelserna av
ensamhet än kontakt via nätet. Den som satsar
på att telefonledes kommunicera med kompisarna träffar dem oftare också personligen än

den grupp som satsar på kontakt med kompisarna via nätet.
Nästan alla ungdomar anser att de efter tio
år har funnit ett arbete åt sig, att de klarar sig
bra ekonomiskt och att de har goda vänner. De
positiva framtidsutsikterna korrelerar med hur
nöjd den unga är med sitt liv. En tro på ekonomisk utkomst i framtiden avspeglar förnöjsamhet med livet i ännu högre grad än personens
ekonomiska situation i intervjuögonblicket.
Optimism ökar lyckan speciellt hos sådana unga
som inte klarar sig så bra.
När man använder skolvitsord är de unga
mest nöjda med sitt psykiska hälsotillstånd
(8,8). Därefter följer människorelationerna (8,5)
och det fysiska hälsotillståndet (8,4). Mindrenöjda är de unga med sitt utseende (8,2), sin
fritid (8,1) och sin fysiska kondition (7,9). Den
ekonomiska situationen bedömdes av många
(7,6) som mindre bra. Medeltalet (8,5) för hur
nöjda de unga är med sitt liv som helhet har
inte på ett anmärkningsvärt sätt ändrats underde knappa tjugo år som enkäten har utförts.

Tiivistelmät

261

262

Nuorisobarometri 2015

summary

The Youth Barometer is an annual questionnaire study on the values and attitudes of young
people between 15 and 29 who live in Finland,
carried out since 1994. The 2015 Barometer isbased on a total of 1894 telephone interviews,
and its theme is everyday life management.
The various dimensions of everyday life
management form a compact whole in thequestionnaire. The financial and social questions, as well as those related to practical everyday matters, are closely related to each other.
Things learned at home as a child support coping with everyday life, which in turn supports
the experience of doing well in life. Challenges
related to everyday life cross both generationaland sectoral borders.
Serious conflicts in the childhood home andthe divorce of parents are strongly related toproblems with life management in young people. Even if problems in the childhood home
are to some extent explained by the low level of
education of the parents, the fact that problems
descend to the next generation cannot be explained by the descent of education level alone.
Rather, we are also dealing with more direct relationships between problems that do not depend on education.
The respondents mainly estimated the atmosphere at their current home to be positive.
Almost 90 per cent experienced the atmosphere to be at least somewhat loving and supportive. The atmosphere was poorer in homes
with lower income. Problems in the childhood
home were visible as a poorer atmosphere inlater stages of life. Problems related to practical
everyday operations seem to be more common
in those whose parents struggled with alcoholabuse. The childhood home, atmosphere within

the family, and everyday life management areclosely related issues.
The fluency of everyday life was studied
through questions related to how the respondent deals with cooking, cleaning, and other such
everyday chores. The general outlook was relatively positive, as the majority of the respondents felt that they deal well with these matters.
Problems with everyday chores were clearly
more common in boys than girls. The differences between the genders were particularly visible
in laundering and cleaning. The everyday chores
become easier with age, and young people witha higher education level deal better than others.
Those who felt that they deal well with everyday
chores were happier with their lives than others.
Everyday life management was also studied
through questions related to life management,
self-esteem, and social trust. The experienceof life management has a positive relation to
dealing with practical everyday chores. Life satisfaction is strongly explained through the experience of doing well in life and life having ameaning. The experience of doing well in life
was higher in young people who considered
their finances better, had become independent
younger, and were less dependent on externalfinancial aid. It is peculiar that according to
the data in the Youth Barometer, deficiencies
in taking care of the basic needs in childhood
increased the experience of doing well in life. It
is possible that such people learned early on in
their childhood to take care of themselves, andtherefore consider themselves to be doing welllater on as well.
The most common time for going to sleep
during weekdays was 11 pm, and the most common time for waking up 7 am. The average sleep

Tiivistelmät

263

time during weekdays was 8.2 hours, and 9.4
hours during weekends. Particularly those under
20 pay off their sleep debts from the weekdays
during weekends. Everyday life management,
like success at school, is on average poorer inthose who stay up late during the working week.
Satisfaction with one’s health was the highest in
those who sleep 8–9 hours during the week or
9–10 hours during weekends.
Young women still drink slightly less than
young men, but the difference is decreasing.
Drinking for the effect has decreased fairly rapidly during the past years, as has regular smoking. The slight increase in drug use noticeable
after the change of millennium seems to havedecreased somewhat. The use of intoxicants isconcentrated particularly among some boys.
The emphasis of the disadvantages ofthe various vices varies. The disadvantages ofgambling and the use of cannabis were mostly
concentrated on the financial effects, whereas
harder drugs were seen to affect human relationships. The negative effects of excessive alcohol use were distributed quite evenly acrossthe various areas of life. The disadvantages ofdrugs are seen as severe far more often thanthose of alcohol. The proportion of respondents who considered their own alcohol use tohave affected their personal relationships andhealth was significantly higher amongst those
who had grown up in homes where alcoholabuse was a problem than those whose childhood homes had not been affected by such issues. There was a strong link between regularuse of intoxicants and lower life satisfaction,
poor health, and problems in other areas of life.
Eating and cooking seem to be important toyoung people. Three out of four expressed interest in the food cultures of various countries,
and a majority considered cooking to be an
important hobby. Three out of four said theycook at home often, girls more often than boys.
Those respondents who cook rarely and consider themselves not to be good at it, also had
the poorest ability to deal with everyday chores.

264

Nuorisobarometri 2015

Hobbies seem to be becoming more common. 87 per cent of the young people said they
have at least one hobby, whereas in the 2012
survey, the number was 83 per cent. Those
young people who had to interrupt their hobby
or were not able to start it at all due to shortage of money, meet their friends less often thanothers.
Those with a steady income meet theirfriends more, feel lonely less often, and exercise
more than others. The financial situation at thetime of the interviews was a significant factor
in satisfaction with leisure time, personal relationships, and life as a whole. The passing downof financial disadvantages through the generations can be seen in the data through the phenomenon that those who had experiences offinancial problems in the family when they weregrowing up, also evaluated their own financial
situation to be poorer at the time of the interview than others. However, the passing downof financial problems from the childhood family mostly only applied to those young people
whose educational career remained short. In
other words, higher education was a protecting
factor.
58 per cent of those who had moved outof their childhood homes said that their parents
help them financially. This has become morecommon within the past ten years. Those who
relied on the financial support of their parents
were less satisfied with their financial situation
than others, which seems to mean that parental
support is only used in real need. This interpretation is also supported by the fact that parents
mostly support their children by buying themnecessities.
Keeping in touch with friends daily online(75 %) is already more common than talking on
the phone daily (40 %) and meeting face-to-face(52 %). The change has been rapid, and within
only a few years, keeping in touch online has become more popular than talking on the phone.
The share of those who talk to their friends on
the phone daily is decreasing particularly among
girls and the younger respondents.

Every third young person said they feellonely at least sometimes. Only 4 per cent feellonely often. Meeting face-to-face had more effect on feeling lonely than the other forms ofstaying in touch. Talking on the phone protects
people from feelings of loneliness better and ismore strongly related to meeting friends faceto-face than online contact.
Almost all of the respondents believed they
will have a job in ten years’ time, that their financial situation will be good, and that they will
have good friends. A positive outlook on the
future is significant for life satisfaction. The belief in a financially stable future, for example,
explains life satisfaction even better than thecurrent financial situation at the time of theinterview. Optimism increases happiness particularly in those young people with deficiencies
in their current situation.
Measured using Finnish school system
gradings, on a scale of 4–10, the young people were the most satisfied with their psychological health (8.8), personal relationships (8.5),
and their physical health (8.4). The respondents
were slightly less satisfied with the way theylook (8.2), leisure time (8.1), physical condition(7.9), and particularly their financial situation(7.6). The average rating for satisfaction withlife as a whole was 8.5, which has not changed
significantly during the almost 20 years that thesituation has been monitored.

Tiivistelmät

265

Arjen jäljillä
Nuorisobarometri on vuodesta 1994 lähtien vuosittaintoteutettu kyselytutkimus. Sen kohteena ovat Suomessa
asuvat 15–29-vuotiaat. Osa barometrin kysymyksistä toistuu
samoina, osa on vaihtuvien teemojen mukaisia.
Nuoriso­barometri 2015:n teemana on arjenhallinta.
Arjen jäljillä pureutuu teemaan tuottamalla tuoretta tietoa
siitä, millaista nuorten jokapäiväinen elämä juuri nyt on.
Käsitellyksi tulevat niin ruoanlaitto, siivous, unirytmi,
päihteet­, harrastukset, taloudellinen pärjääminen kuin­sosiaalinen elämäkin. Arjenhallintaa tutkittiin paitsi kouriin­
tuntuvien arkitoimien kautta, myös kysymyksillä, jotka
kertovat elämänhallinnasta, itsetunnosta ja sosiaalisestaluottamuksesta.
Teos on arkielämän syvien ja pitkäkestoisten seurausten­jäljillä. Kyselytulosten mukaan lapsuudenkodin olosuhteet
ovat yhteydessä nuoruusiän arjenhallintaan. Arjen jäljillä
ollaan siinäkin mielessä, että kysely tuo tietoa arkisten
valintojen seurauksista nuorten hyvinvoinnille. Nuoriso­
barometrin kyselyssä taloudelliset, sosiaaliset ja käytännön
arkitoimiin liittyvät kysymykset kytkeytyvät vahvasti toisiinsa.
Lapsuudenkodista saadut eväät tukevat arjesta selviytymistä,
joka puolestaan tukee kokemusta elämässä pärjäämisestä.
Arkeen liittyvät haasteet ylittävät niin sukupolvet kuin
sektorirajatkin.
opetus- ja kulttuuriministeriö
NUORISOASIAIN NEUVOTTELUKUNTANUORISOTUTKIMUSVERKOSTO

ISBN 978-952-5994-98-8