Caysichitt-(Y) og Chernovitt-(Y) fra Lindvikskollen,Kragere; to nye mineraler for Norge
Roy Kristiansen, Postboks 19, 1656 Torp
Na r teknologien og/eller nye metoder tillater det kan det til tider vsere lennsomt a ta
yar e pa mikromateriale som, der og da , synes umulig a bestemme p.g.a, for srna
mengder.
Slik var det med en ster k " for kommen" feltspatstutT med rustflekker, red e og gulebelegg jeg samlet i hellandittforekomsten pa Lindvikskollen ved Kragere tidlig pa
70-tallet.
p1l mikroso nde ble det bestemt to mineraler
nye for Norge, nemlig de sje ldne jordartsmineralene: caysichitt-(Y) og chernovitt(Y).

I det felgende skal vi g1l litt mermere inn
p1l de to minerale ne

D: D: Mogarth pa Min. Geo l. Museumvaren 1974
P1I den befant det seg litt svart turmalin(schor!) og deler av en ufrisk titanittkrystall. Men det mest interessante var opptreden av bitte sma hvite vifter og "b usker",ofte litt misfarget av rust. Dimensjonsmessig var disse imidlertid < 0,2 mm, og ganske f1l i antall, og det var helt utenkelig
dengang 11 f1l bestemt mineralet uten vide-reo
Den ble liggende som " unknown" i mange
1Ir, i forvisningen om at dette kunne vtere
noe morsomt. Forst i 1990 ble den tart
frem igjen, og sendt til en av mine mange
kontakter i utlandet, Dr. A. V. Voloshi n,ved Kola Science Center, Apatity. Og, riktig nok, stuffen var verdt 11 ta yare p1l!
Ved hjelp av rent genpulverdiagram, SEMbilder, og kvalitativ og kvantitativ analyse

CA YS I C H I T T(Y),Y4(Ca3 RE)4(OH)(H20)5(Si8020)(C° 3)6· 2H20
Caysich itt-(Y) har navn etter sammensetningen av kationene: Ca,Y,Si,C,H ., og er
originalbeskrevet (Hogarth et al. 1974) fra
Evans Lou-pegmatitten, Wakefield , Quebec, Kanada, hvor bl.a. hellanditt-(Y) forekommer i kjempestykker opp til 55 x 10em! (Hogart h et al 1972). Opprinnelig var
caysichitt kjent under betegnelsen UN IIog UN 16 (Miles et a1.1 97 I ) far det blenavng itt og godkje nt. En rekke andre sjeldne Y-rike mineraler er funnet i forekomsten, bl.a. lokkaitt, wakefielditt, og kainositt (Hogart h 1972).
I mange henseender har Lindvikskollen,
Tangen-bruddet, o.ft. i omegn av Kragere
mange fellestrekk med Evans Lou-pegmatitten, og det skulle fortsa tt vrere interessante funnmuligheter i vart omrade, spesielt mikromineraler, ikke minst med tanke
p1l wakefielditt-(Y), moyditt-(Y) (Grice etal. 1986) og vyuntspakhkitt-(Y) (Wilson1987).
I Evans Lou forekommer caysichitt sombelegg og inkrustreringer opp til 2 mm tykke, som i scanning viser seg som seylefor-125

Caysichitt (1), Chernovitt (2) 90x

Caysichitt (1), 380x

mede krystaIler, men sjelden termin erte.
Det antas at caysichitt har oppstatt (er dannet) fra hellanditt gjennom hydrotermale
lesninger og utfelling .

er ufullstendig . Salede s beskriver Voloshin
et al. (1986) det ferste funn av caysichitt iRussland, pa Kola-halveya, uten a vrere
klar over funnet fra Kazakh stan !
Caysichitt pa Kola forekommer som hvitesfterulitter fra 0,2 - 0,7 mm dia., sammen
med flusspat, keiviitt, bastnresitt og xenotim.
Det norske materiale skulle dermed bli det
4. funn i verden, og mineralet er utvilsomt
sjeldent, selv om det ikke er sa uvanlig fra
typelokaliteten i Kanada.
1 Lindvikskollen er det av meg funnet bareen stuff som i sin helhet er "brukt opp" tilbestemmelsen.
Caysichitten forekommer som hvite - rustfargede vifter opp til 0,25 mm, som i scanningfoto viser seg a besta av spyd- naleformede krystaller opp til ca. 0,12 mm langeog bare < 0,01 mm tykke! (se figur 2 og 3).
Mineralet gir et rent genpulv erdiagram helt
identisk med caysichitt. Kvalitativt er
hovedelementene bestemt til: Ca,Y,Si,C.
Sammenfatningsvis - alle funn av caysichitt er fra forekom ster med utpreget yttrium-rik minerali sering, og pafallende er atbade den kanadiske og norske ferer hellanditt, hvor da typelokaliteten for caysichitt
er i Kanada, og typelokaliteten for hellan-Omtrent parallelt med dette beskriver russeme et sjeldent jordartsmineral fra
Kazakhstan, uten navn, som sfrerulittiske
skorper og arer sammen med tengeritt og
synchisitt (Shipovalov & Stepanov 1971).
(l eg har forevrig en sterk mistanke at detteer fra typelokaliteten til gagarinitt !)Don D. Hogarth (fig.l) var gjesteprofessor
ved Mineralogisk-Geologisk museum ,Oslo, i 1973/74, men den russiske artikkelen var ukjent for ham. Da jeg viste hamartikkelen og foreslo caysichitt, var hanikke helt overbevi st fordi indiseringen og
romgruppen avvek noe fra originalen.
Sa det ble gjort en liten reservasjon i sammendrag et i Miner. Abstr. mars 1976:"perhaps = caysichitt".
I en meddelel se fra Yu. V. Shipov alov(pers. medd . mars 1977) sier han seg imidlertid enig at hans mineral er analogt med
caysichitt, og A. V. Voloshin (pers. medd .
mars 1988) sier ogsa at Shipov alovs mineral "very likely" er caysichitt , uten a ha settmateriale, men poengterer at deres analyse126

Fig. 5. Chernovitt 380x

Fig. 6 Chernovitt 600x

ditt er i Norge! (figA).
Utvilsomt vii man ved rney sommelig gjennomgan g av gammelt titanitt/schorl materiale i feltspat pii tipphaugene kunne finne
mere caysichitt pii Lindvikskollen .
Dette mineralet leder oss videre til neste
presentasjon: cherno vitt-(Y), som faktisk
viser seg ii opptre ved foten av caysichittviftene! - , vist pii figur 2.

kommer i klefter og hullrom som gre nlig
gule bipyramidale krystaller opp til I mm.
Til sredevrerelsen av P205 i analy ser av
chernovitter beviste eksistensen av en isomorfisk serie mellom xenotim og chernovitt, i det minste i den As-rike delen .
I 1979 beskriver Chen & Li (1979) chernovitt fra Kina, hvor den forekommer i ersrna
krystaller opp til 0,25 mm.
Idette materialet inngar ogsa litt P205 forAs205 , samt noe V og Si.
Chernovitt fra Lindvik skollen forekommer
som rustbrune belegg , < 1 mm, pii overflaten av kvarts/feltspat i hullrom sammen
med caysichitt, og fremtrer pii scanningfoto som kuleliknende aggregater med ensvampaktig struktur (figur 5 og 6).Y og As
ble ferst bestemt kvalitativt.
Chernovitten er inhomogen og er intimt
sammenvokst med amorf silica. Dette har
gjort det vanskelig ii analysere pii mikrosonden, og gir en lav totalsum. Allikevel
lar analysen seg beregne, og den empiri ske
formelen basert pii 4 0 gir:
(YO.85YbO,05DyO,05ErO,04GdO,02HoO,0 I
CaO,02FeO.02)<1,08(AsO,65 SiO,37TiO,03)1,0504, - eller talig
neere YAs04.

CHERNOVITT-(Y) Y As04
Navnet er etter den russiske geologen A.
A. Chernov .
Originalbeskrevet av Goldin et al. /1967 )fra Telpos-iz, mer polare Ural, Russland,
forekommende i piernontittarer, som maks.
0,65 mm lange fargelese til blekgule prismatiske krystaller.

Cherno vitt-(Y) og wakefielditt-(Y) antas ii
vrere isostrukturelle med xenotim (YP0 4),
p.g.a. de nsere likheter i rentgendiffraksjonsme nster,
Ikke mange iir etter russerne beskrev sveitserne (Graeser et a1.1973) chernovitt fra treforskjellige lokaliteter , i Binnatal , Sveits,og litt syd for disse, i Italia. Mineralet fore-127

Opptreden av chemovitt i Lindvikskollen
innebrerer at det har vrert senhydroterrnale
lesninger tilstede med sjeldne jordarter(vesentlig yttrium) og arsen . Sjeldne jordarter er allerede tilstede i stor grad i primrerfasen , ikke min st i hellanditt, yttriumrik titanitt, eux enitt, ortitt, alvitt o.a.
Derimot er opphavet til arsen ukjent, siden
arse nopyr itt eller andre primrere kis-mi neraler ikke er funnet pa Lindvik skollen(Green 1956), ei heller noen sekundrerearsena ter.
Funn av chemovitt i Norge er allerede
nevnt av Ha wthome et al. ( 199 1). Denforekommer sammen med titanitt fra Gjerstad ("risoritt" -forekomsten), med fergu sonitt , uranpyroklor og uranofan , men det
sies ingen ting om ste rrelse eller forekornst mate. Proven befinner seg i Royal
Ontario Museum, Toronto, Kanada.
Ytterligere bev is for chem ov itts utbredelsei Norge er gjort allde les nylig , hvor KnutEldjam (pers . medd. jan. 1993) har funnet
mineralet i Tennvatn-forekomsten i Serfold kommune, Nord land . leg haper at
Knut Eldjam selv kommer tilbake til ennrermere omtale av dette funnet.
Vi kjenner na tre funn av chem ovitt i Norge, med stor geog rafisk spredni ng. Sa, det
er godt mu lig at mineralet er langt mere
utbredt enn vi har trodd .
leg gjor forevrig oppmerksom pa at Ofte dal (1964 ) i sin reunde rsekelse av he llanditt fra Lindvikskollen bl.a . fant " unusual
concentrations of V (probably severalthousand ppm)". Dette kan indikere atvanadi um er i slike mengder at betingelsene er til stede for dannelse av wakefielditt- (Y), dvs. vanadiumanalogen til chemovitt, eller at wakefie lditt kan foreko mme
som mikroinneslutninger i hellanditt?
leg er A. V. Voloshin stor takk skyldig forde foreligge nde analyser. Knut Eldjam takkes for opp lysninger om chemovitt fra
Tennvatn.

RE FERANSER.
C he n Deqi an & Li C he ng q uan. 1979.
IOn the charac teristics and gene sis of chernovite . /Acta Geol. Sin ., 53 ,125-136(pa kine sisk med engelsk sammendrag)G raeser, S., 0.0. 1973. A solid solution
series between xenotime (YtP0 4) andchemov ite (YtAs0 4) . Min . Mag., 39, 14515 1
G ree n, J. C. 1956. Geology of the Storkollen-Blankenberg area, Kragere, Nor way . Nor sk. Geol. Tid sskr. , 36, 89-140
Grice, J. D. 0.0. 1986. Moydite (Y ,REE ) /B (OH)4 / (C03), a new mineral from theEvans Lou pegmatite, Quebec, Canada.
Can. Mineral. , 24 , 665 -673
Gold in, B. A. 0.0. 1967./A new yttrium
mineral, chemovite./ Zap. Vses. Miner.
Obshch. , 96, 699 -704 (pa russisk). (seAmer. Mi ner., 53, p. 1777, 1968.)
Ha wthorne, F. c., 0.0. 1991. Alph a dec ayof titanite. Amer. Miner. , 76, 370-396
Ho garth, D. D. 1972. The Evans Lou pegmati te, Quebec: a unique yttrium-niobiumbismuth-vanadium assemblage. Miner.
Rec ., 3, 69-77
Hogarth, D. D., 0.0. 1972. New data on
helland ite. Can . Miner. , 11,760-776
Ho garth, D. D., 0.0., 1974. Cay sichite - a
new silico-carbonate of yttrium and calcium. Can. Miner., 293-298
M iles, N. M . 1971. Wakefieldite, yttrium
vanadate, a new mineral from Quebec
Amer. Miner., 56, 396 -410
Oftedal, I. 1964 . On the chem ical composition of hellandite. Nor sk Geol. Tidsskr. ,44, 35-37
Shipovalov, Yu. V. & Stepa nov , A. V.
197 1. /A rare-e arth mineral from Kazakhstan./ Issled. Oblast. Khim . Fiz. Metod.
Ana l. Min . Syrya, 186-188 (pa russisk)
Volos hin, A. V., 0.0. 1986./ Caysichite inamazonitic pegmatite from the Kola Peninsula./ Min . Zhur., 8, 90-93 (pa russisk)
W ilson, W . E. 1987. What 's new in minerals ? Min. Rec. , 18, p. 365

128