Bornittblokken foran administrasjonsbygningen.

MINERALENE FRA HUKENPUKKVERK I OSLO
Lars Olav Kvamsdal
Tomteveien 102
2013 SKJETTEN
INNLEDNING
Huken pukkverk ligger nordligst i Ammerudveien, pa Ammerud i Oslo, ca. en mil nordest for
Oslo sentrum. Du kan komme dit ved a ta riksvei
4 ut av sentrum, ta av pa Ammerudveien ved
Ammerud T-banestasjon og felge Ammerudveien
helt til den stopper foran porten pa Huken.
Strekningen pa Ammerudveien er ferste del av
tur or. 24 i "Oslo-traktenes geologi med 25
turheskrivelser". (Dons 1996, s. 191 ff.)
Vii du ha en mer historisk vandring, ber dustarte ved Grorud T-banestasjon (Monsebraten)
og ga Bergensveien (historisk vei til Bergen)forbi Frankrige, Grues1etten og Steytrenna og
bort Hukenveien. Se kartskisse overgrorudittgangen. Mer om disse historiske navnene sen ere i artikkelen.
Det egentlige navnet pa stedet er Huken pukk-

og asfaltverk, og postadressen til bruddet er
Ammerudvn. 300, 0958 Oslo.
Bruddet er i drift og har opp gjennom arene
vrert besekt av bade leg og lzerd innen geologien.
Omradet er meget interessant geologisk og har
vrert undersekt av store geo1oger som Vogt og
Bregger, Vogt skriver i boka "Norske ertsforekomster": «Paa stnekningen mellem Grorud
skydsstation og Alunsjeen ligger der en utallighed
af smaa gruber og skjerp, hvoraf jeg har besegt en
hel del, dels alene og de1s i fsellesskab med prof.
w.e. Bregger,» (Vogt 1884, s. 259.)
I nyere tid har geologer som Naterstad, Dons
og Sega1stad vist interesse for bruddet.
Se1v begynte jeg a yanke i Alnsjefeltet rundt
1960, og har opp igjennom arene besekt Huken
med jevne mellomrom.
Huken har ikke gitt oss mange superstuffer til
tross for iherdig leting. Men ett mineral er bruddet kjent for og det er bomitt. Et eksempel pa en
slik stuff, eller kanskje vi helIer rna si en blokk,
ligger utenfor administrasjonsbygget i Huken.
Allikevel har mange ars studier resultert i en ikke
ubetyde1ig liste over minera1er fra loka1iteten.
Funn av mineraler som andesin, kaersutitt,
katoforitt, nukundamitt, moganitt og et ukjent

14

Bruddet sett mot nord.
titan-oksid gj0r forekom sten meget interessantmineralogisk.
Bruken av avsnitt og henvisninger er bevisst idenne artikkelen. Et avsnitt som avsluttes med
en litteraturhen visning markerer at innholdet i
avsnittet er hentet fra nevnte litteratur. Er et
avsnitt uten litteraturhenvisning, er innholdet
skrevet ut fra mine egne betraktninger.
Fullstendig litteraturli ste finnes bakerst i artikkelen .
En henvisning som ofte blir brukt i denne
artikke len er "Dons 1971". Dette er en artikkel
som sto i Aftenpostens morgennummer 5. mars
1971. Overskriften var "Kobberrnalm pa Osloveier". En del av innholdet i artikkelen er basert
pa opplysninger som Tom Victor Segal stad harskaffet til veie ved a lete i arkiven e til 0 stlandske
Bergmesterembete, Bergarkivet pa NOV og i
Riksarki vet.
Forkortelsen MOM star for Mineralogisk Geologisk Museum i Oslo.
Navnet Alnsjefeltet og Alnsjeen blir ofte nevnt
i denne artikke len. Alnsjeen ligger sentralt
plassert i sendre del av Lillomarka og har derfor
gitt navn pa dette geologisk sett intere ssanteomradet. Pa gamic kart og i litteraturen ste ter vi

ofte pa navnet Alunsjeen i stedet for Alnsjeen.
Der litteraturen bruker Alunsjeen har jeg valgt abeholde dette navnet. Navnet Alunsjeen blir
ogsa brukt av den gamle lokalbefolkningen.
Alun sjeen har ingen ting med alun a gje re. Derimot er utlepet fra Alnsjeen et av tillep ene til
Alnaelva.
HISTORIE
Det var gruvedrift i Alnsjefeltet pa begynnelsen
av 1700-tallet. Da drev Det Gothalfske Kobberverk i omrad et. I 1838 skriver Keilhau om degamle gruvene ved Alnsjeen. (Keilhau 1838, s.
86.) Hovedvirksomheten den gangen foregikk iomradet rundt Alnsje en, men det er svtert mange
gruver og skje rp i Alnsjefeltet. Det kan godt
tenke s at det ogsa har veert virk somhet i nzerheten
av Huken .
Rundt 1900 drev det fransk-belgiske selskapet
Compagnie Miniere de Grorud gruvene ved
Huken . Del var virkso mhet i arene 1880 - 1887og 1897 til 1898. Arbeidsstokken det ferste aret var
pa 70 - 80 mann, men sank snart til 30. Pa slutten
var det bare 4 - 5 mann i arbeid. (Dons 1971.)
Det kan tenkes at Vogt kan ha oppmuntret til
denne drift en. Han skriver:15

bygget et pukk verk. (Sreland 1993, s. 107.)
Rundt 1970 var virkso mheten kommet sa langt at
kobb ergruvene ble spre ngt
bort. Det var i denne perio de n de fleste kobbermineralene dukket opp .
Arbeiderne som drev pa
denne tiden var klar over
hva de holdt pa med. En
stor prove av kobbermalm en ble tatt yare pa og
pryder den dag i dag hovedinngangen til
administrasjonsbygget i
Huk en .
I 1967 ble det bygd etasfaltver k i Huken . Verket
ligger pa niva IV.
Piggdekkene fe rte til stor
veislitasje, og det var ofte
ned vendig a frese bort
gammel asfa lt ved
nyasfaltering. I 1983 ble
det tatt i bruk et eget
gjenbruksverk for a benytte
frese massen i asfa ltproduksjonen (Sa-land
1993, s. 107.) Dette er
frem de les i virksomhet og
er arsa ken til de enorme
asfa ltdeponiene i bruddet.
Her er det deponier bade forfrese masse og for asfa ltflak.
Som en kur iositet kan jeg
nevne at hver gang jeg har
vrert eks kursjo nslede r forgeologiforeninge r i bruddet,
har det alltid kommet en
turd eltaker med en asfa ltbit
med gul midtstripe pa ogo!
lurt pa hva det er.
NGU 33 7
Fortsatt driver Oslo Veivesen Huken pukk- og asfaltverk. I 1975 var det store planer om a legge nedvirksomheten i bruddet og gjere omradet om til et
amfi der skraningene skulie brukes til hoppbakker,
slalam og aking. Bunnen i bruddet skulle bli til tre
fotballbaner. (Bydelsrapport 1975, s. 19.)Grorud pukkverk, som la like SV for Huken, er

GEOLC

Tunnelen sett mot es t.
«Derimod kan det nok trenkes, at enkelte af
kobbe rert sanvisnin gem e i yore to kobberfe lt(Grorud-A lunsjeen og Gjel lebrek proLier) kan
drives med fordel,.... I det fors tnrevnte felt
findes en vrimmel af gange, hvoraf de allerfles te
er hej st ubetydelige, men da selve ertsen i og forseg er meget vzerdifuld, kan det nok trenkes, at
man kan trreffe drivvrerdige lejesteder. (Vogt
1884, s. 280 .)Vogt nevner i 1884 tre gruver ved Huken: Nedre
Grorud, Houerud og Linderud. (Vogt 1884 s. 245.)
Det skal ha vrert dri ft i gruvene sa sent som i1907. (Sreland 1993, s. 107.)
Fran skmennene som lede t arbe idet her har nok
satt sitt preg pa lokalsamfunn et. Gaml e grorudfolk snakker den dag i dag om plassen«Frankrige» . Det fransk- belgiske gruve se lska pet
Societe rniniere de Grorud kjepte i januar 1887
en eie ndom pa he yre side av Bergensveien,
retning nordover, under Ravnkollen. (Winger
1989, s. 57.) Formfilet med kjo pet rna ha vrert a
innlosjere selskapets folk.
Gru vefolkene kom med tog fra Kristiania og
ble kjert med hesteskyss opp til Bergensveien pa
Grorud . Jernbanen var apnet i 1854 .
I 1947 kjepte Aker komm une et sterre omrade
ved plassen Huken innerst i Amm eruddalen.
Oslo og Aker ble fers t slatt sammen I. ja nuar
1948.
Hensikten med a kjep e omr adet var a ta ut
steinmasser til veiformal.
De viss te at det var basa lt i omradet og atdenn e bergarten egnet seg godt til veiformal.
Men fe rst i 1954 begynte veivesenet a ta ut
stein fra de gamle tipphaugene etter gruve ne. Da
det var slutt pa steinen i tipphauge ne, begyn te
Oslo veivese n a sprenge ut stein til eget bruk .
Det ble satt opp en steinknuser, og i 1956 ble det

16

3Y OF THE ALNSJ0EN AREA, OSLO
J. NATERSTAD. 1977

~ Conglome rat. , T. tutl III base

R\'::\','j Bcuo lt Icz phyric J with conglomeral ' on top

I----:} Clays toA' Gftd silt. toM
bo,:.... i Rhyolitic volca nic btKCia,. don. d ...tt..,. rrwo r••d6=:~~:=3 Rhyolitic Ignimbrit.

~ ~.rs.} S.d im.nl s. mainly of bGsali i<: d.rivation

ra'r;~.~ :::f~~'~:'t~hyri t ic I
~ Rhomb porphyry . RPI . RP90l7) Qnd RP U l71

L_ _ Lomprophyr. dyke
_6__ P'Qr ph)'ritic dol. rit. dyke

Iv,,",,"1Bosalt B1( ophyric)~ S,..nil. dyke

~ 'R. ctonsl.

~ Qucutz it.

porphyry: RP I3 17 J

and congl om.rat.

-L-c::;::J Cambro· S ilurian se dim. nt. , mointy , h4 I..
500
!

1000m
!

0_ _ Ool.t it. dyke

L- Grot udil. d)'• •IGNEOUS ROCKS

c:J Nordmolkit.
I:illllliIill Sylnit • • pcuP"'Yriu in dyk.s and sills

nedlagt. Oslo Pukkverk, som er et privat selskap,
blir trolig nedlagt i 1999. (Bergverksnytt ' 98, s. 6.)
Hva som videre skjer med Huken, vet vi ikke,
men fore lepig er jeg ikke kjent med noen planer
for stans i driften.

~

Str ike ·orw:t dip of bH4 in9
Foul1 linu

T

Min.. Gnd cl a im .

P

Par king , it. .

<D

E:lcunion stop'

GEOLOGI
Huken ligger i Oslofeltet. I Oslofeltet er det
flere store, ringfo rmede innsynkningsornrader,sakalte cauldro ner. (Segalstad 1975.) En av
disse ca uldronene er Nittedalca uldro nen som

17

,

...,
I

- .,

", ,

\

'. '
\

'

" '

Ornradet bestar av vulka nske dagberg arter, men ogs a av avse tningsbergarter som sandstein, leirstein og
konglomerat. Di sse avset ningsbergarte neregner man med er ferskvann savsetn inger.
Det er til na ikke funn et fossiler i disse
avse tnings bergarte ne.
Alnsjofeltet er omgitt av nordmarkitt og
grefsensye nitt.
Huken pukkverk ligger i Alnsjefeltet.
Hovedb ergarten det dri ves pa er basalt.
Basalt er godt egnet til pu kk og asfalt
for di det er en seig og slitesterk bergart.
Basalt en varierer veldig i utseend e. Den
kan vzere helt finkornet, men kan ogsa gaover til en slags listelava der listene bestar
av fe ltspa tkrys taller som legger seg so m
tommerstokker i en elv og dermed vise r
stre mretninger, Basalten er gje nno maret av en re kke forskjell ige gangarter.

G

GBERGARTENE

Det b .,.to dom inerend e retn inger pa
gangbergartene i bruddet. Hovedretningen er NNV - SS0, men noen ganger gar ogsa VS V - 0 N0, altsa omt rent 90
grade r pa hoved retn ingen .
Groru dittg angen er eksemp el pa engang so m folger hovedretn ingen. Denlyse kvartsporfyrgangen er ekse mpe l pa
den andre retningen . Gangene star nesten
vertika lt.
Det kan vtere vanskelig a forsta hele
gangsystemet i bruddet. Nivd to og tre er
enormt store, og det er kjert pa ma sse for0,..'
to... U_ ID..
1110 _
a planere nivaene. Det er derfor vanskelig
a fe lge noen av ga nge ne over plat aene.
Skisse over Huken pukkverk. Skissen viser det store
Gan gene kan skifte retning, de kan delemangfold av ganger i bruddet.
seg og de kan rett og slett forsvinn e.
Tegnet av Kvamsdal i 1998.
Kartskissen over bruddet gir et inntrykk
strekker seg fra Grefsen - Grorud i syd til Nitt eav gangsys temet i Huken .
dal stasjon i nord . Alnsjo feltet Jigger i den sydlige delen av Nittedalcauld ron en. (Naters tad
K vartsporfyrgangen - granofyrgangen.
1978 .) Prosessene som har ledet fram til dann elKvartsporfy r (Vogt 1884)sen av ca uldronene er knyttet til den vulkanske
Grano fyrg angen (Vogt 1892)
aktiviteten som var i dett e omradet i permtiden .
Om vandl et sye nittgang (Pers . medd . J.
Alnsjefeltet strekker seg fra Arvo ll - Ton sen iNaterstad 2.2.99.)
vest til Gro rud i est, Her har vi altsa fatt bevart
En Iys gulgrenn, tett, se ig gang er typi sk foryngr e erup tive og sedime ntaire bergarter fordi en
stein fra Huk en. Finner du denn e steinen i veidel av jordskorpe n er sunket inn.
fyll inger eller i annen masse, ka n du med stor

.""

~o..

I

!

I

• •

18

Over: Grorudittgangen
Til venstre: Kartskisse over grorudittgangen
NNV og SS(Z) for Huken.
Tegnet av Kvamsdal i 1998.
sikkerhet si at steinen komm er fra Huken.
Bergarten har egentlig ikke noe eget navn, men
gar ofte unde r navnet granofyrgan gen . Granofyr
er i utgangspunktet betegnelsen pa en tekstur (avlatin: vevning), og navnet henviser pa teksturen ibergarten.
Vogt har undersekt bergarten i mikroskop og
sier at det er en kvart sporfyr med kulestruktur.
Vogt har pavist tre parallelle ganger av denne
bergarten i det omradet der Huken ligge r na.
Gangene gikk i en innbyrdes avstand pa 6 -7 m
fra hverandre og var I til 2 m mektige. (Vogt
1884, s. 260 - 26 1.) Han skriver videre: «Af den
petrografiske sammensretning maa med temm eligstor sikkerhet kunne sluttes, at kvartspo rfyrgangene er udleb ere af den yngre granit.» (Vog t
1884, s. 26 1.)
Han sier det ogsa pa en annen mate: Kvartsporfyren « ... er at opfatte som apofyser af
graniten .. (Vogt 1884, s. 265 .)Granitten som Vogt omtaler er den bergarten
som i dag heter grefse nsye nitt eller nordm arkitt.
(Vogt 1884, s. 260 .)Det var ikke uvanlig a kalle disse syenittene for
granitt i siste hal vdel av 1800-tallet. (Kvamsda l1998, s. 5.)
I 1892 kaller Vogtkvartsporfyren for en granofyr
med kulestruktur. (Vogt 1892, s. 95.)
Naterstad har ogsa undersekt bergarten . Hanforteller at bergarten stort sett bestar av kvarts og
muskovitt . Han har ogsa fun net spor av en meget
Iys gro ssular. Aile felt spatbestandd elene er
fjemet og bergarten kan karakteri seres som enmetamorf syenittgang. (Pers. medd. J. Naters tad
2.2 .99.)
Gangen kommer inn i bruddet i vestre del ved
kobbergruva (Aanerud gruve) pa nivd IV. Den
kan felges mot Aln sjeen og sees ved innkjoringen
til park eringsplassen pa Lillo seterveien.
Vogts antakelser om at kvartsporfyren er en19

utleper av syenitten, bekreftes av Naterstad. Pa
det geologiske kartet over Alnsje feltet gar gangen
ut fra et lite felt med nordmarkitt pa estsiden av
Aln sjeen og skjerer i nord estli g retning forbi
Huken. (Naterstad 1978. )Mange av kobbermineraliseringene felger
denne gangen .
Fremdeles finnes det i hvert fall to adskilte
ganger av denne bergarten i bruddet. Dette kan
ob serveres i nordveggen pa niva III.
Selve de kvart sholdige ertsgangene ligger
mellom kvart sporfyrgang ene og bas alte n. (Vogt
1884, s. 262. )Anatas-albititt-gang,
1 sin artikkel om det ukj ente titanrike ok sid et(UK 1) fra Huken, be skri ver Segalstad en ekstremt finkornet matriks som bestar av kvarts,
albitt og anatas. Han har undersekt bergartenbade i tynn slip og med rentgendiffraksjon .
Gangen var ca . 20 em bred og la i nterheten av
Aanerud gru ve. Materialet ble funnet i 1965 .
(Segalstad 1984 , s. 388.)
Bergarten minner om kvartsp orfyren og harmuligens statt i forbindel se med denne. Fargenpa anatas-albitittgangen er brun mens kvart sporfyren er lys gronn.

Grorudittgangen
Bregger begynner sin avhandling om groruditt
slik: <N or ungefahr zwolf Jahren entdeekte ieh
bei einem Be sueh in den alten Kupfergruben
nordlich von Grorud ... eine grossere Gangmasseeines eigenthlimlichen , grim gefarbten
Aegiringesteines.» Han skriver videre at han
for st gir bergarten navnet regiringranitrporfy r,
siden groruditt. (Breg ger 1894 , s. 5.)Allerede i 1890 skriver han: «Bei der
Kupfergrube «Grussletten» in der Nahe vonGrorud wird der hier herrsehende saure
Nordmarkit von einem ca . 5 m machtigen, NW SO streichenden, vertiealen Gange eines
grtinliehen Ge steins durehsetz; ..... Ieh
bezeiehne die se Ge steine, welche einen gan z
neuen Gesteinstypu s bilden, als Grorudite.»(Bra gger 1890 , s. 65 - 66. )Videre skriver han : «Am Wege vonMonsebraten naeh dem Gehofte Frankrige (baldnordlich von «Grorud Skydsstation») sieht man..... an einer Stelle den obersten Theil der hohen
Wand wie mit einer grtinen Platte bedeekt; diesePlatte ist ein grosser Gang von Grorudit,...»(Bregger 1894 , s. 6.)
Mon sebraten la like ved busshold epl assen ved
Grorud T-bane stasjon. (Gro rudda len historielag
1989 - 90, s. 65 .)Frankrige la pa heyr e side av Bergen sveien ,retning nordover, und er Ravnkollen . (Winger
1989, s. 57 .)Adressen i dag er Bergensveien 41 .
De ferste lok alitetene Bra gger nevner er altsa
Gru eslett en og omrade t man far pa heyre side nar
man beveger seg opp Bergen sveien pa Grorud,
fra Grorud T-ban esta sjon til Badedammen .
Han fel ger gan gen vide re i NN V retning til
garden Frankrige og videre til Gru esletten. Sa
mi ster Bragger ga nge n der den krysser veie n,dv s. i krysset Bergen sveien / Huk enveien , men
finner den igjen mellom landeveien og bekken
fra Steinbruvann (Ste ytrenna). Dette var fer
Bad ed amm en ble anlag t. Han fel ger gangen ca.
250 m videre. Hadd e han vrert pa det stede t ida g, ville han der ha sett ut over Huk en .
Han har ikke fulgt ga ngen videre mot nord .
Ogsa Naterstad avs lutter kartleggin gen av gange nher. (Naters tad 1978 .)Bra gger har ikk e funnet gangen SS0 for Grorud, fordi som han skr iver, gangen er overdekke t.
(Br a gger 1894, s. 6 og 7.)
Selv har jeg tatt utg angspunkt i Huken og fulgt
gan gen bade i NNV-retning og i SS0-retning i til
sammen 5 km len gde . Det er van skelig a felge
gan gen fra stupet i Bergen sveien til Gruesletten
pga. hu s og hag er (omradet ved Frankrige), men
gan gen dukker altsa opp like SV for gru vene pa
Gru esletten . Videre kan den fe lges pa andre
siden av bakken opp til Badedamm en, der det i
dag ligger en spe iderhytte, og finn es ogs a ned erst
i bekkefaret (Steytrenna), Det var i dette omradet Bragger hadde mistet gangen. Videre finne sgangen pa andre siden av bekken og er vel dig
tyd elig ved Badedammen der den gar rett forbi
fund amentet til stupebrettet. Herfra er gangengrei a fel ge bort til Oslo Pukkverk og vide re inn i
Huken.
Det kan derfor ikke herske tvil om at dette er den
samme gangen Brag ger beskriver. Vi rna ga ut fra
at mineralinnholdet er det samme i gangen pa
Huken som i gangen pa Grue sletten. Avstanden det
er snakk om er bare mellom 700 m og 800 m.
Dessuten sier Bregger at gangen viser liten variasjon i rnineralinnhold. (Bra gger 1894, s. 10.)20

Jeg har ogsa fulgt gange n NV for Huken helt
opp til omradet vest for Lill oseter. Bregger
beskriver en fore komst nr. 2 som en gang pa
es tsiden av Breisjeen . (Bragger 1894, s. 7.)
Dette er den samme gange n som han beskr iverved Grues letten. Videre som en forekomst nr. 4
beskriver han en gang vest for Aureva nn «welche
vielleic ht die Fort setzung des Ganges ostlich vonBredsjo oder der gross en Gangmasse von Gru ssletten sein kann; je denfalls sind die Gestein edieser Gange nahe tibereinstimmend.» (Bragger
1894, s. 7.)
Jeg kan bekr efte Breggers antakelser. Gangen
han beskr iver er den samme som gange n ved
Breisje en og gangen ved Gru esletten. Se kartskisse.
Men jeg har ogsa gatt opp gange n SS0 for
Breggers utgangspunkt ved stupet i Bergensveien. Gangen fortsetter hoyt oppe i stupet i
retning Rornsas.
Mellom stupet og Ravnkollb akken pa Rom sas
er det til og med anlagt et lite steinbrudd igroruddittgan gen . Om det bare har vrert provedrift eller om det virkelig har vert tatt ut materiale er fore le pig uvisst.
Sa har Bre gger rett i at gange n er overdekket
der den krysser veien til Nitt edal, naveerende Rv.
4. (Bragger 1894 , s. 6 og 7.), men gangen rna ga
et sted i nrerheten av den store steinmuren pa
nord siden av Trondheimsveien mellom Grorud og
Fossumkrysset. Ut fra retnin gen var je g sa heldi ga finne gangen igjen i steinbrudde t "Jernbanefjelle t" , nordl igst i Vestbyveien . Gangen dukk et
opp i den vestlige delen av dette store steinbruddet der det er tatt ut masse til jembanen ,hvorav navnet pa bruddet. (Arbok for Grorud dalen historiel ag 1987, s. 2.)
Vi er na helt pa gren sen av Oslofeltet, grunnfjellet er bare et steinkast unna . Hadde det ikke
vrert for le smasser i ornradet, kunne vi antakelig
ha fulgt gangen helt ut til grensen.
Pa et «grorudittme te» pa Geol ogisk Mu seum2.2.99 , der J.A. Dons, J. Naterstad, billedhuggeren Jon Gundersen og undertegnede deltok, ble
det funnet to grorudittprever fra "Jernbanens
Stenbrud Grorud " (= Jembanefjellet) i monter nr.
XX pa galleriet i 3. et. Etik ettene var datert
25.9.190 2. Hvem som har samlet prevene er
usikkert, men det kan ha vrert Bregger, Jeg har
ikke funnet noe i litteraturen om dette funnet.
Videre nord over fra Lilloseter har jeg enna ikke

fulgt gange n, men det skulle ikke forundre meg
om noen av Breggers fore komster andre steder i
Lillomarka kan vtere forlenge lser av denne allerede lange gange n.
Srether har funn et groruditt 500 m NN V for
Serskogen, I km vest for Sin ober og 600 m vest
for Sinober. (Se ther 1946 , s. 19.)
Dette styrker mine antakelser om at
grorudittgangen skjeerer gjennom hele
Lill om ark a.
Bergarten har vart brukt til steinalderre dskap.
Bragger har selv studert en e ks han mener rna
komm e fra en forekom st pa Movatn eller en
forekom st i nrerheten av Linnerudkollen. (Bregger 1894 , s. 9.)
Det skal vrere funnet i alt 15 ekser av groruditt.
Funn stedene ford eler seg mellom Eid svoll i nordog Arend al i ser,Bergart en er veldi g seig og meget vanskelig atrimme. Dette skyIdes at regirinnalene fungerersom arme ring i bergarten . Billedhuggeren Jon
Gund ersen utnytter dette i sine kun stverk . Hanlager foruten okser av gro ruditt ogsa mobil telefoner, dvs. steiner formet som mobilt elefon er.
Det er grorudittens fysis ke egenskaper som gje r
at han kan lage antenner pa mobiltelefonene og
skarpe egge r pa e ksene. I de fleste andre bergarter ville antennene brekke av og eggene pa eksene sle ves med en gan g.
Grorudittgang er er funnet flere andre steder i
Oslofeltet. Det gar bl.a. en stor gang fra Stig i
Oslo nordover forbi Linnerudkollen mot Movatn .
Bergarten er vakker grenn pga. et stort<egirininnhold. Den er meget motstand sdykti g
mot ytre pavirknin g og beholder sin fine farge
selv pa isskurte overfl ater. Nar man gar opp
grorudittganger, vii man oppdage at noen stederstar bergarten opp i terrenget, andre steder gar
den ned i terrenget.
I Huken vii grorudittgangen ofte fram sta som
rusten i fje llveggen. Dette komm er av at noe av
asgirinen er blitt oppl e st, og det er blitt utskilt
jemoksidh ydrat pa store sprekkeflater i bergart en .
(Bregger 1894 , s. 26 - 27.)
Senere oppgir Bragger innholdet av (Fe, Mn)oksid i bergarten til 6,25% (Bregger 1933, s. 95.)
Umiddelbart innenfor sprekkeflatene er imidlertid groruditten meget frisk.
Mineralinnholdet i grorudittgangen er meget
godt undersekt av Bregger, og han publi serer sineresultater i sitt verk «Die Eruptivgesteine des21

Kobb ermin erali sering i f ast[je ll po niva 3.

Diaba sgang ,Kristianiagebieles. I. Die Gesteine der Grorudit Tinguait - Seri e. » (Bra gger 1894.) Idette verket
beskri ver han mineralet katoforitt. Prevene har
han bl.a . tatt fra grorudittgangen ved Gruesletten
everst i Bergen sveien , ca . 700 m fra Huken.
Vi skal huske pa at da Bra gge r utga denne boka
med bl.a . mineralinnholdet i groruditt, var det
bare gatt fire ar siden han publi serte sitt store
verk "Die Min eralien der Syenitpegmatitgange
der slidnorwegisehen Augit- und
Nephelinsyenite". (Bragger 1890). Nar han na
beskri ver mineraler so m pyroklor (?) , zirkon,
mosandritt (?), lavenitt og wohleritt fra
groruditten, (Brag ger 1894, s. 40 - 43 ) rna vi ga
ut fra at han har disse min eralen e fra Langesundsfj orden fris kt i minn e.
Han antyder ogsd at pseudobrookitt forekommer i bergarten. (Bra gger 1894, s. II.)
Bragger beskrev seks ar tidligere
pseudobrookitt fra Havredal i Bamble. (Bregger
1888. ) Dette mineralel viste seg senere a vsere en
ekstremt finkornet sammenvoksning av rutil og
hematitt med mindre mengder kvarts og kloritt.
(Neumann 1985, s. 70.) Saledes har Neumanningen pseudobrookitt fra Norge i sin bok "NGU
Skrifter 68 , Norge s Mineraler" . Hvorfor ikke
pseudobrookitten fra groruditten er nevnt , erukjent for meg , men det kan vel komme av at
Bragger beskriver mineralel som pseudobrookitt(? ) og er inne pa at det kan vtere ilmenitt(Titaneisenerz). (Bregger 1894, s. 40 .)I tillegg antyder han at det er f1ere ukjente

faser i gro ruditt. (Bragger 1894 , s.
42. ) Dermed gjer han bergarten til
en liten mineralogisk godbit som
ligger og venter pa den rett e
vitenskapsmannen med det rikti ge
utstyret. Mer om de ukj ente
min eralene til slutt i denne artikkel en .
Groruditt kan betraktes som
gangbergarten til ekeritt og
overgangsbergarten nordmarkittekeri tt. (Bra gger 1933, s. 93 og
97. )Dette begru nnes med likh et i
kjemi . (Bragger 1933, s. 99 .)Ogsa Srether skrive r at groruditt
er nrert beslektet med soda granitt(ekeritt). (Srether 1962, s. 157.)

Kobberferende kvartsganger.
De kobberforende kvart sgangene ligger pa
begge sider av kvartsporfyrgangene og fe lger
alt sa disse. Dett e kommer tydeli g fram i vestre
om rade av bruddet der det er en kobbergru ve(Aa nerud gruve) pa disse kvart sgangene . Kvart sporfyrgan gen er ogsa godt synlig her. Se kartskisse over Huken. Ogsa de andre kobbergru venei Huken fulgte disse kvartsgangene.
Diabasgangene,
Diabasgangene i Huken er som rege l ganske
smale. Det finn es diabasganger so m felger VSV-0N0-retningen og andre so m fe lge r hovedretningen for de f1este gangene, NNV- SS0. En
basaltgang so m gar langs vestre kanten av nivaene II og III er pafallende ratten og har nrermest
gatt i oppl e snin g. Denne gangen kan ogsa sees
inne i tunnelen. Enkelte steder er gangen erst attet av en kalkspatgang .

Andesingangen,Denne gangen er best ek sponert i omradet ved
kobbergru va pa niva IV (Aa nerud gruve) . Et sled
her skjeerer den kvart sporfyrgangen , men selve
skjrerings punktet er ikke blottlagt. Derm ed er det
umulig a se aldersrekkefelgen.
Gan gen bestar av en finkornet, diabasliknende
grunnmasse. Men i denne grunnmassen er det
store kry staller av andesin, kaersutitt, apatitt,biotitt og magnetitt. Det er funnet
biotittkrystaller med diameter pa over 10 em.

22Til venstre:
Kartskisse og
profil over
Nedre Grorud
Grube.
«Gang af
granofyrgjennemstettende
augitporf yrit;pa begge sider
begrtenset ved
ertsga nge.
Vogt / 892, s. 95
Kartskisse Grorud grubedistrikt
Andes in- og kae rs utittkrystalle r pa f1 ere em ervanlige . Kry stall en e er avrundet , noe so m vitne r
om at de er blitt slitt pa vei opp gjenn om j ord skorpa (xenokrystalIer). Mer om disse krystallene under hvert enkelt mineral.
Dett e er en meget spes iell be rgart. Den skal
viss tnok finn es i et brudd pa ArvolI, i en veiskj rering ved Hoit erkoll en i Nittedal (pe rs . medd .
G. Ra ade 14.10 .98) og ved Breisjoen i LilIomarka (pers. medd. I .A . Don s 19.11. 98).
Den skal og sa fore ko mme i As ke r og Brerum .
(Pers . me dd. I . Naterstad 2.2 .99. )Syenittgangene og andre lyse ganger.
l eg kalle r felts pa trike gange r i Huk en forsyenittganger. De er dom inert av en blek-red
feltspat. Syenittgan gen e viser et lite man gfold av
for skj ellige min eraler.
Det finnes ogsa enke lte lyse ganger i Huken
so m vise r nyde lige f1yte struk turer. Pa kartskisse nover gangene ka lle s disse "Lyse strukturganger".
Dett e er bergarter j eg ve t lite om.

GRUVENE
Gruvene som la i Hu ken er na for det meste
borte . De eneste som er igje n er Aa nerud gruve
vest pa nivd IV og Amme rud skj erp like uten for
gje rdet ved Aa ner ud gru ve. Gru ven e var anlagt
pa kvart sgan ger som la pa begge side r av kvartspor fyrgangen e. Strekretninge n pa disse gange ne
er N0 - SSY.
Vogt beskri ver tre paralIelIe gange r. Hoved gru va, «Nedre Gr or ud », var anlag t pa den midterste av de tre gan ge ne. I forle nge lsen av denn e,strekker det seg en lan g (200 m) og sma l ertsgang«hvorpaa de forskjellige Houerud-gruber eranlag te ». (Vogt 1884 , s. 262.)«Hovedgruva, Nedre G rorud Gru be, afsy nket
til dyb 27 m og opfa ret i lrengd e 65 m.» (Vogt
1892, s. 79 .)Ne sten all e gruvene i Huken la pa en rett linj e.
Regn et fra NN0 til SSV var det Ste ytrenna, 0 vre
Grorud, Nedre Grorud (hovedg ruve) , Hau gerud,
Danske, Meggret, Hovi og Aanerud. I till egg
ska l det ha vrert en hel del ikke navngitte skj erp.
(Pers. medd . T.Y. Segalstad .)Mell om Haugerud og Dan ske gikk det en 124
m lang stoll. (Seg alstad og Don s 1977 , s. 62 .)Gru ven e ble besiktiget av Brog ger og Vogt 12.
og 13. febru ar 1898 . l A. Don s har ve rt sa
vennlig a se nde meg innhold et i en handskrevet
rappo rt fra denn e tur en . Besiktigel sen ble foretatt pa oppfordri ng av E. Amo uro ux og A.
Meygret, antake lig tilkn yttet det fra nsk-be lgiske
gruve selska pe t. Rapport en konkluderer med at" udsigterne til heldigt resultat (er) yderst smaa ....
og (v i) ma a derfor bestemt tilraad e at drift en her
nedl regge s" . (Bregger og Vogt 1898.)
Hovedmalm en i gruvene var bornitt med
kobberg lans. Dessut en har det vrert en de lkobberk is. Se und er hvert enke lt miner al.

MINERALENE
GENERELT
Mineralogisk se tt er det kobb erminer alen e som
har trukket geologer, mineraloger og samlere til
Huk en . Og av kobb ennine ral en e er det nok
bornitten som har kommet ut med de beste st uf-

23

fene . Bom itt er for ev rig et relativt sje ldent
mineral i Oslofeltet, og Goldschmidt sier at deviktigste forekomstene av dette mineralet ligger
nord for Gro rud.
(Goldschmidt 1911, s. 268 .)Det rna bemerkes at det aldri, sa langt jeg
kjenner til, er blitt funnet gedigent kobber i
Huken . Det nrerrneste jeg har kommet var da je gfant noen brune, avlange, frirtstae nde masse r ihulrom sam men med azuritt og malakitt. Ved
nrerrnere undersokelser viste det seg at materialet
nrermest bestod av rust. Det skulle ikke vtere
helt utenk elig at det kunne forekomm e gedigent
kobber i Huken . Basalten e andre stede r i Oslofeltet forer enkelte steder dette mineralet. For afa dannet gedigent kobbe r, rna de rette fysis ke og
kjemi ske forhold vtere til stede.
Det kunne ogsa tenkes at det kunn e forekomme
en del sjeldne mineraler mikro skopi sk i ertsmineral ene. Det er kjent at det kan forekomme
Cu-Fe-S -forbindelser sammen med bornitt(CuleS) og kobbergla ns (CuzS). Dette er mineraler som dige nitt (Cu9 S S ) ' djurleitt (CU1•96S S) 'idaitt (CusFeS 6 ) og andre.
For a fa undersokt malmen fra Huken, sendte
jeg i 1993 en prove av sakalt bornitt til geolog
Ingolf Rui . Rui har arbe idet med sulfidmalmer
bl.a . i Rerosdistrikt et og har saledes lang erfaring
i malmstudier. Han hadd e sagt seg villig til aunderse ke bomittmalmen fra Huken . Det ble
laget et polerpreparat av proven. Prep aratet ble
under sekt i reflektert Iys. Svaret forela i januar
1995. Rui antyder et innhold av kobberglan s ibornittmalmen pa ca. 5%. Figuren viser et parti
med relativt store mengder kobb erglans.
Videre sier han at det er usikkert om det finnes
andre mineraler (ertser ), i tilfelle i meget sma
mengder. (Pers. medd. 1. Rui 1995.)
Bornitt (hvit) og kobberglans(skravert) fra Huken, Grorud i
Oslo.
Skisse fra et omra de med
relativt tnye kobberglans settgjennom mikroskop.
Tegning: Ingolf Rui / 995.

Segalstad har gjort en grundigere undersekel se
av malmen fra Huken. Han har laget flere polerslip og undersekt disse i reflektert Iys. Han kan
bekrefte at det forekommer sje ldne mineraler ibornitten. Det dreier seg om cove llin, digenitt
og nukundamitt. (Pers. medd . TV. Segalstad
12.2.99 .) Sistnevnte mineral er sist beskre vet fra
Konnerud av Telste (1998), men pavist av Segalstad og av Nordrum siden 1979 i norske forekom ster. (Pers. medd . T V. Segal stad 2.9.99.)
Se under hvert enkelt mineral i teksten .
Men ogsa andre mineraler ber forkomme i
malmen. Ut fra fasediagra m der avkje lingstempe raturen er den ene variable sterrelsen og
CuS/FeS -forholdet er den andre variable, vii vi
nar temperaturen synker, forst fa dannet born itt
og kobberki s, deretter kobberglans og digenitt og
til slutt djurl eitt og covellin. Djurl eitt er forelepig ikke pavist i malmen fra Huken. (Pers.
medd . TV. Segalstad 25.2.99.)
Vogt opplyser at «brogetkobber og kobberglans
fra Alun sjefeltet viser ogsa en nzevnevrerdig
selvgehalt.» (Vogt 1892, s. 70.)
I rapporten fra besikti gelsen av gruvene ved
Huken, skriver Brogger og Vogt at «malmens
vrerdi til en vis grad eges ved en guld- og se lvgehalt», (Bragger og Vogt 1898.)
Broggers beskri velse av mineralene i groruditt
er med pa a gjere over sikten over mineralene i
Huken veldig spennende. Rikti gnok forekommer
mineralene mikroskopi sk og sparso mt, men med
bade lavenitt , wohleritt og kanskje flere ukjente
mineraler, ligger det et potensiaI for videre
forsknin g og kanskje beskriveIse av nye mineraler fra bergart en. Med modeme metoder skulle
dette absolutt vrere muli g. Det mangler ikke pamateri ale av groruditt.
Det kan ikke herske tvil om at grorudittga nge ni Huken er den samme gange n Bragger beskr iverved Gruesletten , og mineralin nholdet har neppe
endret seg pa den snaue kilometeren bort til
Huken. Bregger skriver at mineralsamm ensetnin g i groruditt er lite varierende.
(Bragger 1894, s. 10.)
Gruesletten er, sammen med en lokalitet i
Lagend alen og en lokalitet langs jernbanen
mellom Tjo se og Aklunge n pa Vestfoldbanen,
typelokaliteten til katoforitt , et bergartsdann end emineral i groruditt og selvsbergitt. (Bra gger
1894, s. 28 .) Etter at Bregger beskrev mineralet,ble katoforitt brukt som samlenavn pa fire andre
mineral er : Aluminokatoforitt, ferrikatofo ritt,magnesio-alum inokatoforitt og mag nesio ferrikatoforitt. (Fleisc her 1987, s. 207 - 208 .)24

fo rtsette lse side 29

Siden har en underkomite av Commission on
New Minerals and Mineral Names (CNMMN)
under International Mineralogical Association(IMA) gjennomgatt nomenklaturen til amfibolene
pa nytt. Resultatet er at vi na kun har to species
av katoforitt, nemlig katoforitt og
magnesiokatoforitt (Mandarino 1998, s. 172.)
Det er en blandingsrekke mellom katoforitt og
magnesiokatoforitt.
I groruditt er det sannsynligvis katoforitt som
forekommer. Mer om dette under katoforitt.
Mineralene i denne oversikten er ordnet etter
Strunz. (Weiss 1998 .)Formlene er tatt fra Fleischer (Fleischer 1987 .)med unntak av formelen for epidot og katoforitt.
Fullstendig alfabetisk liste over mineralene
finnes bakerst i denne artikkelen .

SULFIDER
KOBBERGLANSCHALKOSITT Cu 2S
Vogt beskriver mineralinnholdet i ertsgangene
ved Alnsjeen. Han sier at her opptrer jemglans
med broget kobber og kobberglans, "altsaa omtrent de samme som i Nedre Grorud- og
Houerud-gangene", (Vogt 1884, s. 262.)
Hva Vogt legger i «omtrent de samme ... » , vet
jeg ikke, men kobberglans er pavist i Huken.
Bomittmalmen fra Huken er undersekt av
geolog I. Rui. Han skriver at malmen hovedsakelig bestar av bomitt, men med enkelte partier
med kobberglans. Han angir mengden av sistnevnte til rundt 5%. Han sier videre at kobberglansen opptrer som om den er avblandet i bornitten . (Pers . medd . I. Rui 30.1.95.)
Det er ikke mulig a skille bomitt og kobberglans i handstykker fra Huken. Krystaller erheller ikke kjent fra forekomsten.
DIGENITTCu 9S S
Segalstad opplyser at han har funnet digenitt
mikroskopisk sammen med kobberglans og
bomitt fra Huken . (Pers . medd. T.V. Segalstad
12.2.99 .)BORNITT
Cu SFeS 4
Bomitt fra porfyrene i Alnsjofeltet har vrert
kjent lenge . Keilhau skriver am «Buntkupfererz»
fra feltet allerede i 1838. (Keilhau 1838, s. 86.)
Mineralet (brogetkobber = bomitt) er nevnt av
Vogt som et hovedmineral pa ertsgangene i
Huken i forbindelse med kvartsporfyren . Mineralet opptrer sammen med kobberkis. (Vogt 1884,s. 262.)Tverrsnitt av kubisk bornittkrystall.
Kantlengde 2 mm.

Kobberkiskrystall, d ca. 2,9 mm., fra ertsgangen.
Mineralet rna ha veert hovedmineralet i gruvene. Det forekommer sammen med kobberglansog kobberkis samt mindre mengder andre kobbermineraler. Da de sprengte seg igjennom degamle gruvene i Huken, kom det fram meget reneog store stykker av massiv bomitt pa opptil fleredm i diameter. En prove av dette materialet
ligger som nevnt foran administrasjonsbygget i
Huken .
Fargen pa mineralet er stort sett blasvart, men
enkelte mer messingbrune partier kan finnes pa
friske bruddflater. Krystaller er ikke kjent fra
Huken, men jeg har funnet et kvadratisk tverrsnitt
av noe som godt kan vrere en bomittkrystall.
Krystallfragmentet ligger i en druse med prehnitt,kalkspat og malakitt. Kantlengden pa fragmentet
er ca. 2 mm .
SINKBLENDESPHALERITT (Zn ,Fe)S
Dons skriver at man i gamle opptegnelser steterpa navnet Huken skjerp, eller hva som antakelig
er det samme, Grorud sinkgruve. Han skrivervidere at denne for lenge siden er tatt av pukkver-

29

ket og at ertsmineralet var sinkblende i antakelig
ubetydelige mengder. (Dons 197 1.)
Segalstad opplyser at sinkblenden opptrer
sammen med kobberkis. Han undersokte forekomsten pa midten av 1960-talIet, og det ble dafunnet rikelig med sinkblende der. (Pers. medd.
T V. Segalstad 25.2.99.)
KOBBERKISCHALCOPYRITI CuFeS2
Kobberkis fra porfyrene i Alnsjefe ltet har vert
kjent lenge. Keilhau skriver om «Kupferkies»
allerede i 1838. (Keilhau 1838, s. 86.)
Mineralet er nevnt av Vogt som et hovedmineral pa ertsgange ne i Huken i forbindelse
med kvartsporfyren. Mineralet opptrer sammen
med borni tt. (Vogt 1884, s. 262.)
Knut Eldjarn forteller at han rundt 1970 fantkobbermalm i Lille Grensen i Oslo. Det var
arbeid i denne lille gatestubben og det ble tilkjert
masse som helt tydelig var fra Huken. I denne
massen fant Eldjarn kobberkisbiter pa opptil 35
em x 25 em. Det var ogsa store bornittbiter imassen. (Pers. medd . K. Eldjarn 11.1.99.)
Kobberkisen opptrer som vakre, gule masser
sammen med bornitt . Den er ogsa funnet som
sma krystaller i kvarts pa ertsga ngen. Krystallene kan oppna en sterrelse pa ca. I mm og har
et brunt belegg pa overtla ten. I dag finnes mineralet sparsomt i bruddet. (Foto side 4 7).
BLYGLANSGALENITTPbS«Distriktet ved Grorud-Alunsjeen giver sig
ogsaa tilkjende som et i topografi sk henseende
sluttet ertsfelt; de paa de forskjellige stederoptrredende ertser er endvidere i det hele og store
taget overa lt de samme, nemlig kobberertser med
jernglans og blyglans m.m.» (Vogt 1884, s. 265.)
Etter denne formuleringen er det lite a finne ilitteraturen om blyglans.
Segalstad har i under sekelsen av det titanrike
oksidet (UK I) fra Huken funnet blyglans som
mikroskopiske inneslutninger i mineralet. (Segalstad 1984, s. 388.)
Selv har jeg ikke funnet blyglans i Huken.
MAGNETKISPYRRHOTITT
Fe1.XS
Segalstad har i mikroskopiske undersekelser av
det titanrike oksidet (UK I) fra Huken funnet atmagnetkis omkranser det ukjente minera let.
Segalstad 1984, s. 388.)
COVELLIN
COVELLITTCuSPa en del bornittprover som har ligget for vrerog vind i noen ar, har det dannet seg et blasvart
belegg eller nrermest en film. Det er grunn til a

tro at dette belegget er covellin.
I "NGU Skrifter 68, Norges Mineraler" skriver
Neum ann under covelIin: «I de aller tleste, kanskje aIle, norske finnesteder (av covelIin) opptrer
covellin som et supergent dannet sekundrert
mineral. Det opptrer gjerne som hinner omkring
de primrere mineraler eller i og langs sprekker idisse...» (Neumann 1985, s. 29.)
Supergent betyr i denne sammenhengen atminer alet er dannet sent sekundrert og pa overtl aten av eller pa bekostning av de andre prirnrere
mineralene (super = over, genos (gresk) = i slekt
med ).
Dons oppgir at covellin er et av kobbermineralene i Huken. (Dons 1971.)
Segalstad har i polerslip funnet to typer
covellin i bornitt fra Huken. Det er for det fer ste
vanlig covelIin, men ogsa blauble ibend er
covellin : Cu1 +xS . Den sistnevnte er altsa en
svovelfattig covellin som ikke skifter blafarge
under malmmik roskopet i immersjonsolje (somforblir blatt = blaubleibend.) (Pers. medd. TV.
Segalstad 25.2.99. )Blaubleibender covellin kan dreie seg om egnemineralspesies.
NUKUNDAMITT(Cu,Fe)4S4
Segalstad har funnet et mineral ibornittmalmen fra Huken som han mener rna
vrere idaitt eller nukundamitt. Ut fra undersekelsene sier han at det er mest sannsynlig at det er
nukundamitt. Minera let er dannet meget sent,sannsynligvis pa tippen. (Pers. medd. TV. Segalstad 12.2.99.)
Nukundamitt er tidligere beskrevet fra Konnerud ved Drammen (Telste 1998), men skal ogsa
vrere pavist i kobberfore komster i Telemark.
(Pers. medd. TV. Segalstad 2.9.99.)
Mineralet rna forelopig regnes som et sje ldent
mineral i verde nsmalestokk ,Nyere forskn ing viser at mye av det man til na
har identi fisert som idaitt, viser seg a vrere
nukun damitt. (Pers . medd. TV. Segalstad
25.2.99.)
Det blir ogsa diskutert om typematerialet til
idaitt var godt nok. Noen mener derfor at idaitter et darlig beskrevet mineral. (Rice et. al. 1979,
s. 193.)SVOVELKISPYRITTFeS 2Mineralet er nevnt av Bragger som en sjelden
bestanddel i tlere groru ditter nord for Kristiania .
(Bregger 1894, s. 42.)30

Pyritt poflu oritt f ra kvartsporfyrgangen BB ca. 8
mill. Samling Bjorn Funke.
Dons skriver at svovelkis er funnet i Huken .
(Dons 1971. )Svovelki s forekommer av og til rikelig . Pa
kvartsporfyrgangen forekommer sma svovelkiskrystaller (pyrittoedre og kuber ) pa sprekker
sammen med flusspat, Forvitret svovelkis kan gi
et vakkert fargeskimmer pa flusspaten. Krystaller av svovelkis var ogsa vanlige pa svovelkisgangen pa niva II der moganitten ble funnel.
Svovelkis finnes ellers spredt i hele bruddet.
Svovelkis kan av og til forveksles med kobberkis, men svovelkisen opptrer ofte sammen med
jernoksider (rust).

HALOGENIDERHALITT NaCIHalitt er observert i vreskeirmeslutninger ihydrotennalt dannet kvarts fra Nedre Grorud
Grube av Segalstad i 1979. (Pers. medd . TV.
Segalstad 2.9.99.)
FLUSSPATFLUORITT CaF2
Flusspat er nevnt av Kjerulf fra "gamle Skjerp i
Augitporfyr ved Alunseen", (Kjerulf 1865, s. 41.)
Dons skriver at flusspat er funnet i Huken.
Dons 1971.)
Mineralet er vanlig i bruddet og kan opptre iaile farger som er kjent for mineralet, til og med ioverganger til rosa. Det er funnet spalte stykker
pa opptil flere em sterrelse pa kalkspatganger.
I sprekker pa kvartsporfyrgangen opptrer en
dyp fiolett flusspat. Krystallfonnen er kube, og
den kan danne vakre stuffer sammen med svovelkis. Kuber pa opptil 3 mm er vanlige.
Ellers forekommer flusspat i et mangfold av
krystallformer fra kuber til oktaedre og
dodeeaedre. Mange krystaller er sammensatte og

Hvite flu orittkul er, d=ca. 0,6 mm

Fluoritt. Krystallkanter inntil 2,5 mm.
danner «frosne» overflater.
Miner alet er som sjeldenhet funnet som hvite
til gra, glassaktige, perfe kte kule r i druserom.
Det var ikke mulig a bestemme dette miner aletvisuelt. Kulene ble derfor undersekt ved hjelp av
rentgendiffraksjon, film nr. 28746 MGM . Filmen
viste at det var flusspatkuler.
Kulene oppnar en sterrelse pa ca. 1 mm idiameter og forekommer sammen med kalkspat
og epidot.

OKSIDERCUPRITT Cup
Segal stad har under sekt en prove med eupritt
fra Nedre Grorud Grube ved hjelp av rontgendiffraksjon . Film nr. 19143 MGM . Her oppter
eupritten som et porest, jordaktig mineralsammen med rust (limonitt / goethitt ?). Hanfant proven i 1969. (Pers. medd . 'I'V, Segal stad25.2.99.)
Dons oppgir at eupritt er fun net som sjeldenhet
i Huken. , (Dons 1971.)
Cupritt opptradte sparsomt i ertsgangen som et

31

Cupritt. Kantlengden pa krystallen er ca. 0,2 mm.
Proven er funne t i 1968. Samling Knut Eldj arn.

Hematitt - Jernglans. BB 12 mm.
sekundrermineral. Enkelte stuffer dukket opp da
gruvene ble sprengt bort rundt 1970.
Cupritt opptrer som blodr ede, glassaktige eller
matte mineralkom og belegg sammen med andre
sekundrere kobbermineraler. Det er ofte en delrust (limonitt / goeth itt ?) i de omradene cupritt
forekomm er.
Som sjeldenhet er det funnet perfe kte krystaller
av cupritt i druser. (Pers. medd. K. Eldjam
8.12.92.) Mineral et danner da oktaedre derenkelte kubeflater sa vidt er synlige. Krystallene
er kun pa ca. 0,2 mm.
En tett, red substans er feilaktig blitt kalt cupritt.
Dette er i virkeligheten en tett masse som for det
meste bestar av finkomet hematitt. S.d.
MAGNETITT Fe z+Fe/ +0 4
Bregger har funnet spar av «Eisenertz(Magneteisenerz)» = magnetitt i groruditt.
(Bregger 1894, s. II.)Han har ogsa funnet uregelmessige inneslutninger av magnetitt i wohleritt (?) som forekommer i groruditt. (Bregger 1894, s. 41.)

Dons nevner at magnetitt foreko mmer i Huken.
(Dons 1971.)
Det er funnet frittstaende magnet ittkrystaller pa
opptil 1 mm ste rrelse i ertsga ngen sammen med
mal akitt , cupritt, kvarts, epidot og amfibol.
Krystallene har ofte anlepningsfarger,
De ste rste magnetitt ene i Huken kommer fra
andesingangen der mineralet forekommer i noe
avrundede krystaller pa opptil 20 mm ste rrelse,
De beste krystallene sitter inne i andesin.
JERNGLANSHEMATITT a - Fe.O ,Hematitt fra Alnsjoen er allered e nevnt av
Keilhau. (Keilhau 1838, s. 86.)
Vogt beskriver mineralinnholdet i ertsgangene
ved Alnsjeen, Han sier at her opptre r jemglans
med broget kobber og kobberglans, «altsaa omtrent de samme som i Nedre Grorud- og
Houerud-gangene. (Vogt 1884, s. 262.)
Videre nevner han at ertsgangene ved Alnsjeen- Breisjeen .....»fe rer snart de rige kobberertser
uden opblanding, snart kobbererts med mere eller
mindre je mg lans; atter igjen pa enkelte stedernesten ren jernglans.» (Vogt 1892, s. 75.)
Hematitt er et vanlig mineral i Huken. Det
forekommer som glimmeraktige flak mange
steder i basalten , og det virker som det er tilfeldig hvor mineralet dukker opp . Hematitt dann ermineralanrikn inger sammen med amfibol , kvarts,
albitt, kloritt og epidot. Dette er typisk for
propylittisk omvandling. (Pers. medd . T.Y.
Segalstad 2.9.99.)
Som sjeldenhet er det funnet vakre srna
hematittroser pa kvartsdruser i ertsgangen . Rosene er kun pa 0,2 mm.
Det forekommer ogsa sprekker med en tett red
substans. Dette er nok en finkom et, noe forvitrethemati tt. Av og til er den jaspislikn ende. Denne
substansen ble av enkelte amate rer tidligere
feilaktig benevnt cupritt.
KVARTS sio,
Vogt beskri ver kvartsgangen som den ertsferende gangen i Huken . Sammen med kvarts
opptrer bomitt og kobberkis i vekslende mengder. (Vogt 1884, s. 262 .)Kvarts forekommer i grunnmassen til flere
bergarter i Huken. Bragger skriver at det er mereller mindre rikelig med kvart s i grunnmassen til
groruditt. (Bragger 1894, s. 10.)
Kvartsporfyren bestar for det meste av kvarts. _Segalstad har ved hjelp av rentg endiffraksjon
under sekt miner alinnholdet i den gangbergarten

32han fant det ukjente titan-oksidet (UK 1). I
grunnmasse n i gangen finner han kvarts, a1bitt og
anatas. (Sega1stad 1984, s. 388.)
Kvarts finnes som frittstaende krystaller idruser, men sje1den i sterrelser og kvaliteter som
gjer at mineralet har sam1erverdi. Sammen med
epidot kan det imidlertid danne estetiske stuffer.
Variantene av kvarts i Huken er stort sett bergkrystall og melkekvarts.
I et referat fra Steinklubbens ekskursjon til
Huken 10.9.89, nevner B. Funke ogsa reykkvarts,(Funke 1989, s. 32.) (Samme artikkel i Mi-Fo nr.
75, 4-89, s. 2- 3.)
Pa sprekker og hu1rom i basa1ten er det funnet
krystaller av kvarts pa 1 til 2 ern sterrelse,
Som sje ldenhet kan man ogsa finne kryptokrystallin sk kvarts med agatstruktur.
MOGANITT
Si0 2
Moganitt er en monoklin form av Si0 2• Kvarts
er trigonal. (Fleischer 1987, s. 121.)
Mineralet ble opprinne1ig ikke godkje nt av
IMA, men beskrive1sen b1e publisert likevel.
Senere publikasjoner viser noksa klart at detteer et gyldig minera1species, men IMA har ikkebehandiet saken pa nytt. (Pers. medd . G. Raade
20.6.99.)
Mineralet ble funnet pa en svove1kisgang iostre sidevegg pa niva II 18.5.95. Minera1etligger som hvite, komete masser mellom
svovelkiskrystallene. Moganitt b1e bestemt ved
hjelp av rentgendiffraksjon av G. Raade . Filmnr. 29445 og 29478 MGM .
Minera1et har helt k1art en meget sen danne1se i
bruddet. Det b1e funnet mer terrengniva. Det var
til de1s store mengder med en hvit kvartsliknende
substans i omradet. Flere rentg enfilmer viser aten del av dette var kvarts (film nr. 29459 , 29460 ,
2946 1, 29479 og 29480) og en del var moganitt.
Dette er ferste funn av moganitt i Norge.
OPAL
Si02
Opal oppter som meget tynne hinner pa sprekker i basalten. (Kvamsda1 1991, s. 4.)
Noen ganger danner minera1et tydelige bob1er
og vi kan da se at minera1et er vannk1art. Opal er
et av de minera1ene som er dannet sist i Huken .
Noen ganger opptrer mineralet sammen med etannet hvitt, til dels fibrig mineral (aragonitt?) .
Opal forekommer stort sett i evre del av bruddet.
Identifikasjonen av opal kan vtere usikker. At
det er et amorft mineral er bekreftet ved hje1p av
rentgendiffraksjon. Men ogsa det amorfe mine0nHp

Moganitt pa pyritt. BB ca. 6 mm.

Opal. BB 14 mm.

ralet allofan (AI2[SiOJ -nfl .O) kan ha et liknende
utseende . (Petitjean 1999, s. 43.)
ANATAS Ti0 2
Sega1stad har ved hje1p av rent gendiffraksjon
undersekt mineralinnholdet i den gangbergarten
han fant det ukjente titan-oksidet (UK 1). I
grunnmassen i gangen finner han kvarts, a1bitt og
anatas. (Sega1stad 1984, s. 388.)
CBRANNERITT) (U,Ca,Y,Ce)(Ti,Fe)p 6
Under branneritt i "NGU Skrifter 68, Norges
Mineraler" star det: <N ed MGM s rontgen1aboratorium b1e det i 1979 identifi sert branneritt
fra «Grorud»....»(Neumann 1985, s. 83.)
Segalstad skiver i sin artikke1 om det ukjentetitanok sidet (UK I) fra Huken at dette minera1et
gir branneritt-1injer ved rentgenundersekel sene
etter at det er oppvarmet til 1000 og 1200 grader.
(Segalstad 1984, s. 388.)
Dette ska1 vrere fork1aringen pa brannerittbeskrivelsen fra «Grorud» i "NGU Skrifter 68,
Norges Minera ler" . (Pers. medd T.Y. Sega1stad
13.12.96.) Minera1et har ikke 1att seg entydig

33

Skarpkantet azurittkrystall 0,2 IIlIll lang.

Azurittkrystaller po kvarts. BB ca. 6 mm.
definere, og det er derfor feil a si at det er funnet
branneritt pa Huken.
Se ellers under beskrivelsen av det ukjentetitanok sidet (U K I).
GOETHITIa - Fe 3+O(OH )Det finne s mye "rus t" i Huken og det meste rna
nok betegnes som limonitt eller jern oksider.
Imidlertid er det kjert en film av et gultfiberaktig mineral som ga goethitt- og
lepidocrocitt-linjer. Film nr. 22225 MGM.
LEPIDOKROKITT Y- Fe 3+O(OH)
Se under goethitt.

KARBONATER
KALKSPAT
KALSITI CaC03
Kalk spat er ferste gan g nevnt av Keilhau.
(Keilhau 1838, s. 86.)
Kalkspat er et meget utbredt mineral i Huk en .
Don s nevner mineralet som hvite kuler i basalten,
altsa tidligere gassblrerer fylt med kalk spat .
(Dons 197\.)
Det finne s og sa egne kalkspatganger. Den

Kalsittkrystaller. H 6 IIlIll .B 5 mm.
ratn e basalt gan gen pa vestsiden av nivaene II og
III inneholder mye kalk spat.
Friske kalkspatganger har gitt oss kalk spatstuffer av samlerverdi. Krystallene bestar av
sekskantede sa yler med en trekantet pyramide pa
topp en . Krystalltoppene viser ogsa overganger tilhelt flat terminering. Sterrelsen pa krystallene er
opptil 12 mm . Pa noen av kalkspatgangene
opptrer ogsa zeolittene laumontitt og stilbitt.
Det er ogsa funn et skalenoedre pa opptil 10
mm sterrelse og varianten skiferspat.
AZURITT CU/C0 3)2(OH )2
Azuritt (= kobberlazur) er nevnt av Vogt. Han
skriver: «Af sekundrerdannede mineraler kan
rruerkes: malachit og kobberlazur, som antrreffes
jtevnlig, om end sparsomt i Alun sje-feltet.» (Vogt
1892, s. 70.)
Azuritt er langt sj eldnere i Huk en enn malakitt.
Gode krystaller er imidl ertid funnet pa kvartsdru ser i ertsgangen. Krystallene er sma, bare 0,2mm , men de er meget klare og skarpe.
Mineralet forekommer ogsa so m beleg g, bl.a.
pa det store malmstykket foran adrninistrasjon sbyggel.
MALAKITT
CU2(C0 3)(OH )2
Pa samme mate som azuritt, er malakitt nevnt
av Vogt. (Vogt 1892, s. 70.)
Malakitt opptrer hyppi g i Huken, vanligv is sombele gg i nrerheten av andre kobberminer aler. Pa
dru ser danner mineralet kuler. Kulene kan
komme opp i ste rrelse pa 10 mm i diameter.
Fargen pa mineralet varierer fra dyp smaragdgrenn til gulgrenn, Iys grenn og over til nesten
hvit. Vakre nalformede kry staller er ogsa funnel.
Det er funnet et mineral som danner sma hornpa ca. I mm og mindre kreller, Dette utseendet34

Malakitt fra ertsgangen. BB ca. 9 mm.
minner sterkt om "Lockenmineral" som er beskrevet fra Schwaz, Brixlegg i Tirol. (Schnorrer
1994, s. 51.) Det funnet liknende materiale i
Sando pukkverk, Sande i Vestfold og fra Drammen . (Raade 1995, s. 20.)
"Lockenmineral" er grundig undersekt av G.
Raade ved MGM. (Raade 1997, s. 13.)Et slikt hom fra Huken ble derfor undersekt
ved hjelp av rentgendiffraksjon. G. Raade har
studert filmen . Han kan imidlertid kun pavise
malakittlinjer. Film nr, 29448 MGM .
Det er ogsa kjert et annet mineral fra Huken
fordi det liknet "Lockenmineral" . Film nr, 29411
MGM viser malakitt og vaselinlinjer, mens film
nr, 29427 MGM, som er en ny kjoring av mineralet brukt til film 29411, kun gir svake linjer.
"Lockenmineral" er dermed ikke pavist fra
Huken . Det er fremdeles mulig at de sma krellene er "Lockenmineral", men mangel pa stoff
gjer det svrert vanskelig a finne ut av dette .
Det er ogsa funnet sma kuler i druser som
likner aurichalsitt, Film av dette mineralet lot
seg ikke identifisere, men kan allikevel muligens
vtere en rnalakitt. Se ukjent nr, 6. Film nr, 29449
MGM .
WOLFRAMATERSCHEELITT
Ca wo 4
Pa Steinklubbens ekskursjon til Huken 10.9.89
fant Bjorn Funke en prove med et noe eiendommelig utseende. Undertegnede fikk en bit av
proven til under sekelse, Vi hadde mistanke om
at mineralet kunne vrere scheelitt, Dette ble raskt
bekreftet med UV-lampe. For a vrere helt sikre,
ble proven tatt med til MGM for videre undersekeiser. Per Chr. Srebe kunne bekrefte identifika-

Scheelitt. Sterste kant 0,8 mm.
Proven junnet av Bjorn Funke i J989.
sjonen med rontgendiffraksjon. Film nr, 28581
MGM .
Mineralet er gulhvitt og har den karakteristiske fettaktige glansen.
Scheelitt sitter i prehnitt sammen med arnfibol,
epidot og montmorillonitt.(Kvamsdal 1990, s. 5.)
Krystallene oppnar en sterrelse pa 1,5 mm og
danner vakre, frittstaende tetragonale pyramider.
Ogsa mer flatklemte krystaller er funnel. Mineralet Iyser kraftig gult i UV-Iys.
I prehnitten pa proven er det en rekke
plateformige hulrom pa ca. 1 em sterrelse.
noen av disse hulrommene sitter det etuidentifisert, hvitt, fibrig mineral og frisk red
montmorillonitt.
Scheelitt er kun funnet i meget sma mengder.
FOSFATERAPATITT Cas(P04)3F
Bragger har funnet spor av apatitt i groruditt.
(Bragger 1894, s. II.)
Mineralet opptrer i flere groruditter, men alltid
meget sparsomt. (Bragger 1894, s. 42.) Han gir
ikke noen flere data.
Apatitt finnes som klare, nesten fargelese
krystaller i andesingangen. De beste krystallene
ligger ved og i andesinen sammen med gode
krystaller av magnetitt og biotitt. Krystallene av
apatitt kan bli over 2 mm lange. Mineralet er

35

Apatitt, d= 1 mm , i andesin.

Alma ndin i kvartsporfy r. BB 12 mm.
identifisert ved rentgendiffraksjon i 1999. Filmnr. 29794 MGM .

SILIKATER
ALMANDIN
Fet AI/Si04\
Enkelt e steder pa kvart sporfyrgan gen opptrer
det en re d gra nat. Dette mineralet ble und ersekt
ved hjelp av rentgendiffraksjon i 1998 . Diffraktogramm et (nr. 202 , MGM) viser at mineralet er
almandin. Min eralet opptrer ikke i kry stallform ,men nrermest so m flatklemte mas ser.
GROSSULAR
Ca 3Al z(Si0 4)3Naterstad opplyse r at han i kvart sporfyren har
sett en meget Iys gra nat. Han men er at dette er
en gross ular. (Pers. medd . J. Naterstad 2.2.99 .)ANDRADITTCal et (Si04\
Det er identi fisert granat fra Huken ved hjelp
av rentgendiffrak sjon allerede i 1961, film nr.
12106 MGM av et gult min eral og film nr.
12107 MGM av et brunt mineral. Mineralene ble
den gan gen kun bestemt som granat.
G. Raade har sett pa filmene og kan fortell e at
begge min eralene er andraditt. (Pers. medd . G.

Raad e 20 .6.99.)
ZrSi0 4ZIRKON
Bra gger har funnet spor av zirkon i gro rudi tt.
(Bragger 1894, s. 11.)Han har ogsa pavist zirkon (?) so m inneslutninge r i wohleritt (?) fra gro ruditten ved
Gru esletten . (Bregger 1894 , s. 4 \. )WOHLERITT (?)
NaC az(Zr,Nb )Si ZOg(O ,OH ,F)
Bragger opplyserat han har funn et spor av
wohleritt (?) i groruditt. (Bra gge r 1894 , s. II. )Min eralet fra groruditten ved Gruesletten er
gje nnomsiktig og Iyst gult. Sterrel sen er opptil
0,8 mm . (Bragger 1894, s. 4\. )LAVENITT (NaCa)3ZrSiP/ 0 ,OH,F)z
Bra gger opplyser at han har funnet spor av
lavenitt i groruditt. (Bra gger 1894, s. II .)Korn av mik rope rthittisk
Jeltspat i gror uditt fra
grorudittga nge n ost Jar
Breisj een, dvs. 200 -300 m »v
Jar Huken. De tre krystallene I 'Jeltspa tens ¢vre hoyre hj ern e
er ldvenitt.
Forsterrelse: 25 x. (Bragge r
1894, s. 15.)
Han nevner at min eral et forekommer i flere
groruditter, bI.a . fra Grue sletten.
(Bragger 1894 , s. 41. )EPIDOT Ca/AI,Fe 3+)3(Si0 4)(SiP 7)0(OH )(Raa de pers. medd. 1999. )Epidot er kan skj e det vanligs te mineralet i
Huk en .
Mineralet er fe rste gang nevnt av Dons. Han
skriver: "Basaltlavae n i Huken er varierende av
farve , fra ruermest bla sort til Iys gre nn og flammet. Grennfargen kommer me st fra mineralet
epido t," (Dons 1971. )Epid ot opptrer ofte sammen med kalk spat og
kvart s.
I dru ser kan mineralet dann e go de krys taller av
samler kvalitet. Det er funnet enkeltstae nde
krystaller pa opptil 9 mm.
KRYSO KOLL
(Cu,AI)zHzSiz j(OH)4onHz
Krysokoll er identifisert pa en prove inn sendt
til MGM av K. Eldj arn i 197\. Film nr. 20424
MGM.
Det forekommer en glass aktig bla-grenn massei bornittmalm. Det er muli g at denn e massen er
krysokoll. Se ukjent nr. 3.

°

36

°

~"\
~

~
\

\
\

"

\
\
\

,,
,

PYROKSENER (Gruppenavn)
Felgende pyroksener skal vrere pavist i Huken :Augitt og eegirin.
Pyrok sen er et hovedmineral i basalt.
Vogt omtaler kobberert sganger i augi ttporfyrittene ved Alnsj een og nevner Nedre Grorud Gru be so m hovedgruve. (Vogt 1892, s. 79 .)Vogt bruk er vel ordet augittporfyritter sy nonymt
med basalter. Han angir derm ed at pyroksenen
aug itt er et bergart sdann end e min eral i basalten .
AUGITT (Ca,Na)(Mg,Fe,AI,Ti)( Si,A I)P6
Under augittporfyr skriver Kj erulf: « ... so m
kartet vise r forekommer denn e Porfyr ove r store
Strreknin ger liggende und er den brunred e Porfyr.» (= rombep orfyr.) (Kje rulf 1865 , s. 39 .)Vide re skr iver han om "gam Ie Skj zerp i
Aug itporfyr ved Alunsee n" . (Kjerulf 1865 , s.
4\.)
I 1884 skr iver Vogt at basalten i omradet er enaugittporfyr med hen visning til Kjerulf. I en
fotnote be skr iver han po rfyren slik: «Th, Kjerulfs
angitporfyr (sic !); en nej ere beskr ivel se af denne
ved en senere anledning ». (Vogt 1884, s. 260.)
Ogsa i 1892 bekrefter han at basalten er en
augi ttpo rfyr. (Vogt 1892 , s. 75. )Augitt er en vanlig pyroksen i basalt. I Huken
opptrer augitt so m sma, morke, nesten met alli ske
korn pa noen fa millimeter. Som sj eldenhet kan
man finne kry stallavgrensninger pa kornene.
Sterrel sen pa di sse krystallene kan komme opp i
15 mm .
iEGI RIN Na Fe 3+Sip 6
Grennfargen i groruditt skyldes det store
eegirininnholde t i bergarten . (Bregger 1894 , s.
6.) Mi nera let forekommer bade so m synlige
naler i bergarten og mikroskopi sk i berg arten s
grunnmass e. (Bra gger 1894, s. 10.)
Vanlig ste rrelse pa de synlige nalene er lengde
pa 3 til 4 mm og tykkelse pa opptil 0,5 mm.
(Bragger 1894 , s. 22 - 23. )Nalene i gru nnmassen er bare 0,01 til 0,05 mm
store. (Bragger 1894 , s. 25. )Noe n av asgirinnalene har en kjerne av
katofori tt. S.d.
AMFIBOLER (Gruppenavn)
Fel gende amfibo ler skal vrere pavist i Huken:
Aktino litt, hornblende, kaer sut itt, katoforitt og
trem olitt.
Se under hvert enkelt mineral.
Hornblend emineraler forekommer som korn igroruditt. (Bragger 1894, s. 10.)

Epidotkrystaller. Ste rste krystall ca. 2 mm..
Samling Bjorn Funke

Krysokoll. BB ca. 9mm.

IEgirin . Sterste krystall ca. 3.5 mm.

37

Amfibol.
BBca. 10 mm.
Samling
Bjorn Funke
Bregger bruker ordet hornblende synonymt
med amfibol.
Han nevner allerede en eiendommelig hornblende pa s. 13. Det er denne som senere iarbeidet han s skal beskrives som katoforitt.
(Brag ger 1894, s. 13.)Ellers forekommer en grenn til gragr enn, fibrig
amfibol i store mengder i Huken. Denn e amfibolen er ikke nrermere bestemt. Av og til viser
denne amfibolen overgang til nrermest jord akti ge
masser. Mineralet opptrer ofte sammen med
hematitt.
Amfibolene er vanskelige a bestemme visuelt.
KATOFORIITNa(CaNa)Fe42+(AI,Fe3+)Si7AI0 2/0H)2(Mandarino 1998, s. 171.)
I sin beskrivel se av hornblendemineralene (=amfibolene) begynner Bregger slik: «In dem
Grorudit von Gru ssletten bis Grorud finden sichkleine Ein sprenglinge eine s Hornblendeminerals
mit folgenden Eigenschaften.» (Bragger 1894, s.
27.) Sa felger en meget grundig beskrivelse av
krystallene basert pa opti ske undersekelser.
Han skriver videre at han har funnet en liknende "hornblende" i en se lvsbergitt i Lagendalen og en tilsvarende hornblende i en
se lvsbergitt fra en jembaneskjrering mellom
Tjo se og Aklungen pa Vestfoldbanen.
Bregger bruker altsa ordet hornbl end e synonymt med amfib ol.
Nar han sammenlikner hornbl end en i gro ruditt
fra Gruesletten med hornbl end e i gro ruditter fra
forskje llige andr e lokal iteter, som f.eks. forekom-

sten vest for Aurevann i Lillomarka (se over),finner han en ntert beslektet hornblende. Ogsa i
groruditten i steineksa fra Maridalen, og igroruditten fra gangen est for Breisjeen finner han
en liknende hornblende. (Bragger 1894, s. 29.)
Han begir seg sa inn i en lang utredning om
datidens forskn ing pa hornbl end emin eraler og
nevner personer som Osann , Miigge og
Rosenbusch.
Konklu sjonen er at hornbl end ene fra
se lvsbergitten og groruditten er et melloml edd
mellom en barkevikitti sk og arfvedsonittisk
hornbl end e ut fra optiske forhold, men regner
med at det forholder seg slik ogsa ut fra kjemi ske
forhold . (Bragger 1894, s. 33.)
Videre skriver han at det dreier seg om alkaliog jernrike horn blender, og begrunner dette med
at hornblendene forekommer sammenvokst med
regirin og arfvedsonitt. Hornblenden fra Gruesletten har en orientert randsone med regirin(pyroksen ), men hornblenden fra Lagendalen og
Aklungen - Kjose har en rand sone med
arfvedsonitt (amfibol) og utenpa denne igjen ,del vis en randsone med eegirin. Han forkl arer
dette med at den eldste krystall i,IZ ,.
sasjonen i magmaet bestar av
hornblende og lite eller ingensegirin, mens senere krys tallisasj on gir ingen hornbl end e, bareregirin. (Bragger 1894 , s. 36 37. )Katoforitt med rand sone av
cegirin. (30x) Gruesletten, Grorud
i Oslo. Bragger 1894, s. 36.
Det har ikke vert mulig for Bragger a skaffe
nok materiale for en kjemi sk analy se, men han
setter opp en tabell over de opti ske forholdene
sammen med kjemiske forhold fra andre amfi boler. Fra denne tabellen mener han a fa en
gan ske sikker framstilling av kjemien til
katoforitt. Sammensetningen oppgir han slik :
Si0 2
43,5
TiO ,
1,0
AI/)3
4,5
Fep3
5,5
FeO
30,5
MgO
1,5
CaO
5,0
Nap
7,0
K~Q
.l..,2
Sum
100,0

38

Han skriver at jeminnholdet er svrert hoyt og
magnesiuminnholdet er lavt. (Bregger 1894, s. 34.)
Ut fra dett e ber vi kunne ga ut ifra at
katoforitten i gro ruditt er kat oforitt og ikkemagnesio katoforitt.
Etter en lang og grundig utredning konkluderer
Bre gger med at katoforitt Jigger me llomba rkevi kitt og arfve dso nitt i en se rie med alka lijem-homble nde r. Han sie r videre: «Ich will
hiermit fUr diese Reihe den Na men Katoforite
vorslage n». (Bragger 1894 , s. 37.)
Vi legger merke til at Brogger sna kker om enmineralrekke. Som vi har se tt har det vrert firefors kje llige katoforitter. For tiden er det bare to .
No me nklaturen for amfibolene er stadig iforandring. (Mandarino 1998 , s. 169 - 174.)
Bl.a. er barkevikitt ikke lenger et gyldig navn.
Se Al f Olav Larsen 1995 , s. 27 - 34.
Kvantitativt spiller katoforitt i groruditt en
be skj eden rolle med under I % av det totale
mineralinnholdet. Mineral et er Jikevel meget
utbredt, for so m Bragger sier, var min eral ettil sted e i hvert preparat han hadd e laget. Sterrelsen pa krystallene er opptil 0 ,2 mm tykke og 0,5mm lan ge. (Bragger 1894 , s. 39 .)TR EMOLIIT (?)
Ca2(M g,Fe2+)5Sig0 22(OH)2
Trem ol itt (?) er bestemt ved hjelp av rontgendiffraksjon i 1967. Film nr. 17484 MGM .
Proven er levert til und er sek else av J. A Don s.
AKTINOLIITCa2(M g,Fe2+)5Sig0 22(OH)2
Det er meget mulig at mye av den blagrenne
amfi bo len i Huken er aktinolitt. At mineralet
eksisterer i Huken er bekreftet ved rentgendiffraksjon i 1969. Film nr. 19148 MGM. Her var
det blitt kjert noen blafiolette naler,
HORNBLENDE
Ca 2(Fe2+,Mg)4AI(Si7AI)022(OH,F) 2
Hornblende er pavist i Huken. Film nr. 12108
MGM og 15784 MGM . Identifikasjonen kan
vtere usikker.
KA ERS VTITTNaC a 2(M g,Fe 2+)4Ti(Si 6AI 2)O n (OH\Na terstad har undersekt den sorte amfibolen iandes inga nge n. Han har ved optiske metoderkommet fram til at det dreier seg om kaersutitt.
(Pe rs . medd. J. Na terstad 4. 6.99.)
M ineralet er so rt, viser go d spa lt og danner
kry stall er pa f1e re em sa mmen med andes in,bioti tt, magnetitt og apatitt.

Prehnitt. Kantl engde inntil 1,1 mm.
Odd Steinlein har ogsa undersekt denne amfi bolen og kommet til samme re sultat. (Pe rs . medd.
0. Steinlein 4.6.99 .)PREHNITTCa 2AI2SiPIO(OH) 2
Prehnitt er fcrste gang nevnt av Ljestad.
(Ljestad 1970, s. 2.)Mineralet er be stemt ved hjelp av rentgendiffraksjon ved MGM i 1961, film nr. 12523 og i1967 , film nr. 1713 3, 1714 8 (Ljestad) og 17467.
Prehnitt opptrer som lysegrenne sprekkefyllinger og masser sa mmen med bl. a. kalk spat,
kvarts, feltspa t og epido t. Det er ikke uvanlig a
Finne sa mme nvo kste krystall er pa sma dru ser.
Og sa enke ltstae nde, plateformede krystall er er
ob servert.
Enkelte ga nger opptrer prehnitt sa mme n med
kobbermineraler og sehee litt.
Mineralet er relati vt utbredt, men kan nar det
opptrer so m tett e masser , lett for vek sles med
kvarts.
APOPHYLLIIT KCa4Sip 20(F,OH)-8HP
Apophyllitt er ferste gang nevnt av Kvam sdal.
(Kvamsdal 1991 , s. 4.)
Apophyllitt opptrer med sin karakteristiske
krystallform. Det er funnet krystaller pa opptil 4
mm. Mineralet er hvitt til fargelest og opptrer
sparsomt i bruddet sammen med prehnitt og
epidot.
Apophyllitt er visuelt bestemt av Per Chr.

Seebe.
MUSKOVIIT KAI /Si 3AI )O IO(OH ,F )2
Br a gger opplyser at kali glimmer forek ommer
meget sje lde nt so m ko rn i groruditt fra Gru esletten. (Bragger 1894, s. 10 og s. 40 .)Naterstad opplyser at kvart sporfyrgangenbe star av kvart s og mu sko vitt. (Pers. medd. J.
Naterstad 2.2.99.)

39

Apofyllitt. Krystaller inntil 4 mm.

Biotitt i andesin. De Ll mm.

l .A. Dons har fatt identifisert muskovitt ved
hjelp av rentgendiffraksjon i 1969. Film nr.
19141 MGM. Mineralet ble funnet som hvite
belegg.
BIOTITT
K(Mg,Fe 2+)3(AI,Fe 3+)Si 30 IQ(OH ,F)2
Bragger opply ser at magne siaglimmer forekommer meget sjeldent som korn i groruditt.
(Bragger 1894, s. 10.)
Han oppgir at han har funnet magnesiaglimmer
i et tynn slip av groruditt fra Gru ssletten (=Gruesletten). Mineralet opptrer sparsomt som sma,sekskantede plater. (Bragg er 1894, s. 40. )Store biotittflak forekommer i andesi ngangen.
Krystallene kan oppna ste rrelser pa mer enn 10
ern i diameter.
MONTMORILLONITT(Na,Ca)o./AI,Mg)2SiP IQ(OH)2o nHp
Sammen med scheelitt fra Huken opptrer det
tette masser med et redbrunt jordaktig til
glas saktig mineral pa sprekker som er dannet av
et annet mineral. Det redbrune mineralet ble
undersekt av Per Chr. Sreba. Ut fra rontgenundersokelser sier han at mineralet er
montmorillonitt. Film nr. 28584 MGM. Han
kommenterer videre at denne montmorillonittener «forbausende godt krystallisert ». (Kvamsdal
1990, s. 5.)
Det er meget mulig at andre leiraktige mineraler som forekommer i Huken kan vrere
montmorillonitt eller mineraler i kaolin- serpentin-gruppen.
l .A. Dons har fatt identifi sert montm orillonitt
ved hjelp av rentgendiffraksjon allerede i 1961,
film nr. 12339 MGM og i 1969, film nr. 19142MGM.

KLINOKLOR(Mg,Fe 2+) sAI(Si3AI)OIQ(OH)s
En vakker krystallinsk kloritt forekommer pa
kvartsdruser. Krystallene kan oppna en sterrelse
pa 0,5 mm. Mineralet opptrer av og til sam men
med laumontitt. Enkelte steder er krystallene
mer eller mindre dekket av et belegg og kan da se
ut som svarte kuler.
Slike kuler er funnet i bornittmalm. l eg tenkte
at dette kanskje var tenoritt , siden mineral et lasammen med andre kobbermineraler. Mineralet
ble derfor undersek t ved rent gendi ffraksjon, men
ga klorittlinj er. Det ble antydet fra MGM atmineralet kunn e veere ripid olitt . Film nr. 29446
MGM. Ripid olitt er en jernholdi g klinoklor(Fleischer 1987, s. 155.)
PALYGORSKITT (Mg,AI)2SiP IQ(OH)o4HP
Mineralet ble funnet pa en le sblokk i vestre delav niva 1. Palygorskitt forekommer pa sprekkef1ater sammen med kalkspat. Det ble funn et flakpa noen fa mm i diameter. Mineralet er identifisert ved hjelp av rentgendiffraksjon. (Diffraktogram nr. 201 MGM.)FELTSPATER:
ALKALlFELTSPAT (Gruppenavn)
Bragger oppgir at feltspaten i grorudittens
grunnmasse er en kalifeltspat, ofte som mikroperth itt med albitt. (Bragger 1894, s. 10.)
Det forekommer en rosa feltspat pa dru ser i
Huken sammen med kalkspat, hem atitt og amfibol. Det kan v:ere en alkalifeltspat.
Ofte forekommer feltspatene som perthitter.
Perthitter er alkalifelt spater med lameller eller
arer av Na-rike feltspater i en grunnmasse av Krike feltspater. (Neumann 1985, s. 233.)
MIKROKLIN
KAISips40

Montmorillonitt etter ukjent mineral. BB ca. 11
mm.

Plagioklas i basalt. Midterste krystall er 13 mm
lang.

Brogger beskriver feltspatkornene i groruditten
som en mikroperthitt med mikroklin og albitt.
(Bregger 1894, s. 10.)ORTHOKLAS
KAISips
Feltspaten i grorudittens grunnmasse kan isjeldne tilfeller bests av «natronorthoklas».
(Bre gger 1894, s. 10.)
Srether skriver at felt spaten i groruditt er en
mikroperthitt bestaende av orthoklas og albitt.
(Srether 1962, s. 157.)
Adular er en variant av orthoklas. (Fleicher
1987, s. 1.)
Av og til opptrer det sprekker med batformede
eller ekseformede krystaller av adular i Huken.
Mineralet er dannet meget tidlig, ofte forst pa
sprekkene. Noen ganger finner man adular som
er del vis dekket av kalkspat, der kalk spaten er i
ferd med a forvitre. Mineralet er gratt , hvitt eller
vannklart. Krystallene blir sjelden over 3 mmstore.
Mineralet kan ogsa opptre sammen med
prehnitt.
ANORTHOKLAS(Na,K)AISips
Bregger beskriver feltspatkornene i groruditten
som en mikroperthitt med mikroklin og albitt,
men som sjeldenhet kan av og til anorthoklas ga
inn i perthittene. (Bragger 1894, s. 10.)PLAGIOKLASER (Gruppenavn)
Plagioklas inngar som et hovedmineral i basalt.
Noen ganger er basalten i Huken utviklet til envakker listelava. Listene bestar av store
plagioklaskrystaller. Plagioklasen har fatt lov til
a vokse til store kry staller fpr grunnmassen
sterknet, Sterrelsen pa disse Iistene varierer
veldig . Noen ganger er de mikroskopiske, andre
ganger kommer de opp i lengder pa over 2 em.

Listene legger seg som temmerstokker i en ely og
viser dermed stremninger i lavaen .
ALBITT NaAl'Si.O, (An 0 - 10)
Bregger beskriver felt spatkornene i groruditten
som en mikroperthitt med mikroklin og albitt.
(Bra gger 1894, s. 10.)
Srether sier at felt spaten i groruditt er en«microperthite of orthoclase and alite » (sic!)(=albitt). (Sether 1962, s. 157.)
Segalstad har ved hjelp av rentgendiffraksjon
undersokt mineralinnholdet i den gangbergarten
han fant det ukjente titan-oksidet (UK 1). I
grunnmassen i gangen finner han kvarts , albitt og
anatas. (Segalstad 1984, s. 388 .)Segalstad mener at det har foregatt enalbittisering i bruddet. (Pers . medd . T.Y. Segalst ad 25 .2.99.)
Albitt fra Huken er videre identifisert ved
rentgendiffraksjon . Film nr, 15783 MGM og
17485 MGM .
Det finnes en del hvit feltspat pa dru ser. Dette
kan nok ofte vsere albitt.
ANDES IN (An 30 - 50)
G. Raade opplyser at feltspaten i gangbergarten
med de store mineralkornene er en heytemperatur-andesin, dvs. uordnet Si og AI. Hanantar dette ut fra Naterstads muntlige opplysninger om en liknende gang i Holterkollen, Nittedal.
(Pers. medd . G. Raade 20.6 .99.)
Feltspaten opptrer som avrundede individer pa
opptil flere em . Fargen er gul til hvit. Mineralet
er ofte glassklart og viser god spaltbarhet. Mineralet opptrer rikelig i bergarten sammen med
biotitt, kaer sutitt, magnetitt og apatitt.
Lokaliteten ligger i nordvestre hjerne pa niva IV.

41

Andesin, H = 9 1/11/1.

Chaba sitt 1,2 nun bred, pla giokla s og augitt.

Laum ontitt H = 0,81/11/1
fra ertsgangen.

ZEOLI TTER
SKOLESITT
CaAI2Sip IOo3HP
Pa en ekskursjon med Steinklubben 9.9.84 ble
jeg oppmerksom pa noen blahvite vifter som
kunne oppna en lengde pa opptil 5 em. Mineralet ble undersekt ved hjelp av rentgendiffraksjon.
Film nr. 27038 MGM . (Kvamsdal 1985, s. I. )Filmen viser at mineralet er skolesitt. Mineralet opptrer som straleforrnede vifter, ruermest
som isroser pa et vindu. Fargen pa mineralet er
stort sett hvit med en antydnin g til et blaaktig
skj e r, Enkelte ganger er mineralet fargelest.
Mineralet var i en periode ganske utbredt i
estre del pa niva III. Skolesitt kan forveksles med
kalkspat.
LAUMONTITI CaAI2SiP I204HP
Mineralet er nevnt av Dons. (Dons 1971.)
Laumontitt fra Huken ble bestemt ved hjelp av
rentgendiffraksjon allerede i 1967 pa en prove
innsendt av O.T. Ljestad. Film nr. 17155 MGM .
I 1974 ble mineralet bestemt pa en prove innsendt av forfatteren. Film nr. 22688 MGM .
Sistnevnte mineral ble beskrevet som sma naler ikalkspat.
Rundt 1960 var det en rik laumontittgang i
Huken. Ogsa her opptradte mineralet sammen
med kalkspat. Laumontitt danner karakteristiske
krystaller som bestar av firkantede prismer med
en dominerende, skjev toppflate.
Miner alet er hvitt og krystallene kan komme
opp i en lengde pa ca. I em.
Krystallen e holder lenge pa krystallvannet og
kan dermed oppbe vares i samlinger i mange ar.
Etter ca. 25 ar begynner de imidlertid a bli spreog taler ikke berering.
Det er ogsa funnet laumontitt i kobberert sgangene. Denne laumontitten danner friske,

nesten klare krystalle r pa et par millimeters
sterrelse, Mineralet er undersekt ved hjelp av
rentgendiffraksjon, film nr. 29447 MGM.
HEULANDITT(Na,Ca)2_3AI/AI ,Si\SiIP36oI2HP
Dons nevner at heulanditt er funnet i Huken .
(Dons 1971.) Mineralet opptrer sammen med
skolesitt, stilbitt (?) og hematitt , men mange
sprekkefyllinger bestar for det meste kun av
heulanditt. Mineralet er gulh vitt og har
perlemorglans. Krystallene kan komme opp i en
lengde pa 6 mm, men som regel er sprekkene sa
trange at krystallene ikke har fiitt plass til autvikle seg. Mineralet er bestemt ved hjelp av
rentgendiffraksjon, film nr. 29276 MGM.
STILBITI NaCa2AIsSi13036014HP
Stilbitt er fer ste gang nevnt av Kvamsdal.
(Kvamsdal 1991, s. 4.)
Stilbitt er en av de vanligste zeolittene i Huken.
Mineralet opptrer pa forskjellige mater. En mate
er som rene sprekkefyllinger. Mineralet er daofte gult. Pa siden av disse sprekkene kan det
opptre en ny generasjon av mikroskopi ske srna,
hvite stilbitter. Sistnevnte er identifisert ved
hjelp av re ntgendiffraksjon. Film nr. 28745
MGM. Andre sprekker bestar av kalkspat og
stilbitt. Ogsa her er stilbitten gul.
Den gule stilbitten danner karakteri stiske «nekkrystaller» pa opptil 6 mm sterrelse.
Minera let opptrer ogsa sammen med kvarts og
muligen s heulanditt.
CHABASITICaAI2SiP I206HP
Mineralet er bestemt ved hjelp av rent gendi ffraksjon i 1984. Film nr. 26860 MGM .
Chaba sitt er ferste gang nevnt av Kvamsdal.
(Kvamsdal 1991, s. 4.)
Bjern Funke fant pa en ekskursjon med Stein-42

Sti/bitt i ka/sitt. Sters te krystall 5,2 mm.

Chabasitt var. pha colitt. BB ca. 10 mm.

Sko/esitt. BB ca. 11 mm. Samlin g Bj orn Funke.

Heulanditt. BB 12 mm.

klubben 10.9.89 en stuff med vannklareehabasittkrystaller i evre del av bruddet. Mineralet er ikke gjenfunnet og rna derfor sies a vrere
sje ldent i Huk en .
G. Raade studerte denn e proven 25.2.99 og
kunn e konstatere at de store vannklare krystallene er ehabas ittvarianten phaeolitt. Phaeolitt er
en betegnelse pa en vannklar ehabasitt so mdann er tvillinger med hek sagon al form . (Dana
1966, s. 651 .) Det finne s ogsa
penetrasjon stvillinger pa proven .
Phaeolittkrystall ene kommer opp i en ste rrelse
pa 3 mm. Under disse sitter det en plate so m
bes tar av enkle, sma krystaller av ehabasitt. De
sistnev nte krys tallene er mer gule og er ikke
sterre enn noe n fa tidels mm .

Matriksen er
en gang som var
ca . 20 em bredog gikk i merheten av Aanerud
gruve pa Huken.
Gangen likner
pa kvart sporfyrgange n, men er

UKJENTE MINERALER (U K )Ukjent nr. I. Titanrikt oksid.
Segal stad beskriver et ukj ent titanrikt oksid fra
Huk en . Min eralet opptrer i pseudokubiske krystaller pa opptil 2 mm i en ekstremt finkornet
matrik s som bestar av kvarts, albitt og anatas.

re d-brun,Min eralet er
svart med
Ukjent titanoksid
metall- tildiamant glans og har en reaksjon shalo rundt seg .
Den kj em iske sammense tninge n er ved hjelp av
elektro nmikroso nde bestemt til
Sr0.21 REE O.26Si043Ti 14.00Fe3.50Y U8Cr 1.580 38'
REE star for rare ear th elements, altsa sj eldne
j ord art sel ementer.
For me len kan ogsa skrives (Fe 3+,Cr3+,y5+)Ti 206
Min eralets kjemi likn er pa kjemien til
eriehtonitt. Mineralet er metamikt pga. et lite Thinnho ld. Streken er svart til brun og hardh eten er

43

malt til 6 pa Mohs' skala.
Rentgendiffraksjonsundersekelser av mineralet
blir komplisert ved at mineralet er metamikt.
Materialet matte derfor varmes opp for a gi film.
Nar det varmes opp til 700, 800 og 900 grader C
gir det rutil-linjer. Videre oppvarming til 1000
og 1200 grader C gir brannerittfilm.
Materialet ble funnet i 1965. (Segalstad 1984,
s. 388. )Mineralet er nevnt i "NGU Skrifter 68, Norge s
Mineraler" som branneritt fra Grorud. (Neumann
1985, s. 83.)
Siden det har vrert sa vanskelig a bestemme
strukturen til mineralet, har det ikke vrert mulig a
fa beskrevet dette titanrike oksidet fra Huken
som et nytt mineral. Bedre metoder og nyere
instrumenter vii kanskje kunne Ipse disse problemene.
Ukjent nr. 2. Fargelose tavler i groruditt.
I groruditten fra Gruesletten har Bregger funnet
et mineral med utseende som en gipskrystall. Se
fig. Mineralet er sterkt Iysbrytende og fargelost,
Sterrelsen pa tavlene er bare
0,0 I til 0,02 mm og var innevokst i kvarts .
Ukjent gipsliknende mineral fra
Gru esletten, ca. 700 m S0 for
Hukell. Bragger 1894, s. 42.
Ukjent nr. 3. Blatt. glassaktig kobbermineral.
I den ertsrike kvartsgangen forekommer det etblatt, glassaktig mineral sammen med andrekobbermineraler. Rentgenundersekelser av
mineralet gir blank film (Film nr. 29511. )Opptreden og utseende minner imidlertid om
krysokoll som er pavist i Huken.
Krysokoll er et vannholdig kobbersilikat.
Ukjent nr. 4.
Rontgenfilm av et mineral fra Huken , film nr.
22458 MGM, har vrert identifisert som
chalkantitt (kobbervitriol). Dette er ifelge G.
Raade en feilidentifikasjon . Mineralet rna forelepig karakteriseres som uidentifisert. To andre
prover funnet av T. Garmo ved Ardal i Sogn gir
identiske filmer bortsett fra noen ekstralinjer.
(Pers . medd. G. Raade 18.4.88.)
Ukjent nr. 5.
Et hvitt , tett, krittliknende mineral gir en darlig
rentgenfilm. Mineralet opptrer i klumper pa 2 til
3 mm sterrelse i kalkspat. G. Raade kan identifisere det til et loA sjiktmineral. Film nr. 29517
MGM . Det kan dreie seg om et mineral ikaolingruppen. Kaolin som forvitringsprodukt
etter feltspat er vanlig .
Ukjent nr. 6.
Et ukjent blagrent kobbermineral ble undersokt
ved hjelp av rentgendiffraksjon . Filmen lot seg
ikke identifisere. Film nr. 29449 MGM. Mineralet liknet aurichalsitt , men kan ogsa v::ere en
pores malakitt.
Andre ukjente mineraler.
I tillegg kommer mineralene Bragger ikke
klarte a bestemme i groruditten. Han skriver at
han finner «Spuren von ...... und mehreren ande ren unbe stimmbaren Mineralen, .... » (Bregger
1894, s. II.)
Aile dis se mineralene er sannsynligvis
zirkonium-holdige, analoge med mineralene inefelinsyenittpegmatittene. Men da groruditten
tilherer de sure bergartene, regner han det forsannsynlig at det ikke er de samme mineralene igroruditt som i nefelinsyenitt, men mineraler"zum grossen Theil besondere, neue Species
reprasentiren". (Bragger 1894, s. 42 .)Det forekommer et brunt mineral pa kvartsdruser i ertsgangen. Mineralet opptrer sparsomt
og i meget sma mengder. Krystallene er ogsa
noe etset, men kan i forste omgang se ut somtitanitt.
Sammen med opalen forekommer det et hvitt ,fibrig mineral. Forekomstmaten minner om
forekomsten av opal og aragonitt i nordmarkitt.
(Kvamsdal 1998, s. 24 .)FUNNMULIGHETER
Siden bruddet er i drift , vii det helt sikker
dukke opp flere mineraler enn de som er tatt med
i denne artikkelen. Ved grundigere studier av
bergartene og malmene i tynnslip, vii nok
minerallista fra Huken kunne tilferes flere navn .
Det vii nok ogsa dukke opp bade bedre og sterre
krystaller av de mineralene som allerede er kjent
fra bruddet. Sa mulighetene er der, men det
kreves grundighet, et vakent eye og sist men ikke
minst litt finnerlykke . Husk a innhente tillatelse
fpr du beseker bruddet.
TAKK
For a fa til denne artikkelen har jeg samlet stoff
og prover i mange ar. Til tross for dette ville nok
resultatet ha blitt langt darligere der som jeg ikke
hadde fatt god hjelp fra mange forskjellige personero44

Jeg tenk er her ferst og frem st pa personalet ved
Mineralogisk-Geologisk Mu seum i Oslo .
Johan Naters tad og Joh ann es A. Dons harkommet med verdifulle oppl ysnin ger, rad og tips.
Gunnar Raade har ve rt behjelpelig med a fa
undersokt mineraler ved hjelp av rentgendiffrak sjon . Han har identifisert man ge av mine ralene omtalt i denne artikkelen . Videre har han
stilt til min dispo sisjon en utskr ift fra Mineralogis k-Geologisk Museums databa se over min eraler fra Huk en so m er identifisert ved hjelp av
rentgendiffraksjon.
Tom Victor Segalstad har vrert meget ge neres
med opplys ninge r om Cu-m ineralene og gruve nei Huken , opplys ninger som er han s egne fors knin gsresultater. Han har ogsa gjo rt et tap pert
forse k pa a sette meg inn i fasediagrammene so m
viser hvord an de forskjell ige Cu-mineralene
dannes.
Tom Victor Segalstad og Gunnar Raade har lagt
ned mye arb eid i en grundig gje nnomgang av det
faglige innh old et i manu skript et , kommet med
mange go de forslag til forb edringer og dermed
vrert med pa a he yne kvaliteten pa artikke len
bet raktelig.
Bjern Funke takke s fo r a ha gitt meg pre ver av
scheelitt og chabasitt. De ssut en stilte han hele
sin hukensamling til disposisjon for under sekel ser og fotografering.
Knut Eldj arn takke s for utlan av den vakre
cuprittstuffen.
Jeg ma ogsa takk e min kone Kari M . Kvam sdal
for hj elp med a sette opp en korrekt refer anseliste .
Sist, men ikke min st, vii j eg takk e Ole K.
Jensvoll i Huk en pukkverk for at jeg har fatt fri
tilgang til bruddet.

ALFABETISK LISTE OVERMINERALENE I HUKEN
Liste ove r miner alene fra Huken med henvisning til kilde n der mine ralet fe rste gan g er nevnt
i litteraturen . Nav n i kursiv repres enterer i denn eoversikten et navn pa en mineralgruppe.
Navn i parent es er navn pa varianter.
(Ad ular)Se orthoklas.
Aktinolitt
Denne artikkel.
AlbittBragger 1894 , s. 10.
Alkalifeltspat Bra gger 1894 , s. 10. Se ogsa mikro
klin , orthoklas og anorthoklas
Almandin
Denn e artikkel.

Amfibol

Brogger 1894, s. 10. Se ogsa aktinolitt,hornblende, kaersutitt, katoforitt og
tremol itt.
Ana tasSegalstad, 1984, s. 388 .
Andes inDenn e artikke l.
AndradittDenne artikkel.
Anorth oklas Bra gger 1894, s. 10.
Bragger 1894, s. 11.
Ap atitt
Apophyllitt Kvam sdal 1991, s. 4.
Kj erul f 1865 , s. 41.
Augitt
Vogt 1892 , s. 70.
Az ur itt
Biotitt
Bre gger 1894, s. 10.
Vogt 1884, s. 265.
Blyglans
Keilh au 1838, s. 86.
Bornitt
Kvamsdal 1991, s. 4.
Ch abasitt
Ch alc op yritt Se kobberkis.
Se kobberglans .
Ch alc ositt
Don s 1971.
Covell in
Cupritt
Don s 1971.
Dig enitt
Denne artikk el.
EpidotDon s 1971 .
Fluoritt
Kjerulf 1865 , s. 41.
Go eth itt
Denne artikkel.
Denn e arti kkel. Se ogsa almandin,
Granatand rad itt og grossular.
Gro ssul ar
Denne artikkel.
HalittDenne artikkel.
Hematitt
Keilhau 1838, s. 86.
Heulanditt
Don s 1971 .
Hornblend e Denne artikkel.
Kaersutitt
Denne artikkel.
Kalkspat
Keilhau 1838, s. 86 .
Kal sitt
Se kalk spat.
Bre gger 1894 , s. 37.
Kat oforitt
Denne artikke l.
Klin okl or
Kobb erglan s Vogt 1884, s. 262.
Kobberkis
Keilh au 1838 , s. 86 .
Denne artikkel.
Kry sokoll
KvartsVogt 1884, s. 262 .
Laumontitt Don s 1971 .
LepidokrokittDenne artikkel.
Laven itt
Bre gger 1894 , s. II .
Brogger 1894 , s. II .
Magnetitt
Ma gnetkis Segalstad 1984, s. 388 .
Mal ak itt
Vo gt 1892 , s. 70 .
M ikr oklin
Bre gger 1894 , s. 10.
Denne artikkel.
Moganitt
Montmorillonitt
Kvamsdal 1990, s. 5.
Bregger 1894, s. 10.
Mu skovitt
Nukundamitt Denne artikkel.

45

Op alOrthokl as
Palygorskitt
Plagioklas
Prehnitt
PyrittPyroksenKvamsdalI99I , s. 4.
Br agger 1894 , s. 10.
Denne art ikk el.
Denne ar tikkel. Se ogsa albitt og
andesin.
Lj e stad 1970, s. 2.
Se svovelkis .
Vogt 1892, s. 79. Se ogs a augitt og

Bydel 28 (19 75) Byd elsrapport for 1975 forbydel 28, Rodtvedt, Ammeru d og Grorud.
Oslo .
Dana, E.S. (1966) A Textbook of Mineralogy,
4th ed. Ed. by W E . Ford . New York, Wiley.
Dons J. A . (19 71 ) Kobbermalm pa Oslo- veier.
Aftenpostens morgenutgave 5. mars 19 71.
Don s J.A. (1996) Oslo-t rakt en s geo logi med 25
turbeskrivelser. Nesbru, Vett og viten.
Fleisch er, M. ( 1987) Glossary of Mineral
Sp ecies. Tucson , USA, The M ineralogical
Record Inc .
Funke , B. (1989) Mineraltur til Hu ken pukkverk.
NAGS- llytt, 1Ir. 4.
Goldschmidt Y.M. (19 11) Die
Kontaktmetam orphose im Kri sti ani agebi et.
(Vitenska psselska pe ts Skrifter I. Mat.-N aturv.
KI. 191 I , no. I ).
Groruddalen Histori elag (1987) Arbo k 1987 .
Oslo.
Groruddalen Hi storielag (1989) En fotoka valk ad e fra ornrade t rundt gamle Grorud
Torg. I: Grorudda len Historielag Arbok 1989
- 90 . Oslo, S. 62-65.
Keilhau , B . M . (1838) Gaea Norvegica. Er stes
He ft. Christiania, Joh ann Dahl.
Kj erulf, T. ( 1865) Veiviser ved geo logiske
Excursioner i Christiania Omegn .
Universitetspro gram jor andet Halvaar 1865,
S. I - 4 3.
K vams da l, L.O . (1985) Scol ecitt fra Huken ,Grorud . Mi -Fo, 1I r. 52, 1.
Kvamsd al, L.O . ( 1990) Nye min eraler fra
Huken, Grorud , Oslo. Mi-Fo, 1Ir. 78, 2.
Kvam sdal, L.O . (1991 ) Nye min erale r fra
Huken . Mi-Fo, 1Ir. 81, 1.
Kvam sdal , L.O . (1998) Mineraler fra nordm arkitt og grefse nsy enitt i Oslofeltet. Skj etten , eget forlag.
Larsen, A. O. ( 1995) Identiteten til de sorte
amfibolene fra Oslo-feltets sye nittpeg ma titter.
I: Kongsberg mine ralsymposium 1995. F. S.
Nordrum, red. (Norsk Bergv erk smuseu m.
Skrift nr. 9) , S. 27 - 34.
Lj e srad O .T. (19 70) Huken . Mi-Fo, nr. 17, I - 2.
M and arin o, J.A . ( 1998) Th e second list ofaddi tio ns and correctio ns to the Glossary of
Mineral Sp ecies (1995). Th e Amphibole
Group. The Min eralogica l Record, vol. 29 , 110.
3, 169 - 174 .
Na ters tad, J. (1978) Th e Oslo Paleor ift. N itte da leegirin.
Pyrrh otitt
Se ma gn etkis.
(Ri pido litt) Se klinoklor.
Sch eelitt
Kvams dal 1990 , s. 5.
Sinkblende Don s 1971 .
Skolesitt
Kvamsdal 1985 , s. I.
Stilbitt
Kvamsdal 1991 , s. 4 .
Br a gger 1894, s. 11.
Svovelkis
Tremol itt
Denne art ikkel.
Wohl eritt (?) Brogger 1894, s. 11.
ZirkonBrcgger 1894, s. II .
iEgirinBregger 1894, s. 6.
LITTERATUR
Fo rklari ng: Mi -Fo er klubbavisen til Steinklu bben , Geologisk Mu seum i Oslo. Biblioteket
pa mu seet (MGM) , Unive rsitetsbiblio teket og
Nasjona lbiblioteket i Mo i Ran a har komplett e
serier av denne klubbav ise n.
Bergverk snytt ( 1998 ) En tradi sjon gar mot
slutte n. Bergverk sdrift i Groruddalen snart
historie. Bergverksn ytt, 1Ir. 9, 4 - 6.
Bra gger, w e. (1888) Om en norsk foreko ms t av
pseudob rookitt i store krystall er. Geo l. Fo ren.
Stockh. rs«, 10.
Bra gger, W.e. ( 1890) «Die Minerali en derSyenitpeg ma titgange der stidno rwegisc he n
Aug it und Ne phelins ye nite . Zeitschr. Kryst.,
16.
Br a gger, We. (1894) Die Eruptivgestein e de s
Kri sti ani agebietes . 1. Die Gestein e der
Gr orudit - Tin gu ait - Serie.
(Vide nska bsselskabets Skri fter I. M at.-Naturv.
KI. 1894 , no. 4).
Bra gger, W e. (1933) Di e Eruptivgestei ne desKristian iagebi etes. VII. Die che mische
Zu samm en setzung der Eruptivgesteine desOslogebi etes. (Skr. Norske Vid . Akad. I. Ma t.Naturv. KI. 1933, no. 1).
Bre gger, WC . og Vogt J. H .L (1898) Besikt igel seaf kobb erm alm forekom stene ved Grorud.
Up ublisert.

46

cauldron (Alnsjeen Area). Oslo, Univ.forl.
(Norges geologiske undersekelse. Rapport lif.
337 ), s. 99 - 104.
Neumann, H. (1985) Norges mineraler. Oslo,
Universitetsforlaget. (NGU skrifter, 68) .
Petitj ean, K. und Belendorff, K. , (1999) Die
Mineralien des Graphitquarzits vonKirs chhausen bei Heppenheim a.d . Bergstrass e. Lapis, 24, nr. 6, 42 - 45 .
Rice, CM., Atkin, D., Bowles, J.F.w. , andCriddle, AJ. (1979) Nukundamite, a newmineral , and idaite. Mineralogical Magazine ,vol. 43, nr. 326, 193 - 200 .
Raade , G . (1995) Secondary Zn and Cu minerals
fro m contact deposits of the Oslo region,
Norway. I: Kongsberg mineralsympo sium
1995 . F. S. Nordrum, red . (Norsk Bergverksmu seum. Skrift nr, 9) , s. 18 - 26 .
Raade, G. (1997) Secondary Zn and Cu minerals
fro m the Oslo region, Norway: Addendum. I:
Kongsberg mineralsympo sium 1997. F. S.
Nordrum, red . (No rsk Bergverk smu seum.
Skrift lif. 12), s. 12-13.
Schnorrer, G. ( 1994) Die Sekundarminerale de s
Bergbaugebietes Schwaz - Bri xleg g in Tirol.
Lapis, 19, nr. 7/8, 41 - 69 .
Segal stad, T V (19 75) Cauldronsubsidences,rin g- stru ctures and major faults in the Skien
di stri ct , Norway. Nors k Geologi sk Tidsskrift,
vol. 55, 321 -33 3.
Segalstad, TV (1984) An unu sual titanium-richoxide miner al fro m Oslo , Norway. Am.
Mineralogist, vol. 69, 388 -390.
Segalstad , TV og Don s, J.A. ( 1977) Malmdann el se, bergverk og steinbrudd. I: Geologisk[ore r fo r Oslotrakten. Red . J.A. Dons. Oslo,
Univ.forl., s. 59 - 65.
Sreland , B. E. (1993) Oslo veivesen gjennom
tidene 1845 - 1875 - 1948 - 1990. Oslokommune, Veivesenet.
Srethe r, E. ( 1946) Studies on the igneous rockco mplex of the Oslo region. VII . The are a oflavas and sedime nts in Nitted al. Oslo (Skr.
Norske Vid. Ak ad. I. Mat.- Naturv. Kl. 1946 .
No. 6) .
Srether, E. ( 1962) Studies on the igne ous rockcomplex of the Oslo region . XVIII.
Investigation of the igneous rocks in the area
north of Oslo.(Skr. Norske Vid. Akad. I. Mat.Naturv. Kl. Ny serie. No . I).

Telsto, L. (1998) Geokjemi av malmdannende
prosesser ved Konnerud Zn-Pb-Cu- skarnforekomst, Drammen. Hovedoppgave igeokjemi til candoscient.-graden i geologi ved
Universitetet i Oslo.
Vogt, J.H.L. (1884) Norske ertsforekomster. I.
Jernertser m .m. ved yngre granit og syenit.
Archiv. Math. Naturv., 9, 231 - 280 .
Vogt, J.H.L. (1892) am dannelse af jernmalmforekomster. (Norges geologiske undersekel se, 6).
Weiss , S. (1998) Das grosse Lapi s
Mineralienverzeichnis. Munchen, Christian
Weise Verlag .
Winger, O. (1989) Iskald virksomhet. I: Groruddalen Histori elag Arb ok 1989 - 90. Oslo, S.
57-61.

Kobberkiskrystall, d = ca. 2,9 mm., fraertsgangen .

Det er fr emdeles funnmuligheter

47