Reproduktive relasjoner. Hvordan kjønn forstås mellom likestilling og
kjønnsforskjell
Merete Lie, Malin N Ravn, Kristin H Spilker, NTNU

I prosjektet har vi undersøkt hvordan likestilling forstås i prosessene som leder fram til at enblir foreldre; det vil si i forhold til å ønske seg barn, gjennom svangerskapet og eventuelt
gjennom fertilitetsbehandling. Reproduksjonen er et samfunnsområde som er i rask endring
der tre forhold er viktige. For det første den sterke vektleggingen av fars rolle: «far er likeviktig som mor»; for det andre stadig nye metoder innenfor reproduksjonsteknologi; og fordet tredje økende aksept for barn blant sammekjønns par.
Vi har undersøkt om det er slik at reproduksjon er et felt hvor vi møter «grenser for
likestilling» i den forstand at den biologiske kroppen setter grensen. På den ene siden skapernye kulturelle og teknologiske muligheter nye typer familier; for eksempel ved at sammekjønnspar par får barn sammen. På den andre siden ønsker mange sammekjønns par at deresfamilier skal anerkjennes som nettopp vanlige familier med to foreldre og felles genetiskbiologiske barn. Men noen ønsker også å utvide det tradisjonelle familiebegrepet og skape
aksept for andre måter å leve på, for eksempel at barna skal ha to mødre og to fedre derparene lever hver for seg. Når det gjelder heterofile par, har reproduksjonsteknologien gittmulighet for flere å skape tradisjonelle familier med mor, far, barn. Derfor kan vi si at
reproduksjonsteknologien til dels endrer og til dels fastholder rollefordelingen i
reproduksjonen ved at «alle» nå kan bli foreldre uansett kjønn og familieforhold. Samtidig
virker den konserverende ved at flere har fått muligheten til å skape den tradisjonelle
kjernefamilien.
Vår forskning viser at det har blitt et sterkere fokus på at far skal delta og inkluderes i
spørsmål om fertilitet, svangerskap og eventuell fertilitetsbehandling. Men forskningen viserogså at i praksis strever menn med hvordan dette skal skje; mange menn påpeker at de skalbidra like mye som mor samtidig som de skal respektere de biologiske forskjellene. Menssvangerskapet tidligere ble betraktet som en venteperiode, har denne fasen fått en sentral plass
der graviditeten gjøres synlig. I tiden før barnet blir født er far «det annet kjønn» mens mor er
i sentrum. Det samme gjelder under fertilitetsbehandling: paret behandles som en enhet, men
samtidig er kvinnen pasienten under behandling uansett hva grunnen er til at paret ikke fårbarn. De behandles altså som en enhet hvor både mor og far er viktige samtidig som far i den
faktiske behandlingen ikke er like viktig som mor.
De store endringene i reproduksjonsfeltet har også ført til endringer den kulturelle forståelsenav unnfangelse og svangerskap. Debatten om reproduksjonsteknologi og mer detaljert
kunnskap om hvordan barn blir til har synliggjort at det ikke er en selvfølge at pardannelse
skaper barn. I dag er historien om en mor og far som lager barn endret til en historie om eggog sædceller som kan forenes innenfor eller utenfor kroppen. Dermed er både mor og far blitt
mindre viktige og mindre synlige i historien om reproduksjonen, og historiene om assistert og
naturlig reproduksjon nærmer seg hverandre.