fí/if-

PETÉNYI J. S.
A .MAIIV.UI TlhOMANYOS MADAKTAN M KliALAPITO.IA.

El.KTKER

HEHMAN ÜTTO.

lilDAI'EST.
TKHMKSKKITI'IH»!.

BhAZ IHM. ÉVI MÁJ CS HÓ U-ERE ti VI) M-ESTHE EGYHEIIÍVOTT
MÁSODIK XEM/ETKü/JMAÜÁRTAM KOXCliESSZCSALRAUIÄHÜL.

ECYKOItl VÁLASZTMÁNYI TÁVJA EMLÉKÉNEKSZEXTELVE.

Ugy határozták cl *,, illetékesek, hogy a második nemzetközi
madártani kongresszus 1891-ben Magyarország fővarosában, Budapesten lartassék meg.
Törvényhozás, kormány, városi halóság vclélkcdk-k az eszközökelőteremtésében. Magyar szakembereknek, a madártan és az állattani
disciplinák szerény magyar képviselőinek julolt .12 a nehéz és mind amelleit kedves feladat, hogy a nagy fontosságú ügynek testet, lelkei
adjanak.

Es a midón Magyarország közoktatásügyi miniszterének — gróf
CSAKV ALBro-nak - fölhívására Magyarország, s hozzá Horvátország
ornithologusainak zöme e föladat megvalósítására itt Budapesten öszszegyült, hogy a szükséges lépések fíllíitt tanácskozzék, s mikor ez
az első megbeszélés a maga széles medrében folyásnak indult és sikert
aratott akkor, mintegy varázslatra, ön kénytelenül is föléledt az
emberekben a visszaemlékezés egy szerény magyar természetvizsgálóra, ki hajdan, korának legkitűnőbbjeivel ÖsszekötIetésben, egész
gondokkal teljes, emésztő tevékenységben elröppent életét valódiapostol odaadásával áldozta föl, hogy népének a természettudományok és különösen a madártan megkedveléséhez és műveléséhez vezelö ösvényt megmulassa, s hogy nemzetéi a tudományos előrehaladás emez ágának is meg nyerhesse.
Ez a fölvillanó visszaemlékezés PETÉXYI JANOS SALAMON-HI vetettefényéi; reá, a magyar tudományos madártan atyjára, lanitóink és
apáink lanilójára; a j ó őre<j renlendorii lelkészre, a német ornithológnsok IBREHM apójánaki kedvelt komájára és barátjára; N'AUIIAN,
OKÉN, SCHLEGEL, GEOFPROV SAINT HILAIHE, HECKEL JAKAB, NATHUSICS,a két

NATTERER, KOLLÁR, FITZISQEH, E. BALDAUUS, COCHRANE, és mások

2buraijára. — Igen, visszaemlékezi fmk u hívniásunk c valódi áldozatára.
ki ina a külföldön csaknem egészen feledve, soha érdeme szerint nem
méltatva, örök álmát az anyaföki kebeléljen aluszsza.
•Sejthette, avagy csak álmodhatta volna-e PETÉNYI, hogy az ó
imádott Magyarföldjén egy madártani kongresszusi — s még hozzá
nemzetközi! — rendeznek: hogy tanítványainak fiai és ezeknek utódaiaz ó féltve őrzött és ápolt magyar Nemzeti Múzeumának csarnokában
it fölött fognak tanácskozni: mi minden történjék hál a nagy ornilhologiai confluxus tiszteletére s :i hazai ornithológia tisztessége érdekében? Hogy Magyarországon valaha okszerűen fölállított megfigyelésivonalak és hálózatok keletkezzenek; — minderről vájjon mert volna-e
még csak álmodni is?>Azok közölt a magyar ornitholoyusok között, kik a miniszterínegivásának engedve, tanácskozás végeit 1890 január 19-én Budapesten összejöttök (yjveften n-y si-m ukndt, ki ebben a dulogban máskép gondolkoy.il;
I I ! , , , , ,i, ; l ! |ától iblmerülő visszaemlékezésben volt vakum . ,1 h ' I. il kényszerítő, de volt egy nagyon
fájdalmas von;K is ,»,.,,, ,,/ril, mivel PETÉN Yi-t többé nem látjuk magunk között — hiszen ü ma már II kilenczven évet jóval meghaladná s a legnagyobb életkar csak kevés embernek jut — ; hanem
a mélyen sajgó lajdalom érzéséi tis kölli föl, hogy élete szakadatlan
közdelem, halála pedig nagyon is korai voll, s a mi még ennél istöbb, hogy sorsa a tragikum tetőpontját halain után érte ell
Honnan, miérl a tragikum mik ez a sajálos,volta ?
PETÉNYI J. SALASIOK

küzdelme önérzetes éskésőn beköszöntő
czélludatosvolt.

A tudománynak, mini az emberiség közös javának hasznos szolgálatot
lenni, - hazájának, nemzetének azonban mindenek fölölt: ez voll az
ö komoly. Deines törekvése, föladatának utóbbi része volt a nehezebbik, mert hazája halra m a r a d i : — hisz ez u fald oly hosszú időkön
ál. oly soká volt az a vérrel áztalolt gát, a melyen a keletről betörő
barbárság hullámai megtörtek, hogy újra oslromra keljenek; igen! ez
a vérrel áztatott örökös gát volt e föld, mely tatárjárás és törökdúlás
ellen a nyugati kultúra és czivilizáezió védőbástyáját alkotta.

Ks a PETÉN¥l-ek eme küzdelmeknek is mindiy részesei voltak;
hazaszeretettel, kölelességérzetlel el lelve, vérig - fogy tig, lankadatlanul,kitartással küzdve ; helyüket — még a halállal szemben is — hősileg
megálltak. Ős Budavár tört réseit az ő nemes vérük is öntözte, amidőn végre valnhara Európa közakarata a török igát megtörte. Később ismét ók is érezték a bekövetkezett nehéz, abszolutisztikus időknek könyörtelen nyomását, a melyeknek nyíltan bevallolt törekvése anemzeti szellem elfojtása volt. Mindent, a miben erő nyilatkozóit, anemzeti iránytól eltéríteni, mindent elsorvasztani, s végül — a legkegyetlenebb s legképtelenebb kísérlettől sem riadva vissza — megkisérteni még azt is, hogy egy egész nemzetet múltjának történeti éserkölcsi alapjáról leszorítsanak: ez voll az irányzat . . . .
De hál — hagyjuk ezt!
PETÉNYI SALAMON legzsengébb iljúságálól fogva azon volt, hogy atudományok elhanyagolt, vagy soha sem m ti veti ágait föl karol látva,azoknak alapját jól átgondolt eljárással, működéssel megvethesse. És
e törekvése helyes alapokon nyugodott
PETÉNYI összeköttetési kéréseit és talált is a kultúrái tekintetben
messze elórebaladolt nyugattal; azon volt, hogy az ismerel magaslatára emelkedjék s azon lábát meg is vesse. Rendszeresen és a legszigorúbb lelkiismeretességgel gyűjtött és jegyezgetelt;az ország külömböző részeiben tanítványokat nevelt magának, ezekben megbízható
megfigyelőket; a felsőbb körökben lelkes buzgalommal propagandát
csinált ügyének; — nyomorgóit, nélkülözött; testi jólétével szikrát
sem törődve, szívta magálra a preparáló helyiség mérges gőzét; az
év minden szakában, j ó időben, rossz időben utazott, hogy kutasson;
hivatalos teendőin kivid kutatásokat végezett, terjedelmesen jegyezgelelt, hihetetlen kiterjedés« levelezéseit folytatta, mig végre — életénekötvenötödik évében jegyzeteit bevégezte; de fájdalom! — életerejét iskimerítette!
És csak most - a vég után - kezdődik az életnek kegyetlen
tragédiája! PETÉNYI pontosan rendezett kéziratait a Magyar Tudományos Akadémiának hagyta, olyan kikötéssel azonban, hogy ha ez azínlézet ki nem adná. azok természetes örökőseire szálljanak vissza.

A jegyzetek magukba foglallak 112 összes gerinczes állatokat,
beleértve néhány kövült alakul is; leyteljesebben pedig Magyarország madarait, faji és nemi jellemzésükkel, biológiai és avigeografiai
tekintetekben rendkívül tartalmasán fölszerelve. Maga az általános rész
is jóformán teljes volt; szóval a magyar Ornisnak a képzelhető legtökéletesebb alapja meg volt vetve.
A magyar és német terminológiáról is gondoskodott; tulajdonkép
már csak a szerkesztés és a fordítás kelleti - és kellelt volna az időkkedvezése is.
A magyar Tudományos Akadémia egyhangúlag el is határozta ahátrahagyott kéziratok kiadását. PETÉNYI halála után kilencz évre,1864-ben — jelent meg az első füzei, mely a hagyaték leggyöngébb
részét — a paleontológiát — foglalta magában.
Ez u rész azonfölül a legnevezetesebb válság idejében jelent meg.
A válság ama nagy társadalmi és politikai forrongás, mely az ötvenesévek abszolutizmusából a hatvanas évek második felében ébredő alkotmányos életbe gördítette ál a nemzetet. — Egész társadalmi rétegek,a melyeket az abszolutizmus még kulturális téren is becsöditett, kiűzettek; — helyökre az újabb, becsvágyó, de egyúttal iskolázatlannemzeti elemek tódullak. E nagy mozgalomnak nemzetpolitikai s egyszersmind társadalmi jellemvonása uralkodóit mindenek fölött. Bizonyos kifogástalanul hazaQas, de sajnos, az elnyomatás folytán érezhetően elavult elemeknek — ezek között PETÉNYI némely pártfogójának — állása megingott. Ezek az lij korszakba többé nem illetlek
bele. Ez a sors PETÉNYI leghívebb barátját, a különben oly jeles
KuBiN-vi FERENCZ-et is ulólérte, a ki pedig a PETÉNYI iratos ládájátőrizte.
Az iratok

menedékröl-menedékrp

vándoroltak.

KUBINYI F. meg-

halt. PETÉNYI hagyatéka pedig eltűnt. A mit ezenkívül beszélnek, az még
ina is merő föltevés !
A kéziratban levő hagyatéknak e csaknem nyomtalanul való eltűnésében látjuk a derék kutató.

PETÉNYI JÁNOS SALAMON sorsának

mélységes tragikumát.
Csupán egyes töredékek maradlak, olyanok, a melyek véletlenüléppen földolgozásra adattok volt ki; mint például u sólymok családja — dr. TAUSCHEN GvuLÁ-nál ; valami a/ úszó madarakról, aczinkékröl, s még egyes rajokról is, m i n t : az Ara nyma linkóról. Seregélyről, Sáskamadárról: egy kevés az állalános részből; végül némi
levelezés, a melynek egy részével még ez irat folyamin megismerkedünk. Mindezek megmentését tulajdonkép csak a véletlen kedvező
szeszélyének köszönhetjük; u többi irat — elveszett, s a mint látszik - örökre 1
Egy

egész emberelei igazán véresveritékes

küzdelménekgyü-

Ks ez a fájdalmas tragédia itt még korántsem éri végéL A gyász
nem csupán PETÉNYI néma sírhalmára borítja fátyolét, hanem világosan rámutilt arra a nagy hézagra is, a mely a mi tudományos művelődésünkben támadt s a mely a hézagot az ornílhológia terén annyira
elórchokidolt nyugattal szemben is érintetlenül meghagyva, kötelességévé tette az Ujabb nemzedéknek, hogy azt 11 kitünö munkát,
i\ mefvet PETÉNYI végzett, újra megkezdje, a mi azután az előrehaladás utján a Legnagyobb akadálv, mindegv lévén, akár az egyént, akár
egy egész népet érje e Iwj. Csakhogy e baj az utóbbira nézve sokkal
végzetesebb, mivelhogy hálása tágasabb körben, tartósabban s éppen
azért mélyebben is hat.
És ez az élet még sem tűnt el nyomtalan ul I Az a mély, igaz
meggyőződés, mely a valódi apostol szavában megnyilatkozik; az aláng, mely leikéből kitör, hogy u rokon lelkekel hasonló lángra lobbitntai: mindez elpusztíthatatlan, örök —, mint az erö, mint az energia.
PETÉNYI a magyar Nemzeti Múzeumban rendezeti madár-gyűjteményt teremtett; lelkes, hálás tanítványokat nevelt magúnak; ezek közt
buzgó, kitartó segítőket, sőt önálló munkásokat is, a kik ismét utódokról gondoskodtak. A kutató szellem fölserkent s többé le sem nyugodott. A mint az abszolutizmus nyomása engedett, a mint a nemzetönmagának — ha nem is egészen, de részben legalább — visszaadatolt, »7. élet a tudományok mezején ismét fölpezsdült s lendületnek
indult. PETÉNYI tanítványai is fólébredtek dermesztő téli álmukból;
íi munka megkezdődött.

Es mosl. a midőn a magyar Nemzeti Múzeum kapui ;i liiltikerekség omithológusai elöli örömmel és ünnepélyesen IáruInak fül s mi —Petényi utódai — saját törekvéseinknek bár szerény, de lelkünk egész
melegével ápoll és érlelt gyümölcsére tekintünk, azt a tudományos
haladásnak örömmel és készségesen fölajánljuk, ugyanekkor leleszszük
az emberi érzés legnemesebb részének adóját is: a háladatosság adóját, a melylyel mi a magyar tudományos madártan csflggedelleD elóharezosának. PETÉNYI J. SAi-üMns-nak tartozunk s a melyei neki merj
is adunk.
Háladatosságunk azonban ne elröppenő szavakban, ne hiú dicsérelekben nyilvánuljon. Legyen az hűséges visszapillantás arm a küzdelmes életpályára s járuljon hozzá kutatásainak egy mintadíirabja,
melyet szaktársaink Ítéletére bizunk.
Ez legyen a rég elhunyt feledhetetlen tanító és kutató emlékének
szenteli s hozzá egyedül méltó adomány 1

A MAGYARORSZÁGI MADÁRTAN T Ö R T É N E T É N E KELŐZMÉNYEI.
A dolog termeszeiében rejlik, hogv úllöró kuLiiók ntúkudcsi*nek - úgy a mi PnÉNYi-nkének is — liatá-ét kellőleg csak likkor
méllathaljuk, ha az illető tudomány-ág történelét s a reá ható lényeges viszonyokat és körülményekéi kellően tekintetbe veszszuk. Magyarországnak folytonosan exponált helyzete, csaknem a legújahb időkig
korlálolt állnmi élete, tájunk nyelvének teljesen elszigetelt, külön állóvolta Közép-Európában, a hosszan tarló latinizmus a közéletben, mini
kuli lírái léren is; végre a valódi polgári elemnek csaknem teljes hiánya,mejv csak ]H48-ban indult fejlődésnek: mindez egvöltewn i>kozt;i.
hogy — főkép lii<lományos — törekvéseink egész a legújabb korig
csak gyöngén lüktethettek hozzá még idegen szellemtől áthatoltuk voltuk; ennél fogva tehát a nemzet összességére avval a termékenyítő
hutással sem lehettek, a mely nélkül igazi és főképen nemzeti szellemiélet s így valódi előrehaladás nem is kénzelhetö.
Tőrftkuralom és más nyomás, az ur:ilk<.di> Inl.ilum részéről többszörösen megújított s a rendszeres Í-ILM\nir> kisOrldvk
megtették a több«. Az előrehaladott nyi ,• '•1 íjyjimrsziiji—
részben az előadott okoknál fogva .s isiikiniu ÍH..-I.UI,I| — valósiigos«terra incognitai maradt
rts mindezek daciárj mégis akadtak a termeszei tudományoknak
Magyarországon is szerény apostolai, kik az akkor még jobl>ágyságban nyögő néphez is a maga nyelvén szólni megkísértették, szellemétművelni s vele többek között a madárvilág jelenségeit is megismertetni buzgón törekedtek. Természetes, hogy mindezt csak a legszűkebb halárok között és az élő megfigyelés teljes híjával lehelték.
A magyar ornithológia története vázlatosan a köveikezőkben
lalható össze.

fog-

ki állítólag Nagy Lajos királyunk koréban latin nyelven a s o l y m á r i ról Irt, az az Encydopiedia, a melyei APÁCZAI Cse.nr. JXNOS magyar

nyelven szerkesztett s 1653-ban Utrecht ben adott ki, csak egy évszázaddal újabb keletű, mint pl. a Gessner Konrád-féle hires német termeszeiraj?.1516—1565.
Azonban a mit CSERE JÁNOS könyveben az állatvilágról ír, -M nem

saját kutatásain vagy szemlélődésén alapszik, hanem a későbbi FRANcius-félc, latinul Írogató irányhoz tartozik, mely 1612-ben veszi eredetét. CSKRR JANÓS ilyen forrásból fordított, még pedig jól-rosszúl.

Szól pedig a sasról, uz ólyvról, ti kányáról, a hattyúról és a griffről, a gólyáról, daruról, főnixről és pelikánról, a struczról. hollóról,dögészkeselyűrol, a jtáváról, galambról, gerléről. u húrosmadárról,kakasról, kappanról, pulykáról, tyúkról, vadgalambról, kacsáról, Iutóról, fogolyról, faczánról, fürjről, csókáról, kakukról, jégmadárról, fecskéről, bagolyról, paradicsommadárról, a pacsirtáról és a verébről.
A leírásban a kor szelleméhez mérten a csodaszerút u babonával vegvíti, nem jobban, de nem is rosszabbul, mint ama/ idókben a nyugatiak is tették.

Ugyanabban az évszázadban s annak közel u vécje felé, a tiszteletre méltó kálvinista pap, MISKOLCZI GÁSPÁR uramkövetkezett,ki1690-ben a Francius Farkas-féle 'História Aninwliuin Sacra» művét
•Egy jeles vadkert slb.» czim alatt teljesen leforditotla és egyúttal
az önállóságnak és eradicziónak sok jelét adta; nyelvészeti tekintetben pedig a nem csekély föladatot derekasan oldotta meg. A könyv
1702-ben jelent meg, a második kiadás 1769-ben. A leírások hemzsegnek
az erkölcsi és bibliai képektől. Bizonyos ragadozó madarak jellemzését az előkelőkre, sőt még az uralkodókra is, még pedig értbetÓeo
vonatkoztatja. Az állatok természeti tulajdonságait illetőleg GESSNER
hatása érzik meg rajta, kire gyakran hivatkozik is; a moralizáló hajlam azonban mindenütt fői ül kerekedik s a mi derék Miskolczinknál
azonkívül nem egy helyen avval is találkozunk, hogy saját nemzetének súlyos helyzetéi megvilágítja.

Erre — 1727-ben — az első tudományos latin

forrásmunkakö-vetkezett: MMISHU.I kiadja a «])ímuJ>ius-]>:iniiotiic(i-Mysifiis» művét,melynek ötödik kötele, a-t «Avcs ac|uu!icíe cirra l);iniibium et Tibiscum viventes», n vízi nwdnraknt tárgyalja, még pedig — újabb, divatos
szülés szerint — «Írásban és képben».

Ez a vitéz katonu finom megfigyelő voll s a kettős nomenclatúrát
már sokszorosan alkalmazta; rajzban pedig öreg és fióka madarak
képét, sőt némelyeknek tojását és fészkét is bemutalta. Ötven ki lencz
fajt ismertetett, még pedig gázló- és uszómada rákiról, ezek közül tizenölnek részkét és tojásait rajzban is adja.
Következik KRÄMER, ki 1735-ben már biológiai részeket is tárgyalt;többek közöli írja, hogy Tatán olyan lyúkok mutatkoztok, a melyek
csupán hártyával borftoll lojások.nl lojnnk. azokat m inda mellett mégis
kikóllik.
Tizenöt évvel kOsóbl. -174!) — SCHMIDIIAUEH AXDRJS a solymá-szalról jr ily ezím alatt: «|)e inslitutione ac venatu Fakón um..
Ezután jön a Papáról való CSEBSIXK USZLÓ, a ki 1773-ban Grö-ningenben a köveikezd munkát Irta és adta ki: «Disserlaüo inauguralis medica de respiratíone volucnim», a melvben már pneumatikus
csontok léteiére is rámulat.
Végül 1777-ben BENKO JÓZSEF, az erdélyi kálvinista pap. adjaki•Transsylvania* czJmú könyvét, melyben a gerinczesek — köílfik amadarak is — már LINNÉ rendszere nyomán tárgyaltainak.
CHEHNEL ISTVAN a Természettudományi Közlönyben megjelentsaz ornilhulogia tőrténeiét Magyarországon tárgvaló vázlalállun megjegyzi, hogy a Királyhágón túli, régebben Erdélynek nevezett országrészben, az ornithotógiát mindig tudományosabban művelték, mint
magában az anya-, vagyis Magyarországban. Ennek oka bizonynyal
arra vezethető vissza, hogy BENKŐ müve rendszeres alapokon nvugodott s a szerző megérdemlett nagy befolyásnak örvendett.
Három évvel később — 1780 — jeleni meg a Királyhágón innen
MOLNAH JANOs-nak .Physblogk-on complexum História; Naturális animalíuin', magyar, német ós franczia noniünk lat urával és versekben;
három évvel késfibb isnu-t Liiiné ii-ndszerét fejtegeti, úgy szintén aPliniusél is.

10
Ezenközben kel kisebb munka laloit napvlliujol; HAMISAI HUSZTYZACHAJtiAs-é: «Der ungarische Trappe» és 1783-ban Piu.F.n-töh <lter
per Poseganum etc.», a melyben néhány madár — Numenius és Ardea
comata — képe is láthaló.
PILLÉR MATYAS új korszakot nyitóit meg, melynek első alapköve
tryanánt a magyar egyetem szervezését tekinthetjük, a melyben PILLEH,
miután magával az egyetemmel Nagyszombatból Budára költözőit minta természetrajz első tanára működött.

A természetrajznak az alsóbb iskolákba való levonulása 1790-ben
következett be, még pedig Mária Terézia királyunk reformjának értelmében, mely szerint határosaiba ment. hogy az első osztálylwn azállatország, a második osztályl>an a növényország, a harmadik osztályban végül az ásványország tanittassék. Az első latin iskolai természetrajz, a melyben az állatok — köztük a madarak is — LINNÉ szerinltárgyailatnak, PIIXER-IÓI való.

A/ oraithológia további fejlődést nálunk is, bár rövid, de mégisészrevehető szünetet tartott, még pedig ama nagy fordulóig, a midőn
az emberiség történetének egyik legnagyobb eseménye, a franczia
forradalom, az egész világrészt megrázkódtatta s a jogegyenlőség és anemzeti öntudat szunnyadó csiráit széles körben életre keltette. Magyarország nem volt eléggé elszigetelve, hogy a rázkódást meg ne érezze.
Neki is megvolt a maga összeesküvése, még pedig a szerencsétlen
Martinovics apát személyében, kinek feje — társaiéval együtt — 1795-ben
hóhér kezétől hullott a porba.
Az ingás, a mely a nagy fontosságú átmeneti időszakokat mindenha jellemzi, nálunk is jelentkezett s érezhetővé vált a természettudományok mezején s igy az ornithológia terén is.
GROSSINGER JÁNOS a LINNÉ előtti korszaknak utóhangjakénen, noha

bevégzetlen. de azért nagy terjedelmű latin munkájával lépfóLCzinte«Universa História physica regní Hungáriái secunduni tria regna nalurae digesta», a melyből 1793-tól 1797-ig öl kötet jelent meg. A második kötet — közel ötszáz oldal — az »Omithologia, sive história
avium Hungáriáé» czímet viseli. GBOSSIÍJGER ismerte ugyan Linnéi,
mindamellett a régi rendszerhez maradt hú. Az éles eszú jezsuitaíizonhiin iijen síik és nagy értékű mrejtigydést nyújt. Terjedelmes,
még pedig magyar, német és szláv nyelvű gyűjtése a népies elnevezéseknek, épen bámulatra méltó.
Ezzel szemben KRAI.OVANSZKY ANDHXS u •Naturális História Ciim-

pendium» czímú munkáién, mely 179á-hen jeleni meg, egészen a
LINNÉ rendszere nyomán dolgozott. Ez igen jóra való könyv, mely
szintén magyar-német és szláv nomenklatúrával van ellátva.
Ennek az átmeneti időszaknak speciális. LINKÉ rendszerére alapított ornithológiai munkája SCHÖNBAUER JÓZSEF ily czimú s latin nyelvű

értekezése: «Conspectus OmilhologiEE hungaricie> 1795.
Ez hal csatádban ötvenegy nemet, kétszázhetven fajjá! sorol föl,a melyeknek német neveit is fölsorolja, ü g y látszik, hogy SCIIÖNBAUEBGBOSSINGEH munkáját — melynek a madarakat tárgyaló II. kötele már
1793-ban jeleni meg — nem ismerte, mert különben minden bizonyítva! a magyar neveket is főivette volna.
Es ugvanabban az eszten<tóben — 1795 — jelent meg, mint úgy
szólván első szimptomája a magyar tudományos szellem ébredésének,az első magyar természet rajzi tankönyv is c rzimen: «A természet
históriája, melyben az ásványoknak, plántáknak és állatoknak három
világa stb, legelőször magyar nyelven adatik. Pozsonyban, 1795.>
A szerző neve G Í T I ISTVAN, kálvinista pap fa, A maga szintén pap, ki

külföldi tanintézeteket is látogatott. LiNNÉ-nek nem föltéllen követője,hajlamai szerint azonban föképen zoológus, mindenek fű lőtt pedig az
ornilhológiai re-w a/, a mely a LINNÉ methodusának leginkább felel meg.
Aszeivö irrTiir^-ifil.-vnfbi szemlélődése világosan jelenkezik s ö egész
az aiitri-i- ••
ilvt föl, Dávid király fönséges szavaival végei,ezekkel •• •,. i ., •. .1 sünt opera tua Domínel
A leli";]..-. |i,/,ni t\|)ikusíin magyaros; a könyv nyelvezete nem
kevesbbe sa. ''Még e mú megjelenése előtt — 1791 — egeszén új szimptoma
jelenkezett: ARANKA GYÖRGY hallatlan erőfeszítéssel azon van, hogy

egy magyar tudományos — egyelőre csuk nyelvészeti — társaság
alapítására engedelniet nyerjen; mind hiába I Az uralkodó hatalom

Am a szellem érintve volt. azt többé Hullatni nem k-helelt. Egy
hosszú, hullámzó harcz vetle kezdetét, melynek jelszava a nemzet szellemi emanczipácziója voll, a melyben a nemzet sokszor vissza nyomaivá, mégis gyözheletlen maradi. E harcz egész a legújabb időkig
meg-megújult
A mozgalom nyomán virág fakadt, majd gyümölcs érte kúrát. ZAV,az orvos, emez ébredezés kezdetén egy nyelvileg kitűnő, lárgyilag figyelemreméltó ásványtant ir; 1801-ben egy másik orvostól, FÖLDI , UN oslói, a magyar természetrajznak első «csomója* gyanánt az ál la Hun lát
napvilágot; czime: •természeti História a LINNÉ systemája szerint, elsd
csomó: az állatok országa.» FÖLDI tekintettel van BLUMENnxr.H «Hundhuch der Naturgeschichte» művére is s a hevezeiésliol világosan kisugárzik, hogy mindenekelőtt hazája tudományos szellemének unnlésere lörekedelt. Hat évvel később jelent meg az első magyar növínytan, LINNÉ rendszerére alapítva, még pedig egy kálvinista paptól,DIÓSZEGI SAMUEL-IÖI és egyfőhadnagytól, FAZEKAS MIHALY-IÓI. Mind-kettő Debrecenben lakott s a nemzeti iránynak hódolt. Ezek a szerzők ép íigy mint ZAY és FÖLDI, orthológok. A népies elnevezéseket
és egyéb nyelvi elemeket a nép ajkáról gyűjtögetik, hogy minél szélesebb körben érthetóleg, föl világ osílólag hathassanak.
Erre az időre — 1802 — esik SZÉCHÉNYI FEBENCZ grófnak — a nugyreformátor, SZÉCHENYI ISTVXN atyjának — első rendú hazafias cseleke-

dete : a magyar Nemzeti Múzeum megalapítása.
A Nemzeti Múzeum eredetileg esak könyvtár volt; a könyveken
kivül azonban akadtak ásványok és régiségek is. Ezekből az inkább
véletlen járulékokból nőtték ki magukat az idők során az intézet osztályai, ezek között az ornithológiai gyűjtemény is, a mely mindamellett még csak 1814-ben keletkezett s melynek első preparáloru JÍNYP Í L szerzetes volt,, a kinek preparátumaiból egyes darabok mai napig
megöriztetlek.
Az 1802-dik évbe esik még

MARKOVTCS NEP. JÁNOS lőlavtitó dok-

tori értekezése is, melynek czime: «Hypomnemala de migratione
avíum>, a nélkül azonban, hogy a tárgyat lermészelhislóríailag bár csak
meg is közelítené.

Ellenben SCHÖNBAIKH VIM-JSK sokkal koraolyafonan loijotl neki. amidőn 1806-ban széles alapokra fekteleti munkájának első füzeiéi ez
alatl a czini alatt adta ki: «Icones ct descriptiones pariim rariorum
partim venustíssímuni avium Hungariic, mely nyolcz fajnak leírását
és képét foglalja mayában.
A mü folytatása azonban elmaradl.
Később — 1809-ben — akadunk a sárospataki n-formálus kollégium magyar természetrajzára, melynek első részét, uz állattant, EMŐDVISTVAN irta; ebben a madarak LINKÉ nyomán sorakoznak ugyan, arészletes tárgyalásban azonban inkább a hasznosság vagy kártékonyság szempontja az uralkodó, sőt rendszerező elv is,

Végül 1812-ben jelenik meg LGOKKAKI) JózsEF-től, a ki előbb szászvárosi tanár, később pedig pap voll, a következő munka: (Systematica
mammaliuin ac avium Iranssylvanicarum enumeratio
Cibinii>,BENKÓ után a második, teljesebb, úgy

LiKNÉ-re, valamin! BLUMEN-

BA€H-ra is támaszkodó teirás, lermészetesen az erdélyi részek omisál
is fölkarolVíL Ugyanezen szemntöl jeleni meg hat évvel később a«Lehrbuch zur Beförderung der Kenntnis* Sielenbürgens> is, melyIx-n a madarak kellőképen méltatva vannak.
E periódushoz kell még cgv igen figyelemreméltó fordítási csatolnunk, a melyben sokszorosán a madarakról, a madárélei jelenségeiről, mint például a költözködésről Is szó van. Ez a nevezetes
könyv BONNET KÍHOLV-nak, LAMAHCK és részben DARWIN

elöljáró hír-nökének természetfilozófiái szemlélődése. BONNET, mint tudjuk, fölfedezője a levéltelvek szllzsz ülésének, nulvei pediij > Col led ion coraplette des Oeuvres dt CM. BONNKT, Neuthatel 17«1> «zlni alatt jelentek ineg.

Az állatokra és növényekre vonatkozó részt három kötetbenTÓTH PÁL, kis Verócze helység kélvinisla papju fordította magyarras ez a könyv 1H18—181í)-ben jelent metj. E műnél nem annyira anyelvi föladat derekas megoldását bámuljuk, mint inkább azt u számos,nagyrészt igen szaluitos, síik ismeretről és a természet szorgos megfigyeléséről lunúskodó jegyzeteket, melyekkel a fordító, n tudós franczia — olykor nagyon is sztikszavu — textusát kiséri és világítja meg.

A jelentékenyebb munkák sorozata — a melyek ti) 1)1 jé-kp vés bbé
Magyarország ornisával is foglalkoztak s melyeknek szerzői PETÉNYIelső irodalmi fölléptét megelőzték — itt véget ér. Uj korszak veszi
kezdetét, a mely csak messze időkben éri el betetőzését s melynek
mozgalmai Magyarország tudományos szellemére is nagy hálással
És a nemzet politikai és társadalmi állapotának súlyos volta sem
bírt többé elég hatalommal, hogy a szabadabb szellem szikráit eloltsa
s még kevésbbé, hogy az egyszer fölébredt nemzeti kullurélet fejlődéséi megakaszsza*Az eleven parázs a hamu alatt lappanjjva, mind tovább és tovább
iorjedetl; időről-időre egyes villanás szakította meg a homályt, ritkábban égnek tőrt a láng oszlopa is.
A nemzeti kultúra mezején olyan agitátorok támadtak, a kik tómű latos dolgokat műveltek.
így pl. KAZINCZY FERENCI, a szépirodalmi agttalor, ki a Martino-

vics-féle összeesküvésbe keveredve, hosszas fogságot szenvedett, kiszabadulása után a magyar nyelv eszépítésérei adta fejét s ebben azérdemben akkora levelezést folytatott, hogy azt a maga teljességébenösszeszedni még máig sem bírtuk.
A jelszó az maradt ugyan, a mely az első nemzeti tudományos
természetrajz-Írót, FÖLDI JÁNOS-t is lelkesítette: a nemzeti nyelvel
diadalra juttatni és kiművelni, a latinizmus jármát lerázni; a megoldás «mikéntje» azonban szakadásra vezeteti. Túlbuzgolkodók — köztük első sorban KAZINCZY — azon voltak, hogy a nyelv terén évszázadok mulasztását a legrövidebb idő alatt helyrepótolják. Ezért aztán
természetes fejlesztés helyett mesterséges <szépítéshez» folyamodtak;
idegen minták után dolgoztak, a nélkül, hogy észrevették volna vagy
tekintettel lettek volna arra, hogy törekvésük és a nemzet szellemeköíott előbb finom repedésnek, majd valóságos örvénynek kell lámadnia.
A nyelv terén így valóságos forradalom tört ki. Két tábor keletkezett: egyik az orthológ, a másik a neológ; akár csak a Welfek
és a Ghibellinek! A neológok neki izmosodtak s az uralkodást —15
mini látni fogjuk — sokiiiif im'gliirtoiUik. A hutás és visszahatás a szellemi tevékenység összes téréin érezhetővé váll, Így lehat a természethistóriai törekvésekben is. s a munka előrehaladásai érezhetően megnehezítette, mivelhogy a kutatónak, azokon a tárgyi nehézségeken
kívül, a melyeket a kutatás terén kellelt leküzdeni«, még nyelvészeti
problémákkal is meggyűlt a baja, a melyekel ki nem kerülhetett,minthogy azok az uralkodó áramlatot alkották
Hogy ez a körülmény PETÉNYI végrzéljára milyen végzeles hatással volt. azt majd aláhl> lógjuk látni.
Most már PETÉNYI életrajzához is foghatnánk, ha e szerény munkaelső sorban nem külföldi vendegeinknek volna fölajánlva, tehát oly
férfiaknak, kiknek többsége aligha volt abban a helyzetben, hogy
viszonyainkkal tüzetesen foglalkozzék, s kik előtt kélségkivül bizonyos kérdések lebeghetnek, u mikre felelettel tartozunk, annyival isinkább, mert a megfejtést — saját hazájuk viszonyaiból kiindulva —az összehasonlítás útján úgyis hiába keresnék.

Egyike a ffiké rí léseknek bizonyár« ez: mi volt u fooka annak apangásnak, a mely 11 közművelődés terén, és különösen a tudományokén, ezek között pedig leginkább a természetrajz és az exakt
tudományszakokban keletkezett és oly soká érezhető maradt? Hisz
Magyarország alkotmánya egyike a lugrégiebbeknek; hisz APÁCZAI
CSERE csak egy évszázaddal ifjabb GESSNEtt-nél, hiszen az első állattan,ásványtan és növénytan, sőt a Nvu las-féle igen jóravaló vegytan isamaz idők szülötte volt, u melyekben maga az előrehaladott nyugat
sem igen alkuiolt külombét.

A felelel erre igen egvszerú: Magvarország, mint állam, sokáig
nem volt őnczél, 1848-ig a jobbágyság lánczait nyögte; söl még ajogegyenlőség proklamálása után sem lehelet! őnczél, mivelhogy aszabadságharcban elbukva, újahl> nyomásnak esett áldozatul.
A nemzeti művelődésnek minden főintézele: a Tudományos Akadémia, a Nemzeti Színház, a Természettudományi Társulat s a lobbi
mind, kizárólag hazaßits buzgaloint>ól eredtek, még pedig jórészt az
uralkodó hatalom akarata ellenére, az állam vagyonból támogatást nem
nyerve 1

A viszonyok jobbrafordulása legújabb keletű. Állíim cs tarMitliilotii.
bár nem teljesen, de mégis bizonyos Tokig önezét gyanánt mii ködnek
a köümúvelfidés nagy munkáján is. Sokat kell építenünk. nic<| löbliet nlkotnunk, hogy azt a közt, azt az űri. a melyei a viszonyok ketlvozöllen volta ránk kényszeríteü. ki póló [hassuk.
PETÉNYI az időknek e jobbrafordulását nem erhelle meg. Tér-

jünk immár élelnajzém.

PETÉNYI É L E T E .
A tizennyolcadik század utolsó esztendejében, még pedig 1799
június 30-án PETÉNYI GABOH-nak, a lutheránus papnak es földbirtokosnak, a hivataltársai közt kiváló orientalistának és exegétának egy
fia született, ki a keresztséében a JÁNOS SALAHON nevel kapta.

A derék lelkipásztor otthona ős hivatala akkoriban NógrádmegyeÁbel-Lehola helységében volt, mely csaknem teljesen lutheránus svalamikor tiszta magyar is. PETÉNYI születésekor azonban mcjjlehetósen ellótosodolt volt, úgy, hogy PETÉNYI GABOR a pap, isten igéjét
lót nyelven hirdette.
A PETÉNYi-ek réfji aiitochton nemzetsége valószinülesi Alsó-Pelénybftl és Felsö-Peténybol, egyik á(|u pedig Puszta-Pétényból veszi eredetét. Az emiitett helysécjok elseje arról nevezetes, hogy a legnagyobb
magyartörvény ismerő,VERBÖCZY ISTVÁN

hamvaitfogadtanyúga-

kr. erre vonatkozó marvánvtáblán ez á l l :Thereila BLoskoVIC» VIDVa ignatl] GyVrCaa-

A táblát épen két század előtt, tehát 1691-ben állították.
Abel-Lehota, a mi Petényink szülőhelye, bölcsbe volt e g y s z e rmind MiEOViXYi SÁMUEL-nek is, ki hűséges barátja és munkatársa vol

BÉL MÁTYis-nak. ;i Bécsben nyomlnloll .Nolilúi Hungária nov;ehislorico-ijeograiihkn 1735—1742» mcllan hirei. szer/öjének.
Ha még azttehozzáleszszuk, hogy a PeréNYi-ek, mint la Ián rokonai a hős PerafiHÁZY-nak. — ki Budavára lórökjárom alól való fölszabadítása alkalmával nevének hol ható Ilon dicsőségei szentelt, - K
fénj'es fegyvertény kélszázados évfortlnlójának Ünnepen az utódok
sorában szintén résztvetlek, úgy mindez bizonyít halj a, hogy a származás földje és sarjadéka egymáshoz méltó volt.
Bár nem oly nagy és élesen szemlwtúnő mértékben, mini Némel[nelországbau, hol D E CANDOLJ.E — a nagy Ixitanikus — tanúsága
szerint a protesláns papságnak az ismeretek, különösen a természetrajziak fejlesztése körül külön eliteméi vannak, de érezhető <• viszony
Magyarországon is, avval a különbséggel assonban, hogy u inűvclödísáltalános és szakszerű fejlődésében, méu pedig nemzeti szellembenértve, a föérdem az ev. ref. papságot illeti; holott Németországiján uz
ág. ev. felekezet papságáé az etsft hely s oly föltűnően az, hogy DKCANDOLLE-I a híres vizsgálat megléteiére bírta.
A másik különbség az, hogy noha Magynrorsztu|on a katholikus
vallási államvallásnak, tehát a hatalnménnk tekintették, mindainelletl
hierarchikus elemcinek zöme mindig magyarérzelmii voll, miért isazokhoz a férfiakhoz, kik a kultúrál nemzeti szellemben ápolták,
számos tudós sorakozik, ki egyszersmind kalholikus lelkész is volL
A vallásoknak magyar népies elnevezése és megkülönböztetése
igen érdekes és jellemző: a közönséges ember a kálvinista vallást
imagyar vallásnak» nevezi; a lutheránus vallást iszász váltásnak«,minthogy az erdélyi és szepessegi szuszok ahhoz tartoznak; a görög
keleti vallást pedig «oláh vallásnak) mondja.
Az első vallásfelekezethez csaknem kizárólag magyarok, a másodikhoz németek és tótok, a harmadikhoz oláhok tartoznak; a katholikus vallást a nép máig is <uralkodó> vallásnak tekinti.
A tudományoknak protestáns papok fülül való művelése nálunk
sokszorosan más okra is vezethető vissza, mint például Németországban. Az a szikra, a mely a tudományok iránt való szeretetet lángra
lobbantotta, gyakran külföldről, M előrehaladott nyugatról származottl!lhozzánk. A szigorú ón kormányzattal hiró protestáns hitközségeknek
oly slipendiumaik voltak és vannak, a melyeknek elnyerése külföldi
egyetemek látogatásához volt és van kötve. A tanitói, avagy lelkészi
pálya jelöltjének meg kellett és kell a vándorbotot ragadni, német,holland egyetemeket fölkeresni, s csak a midőn ennek sikerrel megfelelt, volt és van kilátása, hogy hivatalt és méltóságot nyerhet. Ez abölcs szokás mindig gyumok-sot termett. A jelöli erudiczióra tett szert,s azonfelül nemzete nagy hátramaradásának tudatára ébredt. Csoda-e,hogy ha itthon, hivatalos álláshoz jutva, azon volt, hogy a hátramaradást buzgó törekvéssel enyésztesse; csoda-e, ha — nemzete kisebbségének teljes tudatában - a halast nem az újabb és régibb fajtájú
tudósok exkluzivitásától, hanem már a régi időkben is az általános,fókép pedig a nemzeti alnpra fektetett művelődéstől remélte, s igy aizeti, (IA mint tudjuk
MISI

részröl MOLNÁM ktíitva volt.
A magyaros külföldön járta a theologiát,ÍTí és lóbb mások. Katholikus
a ki már 1783-ban természető r , rendszere különösen mél-származású, t\<* tótra utalt orientalista és exegeta,

PETÉNYI GAHOH is külföldről hozla nagy tudományát.

A minden szé-

pet felölelő szellem a hazallúí érzülettel egyetemben otthonos volt aszegény Ábel-Lehota helység lelkészlakában. Mert a helység szegény
volt és maradt maiglan is, minthogy földje köves és sovány. A magyar
statisztika atyja, FÉNYES ELEK (igy jellemzi e tájat, hogy ott a rétekévenként csupán egyszer kaszathatók.
Tudjuk, hogy PETÉNYI J. SMJMON az első oktatást zsenge gyermekkorától fogva atyjától nyerte, hogy OK állatok iránt picziny korától kezdve valóságos szeretettel és odaadással viseltetett s ápolásukat
egész szenvedély]vei gyakorolta. A ház és udvar minden arra való
zugának megvolt a maga állatja. A kis PETÉNYI kedvenczeit híven és
kitartóan védte, ápolta. Az öreg lelkész pedig fiának e hajlandóságátörömmel istápolta: a pásztorokat, kik madarat, vagy másnemű állatokat vittek neki, megjutalmazta.

A kis 1'KTÉSYI a korabeli c| verme kok társaságát kerülte s a gyermekjátékok iránt semmi hajlandóságot sem mutatott.
Látni fonjuk, hogy e korán nyilatkozó hajlamok a jövő életirány
csirái voltak. Az alkotás — He a szenvedések csirái is! Az állatkedvelö gyermekből zoológus lett: a korún nyilvánuló madárszcrelcl
orailholójiiiira vitte; :\/. állatoknak kis jótevője és védelmezője irln
meg ínint törli a legelső :'i Ibit véd el mi értekezést; az egykori kis félrejáró mindvégig nőtlen ember maradt, híve letl a magányossá írnak
közönséges halandókkal szemben csaknem a visszautasításig az —,tanítványai és zoológiái levelezői iránt azonban annál ragaszkodóbb,
odaadóbb és áldozatkészebb.

A gyermek PETÉNYI később a losonezi elemi iskolát látogatta,
melyet élte kilenczedik évélien a beszterczebányaival cserélt föl.
KUBIKYI FERENCZ, PETÉNYI elsú életlejrója, hozzá még régi, fiatal-

kori barátja is. följegyezle. hogy a mi PüTÉNYi-nk beszlerczebányai
útját egy teljesen szelídített mezei nyúl társaságában tette meg. A nyúl
mindent evetl, még húsféléket is. Ezt az állatot pártfogójának és tanítójának, KOCH KRiGYW-iwk ajándékozta.

A felsömagyarorszáfji protestáns tanintézeteknek akkoriban IÖlil>féle sajátságaik voltak, a melyeknek keletkezését és fejlődését ma már
kimutatni csak nagyon nehezen, vagy épen nem is lehelne. Ezek asajátságok leginkább a tanulók bizonyos szenvedélyeiben, kedvteléseiben nyilatkoztak, mely szenvedélyek azután az adott intézetben úgyszólván öröklődtek, erős hagyományokká váltak. Annyi azonban biztosra kimutatható, hogy ezek a szenvedélyek rilkán keletkeztek ax
oktatás nyomán, mert hisz pld. a természet rajzi oktatás e század elején a legtöbb tanintézetben vajmi gyarló volt; sót akadt nem egy
oly intézet is, a melyben a tudománynak ex ága teljesen ismeretlenvala. Es mindamellett - - meg a IUÍIM.IIM.I 1, m jJkni/iH inlézefi-kben
is — a tanulók gyűjtésre adták lejnL. :.1 majd kövek-kel, majd isméi pillékkel, liogarakLi.
,: i ^ ^ o k k a l bílntödtek. A beszlerczehányai tanulók ku/.«li •„ ÍUJHMIJIIJI« jurta s mint
nagy szenvedély a kis PETÉNvi-t is megragadta, még [Ktlig oly hatalommal, hoay többé soha el se ereszsze. Tehát nein csak hasonlat,

PETIÍSY
riiítliolo([iiit iugyan a tojásokon kezdte.
PETÉNYI itt a KuHiNYi-akhoz — l-'EHENCZ-hez, későbbi biografusához, és ÁGOSTON-hoz. ki később, mint a magyar Nemzeti Múzeum
igazgatója, elöljárója letl — csatlakozóit ; akkoriban a két KUBINYI
buzgó tojásgyűjtó volt. PETÉNVI törekvése azonban rögtön czéltudatossá vált, a mennyiben A nem u sokat, hanem a sokféléi kereste, sebből tanulságot is merített. A vidék Összes madárfajainak tojását
birni. a madarakat ismerni, népies elnevezésüket kinyomozni, ez volt
mindenek elolt vágya, törekvése. Jegyzeteiből kitűnik, hogy ez aszenvedély egész a vetekedésig Fokozódott, hogy Zólyommegye városaiban több rendbeli tojásgyüjlemény keletkezeti és versenyezeit.
PETÉNYI ezek közül tizenegyel sorolt 151.

A selmeczbányai iskolába költözve át, mär nagyon jelentékeny
tojásgyujteményt vitt magával. Itl lavnsz kezdetétől nyár közepéig
szorgalmasan rándulgatott ki s végül iskolntársaiból egyesületet alakított, mely neki a gyűjtésben kezére járt. Rövid időn a vidék összes
madarászait ismerte, kedvenczei tulajdonságait kifaggatta belőlük; deeleven madarak tartására soha sem lultn fejét; sőt ezt mindenkor
rosszait» is.
Csak az árva madárfiókák alkották meg nála a kivételt; azok, amelyeknek szülőit a madarászok elfogták: ezeket az istenadtákat fölnevelte, s aztán szabadon bocsátotta. Kutatásai közben az úgynevezettkamarai erdőkben nehézségekre bukkant A föl ügyelő személyzet elébeállt, sőt kiutasította. Ezeken úgy fogott ki, hogy u giesshübeli főerdésznek fölajánlotta gyermekeinek díjtalan oktatását, de az alatt a föltétel alatt, hogy ő ezért a kamarai erdőkben szaluidon gyújthessen és
kutathasson. A fAerdész ráállt s az alig tizenöt éves PETÉNYI a gyni
nasinmlól Giesshübelig vezető hosszú utal oda és vissza mindennap
bejárta: azonfölül minden valamiképen alkalmas időt fölhasznált
arra, hogy az erdőbe fusson, hol uzután a bokrok között bujkálva sa forrásoknál leselkedve a madarak viselkedését szorgosan figvelte.
Így szerezte meg a tojásoknak, a madaraknak s végül ezek életmódjának ismeretét, minden lanilás, minden irodalmi segilség nélkül.

22Első életrajzírói szerint bizonyos büszkeséget talált abban, hogy ÍImada rakat s tojásaikat is kóla társai közt Legjobban ismerte, s hogy
másoknak hibás adatait helyre bírta igazítani.
Az elzárkózás hajlama itt sem hagyta el s csak kevés rokon lelkületű barátol Imi..11 uullmi ,1, unitjához. Soha sem játszott, s minden
vigalmat került.
ii. < r i n g n á l akkoriban különösen dívó
tavaszi mulaKJÍti"! •; • • -Hl majálisokat —- is.
Folyvást a l>uk:.>Ü:.n Imjl.jli. hogy tollas kedveseit követhesse,szemmel tarthassa.
Tizenőt éves korában hallgatott először egy kevés természetrajzot, még periig SEVERLAI tanártól. S ekkor történt valami, a mi kis
ornilhológusunk gondolkozásmódját ép oly éles, mint dicséretes módon jellemzi. A majális beköszöntött, PETÉNYI nem vett részt benne;
sót néhány baráljál is rábírta, hogy elmaradjon.
A kis társaság az egész napot kutatásnak és gyűjtésnek szentelte,
a m i SEVERLAI tanárt mód nélkül elkeserítette s el is határozta hogya kis renitensekel szigorúan kérdőre vonja. Másnap első sorban
PETÉNYI-1 vette elő, és vesszőzésre ítélte. A gyermeket lehúzták; deez az utolsó perézben köriilbelől ilyen szavakra fakadt: .Szent isteni
hát miért tanítanak bennünket természetrajzra, miért oktatnak állatok
ismeretére, ha az élők megfigyelése büntetendő, vétkes cselekedet!?'A tanítóra ezek a találó szavak mély hatást tettek, elannyira, hogy
a megalázó testi büntetéstől elállót! s PETÉNYI társainak is megbocsálott.
Meg kell ndni kü[(Julien, hogy a gyermek kifakadása nem csaka század elején fönnálló iskolai állapotokra vetett éles világítást, hanem
részbm a mostaniakra is illik. A kitömött vagy máskép konzervált
lehetetlenségekre támaszkodó száraz, iskolai természetrajz és a szabadtermészet jelenségei közölt oly mélység tátong sokszor még ma is,melynek fenekéről a természet életének legfontosabb jelenségeivel
szemben a «nevelt ellenszenv», vastag tudatlansággal párosulva vigyorog felénk. — Még ma is nagyrészt a módszeren múlik, hogy ez máskép legyen.
Itt. Selmeczbánván kisérlé meg PETÉNYI először a preparálást

is.

Iskolatársai szerint addigi«« fsak ;i madarak lesttörzséi fej lel le ki; abort Mién oly módon fesailelte és szárította, mint a pilléknél szokás.
Csak 1816—1817-ben sikerült neki néhány kitömött madarat, szájától
elvont pénzen, megszerezni, melyeket aztán szétszedett, hogy a preparálásról némi fogalomra legyen szert. Ezen okulva, néhány példányi
csakugyan készített is, de a nélkül, hogy a bőröket méreggel kezelte
volna; igy a nagy faradság később az ábel-lehofcti csöndes paroehísna molyok és szalon na kukaczok prédajava váll.
PETÉNYI Selmecbányáról Pozsonyba került, hogy az. úgynevezett bölcsészeti tanfolyamot végezze, s mini hogy Selmecbányán némileg ásvány- és növénytannal is foglalkozott, új tanulóhelyén inkább abolanizáló MARTINI tanárhoz s még inkább a később oly híressé vált
délmagyarorszagi florislához, HEUFFEL-hez csatlakozott, a nélkül azonban, hogy a madarukat elhanyagolta volna.
Különben határozott szándéka volt a theológiál végezni.
Meg mielőtt a kenyeret ndii pálvához vezető tanulmányait megkezdte volna, alig tizenkilence éves korában, meghívást kapott szülőhelyéről, hogy mint lelkész, utóda legyen öreg atyjának, a ki hivatalos
tevékenysége negyvenedik evét ép akkor fejezte be. Az ifjú PETKNYÍ
a meghívást nem fogadta el, meri tovább «kart tanulni.
A liüojdonképeni theologiai kurzust Bécsben végezte. Itt vált
végre lehetővé, hogy természet rajzi ismereteit szilárd alapokra fektetve. úMíknak határozott irénvt adhasson.
Igen érdekes u Bécslwn való tartózkodásának első napjára vonatkozó visszaemlékezése. Uti- és szobatársa. GEDULY, azonnal vett egy
könyvet, melynek czime: cWien und seine Umgebungen» volt P E T É W I
megérkezésük estéjén azonnal lapozgatni kezdeti benne, s véletlenül
az udvari múzeum — akkor még császári királyi udvari NaturalienCabinel — fejezetére nyitott rá, melynek tartalmát valósággal nyelte.
Azonban e nap még csuk kedd volt. tehát várni kellelt egészen csütörtökig, a mikor ax intézet nyitva állt; ez volt — mint ezt ö maga
mindenkor Telhozocjntni szoktn — a legkeményebb türetempróba. amit
valaha elszenvedett.

Mikor végre az oly qredve vart nap rávirradt, valósággal rohant

24
a czéllioz s az ott látottak végkép elragadták. Mindent elkövetett,hogy elismert főbb szakemberekkel érintkezésbe léphessen, s rövididőn annyira vitte, hogy NATTERER JózsEF-fel és JÍMOs-sal, a később
annyira kiváló ichthyotógus HECKEL-H NEUMEiER-rel és KOLLÁR VIN-

czÉ-vel, a Naturalien-Cabinet későbbi igazgatójával jött összeköttetésbe.
Ezekkel az új ismerősökkel Bécs környékére sűrűn kirándulgatott, szóval mindent elkövetelt, hogy természetrajzi ismereteit tökéletesítse. Itt
sajátitotta el végre a madártőmés művészetét, melyet később nagy tökéletességre vitt. És itt keletkezett PETÉNYI és SCHLEGEL között az agyönyörű baráti viszony, a melyet még alkalmunk lesz közelebbről ismegismerni.
Ez időszak 1824-ig tartott; PETÉNYI ekkor már BREHM apóvalállott összeköttetésben s ennek epochális munkája — aLehrbuch derNaturgeschichte aller europäischen Vögel I. 1823, II. 1824. - alapján
kutatott és dolgozott.
Ebben az évben hivták meg Beszterezebányara tanárnak; igy
Losonczra és Modorra, végül Nagyszombatba lelkésznek, a nélkül hogyezen meghívások bármelyikének engedett volna.
Még aok föladat vért rá, melyet csak úgy oldhatott meg, ha szabad és független marad.
Ebben az évben egy nagy utazásra készüli, még pedig Bécstől az
akkori török határokig, Pancsovára, s ezt meg is tette. Török-SzenlMiklósnál — tehát az Alföldön, a Tisza mentéü — a túzokok seregeit
tanulmányozta, ma már inkább csak apró csapatokban állnak; —Kigyós vidékén a nagyon gyakran jelenkező Milvusokat — Korschun
Gm. — figyelte; Csabánál Ortygometra pusillá-t talált és figyelt meg.
Az utazás egész ősszel tartott s még a télbe is mélyen belenyúlt;
ebben az időben figyelte meg a békés-gyulai fáczános közelében az
Archibuteo lagopus-okat is. Fölkészült az akkori Pestre — ma Budapest — pénzt vett költsön, hogy Bécsbe visszatérhessen, s annak természetrajzi kincseiben tovább is gyönyörködhessen, azokat továbbra
is hasznára fordíthassa.
így folyt le az 1825-ik év is, részben Bécs városában, részben
pedig Pozsonyban, mely utóbbi helyen az országgyűlés együtt volt.

Ott buzgó képviselők lépéseket is tetlek, hogy :i fiatal zoológus természetrajzi utazásait folytathassa. Ebben az ívben is kapott meghívást,
még pedig Losonczra, — n hol nyilvános iskoláztatását kezdette volt; —de ismételten megköszönte, mert minden buzgalmát és törekvését
zoológiái tanulmányaira irányozta.
Lépéseket telt felekezete szuperintendenseinél és egyháza gondnokainál, hogy eme czélra eszközöket nverhessen; ámde hiába 1A BRKIIM
apóval folytatott levelezésből kitűnik, hogy az utóbbi PETÉNYI érdekében a szászországi tudományos körökben igyekezett hatni.
PETÉNYI helyzete szorongatottá vált s igy nem maradt más hátra,[Hint az, hogy régi iskola társa, KUBINVI ÁGOSTON meghívásának engedve, Videtalvára menjen, a hol egy madártani gyűjtemény alapját vetémeg, mely rövid időn minden e tájon előforduló fajt magába foglalLFÖLDVÁHV MIKLÓS, az akkori Pestmegye elnkelö családjának sarja,

PKTÉNYI volt iskoláiéra s fiatalsága dac/ara egyházának már esperességi gondnoka, 1826-lian Videfalván a gyűjteményt meglátván,
elhatározta, hogy PETÉNVM kerületéhez lánezolja. A nélkül, hogy PETÉ-

NYI-! eziránt megkérdezte volna, Czinkota köüség meghívását — a lelkészi hivatal betöltésére — eszközölte ki számára. FŐLDVARY keresztülvitte, hogy az alig huszonhat éves PETÉNYI e jelentékeny községnek csakugyan lelkészéül választatott. PETÉNYI a meghívást fökép azért
fogodla el, mert annak révén Budapest közeié))« juthatott, s ezzel
lehetővé vált, hogy a fejlődésnek indult Nemzeti Mitzeum természetrajzi és könyvkincseit használhassa.
Czinkota vidéke — akkoriban puszta homoksivatag — madártani
tanulmányokra kevéssé volt alkalmas s a mi PETÉNYi-nk itt mindinkább o kertművelésre és méh lény észtésre adta fejét. A népes egyház hiviitalos leendői is nem egy akadályt gördítettek az ornilhológ útjába;
mindamellett PETÉNYI itt is mindent összegyűjtött, a mi a környéken
laláihaló volt s a prozelítákat nagy buzgalommal toborzottá; igy
nyerte meg PODMAMCZKY JÁNOS bárót; később pedig FÖI.DVÍHY MiKLOs-t

vette rá, hogy gyűjteményt kezdjen, melynek számára ö maga isfáradhatatlanul preparált; később pedig e gyűjteményhez állandó
preparátorról is gondoskodott.

26
Noha eklézMŰja ijiiüdau jóvedebm-l haj toll. hdy/et i-vel méijis f-léijedellen voll. Kizárólag a természettudományoknak élni — ez volt
vágya, a melyen ébren, úgy mint álmában csäggölt. Majd meglátjuk,
hogy e vágynak teljesedése szinte ráerőszakolta magái.
Czinkolni papsága idejében fedezle föl Peszéren és Puszta-Bilién
a kék vércse tojásait s e madár viselkedését is ilt velle tüzetes megfigyelés alá. 1827-ben útra kelt az ország déli része fele s BékésCsahál és Temesvárt érintve, Bulyinkf nyomult Szarvas környékén május havában Tringa subarqualát és fökép Glareolál talált — a z utóbbi
otl szikes területeken most is otthonos: itteni népies elnevezése:•székicsér», mely l;irt<i/-k(><liisát(il ered.
ki. 1832. (Mm 1 :iicc|i.iiij.|..i: i ;Í német orvosok és termésselVÍÜS(fálák «ryiilési-l HM I ,l^: • !•• IJ-.I is tartott, egy H majorságnál járvúnyosm, inis/lil.. !„ I,.,.,,,, , i .nurlütve; második előadásiban pedig
a Stolo|Mix, — most t>;i!linii(|<i — Ikrktollaí süámának fontosságát —tehát ii 14 és Iß tollas alakok előfordulását tárgyalta.
Ax 1833-ik évben beható megfigyeléseket végzett Budapest, RákusKcres/tdr. Peszér, Apaj környékén. Peszér környéken való látogatásailei|inkább a kék vércsét és a gyurtjyókát — Merops apiaster —illették.

Irodalmi tevékenységének első zsengéje is czinkoloi tartózkodása
idejére esik. még pedig 1830-ra, a mikor is a kék vércséről és a
Glnreoln ton|iiatárol szóló észleielei — BBEHM bemutató sorúi kisértlíben — OKEK ilsisi-ében jelentek metj.
Az 1833-ik évben döntő Fordulat állott be PETÉNYI clelclien.
A czinkolai lelkészségről egész váratlanul lemond s neki megy abizony IQ lan sé(j nak.
Bucsúlxwzédében kinyilatkoztatja, hogy (o\-ábbm is az L'r s/olgája marad, s az isten jóságát, hatalmát és fönségét, melyek a lerinészel jelenségeiben lelik legszebb nyilvánulásukai — jövőre is hirdetni fogja. Ez — az akkori időkben rendkívül meglepő lépés máig
sem talált kellÚ megokolásl.
Első éleliróju. KUEHNYE FEKENCZ szerint, a hogy PETÉNYI nővérét elhe-lyrati-, csii])án ii zoológiának kívánt élni, s minden megfontolás nélkül

Ti

lelte merj ÍI vakmerő Iqiísl. Második hiorjriilusu, Tor.m FKHKNCZ, a
Tudományos Akadémia egykori titkára, e kínlés fotótl gyorsan sikamlik el.
KUBINYI FERENCZ igyekezete, melylyel c lépési megokolni akarja,

an a megjegyzése, hogy PETÉNYi-nek e telte kedvezőtlenül hatolt
ismerőseire, sőt .silány élezelódésre» is szolga Hu tolt alkalmat, azt
látszik bizonyítani, hogy a valóság más tényből folyt és ez a tényösszes közelebbi ismerősei elölt épen nem is volt lilok.
A becsületes czinkotai parasztok egyszerűen neszéi vélték annaks megütköztek rajta, hogy púpjuk mudarakat nyúz és tagol, azokat
méreggel preparálja; söl hogy mindezt egy kutyával is megcselekedlc. még pedig ugyanazzal a kézzel, a melylyel nekik az «l'r vacsoráját* osztogatja! Zúgolódni kezdtek; az t U r asztala- hivők nélkül
maradi; a szerencsétlenség megesett és PETÉNYI — m e n t
Az akkori idők szellemének és fölfogásának mindez teljese» meg
is felel — s a modem forgalom ló! kissé lávol eső helyeken még ma
is elképzelhető — fökép a miatt a kutya miatt!
Igen. az a kutya! Minden ulálalosnak e foglalatja! melynek még
a neve íx valamennyi sértés közöli a leginegalázóhb! S mindez csupa
háládatosságból azokért a megbecsülhetetlen szolgálatokért, a melyeket
ez a - még is csak - nemes állal az emberiségnek Ősidőktől fogva
tett; háládatosságból a hűség, a törhetetlen ragaszkodás e megtestesülése iráni, a melyet semmi nyomor soha cl nem fnntorítoll; mely
nagybecsű tulajdonságaival magét a legszigorúbb s ezért egyszersmind a legszárazabb diagnosztikusl, LINNÉ-I is annyira meghatotta,
hogy tollún a szív melege tört ki, a mikor a «Canis familiáris» tudományos jellemzését papirra tette. Igen, a kutya! az, az volt az okII
A dolgon azonban mär nem leheteti változtatni. PETÉNYI kinyomatla N Czítikotúrn küldte búcsú beszed él; maga pedig Budapesten
maradt — reménykedni. Modern érielemben úgynevezeti «Cíitilinai
existentiáli kezdeti.
Első élei írója hajlandó volt és törekedett is, hogy ezt a dolgot
más színben tüntesse lől — mint már láttuk is —, csakhogy nein sok
eredmény-nyél; e tekintetben mngu PETÉNYI is bizonyos álszemérem

nyomása alatt állott, :i mit leginkább Bm;nM-hez intézett levele bizonyít, melyet utóbbi PETÉNYI érdekében fel is használt s az «Isis. nevűfolyóirat 1835. III. füzet 231. lapján egy értekezésben közzé is tettEzl alább ini is ismertetni fogjuk. Előre kell azonban bocsátanunk,hogy PETÉNYI az 1834-ki esztendői, kritikus helyzetének daczára isderekasan használta föl. Honi- és Nógrádmegyét ulazta be, ellátogatott szülőhelyére, azonkívül Turoplojára, a hol főkep a kúszómadarakat tanulmányozta; különben pedig Budapesten magánzóskodott
Nemsokára fordulat köszöntött reá. A Nemzeti Múzeum zoológiái
osztályának első konzervátora, JÍNY. PÁL meghalt; JÓZSEF nádor, aMúzeum buzgó pártolója figyelmét PETÉim-re fordította, s így történt, hogy PETÉNYI — ügy látszik a nélkül, hogy ez iránt lépéseket
tett volna, — 1S34 november 16-án az elárvult hivatalt elnyerte s
azt deczember 4-én el is foglalta. — így végre megtalálta működésének a megfelelő hatáskört, csakhogy az anyagi járulék nyomorúságosán csekély volt hozzá: 400 pengő forint évi fizetés s 80 forint utazási átalány volt az egész anyagi alap.
Ez időben irt BREHM apónak egy levelet, annak egy ismeretlen
levelére válaszolva, mely utóbbiban — úgy látszik — BREHM aggódvaérintette azt a körülményt, hogy PETÉNYI papi állását bizonytalanra
hagyta el. A PETÉNYI válaszából csak úgy árad a megelégedettség; dee levél más tekintetben is érdekes, mert jellemző.

BREHM apó fönt érintett közlése az «Isis» czímú folyóiratban ahelyzetnek és PETÉNVI döntő lépésének előadásával kezdődik, úgy,a mint azt KUBWYI FERENCZ is előadja: mint ha t. i. PETÉNYI állását

a természettudományok iránt való szeretetből hagyta volna el. Azután következik PETÉNYI levelének kivonata, melyben az áll, hogy
ő adjunctus Custodis seu Procustos lett a zoologito-politechnikai osztályban, vagyis világosabban: Camer* Productonim Naturte et Artis
Adjundus-Custodis — s hogy Budán, az udvari kanczelláriában eskettetett föl. Azt is írja, hogy a papi méltóságot továbbra is megtartja,
hogy a főherczegtől engedelmet kért, hogy Magyarországot s annak
provinosiáit, helyesebben szent István koronájának országait tervszerűleg beutazhassa; hogy közelebb érzi magét czéljához, az ahhoz vezető

helyes utal mi'ginlálla. S iti kifejti u iiutjy álrffKUilukat, melyeket azért
hozóit, hogy mugát kizárólag a természet kutatásának szentelhesse;
azt is, hogyan úlDsitoll visszn minden meghívást, hogyan mondott leminden javadalomról, még az édes síulöanyn iráni tartozó gondoskodásról is; mi több, még arról ÍN, B mit u földi lioídogság koronájának neveznek: a fsaládobpilésról is! S mind ezt a természettudományok és a haza iránt való szeretetből, összes Iwirátaí véleményének
ellenéret És mindezzel példái akart adni - szerinte lohbnyire bátortalan — földijeinek, hogyan kell állhatatosnak és önzetlennek lenni,
mikor a közjó érdeke úgy kívánja!
De mindez sokkal tudatosabban és sokkal keresel teblien van Írva,hogysem a lélekbúvár itélószéke elAII a* igazság szlnélwn tűnhetnék
föl: különösen az a tétel, hogy anyja iráni tartozó gondoskodásáról islemondott, bizonyltja, hogy volt valami rejtegetni valója, s hogy a nagy
igyekezet hevében eldobta a sulykot. Összes hajlamai, lelkének nagyfokúérzékenysége, érzelmeinek melegsége, melvlye! barátai, de föképen
rokonai iránt viseltelett, ellentmondanak ez ál Kiásnak, a mely — havaló volt volna — sokkal k e v é s b é a természettudományok iráni való
szeretetről, mint inkább rill hála Hanságról tenne tanúbizonyságot
Ez utóbbit azonban A róla, a hálás, szerelő fiúról föltenni lehetetlen.
Az igazság az, hogy biz ő a parochiál csakugyan a természet'
tudományok miatt vesztette el; de az okot bevallani nem akarta. Az akutyu okozta az egészet t Nem birt elég lelki erővel, hogy a megjegyzésekkel, kérdésekkel, a gúnynyal szembeszálljon. A ([únynyiil főké]),
1
a mely ott, a hol a társaság elémenni ,;.-|\..U. i- /, nun ülig t-ix-lt.
tehát elfogult — nem egyswr un CKIM I
i ...i<>.
PETÉNYI új

hivatalában egészlel- II•'•.•. l!nr!at<iss:iij(|:i]feküdt neki, hogy élet föladatat teljtsiU'. .\ V i n / d i Mu/ciiinul mindjárt kezdettől fogva annak a központnak tekinlé, a melyből egy
magyar természetrajz alapjait kell kiteremteni.
A szegény, földhözragadt Adjunctus-Cústodis ornithológiui gyűjteményét — mely akkor 36a darabból állott — szekrény estül a Nemzeti Múzeumnak ajándékozta s ahhoz még tiü emlősöknek gazdag
sorozatát is — ezek között számos rágcsálót — hozzácsatolta.

Nagy kili'ijtilOsű levelezési kezdett, még pétiig légin ká 1)1) kiil- és
belföldi voll iskolaiársaival. Leveleiből az igazi agitátor szelleme á r a d :serkent, okiul, a terniesüetludományok fontosságát prédikálja, mindénekfölöll az omilhológíáét; minden csekélységei megköszön; azokat,
kik buzgalmat tanúsítanak, értekezéseiben fölemlíti, megdicséri s lóletelhelöleg támogatja. Forma szerint vándortan Hó lesz beiöle s a föladatot nagyon gyakorlatiasan kezdi - az embereknek a preparálást tanilja, vagyis arra törekszik, hogy tárgyait biztosítsa. Prozelitáinak az
akkor még nehezen kapható mesterséges madárszemekel beszerzi.
A hol valódi hajlamot lát, gondoskodik a legszükségesebb irodalmi
segédeszközükről is. Apámnál, egykori iskola társánál — akkoriban
pedij) lirwínóliányai kamarai orvosnál — hetekel tölt, preparálásra
tanítja s mikor a határozott hajlamról meggyőződik, BRKHM apónakelső «Nal Urgeschichte aller europäischen Vögele czimű saját példányát engedi át neki, ugyanazt, a melyet magától a szerzőtől ajándékba
kiipotl.
Ez u könyv még

ma is birtokomban van. PETÉNYI sujátkezüleg

ezt irtii bele: >Ex libris propriis JOANN. SALOMONIS PETÉNYI 1825. ei

Viennum üb ipso Auctore dono missus»; apám kezevonásával pedig
ez áll tovább: Den Iß. December 1837 an mich überlassen. Hermán.
Ez ii munka hosszú éveken át az egész környék omithológiai orákuluma voll.
Ezl az agilácziót egész* csöndben, de szakadatlanul folvlatja'. majd
itt van, majd a m o t t ; összeköt teleseket teremt, és mindent elkövet,hogy buzdításainak eredménye, ennek pedig a Nemzeti Mmeum gyűjteményeiben láttatja legyen.
Az 1835-dik év PETEwi-nk életében azért nevezetes, hogy — az
akkor még úgynevezett — <Bánság>-ol kétszer utazta be, m q | pedigelőször VIEREGG gróffal, azután egyikével a legjelesebb ornilhológusoknak, névszerinl NAUHANN-nal s az ennek kíséretében levő NEUBERT-tel.
Tudvalevő, hogy NACMAÍIN utazásának omithológiai részét o «Wiegmanns Archiv» 1837. III. 69—110. lapokon kiadta s itt hálásan rmiékszik meg ama szolgálatokról, a melyeket neki PETÉNYI lett. s melyek
nélkül szálját el sem érhette volna.

ínadikal is v q ^ e l 1. még pedig HECKEI. JAKAH-IJUI a Fertő lávához.
A HECHEL — ez ép oly rokonszenves, mini derék kitlaló — i s PETÉ-

NYI közölti benső barátságnak köszönhetjük az utóbbinak Magyarország
halairól szóló, szorgalmasan és rendszeresen végzett jegyzeteit, melyeket én a magyar halászat könyvében kellőleg méltattam s azután ,1
magyar Természettudományi Társulatnál ite[M>náLtnm. Az ichttiyolótjúi
terén PETÉNVl-nek köszönhető egy új m;'>n)!>-l!ij fVitli-divése, melyei
HECKEÍ. a KNEUR RuDOLF-fál egyfltli-si-nben PETÉNYI 1 iszlelelére: «Barbus \\-\i-• i' ,i, 'i

1 w i k u s művi-\ cl.

Két évvel később — 1837-ben — U ni i// i 1, I-., Miiriyamrszágol.
még pedig a Tótra hegységet, Eperjes. Eks/lm/c- cs Breznóbáiiya
vidékéi, Dreznóbányán apámnak BREHM apó első ornithológiai mitnkáját engedve AI — a mint (Önnebb már érintve is volt —, a mely
cselekedete — mint u levelezésből látni fogjuk — meg is hozta a maga
gyümölcseit.
Ez alkataimnál meglátogatta RAJNBH-I, Tatrafüred fürdőnek nagyérdemű bérlőjít, ki ezen az «észak felé előretolt ornithológiai őrhelyen»
sok hasznos saolgálatott tett, többek közölt némely madárfajoknakátvonulását határozta meg, melyeknek állandó tartózkodási helye különben a Karpáloktól csak délre, vagy északra, a magyar vagy a szarmata sikagokon szokott lenni. Egyike a foljegyzésre méltóbb megfigyeléseknek, melyei RAJKEB a mi PETÉNYi-nk ösztönzésére telt, két-ségkívül a li-kele gólyára vonatkozó, mely madárnak vonuló csapataiévről-évre, az oda- és visszavonuláskor, a Kárpalokban bizonyos pihenőhelyekéi — leginkább havasi lápokat — kerestek föl.
RAJNER vadásza, egy h«, becsületes szepességi gyerek, vette észre
őszkor ti fekete gólyákat, azonban nem birta okét lövésnyíre megközelíteni; mikor gazdájának a kísérletek meddőségét jelentette. KAJNRII
indulatoskodotl, u mi a szegény ördögöt mód nélkül elkeserítette; nyomtalanul eltűnik, (te három hét múlva csak heátlll, még pedig egy l'cki-ic
gólyával, melyei Debreczen környékén ejted el I

Tudta az irányt, a melyben a gólyák elvonullak s követte is pihenés nélkül, míg csak a madarat meg nem keríletle. RAJNER egész, 140

32
madárból és 39(1 lojáslx.l álló uyüjlemcityét a Nemzeti Muzt-ummk
ajándékozta.
Egy évvel később — vagyis 1838-ban — PETÉNYI az apaji mocsarakat kereste föl, aztán a Duna szigctségének hajdan klasszikus gémés kárakalna-tanyáját, Adonyt; végre Ercsit, mely utóbbi helyen —sógora, dr. TAUSCHEH állítása szerint — különösen a lulemilék énekéttanulmányozta, s nem kevesebb, mint huszonnyolc! strófában le is íría.
Ez a jegyzet azonban, sajnos, nyomtalanul elveszett.
Ebben az évben voll LANDBECK LAJos-nak — ki később Európával
jóllakván, Amerikába vándorolt ki — tanácsadója és vezetője.
LANDBBCK értekezéseiből —melyek 18+2 -ISM-IKUI

az «lsis»-benjelentek meg —*. az tűnik ki, hogy l:itor|,il.is,ii I j i l i l o w/ ;I<IOIJVÍ iji.'iiitelepeket, a peszéri erclőt és a Szfivir.1 ! ill' i>
un hicljtik, ln><iy
PETÉNYI pártfogoltjainak mindenéi, ;\ m • I I
1 u: Imloll, ren<lelkezésükre bocsátotta. LANDBECK azoiili.ui .tkl.iUti.inak nevel
elhallgatta.
Két évvel később — 1840 -

tülibnyirc

barátjai: HEGKEL JAKAB, dr. HAHTLAUB

és ifjabb NATTEHEB társaságában a Balaton tavát kereste föl, a hol
szorgalmasan halásztak, PETÉNYI pedig a hires sFogas« — Lucioperca
Sandra — biológiáját hozta tisztába; a mellett a madárvilágot is nagy
figyelemmel kisérte.

A következő — 1841-ki — év a magyar lurlnminvns | , „ , kwVk
szempontjából véve egyike a leg fontosabba kn.tl.
\
n1 ,K| \forrongása, mely már egy évtized előtt a tlujum•.
írijutésében nyilatkozott, most a demokratikus . h :df u l l i u.uiyjt,•ly lehetőleg az egész nemzetnek a művelődésbe való bele vonását
követelte, tehát az önkénles csatlakozás lehelőségét tételezte föl. így•letkezett a magyar — későbben királyi — Természettudományi Tárilat, mely ma SZILY KÁLMÁN felülmúlhatatlan szervező működése foly-

n közel 8000 tagot egyesít s különösen az ismeretek terjesztésével éstünfi magánrajzok kiadásával áldásos működést fejt ki; — és keletkezett a magyar orvosok és természetvizsgálók vándorgyűléseinek intézménye is.
Múlhatatlanul be kelleti következnie, hogy a mi PETÉNYi-nk itt

:t:i
h

fontos szerepet játsszék s hiHjy missziójának talaját nt csak keresse, hanem meg is íalálja.
PETéNYi-t itt, ez intézmények szervezése után, fáradhatatlan tevékenységben találjuk: mint választmányi tagot, mint a szerkesztő bizottság tagját és mint előadót is.
A lelkeket lázas sietség ragadta mey; — niinlha előre érezték volnaa közeledő nehéz időket. Az 1841. évben a magyar orvosok és lermészelvizsgálók kélszer gyűllek össze, ßuzdilolag OKEN példája halott.
A mozgalomnak lelke BENE FKHKNCZ volt, a ki egy lapidárís róvidségú

fölhívást leli közzé, melynek 2«8 orvos és természetvizsgáló sietett
elegei lenni, kik május végén az akkori Pestre gyülekeztek össze;
minthogy azonban a szervezkedés azonnal nem sikerüli, ugyanazon
év szcptemlK-r havára még egy gyűlés hivatott össze, s a szervezkedés
végre szerencsésen itelejezteletL Ezen a második gyűlésen 212 orvos
és természetvizsgáló veit reszt.
Akkor vették kezdetüket a vándoixjyülések és tartatlak meg minden évben az országnak más-más |>ontján.
A harmadik iiyiil.-. IStS-Iic. H^zlcrcjteljinyán jöll össze, mely
várost PETÉNYI én» '• ' ' '• • !•• • I.isban mint u magyar tudományos
ornilhológia bök-< r'
i n s v i szerény iskolamestereit ésalantas kincstári ILK >t.• 111 <>I- • i• I 1>-\>\vl\efölelőszór, kik kiálljtotl gyűjteményeikkel az cijész dulyol csinosan kidomlmrilani segítettek.
Hogy milyen szellem nyilvánult prozelitáinak legtöbbjében, azt
fökép az az értekezése árulja el, a melyet e gyűlésen Hflsidiitt.fizaz értekezés mint buzdító irat mestermú számba megy; <1. .. li.'.l . [Vn •,; éi/Hcis álliatja, mely rég letűnt boldogabb kifikemlH, . i
Mindjárt a kezdetén azt az ingert ecseteli. • • t<-1 !
! ,• I minden időben az emberekre gyakoroltak; a vágyat, .1 imi j ujLiniilokben ébresztenek s gyakran a szertelenségig fokoznak, a melynek végea régi latin közmondásban oly világosan van kifejezve: iper pisces etaves raiitti periere seholares», A hajlam azonban, szerinte, velünk született.
Aztán rámutat a szentirús számtalan helyére, a melyek a madarakról dicsérő, magasztaló, oktató és fölvilágosító értelemben szólnak;

ezzel lölmegy egész Salamon királyig, kiról az O- Testamen lom bau Írvavagyon — iné«] pedig I. Királyok Könyve Cap. 4., Vers 33. — hogy
ő többek közölt a madarakat is ismervén, azokat le is (rá — csak hogysajnos, — tetle hozzá PETÉNYI — épen ezek a leíró részek veszlek el...
az utókornak pótolhatatlan kárárai
Tisztán látható, hogy bibliai erudicziójával a papokra kívánt hatni.
A mit itlen idéz, az a biblia madarakra vonatkozó tételeinek valóságos
konkordáncziája.
Innen egy ügyes fordulattal a tudományos irodalom terére csap
át; kezdi pedig az ós AitiSTOTELES-sel.
E részt fejtegetve a természetrajz] íróknak egész sorozatát mutatja
be, azokkal az országokkal együtt, a melyeknek ez írók tevékenysége
díszére és hasznára vált; a sor LRÍNÉ-IŐI - e «minden időknek legnagyobb természetvizsgáiójátólt kezdve — egész a cseh származású
STANEK-íg terjed, mely utóbbinak jelentősége felől nem egy könnyen
jöhet tiszlaba minden ember; egyelőre csak Magyarországot hagyjaérint ellenül. A sorozat befejezéséül azt mondja, hogy az a nagyfokú
tevékenvség, mely a természetrajz terén megindulj a madarak új, fökép
biológiai momentumainak kimutatását már is megnehezítette s így nem
csekély érdem, ha valaki ilyet mégis tol bir kutatni.
Most ismét egy fordulat következik, a melylyel Magyarországnak
is igazságot szolgáltat. Reámutat, hogy hazánkban az udvar, a kert,a környék madarait ős időktől fogva ismerik; hogy a rabmadarak viselkedéseiben gvönvörködnek; sót még a tudományos méltatás sem hiányzott soha. Hogy ezt bebizonyítsa, egész bibliográfiát közöl, a mely atiszteletreméltó MISKOLCZÍ GÁSPÍK-ral kezdődik (1691) s az 1842. évben
megjelent, némiképpen ornilhológiai színezettel biró ujságczíkkekkel
végződik. Erre azután a külföldi szerzők és folyóiratok következnek,a melyek Magyarország ornithotógiai jelenségeire is kiterjeszkednek,
így: OKÉN /s/s-e, WIEGUANN á/rftíV-ja, TEMMNICK, NAUMANN, BREHM sat.

A magvar ornilhológiai irodalom értékét elismeri s mint igen fontos alkotó részét egy «Magyar természettudomány történetének» nagyra
tartja; de a haladásokhoz mérve elégtelennek találja, fökép azért mert
nem közvetlen kulaliísnknn alapul: igen helyesen mulat rá az induk-czión alapuló kutatások fontos, ki keni llictct lenül szükséges voltára, sépen ennek hiányában keresi okát annak u nagy hátra ma rudasnak,
mely tudománvos lekinletben Magyarorszáfj és az előrehaladott nyugat
között, M előbbinek káréra fennáll. S midőn ebben a helyes állításban
kulminál, bizonyságot lesz egyszersmind arról is, hogy a kor színvonalán áll s hogy 61 telteiben és szavaiban föladatának tudató vezérliElőadásának végére érve, kidomborítja, hogy Magyarországon ornilhológiai lekinletben a lulajdonképeni. komolyan veti tevékenység
még csak három évtized ólt) vehető észre, s hogy ez az oológiávat
vetle kezdetét. Ezen a nyomon azután vissza keni I Besztercebányára,
gyermekkora oolúgiai foglalkozásának színhelyére: ö, immár uférfi,a
1 (idomán v embere, hogy nemes törekvésének c szülőhelyét az azt joggal megillető díszes elnevezéssel: <a magyar ornílhológia bölcsője*névvel ékesít».-.
Aztán egész odaadással bocsátkozik bele ama férfiaknak és cselekedeteiknek fölsorolásába, a kik a magyar ornilhológia mezején működtek; kis és nagy embereket sorol fel. kiket éixlemeik szerint igazságosan és buzditólag méltat.
A hatalmas főurak és nagybirtokosok — mint az Ohczv-ak, RÉVAV-akBRÜDERN bárók s a CsEKONics-ok, kik lks\ PÁL konzervé tort megpárlolgatlák; FÖI.DVAR-Í MIKLÓS illán, kinek (jyfljtcinénye a Nemzeti Mú-

zeum birtokába ment át - ,..' ..|.-."»1.1» \ny,-,v{\ következett: szerényorvosok, gyógy szertárosuk. * -1 - • - •\n|űl az Ő kedves iskolamesterei, ezek között első sm I < < - " im.nis őrökké iljú ROKOSZISTVÍK, ki a saját és övéi s/újjtul .1 hl.iiul ujNoijalta meg, hogy a természettudományoknak s i! Nemzeti Múzeumnak hasznos szolgálatokatlehessen.

És még csak ezek után kezdi saját tevékenységének eredményét
számokban kifejezni. Az orníthológia akkori állása szerint Európára
100 nemet számit körülbelül 531 fajjal, u melyből ö Magyarország
ornísa szarnám 87 nemet, 298 fajjal határoz meg: még pedig «zárazföldi madarakból.» 59 nem, 183 fajjal; «futómadarákból» 2 nem, 3 fajjal — a két Otis és az Oedicnemus; «gázolómadarakból« 23 nem 55
fajjal; végül •úszömadarakbóli 13 nem, 5G fajjal. A fajok száma nem

:ÍÍSvág össze |«mtosun mivelhogy 183+34-55+56 = 2!)7, tehát egy fajjal
kevés«!»]). H e bizonyosan valamely számadási, vagy sajtóhiba csúszott be. Azonkívül előadja, hogy az onomalológia és szinonimikaérdekében 1000 népies madár elnevezést gyűjtött; — a mi pedig [alegértékesebb — hogy imádott szakmájának mindenütt barátokat és
tanítványokat szerzett. És itt isméi a neveknek bosszú sora következik, kisebb nagyobb embereiből az egész országnak, úgy amint azokat
utazásai közben fölkereste, buzdította és meg is nyerte.
PETÉNYi-nck gondja voll rá, hogy az ország külömbözo részeiben
lakó embereket nyerjen meg, meri nagyon is jól tudta, hogy Magyarország ornisáról teljes képet alkotni csak ezen az egy módon sikerülhet.
Ez az értekezés végűi egy lelkes fölhívásban csattan, mely körülbelől ezeket mondja* Oh. munkálkodjatok, huny minden hazafi, hasikeréért dolH.fji..

.

•

II"

hazánk van * H>:az egyetem SMTI.M.HMII• I • I. < s;,k c<jy Oiks.•.:.•!
, X. ,,,,. li

ko/os kim-sünk

MN/HIMI ../ n : >im'snvel; :i Ter-mészettudományi Társulat az ő gyűléseivel; tieitek az iskolák, és tieitek
vagyunk mi, kik kutatunk és gyújtunk, valamennyien. Tiszteljetek,
ajándékozzatok nu-g minket, legyetek boldogokká vizsgálódástok tudományos erednu-im-iw I .1 Uiim'/i't fontosabb természeti jelmségi-vel, ebeknek IH|,I.
•,.
,1 «így legalább is figyelme/lessetek
alkalmilag íi/nku
I|. m Magyarország ornisának me/ejínérdekes meglii|_\vK-l irs/.iik. I1.1 u madárvilág tanulmányozása lelketckcl rjViimpitju s :i szív i' ffitfitl oromét érez, ha a fül a madárság
óiiL-kcben. H szt-m s/in|)um|iájiíl)íin váltig el gyönyörködött; ha az orni!boli>gia igazi h:iszn;iil élveztétek s ennek a szép tudománynak
hiirhul f(jy barátot, vagy pártfogót szerezhettetek : akkor emlékezzetek livsztcraEvhánya nemes, vendégszerető, a tudományok iránt buzgón érdeklődő városára s hangoztassátok velem együtt: a magyar
nrnilhnlógia bölesöje sokáig éljen!!
Körülbelül ez volt tartalma az 1843. évi értekezésnek, mely bizonnyal biven és szépen jellemzi a kort, úgy az embert is. PKTSNVI

37
lelkében invleg tV/és lakozott s ;i mii k'ti. czélluclatnsun t t-t le. követve az arany mondás intelmét: «|iiid ÍJILÍII agis, prudenter ágas etrespicefinem».
KuRmi ÁGOSTON ezen a gyűlésen díjat tűzött ki e kérdés megfejtésére : hogyan van az, hogy az «serdók vágásait már a vágata* elsflévében is növények borilják. melyeknek magvail a madarak oda nem
hordhatták 1
A dijai PETÉNYI nyerte el, még pedig 8 növényvándorlás »kainak w föltételeinek alapos kifejtésével. Ezt a díjjal kosznnizoil értekezest Temesvarolt, a negyedik vándorgyűlésen — 1 8 « - olvasta
fői: ezenkívül beszéli még Magyarország emlőseiről is.
A Természeti udományi Társulni KvkönwélK-n egy é n e i kásöbh
egy értekezése jelent meg a magyarországi «mis ismeretének haladásáról.
A temesvári vándorgyűlés sikerén felbuzdulva, KUBIKYIÁGOSTONegy második dijat (űzött ki oly tnémának megfejtésére, amely addig
Magyarországon még érintve sem volt, annál kevésbbé tárgyalva. Ex
az állalvédelem kérdése s az állatkínzás megakadályozása módjának
keresése volt.

Az a csira, mely hajdan a gyermek kedélyélicn fejlődésnek indults u gyermeket főkén az elhagyott, elárvult niadárfwk oltalmuzójává
avatta, hatalmas fává erősödött, a mely gyümölcsözőit is. PETÉNYI ezt
a második dijat is megnyerte egy értekezéssel, a melyet az ötödik— 1844 — vándorgyűlésen, Kolozsvárt! adott elő.
S a mi még ennél is t ö b b ! PETÉNYI a díjat, még Temesváron,hat aranynyal szaporította volt; minthogy pedig Kolozsvárit az egészet
ö nyerte el, felét egy állatvédő-egyesület alapítására adományozta, amásik felél pedig díjul lűzte ki a következő pálya kérdés megoldójának: Miféle befolyása von a természettudományoknak a nemzet szellemi haladására?
Ebben :,v. évben, a vándorgyűlés alkalmával beutazza iiz akkor
még kíllon álló erdélyi fejedelemségei, hol barátja és tanítványa,STETTEH R V. az orníthológia terén fárad hatatlan tevékenységet fejtett ki.

Ennek az utu/asnuk m-dmínye a pnweliták hosszú Mira s cj|yértekezés volt, mely Erdélyt zoológiái szemponlból tárgyalta. Ex ulól>bit u hatodik vándorgyűlésen, Pécsett — 1843-ben — adln elő.
A legközelebbi — Vll-dik vándorgyűlésen, 1846-ban, mely Kassánkezdődött és Eperjesen iblytatlatott — az előadásoknak egész sorozatával lépett fül, úgymint: a Muscicapa parva és a vakandok különös tulajdonságairól. Végül egy fölhívást lett közzé, mely a végkiirtáshoz közel álló bölényt és a hódot veszi védelmébe. A bölény, fájdalom, akkor már ki volt irtva. Az utolsó állítólag 1814-ben esett el.
Ez a folytonos tevékenység, a melyen kivül a Nemzeti Múzeum
gyűjteményének konzerválását és gyarapítását is folytalt a — még
pedig minden segítség nélkül - a Magyar Tudományos Akadémia
figyelmét végre ráirányozta és 184ß deezember 18-án levelező taujaul
mey is választatott.
Mint akadémikus a magyar orvosok és természetvizsgálók nyolezadik vándorgyűlésén, — mely 1847-ben Sopronban üléseseit, s melyet
fényben megközelíteni máig sem sikerült — élénken részt vett.
Nem csak hogy a magyar orvosok és természet vizsga lók színejava gyülekezett ott össze, hanem a külföld is igazán fényesen vett
részt. A tagok száma 483 volt.
ESZTERHÍZY. PÁL herczeg volt az elnök; a külföldiek sorálian elsőhelyen BONAPARTE LUCIÁN, Canino herczege tündökölt, a ki előadást is
tartott; ott látjuk KOLLAR-I, HECKEL

JAKAB-OI, NATTERER JANOS-I; ottvan dr. WITTELSHÖFER, dr. SKOFITZ, HAOKH FEBKNCZ, HÖRN ES MÓRICZ,

ALEHSPEKG ÁGOSTON herczeg tábornok, DOBLHOI-T báró, a svéd MAGNUS

Huss Stockholmból, s több másuk. A mi akkori entomológusunk,:OcsKAY
báró, kinek TOUSSAINT OE CHAHPENTIER e;iy Odonturnfejt— Barbilislesücskayi — dedikált, a ki azonkívül egy Stenobolhrus fajt is — crassipes OCSEAV — fedezett föl és irt te, itt szintén buzgólkodolt. Nem
kerésbbé a mi PETÉNvi-nk i s ki két előadást tarlóit: egyikei a gyűj-tésről és gyűjtőkről, a másikai pedig alojásgyűjleményekrol.

Az uralkodó hangulat emelkedett volt; mintha az emberek sejtették volna, hogv Magvarország rövid lavas/ára hosszú, szomorú
léi fog következni!

E viimionjyiilcsnrk ii'ulai i-«ik tclji- liswnhnl óv leforgása ulún.
1863-ban jelenlietiek meg. mely ido alatt igen sokan azok közül, kik
Sopronban omti fényes gyülekezetben riszt veitek — a c&nlák véresa áldozták ílclökd — * )i};| lőbben ii természet őrök törvévényének adózva h.«|\i.il, i I :i/ ink M>i-;it, Az utóbbiak küzé tartozik
11 mi PETÉNVI-nk is" !>•!,• i<.rl Az 1848-ílik év beköszöntött.
A társadalom teszull . ;• \..v..
. .Mi fokai étié, csök egy lehel let revolt szükség, ho([v „ kii.tic, l„ ».•Ikezüék.
A lehellet helyeit azonban rancziaorszngból és Bécsből a fórradalom hirc. lehet vihar érkezeit i természetes volt, hogy ennek
Magyarországra is óriási hatással kellett lennie.
Márczhis 15-ike a sajtószabarfséíjirf f<iy cs"Pl> v é r nélkül szülte;a kiváltságos nszlély el6jw|airól önként mondóit le; a feudalismusbói
az alkotmányba és a parlamenti rendszerlx- való álntenet et|ésKen
békésen menl végbe. Hogy miféle okok vollak nznk. a melyek Magyarországra a szabadságharc/ véres küzdelmei ráerÓszakoltúk. annak tárgyalása nem tartozik ide. E kis vdzlal föladat» csupán t-sak annyi,
hogy .innak az életnek némely mozzanataival me(|ismertessen, a mely
akkoron lökép a mi Nemzeti Muzeumunk köriil keletkezeti és rejlOdAII.
A remek oszlopcsarnok, u nnyv lépcsó s ennek kAkorlálja volta népgyűlések legkedveltebb s leglátogatottabb helye. Magyarország
halhatatlan lyrikusa. a szabadság harasTvrtteusa. PETÓFI SANDOR nem

egyszer emelte föl ttl lelkesílA sxovail!
Azalatt pedig az ornílhológus PFTTÉNVI az épülellwn levő dolgozószobában akadémiai székfog la lóját irta. melyei 1S48 július 3-én elA is
adott. A sólyomról és sólyinászalról érlckcKett.
Egy futó pillanatra [t'szep remény rozsaszinélwn lündöklötl minden. Szebh kor hajnalpirjánnk véltük az események folyását Azonbanarasznyi idö után már a háború borzalmai száguldanak Magyarország
területén. A kővetkező év elején a győzelem a magyar szabadság ha rcz
zászlóihoz látszott szegődni; — de aztán — n Nap vértengerbe áldozott le. Magyarországra a mérhetetlen gyásznak éjszakája borúit; legnemesebb erői törve voltak. Még a tudományos intézetek kapui isbezárultak. . .

A Xemzeti Múzeum büszke tála i- nehéz klókIten gy:,k<nlricsapatok lármáját verte vissza; az udvarokon csapniuk táborozlak.
HENCZI tábornoknak egy Budavarából átröpitelt bombája a nemnélkincstárának közveletlen közelében robbant szét; a borszeszhe rakottgyűjteményt csak a kedvező véletlen mentette meg a kozákok szomjuságától, mely csak akkor csillapodott le, a mikor egv üvegbon eltévé
emberi korcsszülöttet ismertek fel.
Igazgató, kusztoszok és a szolgaszemélyzet — sokszor hónapokon
keresztül minden fizetés nélkül maradva — angulna módjára siklottak, alkalmazkodtak, csak hogy az inlézelel fönntartsák, a mi sikerült
ís; de épen mert ez sikerüli és ők hivatalukban megmaradtak, százan
meg százan kapaszkodtak beléjök: üldözöttek iproskríháltak, kompromittáltál» — s a jó ég tudja miféle üldözöttjei és mcqkiilömbóztelése!
az abszolutizmusnak
A legelső, a mit az erőszak az országban véghezvitt, az összes
fegyverek elkobzása volt PETÉNYI ornilhológiai tanítványai egyszerre
csak fegyver nélkül maradtak s fájdalmasan néztek nem egy szárnyas
ritkaság illan — lehetetlenül.
A PETÉNYi-hez ebben az időben intézett levelek kél dolog körül
forognak: megkegyelmeztetés és fegyverpasszusI Elöltünk csaknem
hihetetlen, milyen kínos, keserves eljáráson kellett annak keresztül
mennie, a ki fegyverpasszusra akart szert tenni.
Ennek a korszaknak már kezdetéből is alig van valami meghalóbb emlék, mint az a levél, a melyet az ornithológus STETTEB P E TÉNVi-heü irt s a melylyel később majd megismerkedünk.
És lSJO-ben PETÉNYI mégis értekezik a kakukról s a Carpodactis
rosfiisról; egy évvel később a Spalax typhuliisról; azután már csak
paleontológiái jelenségekről.
Életereje s azzal együtt teremtótehetsége is hánya 1 la ni kezdett.
Némi változatosságot még

COCHRANE ARCHIBALD nyújtottneki, kivel

madártelepeket látogatott meg; ezenkívül egy németországi út, a hol
BHEHSI fölhívására — kinek ALFRED nevű fia révén komája volt —hozzá NAUMANN és BALUAMUS E. biztatására is, a német ornithológusokgyűlésen részt akart venni, a nélkül hogy czélját elérhette volna, még

pedig a «passzus» hiúnya minit. Azonhnn — minden valószínűség szerint — mégis ott volt Kenthendorfbiin Biremmél; Diebzigben —NACMANN-nál — pedig biztosan megfordult, a mini ez BALDAMUS E.
leveleiből majd kiviláglik.
Innen kezdve életét betegeskedve vonszolta tovább. Karlsbad
forrásainak évenkinl való fólkeresése nélkülözhetetlen föltétellé váll sa betegség nyomasztó, elkeserítő hatással volt egész lelkületére, a mit
még az is fokozott, hogy az újabb áramlat, L i. az, a mely a leiró
zoológiában az «empirikus módszen mester-czlmel viseli — többé nemértette öt meg; mint a hogy ezt okaival egyutl még tárgyalni is fogjuk.
Közte és némely társa közöli súrlódások támadtak; nagyfokú ingerlékenység vett erőt rajta. Ez időszakban az etégületlenség, nem egyszer a féktelenségig menő e|>és indulatossag vett erőt raj la A beteges ingerlékenységet ellenfelei nem mindig nézlek el neki.
Külföldi buraijai, különösen BRKHM, — mindenekelőtt pedig
BALDAMUS E. — ez utóbbi 1847-ben NAUMANN ajánlatával ellátva, Buda-

pesten fölkereste, jegyzetkincseit liltti, ót magát pedig tisztelni tanulta —ezek tudták, hogy Íróasztalánakfiókjaornithológiai följegyzések kincses
ládája, a mely csupán caak szerkesztésre vár, hogy az omithológiának
nagy s főkép az akkori idöklxm igen fontos szolgálatokat tehessen.
Annál inkább sürgették tehát a kiadást, minél bizonyosabbak voltak
abban, hogy PETÉNYI egészsége meg van támadva, hogy élete fogyvaA mint látni fogjuk, BAÍ.DAMUS határozott és elfogadható ajánlatokat tett neki, PETÉNYI meggyőződését azonban nem birta megingatni, mely abból állt, hogy neki haza fiúi kötelessége mindenekelőtt nemzete művelődését megszolgálni, művét tehát mindenekelőtt
magyar nyelven közzé lenni.

Egész leikével ragaszkodott e meggyőződéséhez; az an vag együtt,a terv készen voll; de a véghezvitel — erre az étet még hátralevő része
már nem futotta! fökép, ha meggondoljuk, hogy gyűjtése a magyar
nyelvharcz idejével esett össze, a német ornithológiai irodalom befolyása iilalt állolt, jegyzeteit tehát német nyelven készítette s a szükséges magvar szókincshez nz anyagot még csak összehordogatta F42
Dt még ebben a szomorú álki|H>lúlKin is az ornilliológi;i agitátora
maradi, ki az emberekéi — ha szabad így szólni — röplcbcn hóditotla meg. mayához s szakmájához bilincseik. Beleg társai, kikkel
Karlsbudban ismerkedett meg, azonnal mcghódollak neki. BizonyosDIAKÓNUS gróf; ZINKEN báró és mások levelei a legnagyobb hecsulcv-

ről és ragaszkodásról lesznek tanúságot s ezekből az iratokból lisülán
kiviláglik, hogy PETÉNYI vonzó előadása voll az. a mely a l.rmós/.ljelenségeihez, fökép pedig a madárvilághoz füzódve. a liiillr|ulóságrabűvölő hálással volt.
Hogy a szóval bánni és hatni tudott, azl kétségtelenül a Iheolo(jíának, de még sokkal inkább lelkülete mélyságének köszönheti«.
Az 1855-dik évben Karlsbadot elmulasztotta; egészségének látszólagos javulása téveszthette meg. Régi baja csakhamar teljes erejével
ragadta meg, oda szegezte az ágyhoz, melyet élve többé el sem hagyható».
Hosszú, kilenez egész hétig tartó súlyos szenvedés ulan, IH55
oklóber 5-én halt meg. Papírjait utolsó szavával a magyar Tudós Társaságnak hagyta.
Ezek történetét már ismerjük!
PETÉNTI a budapesti köztemetőben nyugszik. Barátai és tisztelői
szerény emléket emeltek hamvai fölé, a melyen a SZÉKÁCS JozsF.r
superintendenstöl eredő felirat szerint az áll, hogy az Urnák és n
Természetnek papja volt; hogy az Úrnak élete tavaszát aldoztü föl
s azért üdvősséget nyert; a természetnek életnyarát ajánlotta lől és
nyomort aratott; az Úrnak imáit hozta áldozatul, a természetnek —önmagát.
PETÉNYI gyermekkora a nagy európai reakezió, a szent szövetség
idejére esik, a mely az ö hazájára is visszahatással volt. Küzdelmei —mini magasra törő szellemé s Magyarország tudományos termeszeirajzának apostoláé — összeesnek népének nagy, nemzeti, politikai, társadalmi és művelődési átalakulásának előkészítő időszakával, tehát egy
nagy lörrongasi időszakkal. Életének vége a megújult reaktzió nyomása alatt következett be, melynek minden törekvése nemzetének legnemesebb ösztönei ellen irányult.

EíjéM ílctíolyásn ezért sziikséjjkűppen folytonos kiktU'lom volt,
oly harcz, a mely még :i niugáfoan szerény sikerre is ;i nngysíig bélyegét nyomja rá s még külön megszenlelésl is nyer, mihelyt számba
veszszük, hogy e küzdelem rnyójn unni nemes hazaszeretetei, a mely,
a midőn az emberisé«) haladásának nevében, a magasztos czél elérhetésére a helyes utal kiválasztja cs követi egyszersmind hazájának,nemzetének is nagybecsfl szolgálalokal leszen.
Mindezt k-kintelbe kell venndnk, ha helyesen akarjuk megítélni,vájjon PETÉNYI kötelességének teljes mértékben meg felel l-e.
Es most hadd következzék íródni mi hagyatékának egyik lapja.

A KÉK VÉRCSE.
CERCHNE1S VESPEKTJNA LINNÉ.

PETÉNYI J. S. HÁTRAHAGYOTT IRATAIBÓL
néhai Dr. TAUSCHER GYULA ÉS CHERNÉL ISTVÁN.

A KÉK VÉRCSE.

Falco rufipes. Bechst.: Boie. F. vesperiinus Linné, Besecke, Gmel.,Keys.-Blasius. Der rott'üssige Falk, Naum. Rotmssfalke, Abendfalke.
Rötlábü sólyom Reissgr.; Vajda, Pelényi; Kék vércse, Heves megyében. Sokol rudonohi, cervenonohi, Palliardi; Vög. Böhmens; Skolizh
rudezhonorjni. Freyer, Vögel Krainí,.

FAJI JEGYEK.
A szárny első evezőtolla olyan hosszú — a himé alig valamivelhosszabb, a tojóé alig valamivel rövidebb — mint a harmadik; ex
utóbbival együtt 2 6 3 "/„.-níl (351—395 »/„) hosszabb, mint az ötödik.
A karmok hegye hímeknél világosbarnás-kékesszürke, ujabbaknál és
tojóknál feketésbarnaszürke. A lábak, a szemkarikák, a viaszhártya
többé-kevésbbé sárgásvörösek. A felső káva foga tompított. A teljesen
kifejlett him háta sötét, majdnem feketés-ólomszinu; a tojók és fiatalokhála hamvas, keresztbe és hullámosán futó fekete csíkokkal ékesítve.
LEÍRÁSOK.
Egy 1842-iki május 4-ikén a Tiszaföldvár mellett fekvő Martfű
«Erdőaljai nevű részében elejtett öreg him a következő viszonyokat
mutatta: hossza 2963"/„; ebböi farka 138 ™/„.; a szárnyak, tárva 724 3"/„;a szárnyak hegye eléri a fark végét; a farkalja tollazata alig 13-2"/„-relhosszabb a farcsík feiölinéL A szárny 23 evezötolla közül, összetett4Ns/árnynál a 20-dik egyenlő a H-ikkal: a/, clsö toll — l>elsö zászlóján —8-8—11 "/„-ig keskenyedve. A csőr, a felső káván végig mérve,17"6™/„hosszú; viaszhártyája 4 - 4"/„, kampója 3•3™/,, hosszú; tövén magas és 121-/„ széles; itt szarusárgás-vörösesbe, hegye felé palakékesfeketébe, a két fél színe egymásba átmenve; az alsó kávának csuka hegye szélefelöl kékesfekete. A csór belőlről a szaranemú részeken
halavény vörösessárga, elöl sötéten árnyékolva; a szájzugokban narancssárga. A nyelv húsos, felül barnafekete; három bevágás négy
karajkára osztja, a mely bevágások közül a középső a legmélyebb;hátul — amazokon kívül és belől — erős sarokkal és éles fogacsókkal rakva. A viaszhártya, a szájzug külseje és a pilla szép,
kissé fénylő viaszossárgás-vörös színű. Az alsó káva Is a villáságazás(övéig menve, viaszbártyás, iaely utóbbi a szájzugok révén u felső
káva viaszhártyájával összefügg. A nagyon el kerek ftve-tojásu lakú orrlyukak előrefelé kissé szűkebbek, 2í'"/„ hosszúk, 16"/„, magasak s alámasztékokkal együtt szépen fényesen sárgavörösek. A szem környék
meztelen bőre ha Ivány-vöröses-sárga; a szem szivárványa sciiétlmrau,
a pillaszőrök feketék. A lábakon: a szár 5 2 1 ""/„,, a taraus 241"1/,,,
hosszú és 4—6-/„ erős; a középső újj 19H™/™. karma ll™/„,; a külső
ujj l?«1"/™, karma 8-&m/„; a bebő újj 154"'/„, karma 11 •'/„; a hátulsó újjll™/„,, karma nem egészen annyi. A három elöreátló újj hát fele végig
vértezve; a bátulsó újjnak csak négy vértje van. A lábak színe világos
téglavörös; a vértezel széle szennyesfehérlő. Az ujjak talpfele, különösen az igen erős boltokon szemölcsös, sárgásvörös; az élesen hegyes karmok tövükön sárgásan-vörösbarnák, hegyők felé szarufeketések. A lábszárak felül és oldalt majdnem közepék tájáig tollasok, asarkon — még a hajlás fölött is — meztelenek. A iábszár gatyás, agatya alul elkerekítve, lollaza lömótl, messze leérő. A főloltuzal szineólmos, inkább ólomkék, mini ólomszürkc; a fejen és leg kivált aszemtájon s a csőr felé feketébe átmenő. A hát felső része, a farMik felső tollazata úgy a szárnyfedő tollak is a legsöléleblwk, u hasfél tollazata a legvilágosabb; a szárny evezötollai világos-szürkék, aszárnyak belső fele nagyon sötét barnásszürkés-fekele; a fark felúl
kékesfekete, alul barnás-szürkésfekele, sölél ezüstszürke szegessel.

A gatva, a végbélláj s a turkálja 1olLi/atu tnzt'sen ronsdavörüs; a i r tván e síin a legsötétebb, minden üti finom, sölél, gesztcnyeszin szárfoltokkal s altil igen finom fehéres tollszélekkel diszilve. Valamennyiólomszínű loll fekelés szarcsfkokkol, a melyek a belső szárnyfedő
tollakon kiválóan szembeszökők, a farkon pedig néhány kereszt befutó
csikói is alkotnak. A |whely. még a rozsdavörüs lollok tövén is kékesszürke. A szárnytollak szárai kívül feketék, belül fehéresek.
A gyomor nagy tömlő; ezé a példányé zsírral volt boriivá; azelögyomor zsíros-mirigyes; a vöröseres, kerek atmetszésú, 4—6"/.
böségű bél hossza 507-/.; a vakbél i'U 0) hosszú.
Az ugyané napon és helyen elejtett ifjú hím hossza 283"'„ volt;a nem egészen 132"/,. hosszú fark 6-6"/.-rel áltntl ki a még nem egészen kifrjlódotl szárnyhegyeken túl. A szárnyak tárva G8J-/„. A csőrlőve szaruvöröses-sargáslehér, hegye felé kékespatafekele, a mely két
színezel összemosódott; a csőr belseje halavány-sárjjásfehér, a zugokban czi írom sárga. A nyelv, elöl. barnafekele: a viaszhártya, a szájzúg
és a pilla sárijásvörös; a szemkőrnyék fehéresen zoldessárga; a szem
szivárványa igen sötét lencselwrna. A táluk sárjjásvörösek, a tarzuson
szennyesfehérek; a lábujjak lalpfele vt.rússánia; a karmok barnásbavörösessárgák, a felso félen és a hegyeken kissé Itarnafeketésen 1«fiiltalva. A törzs tollazala jobbadán ólomszürke, de a megelőző év!>olszármazó flóka mez még mindig látható. Még pedig: a homlok fehéressárga ; a fej és nyak oldalain, úgy a torkon is a legtöbb ólomszűr ke toll alapszíne még rozsdásargába játszik, a mely szín az egész
hasfélen és legkiváll a mellen, a tollak fele szélességét horitó s azólomszürke szélekbe mosódó szárfoltokai alkot. A szárny felületének
csuk kisebbik fele — a kisebb fedőtollakon — ólomszürke, a többi
rész, az erősen kopott itjiikori meztől eredve, sőlétpulabarnu, vílágoskékesszflrke, rozsda sárgával keresztbe-csikos. A szárny evezötollai sközvetetten fcdőtollaik barnák, a végeken fehéresen szegettek. Az
előbbiek a belső zászlón nagy, fehér, barnásán befut tat olt szemtbltokkal. A szárny belső fele a fedőtől lakkal egyetemben sáryásfehér, vörösbarna szürlbltokkal és vonalakkal habos, és csak a törzsfelöli részszépen sötét-ólom szín ű ; a sötét, kékesMürke evezőtollnk halavány-

lehér. barnásán bel ut látott kereszt fo II ok kai tarkázvu. A farkon csak anégy középső loll volt sóleten ólomszinű; a két közbülső, még a megelőző mezből származva, világosabb, nagyon kivehető söiétfekele — a
két szélső toll szembeszökő végszalaggal. A többi farktull még az ifjúmeztől szánnazván, rozsdasárga-barnásfekete, palaszürkén szegve, t í z tize négyszer keresztbe róva s azonkívül a végükön szélesebb szegessel. A fark also lele halavány vörösese n-sárgásfehér, palaszürke keresztcsikókkal. A végbél körüli, az alsó farkfedötollak és a gatya halaványabb rozsdaszimi; az alsó fark fedőtől lak épen csak rozsdasárgák.
A végig ólomszürke hasfél színe vegyesen kékesszürkébe és rozsdusárgáha játszó, még pedig azért, mert a tollaknak foltosan-sárga töve

PELYHES KOR.
Az 1844-it évijen GUBE MIHÁLY martfűi ispán egy pár, körülbelül

kéthetes kékvércséi küldött. Nagyság szerint körülbelól akkorák voltak,
mini egy fúrj, de zömökebliek és húsosabbak. A nagyon finom viaszhártya, a szájzugok, a szemtáj csupa szsáya kezdetben kékese n^irjiák,
zöldesbe játszók voltak: a szem annyira solétWna. hogy kis líivolból
nézve feketének íelszetl. A i-sömk végig nézve sárgászöldek, hegyfik
leié alig-alig solcl<J..I M.M.ik .1 csőr belseje, a töve felé, halaványsár(|a, vöröst1!.!)!• .':•• >l" •" részek a nyelvvel együtt húsvörösek. — A lábak li. • 1:állják s ilyenek az ujjak talprészei

is. A karmok saiij-^iiíln-iLl, h l ; iyokön és az oldalakon alig-alig haraásodók. Egyébként az egész lest igen puha, íinom, gyapjas, fehér pdielylyel volt Iwritva. Akkoron a tollazatnak még nyomai sem voltak láthatók.

ÁTMENET A PELYHES KORBÓL AZ ELSŐ TOLLAZATDA.
Három napra reá csak úgy tódúlt a sok tokos tolt, főképen aháton, a szárnyak közöli, a hasfélen két oldalt; úgy a mellen is. Megérkezésük után 17-ed napra — a midőn tehát négy, legfeljebb öt hetesek voltak, majdnem teljesen kifejlett tollazattal bírtak s annyira meg-ölerősödtek, hogy jó darabon út a röpülésl is győzték. Ebben a korban
ilyenek voltalt: a csőr és a viaszhártya ha la vány kékesszürke, gyengén
sárgászölden befuttatva; a hímé sötétebb — kékebb — mint a iojóé ;a csupasz szemkörnyék kékesen-zöldcssárga, felül és alul jócskán
feketés szőrökkel rakva. Maga a csőr a hímnél a tövén zöldessárga,kampóján sötét-kékesszürke, feketésbe átmenve. A csór alsó kávája
végig zőldessárga csak tövén kékesen beszürve; a tojóé zöldesen
halavány viaszsárga, erősen vörösesbe játszva; — ennél a kampó legnagyobb része, úgy az alsó káva hegye is, szaru kékesen-fekete. A lábak
mindkét madárnál szennyesek és halavány-narancssárgák, de a í-nál
vörösesebbek mint a j-nél; a lábujjak talpfele és hótkeik sokkal vörösesebbek, mint a lábak. A d1 karmai tövükön — a középujjé szélein
is — szürkésbarnák, egyébként szürkéssárgák; — a 3-nél sárgásfehérek,sötétebb rajz nélküliek, csak a középujj karmán van — a hegye felé —barnás csík árnyalata. A torok, a pofák és a vakszem Iája szennyes
fehér, rozsdabarnába húzva; a s-nél ezek a részek is sötétebben vörösbarnák, mint a hímnél. A sötét pofafolt és a bajusz — a melyekben
a tüzes szem ült — fénytelen feketék voltak; a -vakszein Iájától fehéresen elválasztva. A fej teteje világos-rozsdabarna, a homlok felé fehérbe
játszva, itt fénytelen feketén vonalozva, vagy szárfoltokkal tarkázva,melyek oldalfelé sötétednek. A nyakszirten kétoldalt egy-egy nagy világosrozsdabarna folt, mely csak a lollak leghegyén gyengén feketarka
igenfinomanvörösfehéren szegett volt. A fejen ritkán bár, de még ott
voltak a három-négyágú pelyhecskék, a melyek azonban erősebb mozgás közben el-eiszabadúltak. Az egész dolmány sötétkékesszurke, eszín kezdete elölt fekelés, szürkésbe átmenő árnyéklattal. A világosrozsdabarna tollszélek, minél alább, annál szélesebbekké váltak, leginkább pedig erős volt e rozsdabarna szél a váll- és kétrendbeli szárnyfedő tollakon. — Mind e rozsdabarna tollszélek, végok felé, még fehéresszürkén vonalzottak is voltak. A másodrendű szárnyfedötollakon végig
már néhány sötét, sőt fekelésszürke, széles keresztcsik futott; ezek
közül a toll legvégén álló egyszersmind a legszélesebb is volt. Az
elsőrendű szárnyfedőkön, a szárny háttilsú felén, úgy e szárnyrészevezőtollain is, már 4—6 keresztbefutó csík volt s ez utóbbiakon a52
1

vilagosrozsdabarna szélek szembeszökők. HölibreiHi lehéi-szüi-kéheátmenők voliak. A külső szárny ( \<v,y.,lhi ,'. r.-.fötk Uiniásb» szürkésfeketék, sötétebb s2arfoh11kk.il • • 1.
,, ... v.élekkel; u vendégszárny — alula — a legsí-cK • i... ,.. .I..I ,. milHiéres széllel; azelsőrendű fedők tetemesen vil;'njo-,.il.1, l,li,i-./urkrk, alig ismerhető
barnás lehellettel; az evezőtől lak - ;i hcLcdiklül kezdve — csakszürkésfehér toll szélekkel; az első hét toll ilyenek nélkül; hegyök
Teié ez ulóbbi tollak már majdnem teljesen foki-lék. Ar. i-vezőtollakbelső zászlóján, még pedig minél hálrább ,„1,1 1,1,1, i,-lu-i-t-s szemfolt állüti, mely alulról lekintve, löbb -• •:.
,1 sorakozott. — A szárnyszéle fehéresen-rozsdn-b:i[ ••;nvihlaku,
szürkésfekete szárfoltokkal. - A belső SZÍIIMJ k,l.,t. U . U I . ^ U I rozsda-

sárgák, erősen süürkésfehérbe játszva, a felsok kisebbek, fekelések. sóiét barnával tarkítva-felhözve, a hosszabb-középsók mindkét
oldalon fekele szárfoltokkal, sötélrozsdabarnával keresztbe foltozva,
néhány fehéres, zárt szemfoltlal: a legalsóbbak fénytelenül söléthamvasok, kellős szemtollokkal. Az evezőtollak belső oldala szürkésen-fekete — fehér, kerejatbesoratoüri «omfolt okkal. A hát alsó része
kékesen-fekelebarna, sötétebb, l;ri • --/;In • 1111 • 1 • ->11 -• • r- 1:1 11 > •. i i i h ixizsdabarna végszélekkel, ;i melyek m,.' •,•• -/urke vonalak láthatók, a melyek a tíililn.:.• ; •...
I.. ^.jísz alsófelén egy háromszoros, hullámuMiu !»lu, íd^illia n./.s.l.ib.inu, világosszürke és szürkésfekete rajzot alkotnak. A tarcsík ugyanilyen; a harántfutó rajz azonban itt oly széles, hogy nem hullámos vonaljától, hanem
cslkoknl alkot. A fark felső része barnásszürke, 6—7 léketés keresztszalagcjai, a melyek közül a világosabh, sárgásrozsduszln és széles vétjszalag a legszélesebb. A iark alsó lapja wüst szürke, feketés kereszt- és
rorzsdaszürke végszalaggal. A hasfél általában fehéresen-rozsdasárga;a mellen és oldallájon s a hasig terjedve, erősen barnafekete, s belső,fekele vonallal bélelt szárfoltokkal turkázva, u melyek n torkon es felső
mellen legszembetűnőbbek s legsűrűbben állanak: 11 Iá felé kisebbednek,
az alsó mellen pedig csak mint keskeny csikfollok, a lest oldalain végrea gályákon csak mint fekete szárvon alak fulnak lefelé. A sárgás gálya
már észrevehetően rozsdásba játszik s némi szárvonalzatot is mutat.

Az ülhíis, íi lábszáruk s :i véghél Uij;i a k<p világosai) bak, t. i. ithéreson
rozsdasárgák s csupán ;i leghosszabbfarkal)a-loli:ik végén akadt egy
iilig észreveheti barnás vonalzal és elenyésző szűrkésfekete keresztszalag. A farcsík zstrmirigyél Itoríló pehelyzet sárgása n-szürkevörös és
laposa n-ecset alakú.
Már e tol lazáiban tűnt Tel egy bár csekély, de mégis észrevehető
különbség a kél madár között. A í már egész megjelenése szerint iserősebb, vaskosabb voll, s a hímnél teljes három nappal előbb a Holt
talpra. Viaszhártyája s a csupasz szemlaj sokkal világosabb, csőre sokkal sötétebb voll — azaz annak halvány sárgasága sokkal inkább vörösesbe, a kampó sötét színe inkább feketéslK- húzott — A láliak is ai-nél vörösebbek voltak, a karmok ellenben a hímnél úgy tövükön,mint hegyükön sötétebbek voltak. Ugyanígy a f fehér torka és pofaIája is inkább hajlott a rozsdabarnába, mint a hímnél, a melynél erészek tisztábban Fehérek voltak: sít az egész tollasat, »kép a dolmányon s a test felső részén, a lékeiéi és rozsdasárga rajzok tekintetében sokkal határozottabb — azaz a kékes szürkéből kirívóbb — vollA í-nél. min) atf-nél,a mely utóbbi általa hun. még ;• húsfélén is fénytelenebb sötétesebb, szürkébb vc-gyilk-tii s ar. cigés/ hason véijig isszennyesszürkes lehelletíi volt.
ELTEKJEDÉSE, LAKÓ- ÉS TAHTÓZKODÁSI HKl.VKl
MAGYARORSZÁGON.

Ez a s/,'], rin,1,],, l,,|i,",|,|, <its/a(jáhan ritka s éppen azért életmódja >./i!•
léhugvn nagyon érdekes sólyom,
helyi-Mlil.. i, • ii. . : .,!.•
iini|yon elterjedett.
Mcá .ik.nli.im I'.WSÍIIIUOI I. :< i< :i Duna mindkét partrésüén s úgjnyngatészakra, mint nyugaldólrc, Sliria és Horvátország határáig; ésviszont Gömör, Torna, Szatmár, Bihar hegységeitől számítva, mind
azokon a nyíltabb, lapályosabb, melegebb völgyeken és területeken —úgy felső mini alsó Magyarországot véve — n melyek a hidegtől védve
voltak s e madár igényeinek megfelelő fészkelő és táplálkozási helyeket
nyújtottak.

1

A kük vércse tudniillik rarjsiszkudik oly tájakhoz, a melyek a zordon, erdős, magas hegységtől meglehetősen távol esnek, folyókkal,
egyáltalában vizekkel bírnak, sik vagy dombos felületúek; szóval, nyilt
tájak, a melyek közül azonban, úgy látszik, jobban szereti a síkságot,különösen mihelyt kaszálók, nyomások, legelök és szántóföldek borítják s itt-ott erdőcskék szakítják meg, folyó- vagy állóvizei pedig ligetesek; vagy mihelyt topolyafák, parkok, ángolkertek akadnak rajtok,
a hol azután más madarak is — fóképen szürke- és fekete-varjak, szarkák is fészkelés végett letelepednek. Fészkelés idején t. i. a kékvércse
csupán oly helyeken látható, a hol az imént megnevezett madárfajok
közül is az egyik, vagy a másik fészkel
A fák dolgában madarunk nem válogatós; az is mindegy neki.
vtijjon tékele lelevényen, homokon vagy éppen futóhomokon — úgy
az is, vájjon szigeten vagy folyó parton állatiak-e: odatelepedik, mihelyt a környék táplálékot ad, a már meglevő fészkek pedig a fészkeléshez alkalmat nyílj Iának.
Ezeknél az okoknál fogva a kékvércse sohasem található nagyerdők mélyélien; soha oly pusztákon sem, a melyek teljesen lakatlanok, m iveiét lenek; de mindig megjelenik ott, a hol a fekelevarjak
és szarkák is élnek: tehát emberi lakoktól nem messze: sőt azoknak közelében; de sót városok és falvak belsejében fekvő kertekben
is. ha fekvésük különben alkalmatos. 1825-töl fogva a kékvércsel
az ország különböző pontjain, mind azokon a helyeken, a melyek az
iménti leírásoknak megfelelnek, úgy vonulva valamint megtelepedve
is megtaláltam. Így a Dunamenlén Pozsonytól Zimonyig valamennyi,
fás Dunaszigeten, névszerint a pesti, csepeli, ercsii, adonyi szigetea
Hasonlókép a Tisza mentén, Tokajtól Titelig, nevezetesen az erdős,nyár- és fűzfákkal borttolt partokon. így a Martfű melletti u. n. «Erdőaljam számos rajokban; nem kevésbbé a Maros mentén is s e folyók
közeiben elterülő sík, vagy hullámos helyiségeken. A kevésbbé léreslegelök miatt kisebb számmal ugyan; de előfordult a Duna jobb partján Stiria, Horvát- és Tótország felé is. A midőn 1839-ben HECKEL barátommal a halászai érdekében a Balaton melléket jártam, megtaláltam
a kékvércsét egy. az út mellett elterülő, kaszálókkal és mezőkkel ha-táros tüliiyerdíii-skílK-n is. mely Zal;imegyíU-n S/.igligrt vár romjávalszemben terjeszkedett. Továbtki reá akadlam [xisoncz Iáján, a Törökvölgy nevíi jószágon, egy úgynevezett «Ijipos erdőben», mely nedve»
talajon álló néhány odvas tölgyből atnktill.
Előfordult Nagy-Károtyban a gróf Károlyiak |>arkjában; úgyunigy
Erdélvben, Déva Iáján, a Marosmentén is egyes párokban. Legnagyobb
számmal Pestmegyében a Dunamentén, de eltol távolabbra befelé is,
igy Rákos-Keresztiíron, Rakos-Csabán, legkivált a Lafferl és Podmaniczky bárók szarkás Olletvényeiben. n Rákos palakot szegélyező
topolya- és fűzfákon; úgy a Hangács-Orgován mellett elterülő szarkás«Homokerdöben» is: leginkább nzonlnn a malomlo parii topolyákon.
Éppen ilyen gyakori volt e madár a GyömrA. Péteri, Bille, Tét és
Monor melleit fekvő enlörskékben is, melyek szántóföldek, legelök és
kaszálók közé helyezkednek s felvältvu dombos vagy sik teriileienállanak, hozza a fekete varjak és szarkák lakóhelyei is.
E tájon, a Péteri melletti sxolókben. Inláltam meg 1826-ban legelső izben a kékvércsr lojásail. a melyeket uzután RHRHU, mint addig
ismeretlenekei, leírt és közöli.
Péteri mellen 184fi-han is, úgy u szőlők Iáján álló erdocskében,valnmint az urasáifi kert magas lapolyafth is akadtam egyes párokra;
úgy Telén — Bicske mellett — Tápió-Szent-Márton és a tBeregvötgybem is: továbbá Szoreg körül u futóhomokon álló, mucsarakkal hatátáros erdocskében is; nem kevésbbé Szent -Márton és Nagy-Káta határában ; Tápió-Szent-Márton hrlysít) belsqíhrn, n Bi.,iSKOVten. KUBINVIés SzABó-féle kertek (ekH<-\.i[ii -•. -./ nLil.iU.i 1,V.u/us(iklHin is;
1842-hen a Czcgléd, Albci-lí-li. iii.
I ( nlni-ki-kbeim
a hol a fekete varjú s szarl.
. , • I. i I ,mins volt az
Alsó-Peszér melletti «homoki.nLib,.U". lid m d o n .1 1-ulco subbuteoval együtt költ; akadt a Dóiusód és Bugyi melletti Du na ligetben;
igy Gyón, Dabas és Puszta-Babát kőrúl is. De sehol sem akadt oly
tömegesen mint ti Tiszamenti parti ligetekben, melyek tágas-téreslegelökkel határosok, azonkívül kedvelt tanyái u fekete varjúnak és
szarkának is, Magúban n Martfű melletti «ErdfiaÍja bon» évenkint körit Ibelöl 100 pár költött, egy leiepet alkotva.

Tisza-Foldvär leié utazva, 1842-k-n. Mimortúl kezdve a Tisza felémindenül! bőven jelen kezelt, niihelyi a nagy síkságon kaszálók, oyomások, veteményesek akadlak; úgy otl is, a hol erdöcskék vagy bár
csak facsoportok is jelen kéziek, Így a monori erdöcskében. Pilisen aa Beleznay-kertben, a Pilis és Alberti közölt fekvő nyár- és ákáczta
erdőkben, a melyek minden oldalról kaszálókkal, legelőkkel határasak, ezért kedves (anyái a szürke, a fekete varjaknak és a szarkáknak,
a melyekhez azután a kékvércse szegődik. Helyenközön akadt a ezeglédi erdőben, valamint a Ianyák fáin is, hol fckele varjak is l a k l a t
Törtelen és Abonyban, a helységek belsejében elterülő fás kertekben
is éli. Legbővebben ez évben is a imrtfnt «FHfta Íjában» volt, a hol
mindennek böviben van, a mi .•' (< I.'I >•' - I1.' .A. K'-t'l meg könnyíti. Ez
utóbbi helyen a Tiszupartol U \ . i - I. ,. ulölii-n tanyázik, holszámos fekete viirjú, szarka, v;nk I .n!.
i..! • -.Linsn fészke áll, s amelynek közelében nyomások ős lu^LA LLIJLJI».'!.. a hol a kékvércse
tápláléka: milliónyi tücsök, kHljúciu, csei'eLoyái' és futóbogár teremés megnyüzsög; hol a nedves réteken a zöld- és a kecskebéka él, agyepes oldalak verőfényes helycin pedig a kis gyíkok tömegesen fordúlnak elő. Ugyanígy akadtam reá — mint már említettem — aBalaton melléken is, u. m. Szigliget táján, tovább a Badacsony körül
s túlnan, a Somotjybun, Hiilvéij mellett, még pedig egy lápi tölgyesben.
Néha a Fertő körül, úgy Pozsony mini Sopron környékén is akad.
A Biharhegységbe intézett ulomon — 1854-ben — a kékvércsét,
Szolnok, Mezőtúr és Kórös-Ladány táján csak ritkán láttam, noha etájakon a fekete varjú folyton növekedő számban jelenkezik, tehát
fészke is számosabb. Magábun Biharmegyében egyes kékvércséket
csak Puszta-Badván körül találtam, tehát a varjútele|tekhez képest
csak igen csekély számban. Alkalmasint nem mer oly helyeken telepedni, hol a fekete varjú nagy tömegben tanyázik, mert nem bírjalegyőzni s önmagát támadásaitól megvédeni.

ííÉIJiTMÓI).
Minthogy a kékvércse leg többnyi re csak rovarokká], még pedig
olyanokkal él, a melyek milliószámra teremnek, mint tücskökkel,
sáskákkal, csere- és yanéjbogarakkal, nincsen oka az irigykedésre sinnen van, hogy társaságban él, megfér egymással s e tekintetben
egyetlen az európai ragadozó madarak között.
A viszony oly barátságos, hogy a társaság tagjai, mire a táplálkozást elvégezték és a részelt Iájra visszatérnek, akár a seregélyek, ügyszálljak meg az egyes fát, sót az egyes ágat is; de sőt, ha az ágatmár szorosan elülték, a későbben érkezők erőhatalommal fura kodnak
a többiek közé. Így üldögélnek és pihennek teljes békességben órákon ál is; csak néha-néha kap szárnyra hol az egyik, hol a másik
utána néz éllepárjának, vagy fészkének, kering egyet; de visszatér stáljaihoz ül. Ilyenkor egy lövés 4—6 du rabot is lelerítheL
Tanyáikról leginkább reggel és délután indulnak együttesen —50—100, egyáltalában a hány a felkeléstől elszabadulhat — a közellekvő legelőkre, gyepesekre, tarlókra, a hol azután könnyedén lebegnek, tova [isznak — ekkor fecskékre emlékeztetve — vagy néha
néha függve is maradnak; néhii pedig magasabb pontokra közel
egymáshoz, pl. vakondturasokra, rögökre letelepedve lesik a bogárságot; majd ugrálva s ügyet lenül futva, tücsköket, csere- és másbogarakat kergéinek, IdŐrÓl ídöre egyenként, néha mindnyájan isszárnyra kapnak, könnyedén keringenek, lebegő gyakorlatokat végeznek, mintha játszanának, így 1841-ben Pilis környékén láttam a
kékvércsének egy csapatja!, a mint a kaszáló fölött éppen olyan lebegő
függést végezett, mint a fekete ha!ászcsér a víz fölött, néha a nedves
ugarok fölölt is szokott; távolból a kél madárfajt akár össze lehetett
volna téveszteni. Rendkívül érdekes látványt nyújt a 20—50 darabból álló kékvércse csapat, a mint közel egymáshoz a legelő fölött
majd lebeg, majd függ, majd leesapdos, hogy bogarprcdájál fölszedje:
ez a tulajdonság ismét teljes élénkséggel a fekete halászcsérre emlékeztet, mely vizek, ugarok és tarlók fölölt ugyanígy mozog és ugyanazt tesziA kékvirisc júliusban és augusztusban, szárnyrakclt anyányi
llaival együtt, el szeret látogatni a kaszálókra is gal) na földekre, kivált
addig, a mig a lekaszált fu, illetőleg gabona még rendekben fekszik.
Énekre a rendekre telepednek azután a vércsék liirmasával-négVesével, hogy a bujkáló tücsköké! és egyéb bogárságot kilessék, Ilyen
vadászatokat különösen Budapest, továbbá Rákos-Kereszt úr táján a
Mér/se mocsár körül li<|Vellem meg, mini a hol tÉ vércse bővében van.
Csak nagy ritkán látható a kékvércse nagyobb darabon magánosán röpülve s az ilyen magános madár rendcsen him, a melynek
tojója még költ, a melynek tehát a him cleséget szerez és hordoz.
(jyakran történik, hogy az ember a nap bizonyos szakában ateszektetepen csupa tojót talál, a mint ezt |>1. u Péteri és Farkasd
melletti erdőcskékben tapasztaltam, hol 10-12 tojót s alig két himet
riasztottam föl; nyilvánvaló, hogy a tojók a tojásokat őrizték; a hímek
csuk a felriasztotl tojók kiáltására siettek a helyszínére. A fészek tájáne vércsék bizalmasak s még ha felriasztjuk is Aket, hamar ismét afészek közelébe leiepednek, úgy. hogy itl is akár tömegesen lelóhelók.
A párosodás után a párok, ezekkel azonban a már kotló tojók
hímjei is seregbe verődnek s igy röpkédnek alkalmas helyek fölött;
ilyenkor azután nagyon tiirtósnn függnek is,
Hogy ha a kék vérese apró madarakkal is élne, ezek minden
bizonnyal kerülnék; de éppen az a körülmény, hogy az aprómadarak,a melyek e vércsével egy helyen fészkelnek, teljesen bizalmasak és
nyugodtak, bizonyltja, hogy a kékvér«* nem ellenségük.
Mint bogársággal éló madár, a kékvércse nálunk egész nyáron
át rakott asztalt talál s innen van, hogy még táplálkozása helyén
is megfér egymással, nem irigykedik mint nem egy faj rokona, mely
tápláléka! nehezen szerzi s éppen azért kerületében nem tűri meg a

Noha a kékvérise l>qiyél>en nugynéha kétéltüekre — például
zöld békákra — is találhatunk, a melyekel e mndár tavaszkor, a miilön rendes tápláléka még nem fejlődött ki, n gyepesek pocsolyáinak

széléről szedeget, u hova a béka ekkor ikrázni száll, úgy látszik, hogya lermészcl legföképen a nagvobb bogárságra, mini bogarukra, sáskákra slb. utasítja. Különböző időszakokban e vércse Iwgyében asaját nedveikben föláztalva puhított sáskáknak, tücsköknek és Rhizotrogus bogaraknak nagy tömegeit találtam. A lőmeg főrészéi zöldes
sáskák, mint Decticus, Odonlura. Locusta űlköltik, a melyekre a madár
vetéseken, kaszálókon, tarlókon vadászott. Az 18+2-iki év tavaszán egy
hlm gyomrában és begyében csupa cserebogarat találtam. Négy kékvéresének gyomrában, — melyet Tisza földvárról küldtek — mindenféle bogárság, maradékai Voltak, mini tücskök, cziezindela- csere- és
fulóbogarak; de egész hernyók és sima babok Is akadlak; kettőnek
a gyomrában azonban kecske- és varasbéka darabok is voltak. Ekkoron hideg, szelep idő járt, bogár alig termett s igy meg lehet, hogya két vércse szükségből fanyalodott rá a Ilkákra. Az egyik gyomrában még egy fényes húslégy is akad).
Madárnak vagy apró emlősnek soha még csak nyoméi sem talállam a vadonban lőtt kékvércse gyomráluin s így tévedésnek látszik
MEYBH állítása, mely szerint ez a vércse «egertl és madarat is eszik>.
Bi/.onvos azonban, hogy ez a vércse nélui :ipró kavicsokat nveldes.
A HÖPI/LKS.
A kékvércsc rop ülése könnyű — családbei iéi közölt a legkönynyebb. — lebegve-úszó. kevés és rilkán alkalmazol! számvcsapással
járó. Legfölségesebb e röpülés a fészkelő és táplálkozó helyek fölöli
s különösen estvefelé, a mely időben a madár gyönyőnl úszó-keringési végez.
Xoha — távolról tekintve — más madarakkal összetéveszthető —például halászcsérekkel, söt — a fold fölött elsuhanva — a hlm kakukkal is: a gyakorlott búvár szeme még az alanljáró röpülés közben
is azonnal megkülönbözteti, még pedig a vörös lábuknál fogva, a melyek a röpülés közben is kirínak.
Magánosán függve ritkán látható; csak mikor társaságban jár,
függöget több, söt sok és szorosan egymás mellet), a mikor ez amivelrt játék benyomását teszi, annyivul is inkáhli. meri a táplálékot e madár inkább liitva és ugrándo/va. mint fii<j<[ve és lecsapva
HANGJA, HÍVÁSA, KIÁLTÁSA.
A kékvércse közönséges, vércseszeríi hívása, vagy rsulogató kiállása, a hant] neme és vallomása szerínl hasonlít a közönséges vércse,
sói a Falco subbuteo hívásához i s : a mi c kettőtől kiválóin megkülönbözteti, az magassága és halkabb voltii; ez teszi lehetővé, hogy amegfigyelő oly helyeken is, a hol mind ti három fej együtt él, a kékvércse bangjál legott meg bírja különböztetni. Ezt a hangol csöndesebb, halkabb, kellemesebb csengése különbözteti meg nllól az erős,álható, sikitó hangtól, mely a vércse és a Falco suhbuleo tulajdona.
A kékvércse hívó szava körfllbelől: igitighígíugiugitigiii',
mely többször ismétlődik s emlékeztet 11 nyaktekercs — Yunx torquilla — hívására, csakhogy ennél csengőbb és erősebb is. E/t a kiáltást a kékvércse lészke fölöil keringve, néha ülve, néha ultebol fölröpülve ÍNhallatja. E hivógatón ki vili nem ritkán, még pedig ültében s a fészek
Iáján, ilyen kiáltást is hallót: cxilcsül-csilcsal - gyorsan egymás«Ián
ismételve — melyet egy gyakran megismételt panaszos: glyi-glyi-glyigtyi-glyi-glyi és guj-guj klyi-kriyi előz meg.
A fia-kékvércsék hívása, a mint azt a fogottakon észleltem s amelylyel óhajtásaikat, például az udvarra való kéredxkedést, már pelyhes korukban is kifejezték, egy vékonyka, u galambltokéhoz hasonló,
de ennél erősebb és áthatóbb czjh-czjh-czach-czäch kiáltás volt.
Úgy 11 mint e fiák növekedtek, a kiáltás is napról-napra erösbödötU végre kellemetlenné vált s kórtllbelol tatäf-csähf-csähf-csrähf-csjähf
szerűen hangzott
Egy másik kiáltással u kellemetlen érzést fejezték ki s ha pl. ki
akartak menni, de visszakérhettük, ükkor végtelen sorbun körülbelól
ezt hallatták: airnüh-trmh-trrrrih-tmrih-trihtrihtrihlrih
slb.
Egy harmadik kiáltás, a melyei e vércsefiak akkor hallattak, aIliikor már szárnvra kellek volt, a harag s a félelem, szóval mindenerősebb indulat szava volt. Ha például szökni akartak s ha valaki

fiiostor|Kiltogássa] vissza riasztotta őket. akkor szavuk ez voll: klli/ihkhjkhjkhj-klii-khi-khi még pedig gyors egymásutánban és kellemescsengéssel. Ez a kiállás már úgy hangolt, mint az öregeké, a melyet
azok röpúlés közlwn hallatlak s a melynek sajátos volla megkülönböztette őket a közönséges vércsétől is.

A i'i-;szKiii.í;s.
Mivelhogy e bogárságra szorult) vércsének állandóbb tartózkodási
helyül csak oly erdőcskék vugy fa csoportúk Telelnek meg, a melyek
kaszálók, legelők, ugarok, szántóföldek közelében s azonkívül vizek
mellett állanak, fészkelő helyeit is itt választja, ha azok, a mondottakon kívül, még a szürke-, fekete varjú és » szurka fészkelő helyei is.
És minthogy a természet — iljjy látszik — megtagadta e madártól a fészekrakás ösztönét — lehet azért, hogy egyfelől annál több
ideje legyen az óriási arányokban szaporodó rovarok irtására, lehet
azért is, hogy a varjak és szarkák szaporodásai korlátozza — ezért amondott madárfajok jelenléte a kék vércse részkelesének ügyannyira
nélkülözhetetlen (Öltéiele, hogy mimlenutl, a hol a varjak és szarkák
magyar földön fészkelnek, a kékvértse is ugyanotl szaporít; a honnan
pedig a varjakat és a szarkákal kipuszlítják. onnan elmarad a kékvércse is.
Erre alapítom azt a tapasztalati lényt is, hogy ez a vércse hizonyos helyekről, hol azelötl bőven voll, elmaradt: viszont oly helyeken,
a hol azelötl nem tartózkodott, most nagy számmal költ
Mint czinkolai pap, a kékvércséi a báró PoDMANiczKY-féle rákoskeresztúri parkban 1826-tól fogva mindig bőven találtam. Hl e madár
abban az erdőcskf!>en türid/koriol!. :i mely a Rákospatnk és a kaszálók
között állott s a mcKl.cii >.M<I Inakén ,^ !,•;«,K.iink.m [óbbrendheli
szarkafészek ÚIIDII:i. l •!•.! !•• .1.. • • .1..
v ^i.oit liárri kertitelken és a niíiliiin I ••m
I ••
;• »•
>'ii liihb szarkafészek Öllott. EgyvAi u/l.ni t.v-ilw jutull .- iwiuiMk, IHMJV a sziirkákaí,mint a fülemi le-fészkek veszedelmét ki kellene irUini; megparancsolta
tehát a vadásznak és a kertésznek, hogy minden szarkafészket szét-

romlwljitnak, annyival is inkább, mert a Itáró gyanakodott, hogy aszarkamadar :i csirkéket és ruczaíiakal is dhordogalja; ez az írta*1829-lwn lörlénl. Eli61 az időtől fogva a kékvercse - noha az alkalmatos fák érintetlenül fenmoradlak — innen nyomtalanul eltänt. Alkalmasint hasonló ok űzte cl e madarat egyidöre Péteri környékéről is;eltűnt Budapestről is, o hol a madarakat a Halában, a varjakat és szarkákat különösen irtják, a fáskerlcket és Dunaszigcleket pedig mind sűrübben mivelni és lakni kezdik: ehhez képesl tünedeznek el vércsínk
fészeklanyái is.
Evvel szemben azt tapasztallam, hogy ez a vértse a/ Alföld oly
ponljain, a hol azelőtt csak ritkán, vagy éppen nem fészkelt, vagy legalábh nagyobb számban nem fordult meg, most. a mióta a fiilóhomokot bcfásitással kötni kezdik és ezekbe az új ültei vények!« a varjak és aszarkák betelepednek, évről évre sza|iorodik s mind nagyobb számban
fészkel.
• Így akadtam reá 1843-ik évi májusban Tápió-Szenl-Márlonban és
környékén, úgy a «homok erdőben», valamint magúban a helységben
is. A Nagy-Káin melletti erdőcskéböl ugyanebben az évben a fekele\-arjúnak egy egész raja telepedett át a helység Mscjében fekvő ákáezos és nyárfis urasági kertbe. Es lám! a kékvércse is nyomban jelenkezelt s foglalni kezdte a varjak és a szarkák fészkeit.
A kékvércse azokat a helyekel keresi és foglalja el leginkább, ahol együttesen fészkelhet, a hol tehát a varjú- és szarkafészkek is leleiwsen állanak. Ezért szereli a helységeket és majorokat, a hol marhatenyésztés foly s a varjak és szarkák télen át is megmaradnak. Oly
erdöcskékel is szeret, a melyek mocsaras talajon állanak s a hol fészkelés idején is sok a vU, mini a mind pld. Martfű körül a báró PODHAKiczKV-féle u. n. .Csikókért., a Tflzekkel és nyárfákkal beültetett sok(jál, végre a nagy kiterjedésű (Erdőalja». III a szarkék, szürke- és
fekete varjak sűrűn fészkelnek; egy-egy Can 5 - C fészek is akad, a melyet azután a kékvércse elfoglal. A hol az alkalom nem ilyen kedvező,olt vércsénk a szerényebb viszonyokhoz is alkalmazkodik, a melyek
csak kevés párnak szolgátnak: szükség esetén jó a magánosán álló fa
is, a melyen éppen csak egy szarka fészek Ali. a hol — h j a többi

63
körülmény kedvez — i-sak egy vércsepúr l'észkd, :< Jiiinl v/1 \>\. 1845
május havában Péteriben aü alsó urasági kertnek egy maira* lu|H>ly;ifáján tapasztaltam, hol az egyetlen szarkafészkeí egy kékvértse pár
szállottá meg.
Azl sohasem tapasztaltam s az a sok száz ember, a kitől kérdeztem sem tudott róla semmit; sät a miilön ezeket a megfigyelésre fölkértem, magok sem vették észre soha, hogy ez a vércse reszket rakott
vagy a más madaruktól elfoglaltál harcsak kijavította, herendezte vagyátalakította volna. Ellenkezőleg, az összes eddigi tapasztalatok kétségtelenül bizonyítják, hogy ez a vércse mindég idegen, elhagyótI vagyerőszakkal elfoglalt fészkekben tojik, anélkül, hogy azokon valamit
változtatna, tojása il ki köti i és ott fiait föl is neveli.
Mindenek fölött a fekete-varjú fészkei! kedvelt, minthogy e madár
telepesen fészkel s akadnak fák. n melyeken 6-15-211 fészek is áll,a melyeket a véresek társasága mind — vagy legalább egynéhányat —elfoglal. Martfű kertjében 1842-lwn egyazon nyárfán a fekete-varjú ésa kékvérese vegyesen fészkelt s ti két'madárfej békésen elvolt a közvetlen szomszédságban is, nyugodtan fiidögélt a fészek szélén.
De elfoglalja a kékvércse ott. a hol fekctfviii j,1, mm >.,()v c.ak
kevés számban fészkel, a szurka fészkeket is; -.1 In I. . |. I. i i< -.ek
arról is szólnak, hogy szükség esetén reáveti tn.n i 'uil..írjií,a székácsgalamb, sőt a tökésrncza fészkeire, kulonuMu .ikkur, haazok legatyazott — lefejezett-fűzekenépültek. KUBINYI FERENCZ

1847 május 20-án Tázlár pusztáján e vércsét egy akáczfán álló szarkafészekben találta költve, két tujását ki is szedte; a szarka fészek oly
alant állott, hogy az ember a földről mujdnem elérhette.
Sokszorosan tapasztaltain, hogy a kékvércsék különösen a közönséges vércse himjeil röpülve üldözték s ugyancsak rávágdoslak. alkalmasint azért, mert a közönséges vércse, mint erősebb fél, a megszállott szarkafeszkeket elhódította tőlük; talán azért is mert féltették tőlük
fiaikat, lévén a közönséges vércse hírhedt fészek rabló. Szóval ott, a holveszedelmet éreznek — a hol pl. nagyohl) nappali ragadozót mini
Milvus. Aquila pennata, a galambász ölyv, vagy a Buteo fenyegetik —ott rögtön megszólalnak, mire a környék összes kékvércséje gyűle-64
kezik, előbb a magasban keringve kilesi az ellenségei, azután tömegesen reáláinail s rendesen cl is kertjeti. Az emlwrlŐl azonban nem féL
Noha ez a vérest az emberi lakás közelében fészkel — mert hiszenmáskép nélkülözné azokat uz alkalmatos helyeket, a melyek táplálékai szolgáltatják, úgy a fészkekéi is, a melyekre reászorúJ — még sincsen példa reá, hogy ügy, mint legközelebbi fajrokonai: a közönségesés a fehérkannú kis vércse rendcsen (eszik, emberi lakásra, magasépületekre, tornyokra, falakra, romokra, várukra vagy várfalakra, végre
sziklákra bárcsak pihenni is szállott, l e g k e v é s b é pedig, hogy azokon
megtelepedett volna. Még vonulás közben sem teszi ezt, IIUTI ily mikor
is inkább telepedik a mező puszta földjére, az utakra, az utjar rögeire,a kaszáló hun csíkjaira, néha fákra, ezek között leginkább :i fűzekre én
nyárfákra, a melyek mindenütt találhatók, így pl. sohasem láttam a
kékvércsét a budai Gellérthegy sziklásán, odúiban, a hol pedig a közönséges vércse minden évben fészkel; noha a közelben fekvő Nádorkertben a kékvércse rendesen tanyázott és költött. Azt sem tapasztaltam soha, hogy a Hanzsabég magas partomlásaiban, a hol pedig rendesen legalább is tiz pár közönséges vércse és számos csuka fészkelt
s a hol íigy a repedésekben mint a lyukakban is elég kész, elfoglalható fészekre találhatott, valaha megtelepedett, vagy ott csak mutatkozott volna is; noha az alig pusknlövésnyire levő, a Duna ágaitól
elválasztott szigetek fáin már költött.
Hogyha már most a százszorosán megbizonyosodott tapasztalástaz állatok életmódjában is szabálynak veszszük, akkor kimondhatjuk,
hogy a házakon, falakon, omlti pnrtokon. rnmcikim f« sziklákon való
megtelepedés, illetőleg liNArl.1-. in,, IHd ,,u<| ,• w'r,-, L im,-/, 1,-nrk,
mert ha költés idején v;ik,-/i • • ! • ,1 í
. .1,,ili,é.
1

a minthogy minden m:i<[;u• ' I I I••: ,.
• u-.lifecske — olyan helyeket k t i t s lul, .; liul üjljtlyi. l.i>l:.,[;. A ;.il..l. [Ll,mtétében hasonló jelenséget a kékvércsénél itt Magyurországun, a holpedig ezrével költ, eddig nem észleltünk s éppen azért nem átihat
meg NACMANN-nak amaz állítása, a melyei nagy madarműve első kötetének pótlékában kifejezett, a mely szerint a kékvércse -nem éppen
leheletlen, hogy keleten legalább a hegységek határán, sziklarepedé-

sekben vagy földomlások sziikadi'kiiiliun. iiu'lydil) szitrd okukban |icdig
a közönséges vércse módjára fészkel rak»; ez nincsen e madár élűtmódjának alapos ismeretére alapítva s tartok tőle, hogy a jövőben atapasztalás sem fogja igazolni, mini nem igazol la NAUMANN-nak nem
egy állítását, a mely ritka madarak elöfortliilására vonalközöd Helyesebb lelt volna, ha NAUMANN beérné azokkal az adatokkal, a melyekkel
neki 1835-ben szolgáltam. Az is csak puszta sejtelem, a mit NAUMANN pótolva állít, hogy t. í. a kékvércse «fak odvaiban is finom gyökerekre,mohára és szőrre rakja tojásait). Csak egyetlen egyszer — 182(i-han —tapasztaltam Péteriben, hogy tojásait — s ekkor sem faodúba hanem —egy lülkefélébe rakta, mely a fán szél törés folytán keletkezelt; u la egy
vágásban magánosán állott s nagyon valószínű, hogy a fészket itt iseredetileg más madárfaj rakta.
Hogy maga rakjon fészkel, erre ez a vértscfaj reá sem ér. Hendesen későn — április közepénél alig korábban, sokszor mikj későbben is — érkezik; sot ha a tél felujú', megesik, hogy a kékvércse
csak április végén jön meg hozzánk. Eltelik néhány nap, mig a többi,már megtelepedett madár között tájékozódik, míg kipiheni a nagy tH
fáradalmuil s jól táplálkozva annyi erőre kap, hogy a harczot föl vehesse; arra is kell egy néliány nup, hofjy párosodjon, úgy, hogy májuselső hete, sokszor közepe is letelik, mire tojni kezdhet; a tojásokat az
elfoglalt fészkekben rendesen csak május 20—26-íku körül találhatjukmeg.
Ha már most oly későn — április közi-pén. sőt ha májtis dején
is — a fészkek rakásához ISlmt nl-li-n- -•-/•imrl-V.Iri l;rll vnin! t „ v l y a
sólyomfélék egyáltalában !•>-. •>'i.
. ! . ,
,l,|,is tiz napot emésztene I'H :I,',,'.!!
.
shogy ott, a hol alkulmas hcly,kir .ik.ni i,•!(•!„• „ ,i •./••!,-l ics/lalm iijya jobb helyekért társai ellen küzdőimül tellenc Iblyluliiiu, u mi annál
több időt venne el, minnél makacsabbak » verekedők, tehát nehezebben engednének egymásnak, mint a hogyan engednek nekik a szarkák
és a varjak.

Egyáltalában sietniők kell, hogy a költést és különösen a fiák nevelését bevégezzék; tehát korábban is kell hozzáfogniuk, mert késöh-szülnek, vagy éppen már költözködnek k
A FÉSZKELŐ HELYEKEN ÉS KÖLTÉS KÖZISEN VALÓVISELKEDÉS.
Mihelyt a kékvércsék a fészkelés helyét meg választották — a mi
körülbelül május elején történik — sebes röiiilléssel keresztül-kasul
nyilainak végig erdön-berken: egymást fölkeresve, nyilsebesen üzekcdnek; majd a lak koronái fölé emelkedve gyönyörűen úszva keringenek s ekkor átható kiáltásuk belöllí az egész kornyéket A himek
sokkal mozgékonyabbak és nyuglalanahtmk: a tojók inkább azon
vannak, hogy addig a fészkelő helyet csendben kiszemeljék, mialatt ahímek csatáznak s evvel más madarak kai jelen lét őket tudatják. Valahánvszor csak táplálkozási helveikrol visszatérnek s - ősszegvúlekeznek' :i mi rendesen déleialti 10 óra körül történik, roppant zsivajgás
következik be, úgy, hogy az emher csii|»án egy ezerszeres, összevissza hangzó, giu-gio-giu-giv-giu-giv és guj-gttj.gnj,
klyi-kiiyí-klyt-kriyikrlyi lármát hall: a kiáltás első része inkább vontatott, a másik haragos, erős, gyorsan egymásután következő. Erre ismét szárnyalások
következnek. A vércsék serege hol mozdulatlan szárnyakkal s a Levegőtől mintegy tartva lebeg egy helyen; majd hullámosán kanyarogva,
lecsap a liget löldjéig, hogy onnan a lulsó oldalra és ismét a magasba
kapjon, majd ismét sólyommódra oly selies nyilaléssal kergetik egymást, hogy az ember szeme alig követheti rflptükel: majd oly fákra
ereszkednek, a melyeken szarka- vagy más fészkek állanak s a melyekre pedzenek: ekkor a fészekbe tolakodnak, hogy azt elfoglalják
vagy a tulajdonos madarai onnan elverjék, a mi nagy czivakodással,
kergeléssel és dulakodással jár.
Mihelyt azonban egy faji-okon n Telelem hangját hallatja, nyomba» seregbe verődnek mind s azon vunnak, hogy lebegéssel, lecsapdosással. zajgással — akárcsak a fekete halászcsérek — elverjék avarjút Viigy a náluknál erősebb közönséges vércsét.
A közönséges vércsével egyáltalában jjyakrun gyűlik meg a bajuks vele. mint ITÍIM-IIII riienlcltcl. mely nein CCJVS/IT i-lhiKÜlju tőlük afésűket. n;t;jy csillákat kell vivniok. A közönséges vércse az egyes kékvércse párokai biztosra kiveri a maga kerületéből; de hu az utóbbiak többségben vannak, nagy lonna közben ügyesen kerülik ki azellenfél lökéseit s mini Ügyesebb repülök többnyire (győznek is.

A mint mar mondva volt, a kékvércse itt Magyarországon nemépít fészket s ennek valószín« oka is érintve volt már.
Ezt a tényt az alsó Tisza lakói is igazolják, a hol ez a madárfaj
gyakran költ; igazolják ezt többek közölt a martfűi révészek, kik evércsét évek óla minden életviszonyai közölt látják, ósztönszerúteg
ügyelik, mert tojásait és fiait szedik, hogy elkelthessék. A természet
ez éleslátás« fiai is bizonyítják, hogy a kékvércse olt sem épil fészkel-s mindig foglalt, ideijén Vészekbe tojik; hogy nemcsak a szarkákra,hanem a fekete varjakra is közösen rátámad s nagy lárma közben
addig folytatja az ostromol, mtg végre győz; de sol, hogy még a sokkalerősebb szürke varjú sem bír a vércsék ostromával s tészkét odahagyni kénytelen.
Megvizsgáltam több szarka fészket, a melyei u kékvércse elfoglalt
Az egyiknek felső átmérője 23',„ voll, a fészekkáva 1 5 3 ' / . , belső
mélysége 1 8 ' / . voll, külső tömege - a fedelei nem számítva - 2 5 6 ' / .
vaslagságságot teli. Ez a fészek egy fűzfa koronájában, a fő-oldalág
és ennek több oldalhajtása között állott. E mellett a még egészen
üres fészek mellett ott üli a tojó. nyilván őrködött. A fészek peremén
egy leharapod Licerta agilis fejel találtam s úgv látszik, hogy ezt aprédát a hím s azért hozta, hogy a tojó a leszek fölött folytonosanőrködhessen. A «Csikókertben. láttam, hogy a kékvércsék olyan fákon,a melyeken a fekele varjaknak 2 0 - 3 0 fészke is állott s noha a varjak
folytonosan jöttek mentek, nyugodtan üldögéltek, a megszokott szomszédok mozgolódásával mit sem törődve. Ugyancsak a «Csikókértben»
lapasztaltam azt is, hogy május 12-kén a vércsék még nem tojtak; afészek csészéjének fenekén ekkor egy maroknyi lehénszörl és gyapjút
találtam, a melyet azon ha n a fészek épitöi, a szarkák hordtak volt be
s a minek a kékvércse pár jó hasznai is vetle. Legfeljebb föltehető,hogy ez a madár oly fészekben, melynek feneke mégis túlságosanIrozoga, arra fanyalodik, hoijy e;jy kis hordással mo< [javítsa. IV ezt alényt mindeddig észlelet nem bizonyítja.
Alkonyaikor — különösen a költés megkezdése elolt — a mezőkről visszatérve, a kékvércsék százszámra gyülekeznek föl a fészkelés
helyén. ii;|ViiO'ii't :t hM' 20—311 i< nifi^rálfjü: kiválóan kedvelik alopolyn ' i •• I- IM I • .-•• ••'I . I 1 in;ik. E fákon a legfelsőbb
,-sm-.-..<|,.
I •••• . , •..• .-i . !••!.! U- varjú is teszi.
M.irili. Lm ni I ..uill.cln! t . | \un - I..I.III\I területen legalább 5Ü0
kékvénsc l:irlii/k(>clolt.
A kékvén-sék csak későn térnek nyugalomra s szakadó éjszakáig
is folyton röpkédnek, keringenek tartózkodásuk és költésük helyeinSőt megesik az is, hogy a süléiben összevesznek a fészken, mire a
kiszorítottak haragos kiáltás közben a magasba szállnak. néhányszor
keringenek, hogy ismét lebocsatkozznnak az elhagy«ti ágra. E tulajdonságánál fogva e madárra teljesen reáitlik a «vesperlinus- tájnév, amelylyel L«f«É fölruházta.
Minthogy a kékvércse megférő természetű, sót szereli a társaságot, soha madárhoz vagy költéséhez nem nyúl hozzá; ezért sok
apróka éneklő madár, mint a mezei veréb, a poszáta, légykapó, fitisz.
függőczinke, vele egy azon helyen tanyázik s bátran, aggodalom nélkül költ is. Ezek az apróságok félelem nélkül mozgolódnak a kékvércse közelében, sokszor vele egy azon ián is; sohasem kiállanukúgy reá, a mint ezt mással, pl. a verebek a közönséges vércsével
vagy a csuvikkal lesák, mihelyt az egyik vagy másik részköket megközelíti. Ebltól következik, hogy a kékvércse semmi körülmények
között M válik fészekrohlóvá

A TOJÁSUK LEÍRÁSA.
A kékvéix-sénck a fészekalja négy vagy öl tojás. Ezek épen úgy,mint a többi apró sólymok, pl. a közönséges- és fehérkannú, továbbá a
Foleo subbuleo és assalon tojásai, nagyságra és színre nézve egymás
között annyira elülök, hogy kél, valamiképen egyforma darab alig
akad közöttük. Söl a felsorolt sólyomfajok rozsdavöríisen márványo-zott tojásaihoz is szín, nagyság cs alak szerinl és sokszor csalódásig hasonlítanak. Mindazonáltal, egy sorba léve a nevezett iajok
tojásaival, csinosságiik, finom külsejök, finomabb rozsdasárga alapszínük és árnyékolásuknál fogva az első tekintetre is megkülönböztethetők. Nagyságra nézve a kékvércse tojásai lassankinti átmenetet
alkotnak a Cerchneis tinnuneula, Naumanni és Faleo subbuteo tojások legkisebbjeihez. Több mint száz kékvércse-tojás mérése a következő középarányokat szolgáltatta:

HOSMÚSÍfl

34
"

"

"

,

348

347

m

Ezekből a mérésekből következik, hogy a legcsekélyebb hosszúság
3O-7"7„,, a legkisebb átmérő 2 6 3 " / m ; a legnagyobb hosszúság 37-3™/„,a legnagyobb átmérő 307™/„; a középnagyság tehát 33—351 "/„ hosszúságra, 27— 29"7„, átmérőre tehető.
A NAUMANN pótlékában — pag. 115 — foglalt állítás, mintha akékvérese-tojások átlagos hossza 40™/„, = 18'", és 33"/,, = 15'" volna s a
Falco csalón tojásainak nagyságával — a melyeknek hossza 33m/„-töl
42 "/„-ig, átmérőjük 30 "7m-től 31-5m/„-ig terjed — egyenlő volna, sőt azokat felülmúlná, igen valószínűvé teszi, hogy ez állítás nem a Cerchneis
vespertina valódi tojásaira, hanem a Cerchneis tinnuneula tojományára
van alapítva, a mely utóbbival a NAUMANN adta szín is jobban egyezik.

A legtöbb tojás gömbölyű, néha épen — noha nem annyira,mint némely Cerchneis tinnuneula tojás — golyósan-kereklbrma, ritkábban hosszúkás; s ha itt-ott olyan is akad, a melynek két vége
egyformán vastag és egyformán elkerekitett, még ily alak mellett iskúriáknak tetszenek, az egyik végen tompán lekerekítve hasasok, amásik vég felé kevésbbé domborodottak és enyészők.
A tojás héjjá szabad szemmel tekintve olyan, mint a közönséges
vércse tojásáé: sima, tömött, finoman-likacsos; nagyítón tekintve
azonban — és különösen a világosabb szinűeknél — sok, észrevehetően tenytö, sekély likacsforradás látható.

70
Az ala|>szin — sokszor egvazon féis/cknljlmn is — u vöröses
fehérlöt a sötél sárgás varosig, minden Ibkozalhan váltakozik; annyim
hogy a halár meg sem szabható. A »változatok a kövei kezük :1. A; ulupszín vöröses-fehér, e szin fölült az egész rozsdavörösoi
s igen finoman porozol), úgy azon ha n, hogy az alapszín az
tojáson többé, a másikon kevésbbé kitetsző. E halovány porozásoi
heiyen-közön kisebb-nagyobb, néha összefüggő, szabálylalanul mosódott, rozsdavörös fröccsent esek folyunk szít. s \\t\y <? raj/, vnlai
porozás is mindenütt ilu^..l !. \.,-t.„|. 1,1,.
,>si,,:i ,'«,/-,I.K,,
rozsdabarna foltokkal v;in I, :• I : !
,
• I ,1, ,.,tojás ht-siycscbb végén, kixl • ...;,•.
,•. ..
,„|...,
rozsdabarna

foltok. f r ö c t M i u ^ l .

isCMI>|H I I I I M I.III.I.I.^ ,I ÍI

fölött ismét — s az egyik tojáson inkább mini o míisikou
pedig a sarkok felé vagy éppen azokon, — iramba, barnafrki'tc,
pontok, csöppek vagy Írások akadnak. Ilyen tojások annál n köi-ül
menynél fogva, hogy az alapszín mindig kirívó, a leg világosabbak
közé tartoznak.
Néha az alapszín vörösesfehér s végig finoman, rózsavörösen
porozott, itt-ott nagyobb sötétebb rozsdavörös pontokkid, melyek alojás felső harmadában és különösen o vastagabb végen annyira
meg sűrűsödnek, hogy végre a vaskosabb sarkon összefolynak s az
alapszínt majdnem teljesen elfödik.
2. Az alapszín az egésztojásonegyformán vörösetfehér, alul finoman porozott, e fölött rozsdavörösen és síét folyik n fröccseni ve, vagy
vörösebben és durvábban átpontozva és átcseppentve s csak igenkevés barnafekete pontocskákkal és follotskákkai elegyítve. Ezek atojások egészben véve az előbbieknél rozsdásabb külsejüek.
3. Az ahips-Jn sárgúsoörös, alig kivehetően s csak itt-ott fehérbe
húzó. I. i. csak ott, a hol a Teher szin n fénytelenül rozsdavörős héjfoltokon — a melyek az egész tojáson szélednek - áttetszik. Ezen
az alapszínen — és ismét az egyik tojáson inkább, mini u másikon —vörösbarna vagy rozsdavörös pont- és ponlocskitszcrú porozás lálhaló,
a mely fölött isnit! s kőröskörül állva, rozsda vörös vagy rozsda borna,
vastagabban rakott, kerekded foltocskák, csöppen lések, szem foltok és

71
apró Írások láthatók, ezek közölt pedig ismét sötétebb rozsda- vagy
barnafekete foltocskák és csöppentések szóródnak szét Ezek a tojások rendszerint valamennyi színváltozat közölt a legvörösebbek.
Máskor ismét az alapszín rozsdasárgás, mindenütt igen finomanrozsdavörösen porozott, a vékonyabb végen legkevésbbé, hol azlén atojás a legvilágosabb; a tojás közepén — azonban közelebb a vékonyabb végéhez — a nagyobb, rozsdabarna foltok és csöppenések koszorúszerűen, de szakadozottan sorakoznak: egyébként az egész lojáson csak itt-ott egy-egy rozsdabarna poní. A héj egyes helyeinazonban halvánv gummigutti-sárga fröccsenések vastagon vannak föl-

Egy másik tojáson a rozsdasárga alapszín fölött szabálytalan, rozsdavörös felhőzet látszott; a mintegy szakgatott felhöcskék pontozottak
voltak; e felhöcskék között a világosabb alapszín rozsdasárga, világosabb felhöcskék alakjában tűnt ki, melyeken igen kevés sötétehh,barnafekete pontocska volt szétszórva.
Ismét egy más tojáson a rozsdasárga alapszínt annyira elborította az összefolyó rozsdavörös pontozat, hogy az alapszín alig látszott
ki; a felső rozsdavórös árnyékolás annyira összefolyt, hogy a tojás
vékonyabb vége olyan volt, mintha a szép rozsdavórös szín elöntötte
volna, a mely öntésben kisebb-nagyobb rozsdabarna, kerekded foltocskák is feltünedeztek.
Egy 34"/„ hosszú, 28™/„ átmérőjű, tehát kurtán tojásalakú, a vékonyabb végén meglehetősen, a vastagabbon erősen elkerekített példányon, a sárgás-rozsdavörös, alig itt-ott áttetsző alapon a héj sárgás
vörösen volt bevonva, minek folytán az egész tojáson igen határozott rozsdabarna felhőzet képződött, mely azután a vastabb végenerős pontok, kerekded foltocskák és fröccsentések hozzájárulásával
márványozottá vált; a vékonyabb végen azonban e rajz szakadozottabbnak tűnt föl, úgy, hogy aztán sok helyen a Jéglavörös héjszínek
kandikáltak ki, a felhőzet pedig, mindenféle barnafekete fröccsentések, follok, cseppek és szabálytalan árnyékolásokkal volt határolvaés átszőve. Ez a tojás egészben igen sötétvörösnek telszett s nagyonhasonlítót! a közönséges vércse tojásához.

A kihívás után a tojások tetemesen hiiJaványodtak s ii száradás
haladtával mindinkább veszítették a szín frisseségét és élénkségét, amely friss korukban síjáljok voll. Végre egészen cl fénytelened lek selhalaványodlnk.
A világosság felé tartva s áttetszőségre vizsgálva, e tojások héjukszínezetének intenzitása szerint, még pedig u legtöbb halaványszürkevörösessárga, világos léglavörös, halavány-téglavorös vagy vörössárgásan-szürkésrehérek; áltelszo, fényleien árnyékolásokkal és foltokkal.
A F1ÓKA KKKVGHCSE ÉLETMÓDJA. VISELKEDÉSE IÍS ELEDELE.
Azoknak u kúrtilbelól két hetes pelyhes liókáknak, a melyeket
1844-ben Martfűről szereztem s a melyek akkor még talpra állani nem
bírtak, testtartásuk már mégis fennálló volt
A mini növekedtek, a testtartás mindinkább egyenesedett és amint végre sok prol>álgatás után talpra bírtak állani, tartásuk egészén sólyom szerűvé vált
Ülő helyzetijén tartásuk, mint a nemes sólymoké, teljesen függőleges volt, szubad, illő helyzetben a fark az ülőpontot érintette; tollazatúk nem voll lesi mit va, lábaik félig behúz vu s igy a szárakat sarkiga has tollazata födte el.
A magas Ülőhelyeket különösen szerették, olyanokat is, a melyek
nagy tárgyakhoz, falakhoz minlegv odatapadlak, mint peremeket, az
ajtók szeroöldöktäil; ilyen pontokon pedig hallal kifelé, hassal falleié fordulva foglaltak helyei, a mint azt a közönséges vércse is teszi.
Még ha például szekrényekre üllek is, mindig a széleket keresték,hol, háttal kifelé fordulva, a lark függőlegesen, u lest tehát egyenesenállhatolt.
Szerettek azonban szaladgálni is; futásuk, ugrándozásuk, egyáltalában minden mozdulatuk gyors volt; futás közben testöket vízszintesen tartották, a fejők kissé lekonyult; ily tartásban ozlán futottak egy
darabig, hirtelenúl meg-megálltak, mint némely Totanus is teszi.
Futás közben meglehelös magasra emelték (öl farkukat; megállva pedig felegyenesedtek, hogy ismét a vizsziules helyzetbe illeszkedve.

73
tovább fussanak. Ha futás közben valamely tárgy remiiket szúrta,megállottak s csőrükbe vették.
Ezl a gyors, vízszintes futást nyilván azért adta nekik fi természet, hogy a tücsköket, kabóczákat bogarakat üldözhessék.
A mint megnőttek s már némileg röpködni is tudtak, mindenképen a szabadba törekedtek s ott nyomban a fák koronáira iparkodtak jutni; minthogy azonban fölszárnyalni még nem bírtak, nekiugrottak az ákáczfák derekának s oly gyorsan, mint valami harkályok, felkapaszkodlak a csúcsokra. A pár nagyon ragaszkodóit egymáshoz, mindig szorosan együtt üldögélt, együtt játszolt, csókolódzott,koldulgatott is egymástól. Ha megéheztek s nem kapták meg rögtön
eledelüket, nagy lármát csaptak, követelództek. A midőn a tojó elpusztult a hiin nyugtalanul kereste társát, erőnek erejével az udvarra iparkodott, hogy ott is kereshesse; aztán elszomorodotl, bebújt a kályhalyukba, ott gubhaszkodolt s teljes kél napon át nem evett semmit sem.
Ezek az ifjú madarak leginkább a friss húst kedvelték; a főtt hús
kevésbbé kellett nekik; ha megéheztek és nagyobb húsdarabol kaptak, úgy bántak el vele, mint a ragadozó madarak szoktak: reátelepedtek, belevágták karmaikat, szakgatni kezdték csőrükkel s a leszakított darabokat úgy nyeldesték, mini az ölyvek és nemes sólymok is
szokták. A lábaikra tapadt legkisebb maradékul, még pedig nyelvükkel szedegették le.

Az életben maradt him kékvércse nekivágott elhalt testvére holttestének is és minden könnyen leszedhetőt el is költött Egy odadobott Staphylinus-bogarat a lábával kapott el, így emelte föl s minden oldalról megtekintgette, azután leszakította a fejét, kihuzgálta atörzsből a lágy részeket az üres bogárhéjat pedig eldobta.

Ezek a vércsék futva, s karmaikkal ragadják meg a bogárságot,leszakítják a kemény fejet, meg ropogtatják a testet s azután elnyelik.
Már pelyhes korukban szerettek oly tárgyakkal játszani, a melyekelcsőreikbe vehettek s szétdarabolhattak; nemcsak a fészkükbe került
apró húsdarabkákat, hanem — a konyhába osonva vagy az udvarra
kerülve — fel szedegették s lenyelték az apró forgácsokat, rogócskéket, kavicsokai stb.

Apolójokal — !. i. enyém — már kevés napok unilvii ismerlek;ügyellek a hangra, ;i leplekre s azokut felismerve, nijh-csijh kiállással legott kéregetní kezdtek.
A midőn hozzám kerültek, már ux elsó éjszakán gomolyt vetetlek, mely csupa cserebogárhéjból és lábból való voll- a midőn azonban húsra fogtam okel. a gomolyvelés elmaradt E b t á l következik,
hogy a vadonban már zsenge korukban is boga rlaplá lékkai cinek s
ulig kéthetes -korukban már mindenestől is elnyelik u bogarai. De
föltehető, hogy az öregek előbb megrqioglatjék s fölaztatják a bogárSÍJJ) keményhéjii fajait.

Már mint apró porontyok is nem a fészekbe, még csak annak
szélére sem tisztálkodtak — egy szakajlóba szénából raktam nekik
fészket — hanem a szélre felkapaszkodva, kifelé fordították s fölemelték a Tart, aztán messzire fröccsente!lek; ezt későbben, a midőn fölnevelkedtek s mágus tárgyakra felkaptak, többé nem lelték, ekkor
már egyenesen lefelé hullattak.
A midőn az elsó tollazatol felöltői [ék, hirtelen valami nyelvbeiegségok lámadl: a nyelvel fehéres hártya borította be, a csór kitűzésedéit. Eblx-n az időszakiján napokig koplaltak s kénytelen voltam Őketnpró húsdarabkákkal, de úgy lömmni, hogy a nyelvet nem érintettem.
Ekkor nagy mohósággal sok hideg vizet ittak s nagyon kaptak afürdésen is.
A szabadba kerülve, a homokba hasra lapultak, kilerjeszletk-kszárnyaikat és így síltkérezlek a verófényen.
KÖLTÖZKÖDÉS IDEJE, ÉRKEZÉS, TARTÓZKODÁS, TÁVOZÁS.
A költözködő sólymok között a kékvercse érkezik meg lavaszkor
legkésőbben. Minthogy táplálék dolgában a nagyobb leslü bogárságra
szóról, nem is jöhet hamarább, mini akkor, a mikor ez kellő számban kifejlődött; mivel pedig ez csak április hó utolsó napjaiban következik be, a kékvérc-se is április hó utolsó negyedében jelenik meg
tartózkodó és fészkelő helyein.
Martfű révészei is bemondolták iwkrin, hogy ra » madár miiuliij

csak április utolsó napjaiban érkezik meg: az észrevehető néhány
napi különbség attól függ, hogy korábban vagy későbben köszönt-ebe a meleg tavaszi idö. STETTINAY tanítványom azonban 1839-ben Péteri körül már márczius 30-án látott néhány kékvércsét, mire április
folyamán még kétheti, erós havazással járó télújulás következett be.
Vájjon ez alatt miből élhetett a madár?
Budapest környékén rendesen akkoron mutatkoznak először, amidőn a kisebb barnasárga Rhizotrogus-bogár a legelőkön a földből
kirajzik; a mely bogár vércsénknek első kedves eledele s minthogy
itt e bogár április közepe táján kél, a kékvércse is ekkor szokott megjelenni.
így 1844-ben április 15-én érkeztek meg e vércsék Martfű tájára,a midőn épen az első szép meleg napok köszöntöttek be. Ercsibe
gyalogolva, 1846-ban április 15-én, Télény mellett a parti ligetben két
kékvércset láttam, mely már az erdő fölött keringett és sűrűn szólott. Mind a kettő' hím volt, lehet, hogy előljáró hírnökök voltak, kiketkésőbb több madár követeti e helyre. 1852-ben valamennyi költözködő madár késett s a költözködés nagyon rendetlenűl folyt, akkorona kékvércse is igen későn jelenkezeit s én április 29-én a topolyafákon még vonulva találtam; KUBINYI FERENCZ pedig arról adott hírt,
hogy Tazláron a rendes helyeket csak április 26-án foglalták el smég ennél is későbben kezdték el a szarkák és varjak elleni háborút.
És Úgy, a mint e madár fajrokonai között tavaszkor utolsónakérkezik meg, ugyanazoknál az okoknál fogva elsőnek távozik tőlünk;
mert aratás után a bogárság lássankint tünedezni, fogyni kezd.
Rendszerint már augusztus hó utolsó és szeptember hó első negyedében kezdődik a lassúmenetű elköltözés, olyfonnán, hogy azészakibb helyekről hamarább indulók, pl. itt Budapest körül megjelennek, a mieinkkel néhány napig még itt tartózkodnak — kivált
ha az idő kedvez — végre a mieinkkel egyesülve vonulnak tova.
Őszkor is társasán, t. i. az öregek és az ífjií nemzedék egyesülve,vonulnak és útközben tömegesen szálljak meg az alkamatos helyiségeket

Igy AEBI.V Innilványom 18-15-ik évi sxepk-mbcr H. és 9-én BuuV|>est körül wtamos seregei észleli. Üt mulatott örege, JQu uz országúi
mentén, nem félve semmilől: sAl magara az útra is teleleped lek. Némelyek bogiirat hajhásztak: néha-nálw a magasba kaplak, föggógellek. tecsapdoslak a prédára, elkapták és olt a helyszínén költöli ék cl.
Ennyi a/, a mii hosszú évek során ez érdekes vénse kórul tapasztaltam, másoktól megtudtam és itl ffiljegyeziem.

Idáit) terjed PETÉNYI följeijyze:* s a kérdés immár az. vájjon ehú, apró részleiekig menü képhez hoízáliizhelö-e még valami? Nagyon
kevés. Mindenekeloll a kékvércse hímének, tojójának és fiinak hú
képmása, a mini

nzl lír MADARÁSZ GYULA PETÉNVI tipuszai alapján
mesterileg vázolta. VASTAGH GÉZA pedig oly szereleltei és hűséggel,a minő csak álló! lelik, a ki a természetei nyill szemmel, de melegszívvel is tekinti, kikészítette. Hál egyébként? Valami keveset még
hozzá lehel Hízni. Mindenekelólt pl. DZL hogy Nagy-Kata környékének
kékvércsei PETÉNYI halála óta erősen művelődtek s az ákáczok és
nyárfák ágai helyeit sokszorosan a lelegráfd rolókat is megszállják,égésien úgy. a mint czl

BKEHM ALFHED és a kitűnő RADBE is déli

Oroszország területein észlelték. S ez nem is csoda, mikor már Svaerholt madárhegvének heringsirálya is veszteg marad, nem hagyja eltöbbé „ nagy hegyomlás szikluvilágál a turista hajú ágyúinak dörgéses a szurdokba irányozott rakéták miatt nem riad föl többé, hogy
repülésével és zsivajgásával néhány unatkozó embert perczekíg mulattasson. És mikor már a Svájciban akadt olyan sólyom is, mely a vasút
lovarobogó vonatát felhasználta, hogy a felriasztott madarakra vethesse magát! Nagy-Kata kékvércsei már reá sem hederitcni-k :i tovanyilaló gyorsvonatra; de azért még ma is úgy költenek. ÍI mini czl
PETÉNYI leírta; nw is a bogárságni vetik magukat s végzik költözködésöket a szerint u nagy tőrvény szerint, a melynek teljes kiderítése a földieké összes ornitnológusait mozgásba hozKu.
Úgy van az, hogy 11 kékvércse az erdélyi részekben ÍH tanyázik,különösen a dombos, de égésűben pusztaszeri! Mezőségen. Húsz—
bármin ez pár rendesen csak május első mipjaíbiin jelenik meg; nehány pár szarka fészkekben kőltésheit is Iái. BHEEIM leírása nem mondjaInieij nekünk, vájjon u kékvércse európui Oroszország i>s Azsiu puszláin fészket ép(t-e, vagy ott is igazolja PETÉNYI megfigyelését?

A midőn a kékvércse a Mezőségen megjelenik, akkor mér a nagyobb fajta szitakötők — Aeschnák — kikeltek és röpkédnek, verőfényes napokon pedig különösen a nád csúcsaira szeretnek telepedni.
Tt! végzi aztán a kékvércse remekbe járó röpülését Az úszó és keringő röpülés rendszerint teli gyomorral járja, inkább játékhoz hasonló; az okvetetlenöl szükséges táplálék megragadása más valami,
különösen kora tavaszkor. A Dorcadion-bogaraknak már lejárt az
idejök, a Rhizotrogusok is hamar tünedeznek el; az igazi cserebogár
sokszor még keresteti magát; a kékvércse a magas művészetre szonil, hogy megélhessen, a mig a nagyobb sáskák — Decticus, Odontura — világa beköszönt. Ilyenkor reáveti magát a tószélekre, hol azavas nád magasan áll, az ifjú sarjadék vígan utána indul. A tó csöndes tükre mélységeket takar, a melyekben ép oly titokzatos, mint
hatalmas élet lüktet Csodás alakú, tökéletlen álczaalakok, különösena szitakötőkéi, milliószámra nyüzsögnek, roppant fogókkal kapdossákés gyilkolják prédájokai Még egy nap kell, hogy elhagyják a mélységet s a nádakra kapaszkodva oda tapadj ana k; ekkor megreped azálcaatok s mint tarka szitakötök kelnek szárnyra, hogy megkezdjék
czikkázva-villanó röptükct. Ezeken kívül a tófenéken miriádjai mászkálnak a tegzes álczaknak, apró homokszemekből, kis csigákból, fácskákból összeragasztott tegezszcrú házikóikat vonszolgatva magukkal,noi i y egy szép napon Ök is és úgy szólván egy azon órában kikeljenek, a «vizek virágaivá» — igazi "egynapos lényekké» átalakuljanak.
A kikelő és eltünedező alakoknak valóságos évadjai követik egymást folytonos rendben s éppen ezért alkalmasok arra, hogy más élőlények életének alapját szolgáltassák.
Az utóbbiak közólt a Mezőség kékvércséjét az első hely illeti meg,a melyet teljesen be is tölt; mert kitűnik, hogy a szitakötők világába
bemarkolva, a létért való küzdelem értelmében — máskép kifejezve —a természet egyensúlyozása érdekében, fontos feladatot teljesít.
És igaz, hogy alig képzelhető szebb jelenet, mint a minő az, amidőn a kékvércse matfasan a nádak fölött ús/ik i s «eltekint. A nagyszitakötők, mint valami szárnyas nyilak, úgy raikaznak ide is oda is —hirtelenűl a legmagasabb nádszál legcsúcsára tele|>ednek le s ekkor
szárnyaik gyöngyház Tényben ragyognak, vékony, lorka hasuk pedig
kígyóra emlékeztet. Ekkor az a gyönyíirfi -írc-c m r w h l - n melynek legmélyebb pontja a szitakötő. :)!.'''. , l,rnelkapja karmaival a pihenő rovart. íh\i i> < >\'\ i. HÍIIM":I
fogja a repülést s más, üj ügyessé<|(|<'l :H"HMII ki.diiii . : ; , l \ 1 |.i ,mberl: azonmódon röptében mint valami kt/ol, iij|y nyujljii clői-f Iáhál
a kampós csnr leié s elkölti prédáját

Csak a midőn elgondoljuk, hogy PtTÉXYl elveszeti kézirataiban•sátor, meg száz hasonló leirás foglal látott, csak ekkor érezzük igazána vesztesig nagyságái s e kutató éleiének teljes — tragikumát!

A KÉK VÉRCSE.
CERCHXKIS V K S m f f l X A LINNÉ.

A HÍM, A T O J Ó ÉS AZ AXYÁXYI FIÓKA KKPE.

Dr. MADARÁSZ GYULA És VASTAGH GÉZA-PETÉNYI MŰKÖDÉSÉNEK TUDOMÁNYOS MÉLTATÁSA.

A körülmények és viszonyok összességéből kifolyóin;!, hősünk
működése ketlős szempontból ítélhető meg; egyfelől íleletei kérhet eműködés a nemzeti művelődés, másfelől az általánosan tudományos
jelentőség tekintetéből.
Vegyük sorra és kezdjük az elsővel.
A/ ornilhológia történetéből tudjuk mar, hogy Magyarföldön a
XVIlI-dik század végén és a XlX-dik kezdetén magyar míneralógusok,
zoológusok, botanikusok, chémikusok — és tegyük hozza fizikusok
is, mint VARGA MÁRTON 1808-ban — a szakirodalom föladatat helyesen

foglak föl s kitűzött, vagy választott föladatukat helyesen meg is oldottdlt. Igen jól tudták ök, hogy Magyarország szellemi erőben, tehátművelődésben csak akkor érhet valódi gyarapodást, hu a nemzetnekösszes elemei és rétegei bevonatnak a szellemi mozgalom sodrába;éppen ezért voltak ök azon, hogy műveiket lehetőiéi) a nép hamisítatlan nyelvén írják meg s igy közérthetőkké tegyék. A hatás nem ismaradi el és csak az volt a baj, hogy nem hatott elég mélyre, niert
hiszen a nemzet zöme a jobbágyságban sínylődött, igy tehát érintetlen
maradt. A hatás azonljan mégis sokszorosan érezhetővé vált; így a mirégi táblabiráinkon, kik latin jogi és közjogi ismereteik mellett magyar
természetrajztróikat is ismerték s éppen azért iskolázott szellemre teltek
szert, a mely körülménynek nem kis része volt ahltan, hogy az 1848-ikj
nagy reformot megalkották. Az iránv mindeneseire helyes volt.

De az eddigiekből azt is tudjuk már, hogy a józanságon túljáró
buzgóság neki dűlt az állítólag hátramaradi nyelv reformjának is, merőben megfeledkezve arról, hogy a nép nyelve egyszersmind legkiválóbb
része a nép lelkének is, tehát oly élő valami, a mit erőszakosan átalakítani nem lehet s a mi egyedül és kizárólag csuk behaló, folytonos

84szellemi működéssel fejlesztliető; mc;|iHedkraluk arról, liogy ezen ÍI
téren az erőszak szükségképen szakadáshoz vezet, még pedig a nép
zöme és a múvellebb réleg közöttihez: hogy e szakadást időhaladtávaláthidalni alig, vagy éppen nem lehel s az utóbbi esetben — különösena száinszcrinl csekélyebb nemzet adhatja meg az á r á t meri a szakadás a műveli rétegek megerősödésének úljál állva, megnehezíti a nemzetnek, mint egységnek állását és sikeres versenyél a világrész többi
nemzet-egységei közölt — s még sokkolt« inkább ezekkel szemben.
PKTÉSVI miikiiilést- e nevezetes forrongás nagy hullámjárásába
estit. Már kwídi-Uíil lii(|va is helyesen láttii és ludta az irányt; tudlii,
hoijy ÍI valódi siktr csupán demokratikus alapon érhető cl s éppen
azért tudutusun véli magát a szerény állású emberekre: a hivatalnokokra, tanítókra, papokra és bérlőkre, kik a jobbágyság korában ahiányzó polgári elemnek úgyszólván Mirrogálumát alkották; itt akadt
azután leghívebb bajtársaira és segítőire. Ezenkívül mindjárt kezdettől
Ibgva is azon volt, hogy föladatának nyelvi részéi a nép nyelvével
szerves kapcsolatiján oldja meg, mert végső czéija az voll hogy a Magyarföldön éifi állatok természethistóriájál magyar nyelven terem lse meg.

De uz erőre kapott áramlat legyőzhetetlen nehézségeket vetett u
kulató útjára. A neológia áradattá nőtt, mely azon volt, hogy mindent
Sem .1 tudományos Akadémia, sem a keletkezett Természettudományi Társukil nem lm I dk-nlúllani o rohanásnak. Az egyes küzködőnt-k ;\x úriKlaital kollcll liszni. vagy cl volt veszve. Ezt az áradatot
semmi sem jdlcnwi jobban annál a lénynél, hogy egymaga BUGÁT PÁI.
egy tSzóhalmazI* teremtett, mely tízezer meslerszól foglal magában, amely szólömegnek legnagyobb része beleütközik a nyelv szatólyába,szellemébe!
PETÉNYI kénytelen volt az áramlottal űsüni, a mint ezt magyar
nyelvű értekezései eléggé bizonyítják is. A nyelv terén beállott, a teljes
bizonytalanság, mely visszahatott a megoldandó föladatra és oka volt,
hogy PETÉNYI ornithológiai szakszerű jegyzeteit német nyelven irta, amelynek madártani mester kifejezéseit BRKIIU, NAUMANN és mások biz-tos alajKin rég megoldották volt.

Az egészséges teljes visszahatás csuk későre kíivi-l kezdi lie. még[miig — mint tudjuk — a szépirodalom terén oly szellemi nagyságok
kényszerítő hatása alatt, a minők 1'ETAH SANDOH és ARANY JÁNOS

voltak. Az az egészségesebb visszahatás, a mely a szaktudomány terénérezhető, legújabb kelelú; ezt PETÉNYI niár nem érte meg.
Csak így érthetjük meg azl a jelenséget, hogy PETÉNYI emléke itthon is elhda'vanyodoll. Nem is lőrék vesének elért végczélja. — hisz nemérte el 1 — nem is a nehéz fáradozásoktól kikelt mű az, a mi mai napig
is halod — hiszen múvét nem fejezhette be! — hanem hatolt az amély meggyőződésből eredő s épp azért hatás szerint is mély agiláezió, ii melyet a szak érdekében kifejteti; ez ÍSrizte meg híven emlékét, benne irányát; igaz, hogy csupán az ornithológnsok szerény
kórében !

Nemzeti szempontból véve vx nz Ítélet hozható PETÉNYI működésérAl.
Lássuk immár e működés jelentőségét általános tudományos
szeii)]>ontból is.
Biztosan kivehető, hogy LINNÉ hálása nálunk is korán jelenkezeli. BKNKO «Transsylvániá*-ja. mely az állatokat, ezek közölt amadarakat is. LINKÉ módszere alapján tárgyalja, még a nagy svédéletében. 1777-ben jeleni m e g : — LINNÉ 1778-ban költözött el az élőksorából. — GÁTI 1795-ben LiNNÉ-n kívül már BUFFON-1 is tekintetbe
veszi; FÖLDI BunUENUAcu-ra is ráfordítja figyelmét. Az tehát kétségtelen,hogy a Magyarság, elszigetelt volta daczarn és leginkább azon a réven,hogy az iskoláztatás magasabb fokain bizonyos elemek számára külföldi
egyetemek látogatása is kötelező volt, a nyugot nagyobb szellemi
hullámzásait mindenkor megérezte.

Nagyon természetes tehát az is, hogy az a nagy szellemi hullámvetés, a mely végtére — mindig PETÉNYI korát lartva szem előtt —a CuvjER és

GEOFFROVSAINT-HILAIKE közötti összeütközéshez s azelőbbinek időleges győzelméhez vezetett, nálunk is érezhetővé vált.
Tudjuk, hogy LAUARCK volt az, a ki megindltolta azt a mozgalmat, a melvnek éle a LINNÉ-féle empirikus irány korlátlan uralkodása ellen vágott: azt is tudjuk, hogv ez a mozgalom végre DARWIN-

hoz vezetett. A fejlődő szellemi mozgalom ez utján uzcmban (A'VIKIÍ
morfológiai irányán kívül még egy elágazásra is akadunk, a «Icrniészetfilozófusoki. iskolájára, a «szemlélődőkére», kiknek Főpapjai OKKNLOMXCZ és SCHELLING

F. W. vollak.

Bizonyos tekintetben

CUVIEHhíre« ellenfele is ide sorakozott
Különösen OKÉN az, a ki teljes figyelmünkre tarthat számot; o,ki izgató szellemben szerkesztett »Isist folyóiratával sok kitűnő föl
egyesített, tüzes szellemével, eszméinek merészségével pedig — ezek
közüti az ősnyalka és hólyagcsa, ma Protoplazma és sejt — ellenállhatatlan varázszsal hatott és azon felül még Magyarország szomszédságában is működött.
Hiszen PETÉNYI legelső irodalmi zsengéje is OKKN folyóiratában

j d m t meg!
Számba kell ugyanis vennünk, hogy PETÉNYI az öreg BHKHU ésLANDBECK CH. L. révén OKEN-nel érintkezett; hogy az dsis» sok uly
magyarföldi madártani anyagot közölt, a melyre PETÉNYI-nek közvetetlen befolyása volt így pld. kétségtelen, hogy LANDBECK 1842-ben
az adonyi sziget gémfalvainak — vagy fészektelepeinek — leírását
PETÉNYI tájékoztatása és közreműködése nélkül nem készíthetteAzt sem szabad felednünk, hogy PETÉNYI GEOFKHOY SAINT-HH.AIRK-

i d . CLV]EB ellenfelével levelezett.

[<jy azután semmi kétség az iránt, hogy PETÉNYI kevésbbé az
empirikus, mint inkább a természetfilozófiái iskolához tartozott; csakhogy híjával volt ama bizonyos támadó kedvnek, mely az utóbbi
iránynak nem egy vezérét jellemezte. E békésebb szellem minden
bizonnyal a theológiától származott; éltelte pedig e szellemet a hil, amelynek tanításait PETÉNYI épen úgy, mint az öreg BREHM, tisztelel-

IK-H tartolta.
Ez aha szabad igy szólni — theolögiával enyhített álláspunt azután nagyon természetesen az egyetlen lehetséges irányhoz,
I. i. ahhoz vezetett, mely kutatásaival felölelte az élőlények életmódjának, viselkedésének legparánvibb mozzanatát is; — a mi urnilhotógidi Iheológusainknal tehát a madarak biológiai megfigyeléséhez,Sőt bizonyos, hogy PETÉK YI - mini egyik éMirójn incjj is
jegyzi - állat-lélektani megfigyeléseket is telt. "Ez az irányzat, mint tudjuk, u legújabb időben hoz la meg virágjával együtt éreti gyümölcséi is: Dr, BRKHH ALFRÉD tThieiiebem

czlinflnagy munkáját, fl világos leírások e remeklését, melynek szerzője
azonban gyűlöli az empirikus módszert — noha nem lehet nélküle; —a fajok keletkezéséről szolci lanra sem fcklel súlyt
Ennek az irápynak nyomatéka és egyszersmind értéke nem is as/i<iorúan tudományos módszer alkalmazásában, mint inkább a széleskörű hatásban, az ismeretek terjesztésében rejlik. Az irodalomnak ez
a neme részben szubjektív követelményeinél fogva, mint tudjuk, ép
oly nehéz, mint áldásos.
Az, a mi PETÉNYI ira Iáiból még reánk maradt, lehetővé teszi tudományos irányának tüzetes megítélését is.
Ó nem vetette meg a rendszert. *em a nomenklatúrát, tehát atudományos módszer híve volt; ragaszkodott hozzá, mint az öregBREHH első madártani müvében, melynek k-irúsai még ma is kitűnően használhatók: ez tudományos«n helyes fölfogás is volt. De P E TÉNYI ezenkívül árra is készült, hogy a tollazatnak az első pehelytől
kezdve az Összes vedléseken át vezető minden változását, hogy azéletmódnak, viselkedésnek és minden estik elgondolható és megfigyelhető viszonynak teljes képét «leli fel, hogy a fontosabb népies elnevezéseket is méltatni, fogja. Oríásí feladat ez, a melyet azonban megoldott. És e terv még a mai viszonyok között is helyes I
Külön boríték-iveket készített, melyeknek mindegyike egy-egy
madárfaj jegyzeteinek befogadására szolgált; az egyes megfigyelt vagy
megtudott adatokat külön-külön czedillákra írta, minden ezédula fejénott állott a madár neve, a melyre az adat vonatkozott, a név mellett
a kategória, pL «Fakó laníarius. költés» slb. Így iparkodott azon. hogyaz áttekintést es majdan a szerkesztést is megkönnyítse. A mennyire
a magvar Ornisl kikutatta, igy kezelt minden egves fajt s alig eífv
pár akadhatott mely egy vagy más tekintetben hézagos volt
A borílékivekre mindenekelőtt ráirta n madár tudományos nevét,
az egész szinonimikát, a népies elnevezésekel — a mennyit csak sze-

rezhetetl — IIO/JÜÍ :a ctymológiát. a történeti jegyzetekel és magyarázatokat. Álljon itt p é l d á k é i n a Falco laniarius bori lék-ívének
anyaga:• Falco laniaríwt K. el Bl.; laniarius Gessner; cyanopus Gessner;

Lin. Nal. Hist. pag 84; Lanarius Gallornm, Aldrovandi, Aves Tab. I.,
pag. 488.»
tKerecsen Sólyom Magyarorum; Kerecsény; Kelecsen; Fojtogató
Sólyom Reíssg.; Fojtó Sólyom Pet.; ulim Mészarló Sólyom.»tWärgfalke, Schlacht-Schlecht Talke Aucl.; Würg-Schlecht Talk Naumann. Taf. 24, Fig. 1, 2; Blaufussfolke, Blaufuss, Schwimmer, Schweimer: Französischer Würger Button Nat. Gesch. der Vogel, Band II.,
pag. 82.»
tSokol btilabun Dobrowszky Lex. II., |»g. 1(15; Raroh modronohi; Modrak, Palliardi Vög. Böhmens; Skrtic, Skrte.-. Oawk- rozapec,
russisch seeundum Klein.'tLaniero, olaszul.»tLannenl, Lanier, Belon Hist. Nal. lies Ois. p. 123; Prlit Lanier.
Albin II., p. 4, Pl. VII.; Le l i n i e r Briss, Av. 1„ p. 105; I-alcn laniarius Cours d'Hist Nat. III., p. 129.»•iMiinar. Angolul. Lin. Syst. Nal. XII., p. 129..
iKerecsen Sólyom a magyaroknál; lAsd a «Zrínyiászt» is; nagyon
valószínű, hogy egy és ugyanaz a régi szlávok »Sokol-Rnroh» madarával, mely Vernér táján egy sziklacsoportnak, a "Rarohowoi-nak,kölcsönözte nevét, a hol alkalmasint fészkelt; innen valószínűleg amagyar «Ráro-madör» is, a mely hajdan egy, ma már szétrobbantott,az Ipolyra rugó sziklán, az ú. n. .Rároson» is fészkelhetett A régi
magyarok Kerecsen-je, a melyről, mint a sebesség szimbólumáról, a(ZrinyiászD is megemlékezik; nem azonos evvel, a melyet FÖLDI veleösszetévesztett, t i. a Falco Gyrfalco Lin. Tájjal, a német «Geierfalk,islandischer Geiertalk», tehát sem Falco Islandicus, sem F. Gr ön la ndicus recenliorum alakkal, hanem kizárólag a mi Falra laniarius fajunk, a miről különben a magyarok osi lakóhelyeinek históriája h —a mennyire ismerjük — tanúskodik. Ázsiában a magyarok nem lak-

ták azokat Ü vidékeket, 11 hol ÍI Kai™ «mdicans. F. Islandicus cl. hanem azokat, a hol ma is a F. laniarius, a mi sólymunk fészkel, amelyet lehat az új hazában is fölismertek, a hova az előbbi alakok be
sem tévednek».
.A mi Kerecsen Sólyom madarunk n Szerémségel, Horvát- és
Szlavonországot is lakta s ijjy világos, hogy a magyarok Kerecsen
Sólyma csak a Falco laníuríus leheteti.»
F.? természetesen arra a föltevésre van alapítva, melv akkoron
dívott is, hogy I. L a magyarok Közép-Ázsiából jöttek, utolsó tanyáik
pedig a Kaspilengernél állottak.
Erre következik a diagnózis, melyhez mindazoknak a példányoknak a leírása csatlakozik, a melyekhez PETÉNYI csak juthatott: összesen négy hím és kél tojó, hozzá a ílak, tojások, a Teszek s a teljeséletmód. Igazán óriási munka t
PETÉNYI mindenült főljegyzi, vájjon tőle vagy mástól származik-ea megfigyelés. A legtöbb megfigyelés lÓle való s ha e madárképeket
olvassuk, be kell vallanunk, hogy esak emésztő szenvedély birta e feladat megoldását. Első élet Írója föl is jegyezte, hogy kirándulásain,
megfigyelés közben lemondott minden kényelemről s a midőn azon
volt, hogy a vízi madarak viselkedését megfigyelje, nyakig érő vízben
órákon át állott mozdulat la mii.
Számtalanszor történt — különösen Apajon — hogy hii barátja,báró PonMANiczicv JJÍNOS, ki a hideget már alig birta kiállani s mármár meg volt dermedve, csuk félig-meddig erőszakosan bírhatta reá,hogy a mocsarat legalább késó este elhagyja.
Nagyon természetes, hogy az észlelés ily módja mellett borítékivei az ismeretlen biológiai megfigyelésektől nagyon hamar csak ügy
duzzadoztak s fel költölték levelezőinek figyelmét is; ám azt hitte,hogy van még ideje s reaér a nagy munka megírására és kiadáIdöközben — 1835-lien - hú kalauza NACMANü-nak, ki megvaltja, horjy utazásának végzése és sikere PETÉNYI nélkül lehetetlen
lett volna; vezetője Ur.DBECK-nek, ki azonban elhallgatja nevét; útitársa HE«EL-nek; BALDASIUS tanácsadója, nagyszámú tanítvány okla-

90
lója. Meghatározza Magyarországból az Anlhus i-ervimis. Mi>taeill:itampestrís, Musrieapa párra, Cerchntíis vesperlina, To tanús stagnatilis, Glareola pratincola és Paliasii, Carpodacus roseus, Mergus serraior, Hydrachelidon hybrída, leucoptera, Lusciniola melanopogon slb.
fajokaL
Megjegyeztük már életrajzában is, hogy életének vége felé lelkivilágai betegség keserítette el; ezt az elkeseredést pedig a végsőig az
fokozta, hogv az uralkodó áramlat nem értelte meg többé; hogv az
ó bilogieo-philosopbiai irányában valami merőben fölöslegest látott,a min legföljebb szánakozni lehet. Gúnyolódtak azon, hogy o az állathang modulációjából az állat lelküteti állapotára iparkodott következtetni stb.
De a tudományos irodalom terén senki sem vállalkozott ellene
harezra, támadásra. Hiszen akkor a porig alázott Magyarország számára a hallgatás kora következett b e : az «ötvenes évek» korszaka
reánk szakadt.
A mi akkor nem hallgatott, az czélszerűsködött A szabad gondolatot megbélyegezték akkoron; a természetfilozófia hosszú időre
lenyugodott.
A konkordátumok ideje beköszöntőit.
A békés létet s a hozzá kötött ártatlan dicsőséget akkoron csak
az nyújlotta, a mit HECKEL EHNŐ a «Teremléstörlénelbcn« az <exacl

empirismus» szavakkal jellemzett, t. i, fajok, rokonfajok ás változatok
empirikus leirása; analylikus kulcsok, a melyek külső jelekre támaszkodtak; száraz felsorolások, legfeljebb a termőhelyek megjelölésével
enyhítve; a tudománynak ez a fajtája senkinek sem árt olt, a hatalomra nézve sohasem volt veszedelmes I Övé voll a iér, övé a diNagy vonásokba foglalva a végső eredmény a kővetkezőkben adható: a múlt század végén bekövetkezett nagy mozgalom ráhatott aszellemekre is s a természethistória terén azok támadtak, a kikben
ina DARWIN előhírnökeit látjuk; de az idő változó szelleme nem LAMARCK-ot. sema természetfilozófiái

és monisztikus GEOFFROY SAINT-HM.AIIIK-Í, hanem CuviKR-t vezetle diadalhoz,

ki. mint tudjuk, a fajíllváltozatlanságának tanában a tudományos természet história sarokkövét
látta és hirdette, a mi azonban természetesen u gondolat korlátozását
ismagábanfoglalta. Nálunk OKÉN ésGEOFFROY SAINT-HILAIRE

ha-tása alatt theológiailag mérsékelt természetfilozófusok, mint PETÉNYI
és tanítványai lámadtak; jóit azonban 1848, melyre 1850 következett;ebben az évtizedben azután megeredi a diagnózisok zápora és még alegmérsekeltebb termeszei filozófia is megtalálta a maga koriálját a —czenzurában.

héz

A mi PETÉKYi-nk nem birl már annyi él elérővel, hogy ezl a nekorszakol túlélje: a legret len több nyomás idején számolt le az

Egy c,
kezÖ műnk
a melybenreá, tehát 1856-ban, jeleni meg némel nyelven a követ.Fauna der Wirbeltiere Siebenbürgens, von E. A. BIELZ»,

Ornis is szinoptieze van felsorolva. Ez az utóbbi rész
dicséri, ki PETÉNYi-nek tanít-

STETTER F. V. szorgalmát dicsérteványa és benső barátja volt.
suk és természetvizsgálóknak
STETTER 1845-ben a magyar
Kolozsvárt tartott V. nagygyűlésén egy magyar értekezéssel lépett föl,mely az akkori Erdély madárvilágát tárgyalta ; iskolát alapított, mely
mai napig is magyarul működik; ebből kertit ki CSATÓ JANOS is.
STETTER közlése a BIELZ könyvében egyszersmind utolsó mozzanata annak a korszaknak, a melynek tudományos törekvéseire PETÉNYi-nek közvetetlen élő befolyása volt.

Az a hatás, a melyei buzdító működésével elért s a melyben lelkének egész tüze lobogott, sokszorosan tovább hatott s e hatást ki
lehet mutatni a legszerényebb iratban is, mely a magyar madárvilágról lelkiismeretesen értekezik és c hatás érezhető mindnyájunkon, a
kik azon vagyunk, hogy hazánkban ezen a léren kötelességünknek
megfeleljünk.

PETÉNYI LEVELEZÉSEIBŐL.
PETÉNYI levelezésének le(|tiatjyul)b résw irodalmi hagyatékának
sorsébnn os/.tozott s csak aránylag kevés levél ax, ;i melyet ii véletlenszerencse hű kehekbe játszolt.

A fcnmimra.il levelek, u melyek a KUBJNYI c&alud irományai középtévedlek volt, elvégre is hozzám jiiinfiitk
H, .,t: "is/Ml HiTilom.
NVAMV JENŐ l>árú, főrendiházunk

<»M <• ,• • I .

.miqiyhatvan levelet adott át nekem, a n>< Im!
i.
i.míiványnitól szurmo-ínok. Ezek a levelei- . -.ik n.|v r „n.,,.:!. I, •, Inihi ésragnszkodis crzetétAI, a mellyel a UiniLváiiyok ;i mcsttr iiíuil viseltettek.
Későbben ismét niintetjy hu«!onfit levél kcnlK M s le<]na()yobl)része ezeknek oly férfiaktól vulú, kik
1..11 ,urúi ic,t-ii előkelő
nevet vivtak ki maguknak; mé<| ;I-S/-I. .:, j^Kiiuik. |il.
SM.M I.EOPOi.DtN* berczetjnAtßl, ki '• •• ^i :
|i<j>vikt'l kiizlis mef|köszfiní a mujjyar killdcméiiyl. U>L1R-|, LI,.-:UH ,I l'atlyiik(ksa<|

tojásokat; e levél 1H4S. évi november lK-án kelt.
PBTÉNVI kezétől csiik egyetlen egy levelem van, mely 1839-liAI
viil» s csuláilomÍMin ereklyekénl Ariztetelt meg. Ebben PKTÉNYI köszönett't mond atyámnak azokért a madarakért, a melyeket a Nemzeti
Muzeumnak kaiitótt. E levelet a szakasz végén közölni fogom, mert
jellemzi a madártan biiK|o n(|i1atorftt.
CM.UIIU,

Smillm,,:,\MIIANNés

másoklevelei,fájdulom,

rlluniM
v
i:
•: ••
I
<l i-. csak uzokat kiizlőm, a melyek
hi,ím,M<, ..
,,• • •,, ..! <.>- értékkel bírnak, a mellett a kort
i.i jiUuu/ik .. KWJKÜ diliaj/.i .iikikikat is foglalnak magukban.
Mindjárt uz elsü levél, mely NATTERER JANOs-tól viiló, nugyon
becses és jellenizfi. Anthus rufogularis — cervinus Pallas — a vegsöészak - Finnmarken — e rendes liísxki-lö macliira, ekkor méj[ csak
tninl «déli fuj» voll elfogadva: a középlilj még nngy «nevezetesség».
NATTEREH míigyarfűldi utazásainak fölsorolása nagyon becses életrajzi
anyag e tiszteletreméltó, de eléggé nem méltulotl kutató ismeretéhez;nagybccsu a Glnreoln faj tisztázása is.
Az öreg BRBHM el SÓ levele, mely lB4ft-ból való, a madártani elemeken kívül, a sokak szamára érdekes, lehel lulán meglepő tényl isfoglalja mayában, mely BREHM és PETÉNYI viszonyát »ly szép színben

tünteti föl, hogy I. i. komusági viszony IMI n állatlak egymáshoz. P E TÉNYI gondolom

BBKMM AmtED-nek, a későbbi nagy utazónak

és a«Tierleben. írójának volt keresztapja.
A második levél — 1853 — biztatja, sürgeti PCTENYM, hogy iratainak kiadásához lásson. A j ó öreg pap ismerte az emberi élet gyarlóságát s í<}>* tudta, hogy mit csinál: tudta, hogy PETÉNYI kincset őrizés hogy ezt egyedül az ö keze érlelheti meg, bocsáthalja közre; BREHM
reáolvassa Göthe egy kissé vaskos mondását — hanem Ital hiába!

Erre a leveleknek egész sorozata következik; mindnyája a j ó öregBALDAttus-tól való s mí mindnyájan igazán sajnáljuk, hogy e szerényiratot az immár nyolczvan éves aggnak nem Buda|ieslen nyújthatjukát • az évek nugy terhe ellene volt az ideutazásnak. De az bizonyos,
hogy szive föl log vidulni, a midőn majd megpillantja a mai látogatójegy ősének hü mását, annak, a mellyel egykoron — lS47-ben —Üt Budapesten PETÉN Yl-nél jelent meg, hogy a tudományt szolgálhassa; ö, az akkoron mé<| csak Theologie Candídalus és Col la borator, tehát kezdetén állva annak az életpályának, a melyre ma —negyvennél is több év múlva — büszkén és nyugodtan tekinthet
Hiszen ez az ajánlólevél NAUMANN kezétől való és oly baráti viszonyhoz vezetett, mely javára és diszére vált a tudománynak.
BAUMMUS levéld azért fontosak,

inert írójuk PETÉNYI

kéziratait

közvetetten szemlélés alapján ismerte. Es hogy azokat nem csak tudományos szempontból becseseknek, hanem egyébként is értékeseknek
találta; innen származik az az ajánlata, hogy az összes lábiákat megvásároltatja és Ivenként két Louis d'or tiszteletdíjat fizet.

Dt kitűnik az is. hogy PETÉNYI d s ó sortan hazáju erdekét U-kintette s mindenekelölt egy magyar kiadás rendezésére törekedett —fájdalom, h i á b a ! . . .
E sorozatra következik ScHLEGEL-nek. a kitűnő hollandi Icrmészelvizsgálónak, számos kitűnő szakmunka írójának levele, a melyet már
mint a leydeni múzeum igazgatója intézeti PETÉNYl-hez. Számos érdekes visszaemlékezésen kívül e levél telve van életrajzi anyaggal is,
mely ScHLEGEL-nek STRICKER-IŐI származó s az Allgemeine Deutsche
Biographien csak az imént kiadott XXXI. kötete 152—153-dik füzetének 377. és következő lapján foglalt életrajzát részben helyreiguzilja,
részben bővíti. STRICKER az akkori szegény pupj elöl let. PETÉN vi-l, mini
gazdag magyar igrófot» szerepelleti, ki a szegény exrézmih'est —ScHLESEL-t — «palotájába» fogadja Iw. Ugy látszik, hogy ill u névhasonlóság játszik belé és STRICKEH-I talán a «PKHENYI. név tévesztette meg. Annyi azonban bizonyos — és ez SCHLEOEL-MI magától
ered, ki ezt PETÉNYI halála után a Leydent látogató KuBtNYl ÁOOSTONnak elbeszélte — hogy PETÉNYI egykoron Bécsben sokszor pénzzel
is megsegítette s hogy PETÉNYI buzdításának köszöni, hogy a természetbistóriára adta magát Nem kevésbbé érdekes körülmény az is,hogy SCHLEGEL nagyatyja Magyarországon született.

Most pedig STETTEH F. V. levele következik, az egykor különálló
Erdély első tudományos ornithológusáé, a mely föltárja előttünk
azoknak a szegényeknek ezerszeres kinjáf, halálos félelmét, kiket annak idején sorsuk a magyarellenes mozgalom kellő közepébe s a
hadak útjába dobolt. A havasokról lerohanó oláhság áradata oly rémsége» tetteket követett el, a melyek példátlanok. Egész nemzetségeket
irtott ki halálok halálával és e szörnyűségek közepette hónapokon ál
várja a szegény ornithológus a szabadulás óráját. Halálos beteg feleségét akarja megmenteni — mind hiába I Egy 1851-1)51 származó levél
mondja meg nekünk, hogy ifjú hitvesét elvesztette, azontúl gyermekeinek éli és hjve maradi a természet históriának.
Az utolsó levél az, a melyet PETÉNYI atyámhoz intézett. Azok
közolt a madarak közölt, a melyekre a levél vonatkozik, tudtommala következő fajok voltak: Nyclea scandiaca L , Glauddium passen-tridaclylus L, Plectrophanes nivalis L. stli.
Az a lisztelet, az a ragaszkodás, a mely a reánkmaradt levelekből felénk szól s egyenlő marad, származzék bár a levél aukloritasoklól vagy szerény, apró embereklöl, ez gondolom legszebb bizonvítéka PETÉNYI jel lem tisztaságának rtjjy törekvése komolyságának is.

XATTERER JÁNOS PETÉNYIHEZ.
NATTKKEH 1817-ben Braziliái«! ment és csak IN i-v.len<líi múlva
lérl vissza Bécsbe 12.000 madárimi és 36,00(1 ni varból álló gyújteménvnyel: itl az udvari múzeum öre leli. Nallerer e<[y solymász családból származik.

Wien den 29. Mai 1843.
Wertgesdiätzter Freund!
Ihr Werigeschälzles vom 16-tcn Mui summt einer Sc hat-h lel mit
einer gellwn BachsIHze erhielt ich durch die Gute des Herrn Ur. E.
von FBIVALDSZKV. Wir haben diesen Vogel genau mit mehreren Exemplaren der Matacillaflavades RAY, oder MM. flamola TEM«. verglichen
und gefunden, dass sie sich in der Farbe, besonders an der Slirne unterscheidet; wir glauben, dass Ihr Vogel nichts als eine junge H o lflava in) Herbatkleide ist; auch HECKEI. ist derselben Meinung; umaber ganz sicher zu sein, schleusen Sie diesen Herbst einige )nn([e i|elhe
Bachstelzen, und Sir w m ! n i •H.-Ii i:l.nyctir[, n ,h'A -vii -,,hl !>.-bm.
Anthus rafagulitrh•• ,.
. ,,!,,,. \,i.
die dem Süden ;in.;. I. ii v>. .,., ,i ,, ,.
M
. ,i
,,,-h
die jungen Vöyi! I.I-M n vih <j;ii M>N \.illm-, [u.ih-ns.- unU-r-. lu nk-n.
der auch in Oesterrcicii nietet mid nie eine. rtJsEIUL'bcuc Kehle bekommt.
Dass Sie Spuren des Teirao medius fanden, dass freut mich, Sie müssen
nun selbe verfolgen um zu erfahren, was die dortigen Leute für eine
Meinung haben, ob sie selbe für einen Bastard, oder für eine eigene
Art halten. Halten Sie denn die Anser nrvensis des NAUMANN wirklichfür eine eigene Art? Ich glaube der Unterschied liegt blos in derFarbe des Schnabels und das Uebrifle ist (deich; vielleicht findH manauch Uebergänge, was nun die Sache elwas zweifelhaft machen könnte.
TEMMINK war nicht mit mir in Ungarn, sondern allein n. z. im
Jahre 1818. Ich allein habe die Stema leucopareja entdeckt u. z. inden Morästen an der Bega, ich glaube bei Perlasz. Nach KEYSERUNO
soll sie mit Sterna hybrida PALLAS — Zoogeographia — einerlei sein.
TEMMINK war nur 8 Tage am Neusiedler-See. Unter den früheren Naturforschern, die Ungarn besucht haben, isl der berühmte Graf HOFFMANNSEGB
besonders aufzuführen; er war in den Jahren 1793—1794 dort, sammelte Vögel und Inseeten in den Gegenden von Essegg, Fünfkirchen,
Szegedin, Mehadia und Temesvár. Eine Beschreibung seiner Reise erschien im Jahre 1800 in Görlitz bei C. G. ANTON. In Fünfkirchen wurde
er airetirt, da er keinen Staats-Kanzlei-Pass hatte; spater als er nachSiebenbürgen reisen wollte, hatte er wieder Anstände, man hielt ihn
für einen Spion; ich glaube er lebt noch u. z. in Dresden, wo ich ihn
1838 besuchte.
Im Jahre 1804 bereiste mein seliger Vater, Josef NATTEREH, Inspector am K. Cabinet, die Moräste des Neusiedler-Sees und der Rabnitz,
dann jene bei Szolnok, Csongrád, Szegedin und Kanizsa, ich durfte
ihn begleiten; dies war meine erste Reise. Wir entdeckten den damals
noch seltenen Charadrius cantianus bei Tata, östlich vom NeusiedlerSee; bei Szolnok trafen wir den Riesenfrosch und bei Szegedin ein
Paar der Slerna caspia, die deutlich zu erkennen waren, aber doch zu
weit um mit Erfolg darauf zu schiessen.
Viele seltene Vogel brachten wir für das Kais. Kabinet mit. Im
folgenden Jahre sammelten wir wieder mit gutem Erfolg in den Sümpfen des Neusiedler-Sees. Im Jahre 1807 besuchte ich nur allein die
Moräste desselben Sees, besonders bei Parhagen. Der Zweck war Eingeweidewürmer zu sammeln, wovon ich eine bedeutende Menge zusammenbrachte; ich war auch so glücklich nebst anderen seltenen
Vögeln, die seitdem nicht mehr erschienene Sterna angüca dort zu
erhalten, die in jenem Jahre dort brütete, weil ich Junge und Alte dort
erlegte. Ich bereiste dann den Balaton-See von Keszthely bis Tihanv,
wo ich auch Fische sammelte, und kehrte dann wieder an den Neu-siedler-See zurück. I1:I die Sflmnff des Balaton «jur nicht ergiebig waren.
Bei dieser Gelegenheit machte ich auch einen Alistecher an die Drall,bis Warasdin. Im Jahre 1809 war ich im Bannt, Iwreisle die Moräste
an der Bega, den weissen Morast bei Etüka und l'erlasz, die Gegenden
bei Oppova, Pancsova und Sem Im. Bei dieser Gelegenheit entdeckte
ich die Sterna leueopareja, jung und all, lelzlere schon im Uebergang
ins Winterkleid, im rollenden Frühjahre schoss ich aber zwei Exemplare im reinsten Sommerkleid. In demselben Jahre niaehle ich die
Flussreise von Temesvár bis Wien, auf der ich besonders viele entomologische Seltenheilen entdeckte; hald hatte ich vergessen, class auch
Herr von SCHHEIRRRS im Herbste 1804, als er noch Professor der Naturgeschichte an der Wiener Universität war, die Umgebungen des Neusiedler-Sees besuchte u. z. mit seinem freund weil. Herrn v. FIGHTRI,
einem Naturforscher, der schon mehrere Jahre ín Indien sammelle;mein Bruder heg leitete sie; die späte Jahreszeit war ober nicht mehr
günstig.
Von der zweiten europäischen Glareola hal nun kürzlich NOHDHANN
im Bulletin de la Sodété des Naturalisier de Moscou eine ausführliche
Beschreibung gegeben. Er wollte sie Glareola melanoptera nennen,
jedoch FISCHER benannte sie Gl. Nordmanni, er sagt, dass er schon
vor mehreren Jahren NAUMANN darauf aufmerksam machte, der aber
die Sache unbeachtet Hess. Die Art, welche PALLAS als Glareola pratincola beschreibt, ist auch die nämliche; er sagt pag. 151 im zweiten
Teil seiner Znogriuihia mim »ablas nígraei. Der Name Gl. Pallasii
wäre wnlil rnn j..iw n h i c n gewesen, Sehen Sie doch, dass Sie mehrere
und si'li'.
I
i .l.iMin erhalten, einige auch für uns. H;IIH-H
Sie nie i< .
'• !
inIrr den Händen gehabt? D»ss es ,,rosse
und klein" l.\< iiij'Lii. -jihl. wird Ihnen bekannt sein; aber welchesind die Manuellen, welche die Weibchen? Denn dass dies Geschlechtsunterschied ist, unterliegt wohl keinem Zweifel. Ich glaube die grossen
sind die Männchen. Haben Sie darüber keine Erfahrung? . . . . Die
Fledermaus ist vor der Hand nicht zu bestimmen; könnte neu sein,
bei Gelegenheit wird sie nochmals untersucht werden. Ihr FreundJoh.

Natterer.

BREHM CH. L. PETÉNYIHEZ.
Az öreg BREHM halála ulán is Németország legelső ornithologusa
közé sorakozik, ki buzgóságával, fárad háta tlanságával és í én vénetszeretetreinéi tó ságával e tudománv szaknak sok hívet szerzett, részbei

Ihre Gesundheit, sondern sogar um Ihr Lehen besorgt bin und da
mir nun meine Sorge nicht länger Ruhe lässt, so schreibe ich Ihnen
diese Zeilen und bitte Sie bei unserer alten Freundschaft, mich vonIhrem Befinden recht bald zu benachrichtigen. Gott gebe, dass dieseKunde eine recht erfreuliehe sei. Seitdem ich Ihnen nichl schrieb,
haben wir verschiedene Schicksale gehabt. Dass meine Frau jahrelangleidend war, habe ich Ihnen früher wohl schon gemeldet. Eine Badecur in Kosen an der Saale und eine Traubencur in Mainz hatte erwünschte Wirkung, doch wurde sie erst durch ihre letzte Entbindungvöllig hergestellt Allein der Tod dieses lieben Kindes, das ein Engelin Menschengestall war und zu den schönsten Hoffnungen berechtigte,
es starb am 20. März d. J., wirkte sehr nachteilig und beugte meine
Frau so sehr, dass sie sich nur langsam wieder erholt hat. Jetzt geht
es — Gotl sei Dank — wieder gut Aber was machen Sie? Sie, vondem ich sonst immer von Zeit zu Zeit Nachrichten und sehr viele Beweise von Liebe und Freundschaft erhielt, schweigen jetzt gänzlich
und scheinen Ihren alten Freund, der sie so herzlich liebt, ganz vergessen zu haben. Darum schreiben Sie bald und beweisen sie dadurch,
dass sie meiner noch zuweilen gedenken. Ich werde mich darüberund über die guten Nachrichten von Ihrem Befinden sehr freuen.
Nun wende ich mich zur lieben Naturgeschichte. Meine Sammlung
hat manchen schönen Zuwachs erhalten und wird immerfort vermehrt
Jetzt ist eine Sendung von Alhen und vielleicht auch eine von Nord-ffilamcrikn linier Weges. Audi h;it mir der HKIIZCX; 1'AUI. WIUIKI.M VONWÜRTTEMBERG einiges Wertvolle geliefert. Sehr reirh war der Herbst
1844 an Zugvögeln. Ich erhielt manches Seltene. Die Nußknacker
waren in ganz Deutschland zahlreicher als j e ; ich erhielt zweiundzwanzig Stück, doch kein Nucifraga brachyrhynchos. Im März 1845
schwärmte Anser segetum so hemm, dass ich vier Stück erhielt. Dervorige Sommer war ausgezeichnet durch grosse Ueberschwcmmungen,welche Tausenden von jungen Sumpfvögeln den Tod brachten. Zu Anfang September erschien zum erstenmal hier ein Flug von (lolumba
livia. etwa sechsumldreissig Sluck.
Wir lhalen Alles um Eine zu erlegen, allein vergebens; nachvier Tagen verschwanden sie Alle. Im vorigen Winter blieben Sturaus
vulgáris. Ckonia alba und Alauda arvensis zum Teil hier. Das Seltenste,
was hier erbeutet wurde, war Strix margritlala (sie!), eine der Strix
Dammes ähnliche Schleiereule, welche der HERZOG PMJI.WILHEI.SI VON
WCHTTEUBERO in Egyptcn entdeckt hat. üeberhaupt habe ich schon
mehrere seltene sudliche Vögel aus Deutschtand bekommen, namentlich die afrikanische Strix splendens aus dem Elsass; Numenius tenuirostris aus der Gegend von Golha. ßudyles melanocephalus, cinereocapillus et calcaratus von hier etc. Vor Wochen ist der amerikanische
Falco Cherivoac in Europa erlegt worden. Ein recht brauchbares Buchist das in Bologna im Jahre 1842 erschienene kleine Werkchen — 97
Seiten — Catalogo melodico degli Ucelli Europei di Car. L. BONAPARTE,
Principe di Canino etc. Der Text ist lateinisch und recht brauchbar.
Von REICHEN!«™ in Dresden ist kürzlich erschienen «Die. Vögel
Australiens!, eine recht gute Zusammenstellung der Beobachtungen
GOULD'S und Anderer. Ein Sohn von meinem Apotheker und Zoolog
hat. wenn er erst etwas in der Wolle sitzt, grosse Lust, eine Reisenach Ihrem schönen Unjjnrn zu machen. Gott gebe, dass er auch Sie
gesund trifft. Wenn Sie mir schreiben, worum ich sehr bitte, haben
Sie die Güte mir zu melden, was unsere Freunde AEBLY, KUCHTA undAndere treiben, ob sie noch die edle Ornithologie fördern und wie es
ihnen ergeht? Ich bitte sie Alle von mir herzliehst zu grüssen. Vor
Allem aber bitte ich Sie mich zu benachrichtigen, ob der Unfall, denSie iiiii einem naiu Historischen Ausflüge haiU-H, duss Sie ülierriUcn
wurden, Ilm-r Gesundheit nicht geschadet hat Alle diese l)in()e machen
mich um Sie besorg!. Je aller man wird, desto mehr lichtel sich derKreis der Freunde, die man hal und eben deswegen hüll man die
Bleibenden ganz besonders hoch. O b e r Ihre neuen Erwerbungen und
Knideckungen erbiltc ich mir auch genaue Nachricht, denn Sie wissen,
wie sehr mich Alles intcressirt. was Sie treiben. Sehen Sie doch, ob
Sie unler den vielen Glareola lorquata, die Sie erhalten, niehl die
Glareola pralincola (Naumann!) mit schwarzen Unterflügeldecken finden,
Wenn Sie mir vielleicht wieder etwas senden, erhilte ich mir auch
Hirundo —Cecropis —mstica; die ungarische soll viel kleiner, als die
unserige sein. Sehen Sie doch zu, üb sich bei Ihnen nicht Schleiereulen mit hellem, d. h. ins Weissliche fallendem Unterkörper linden;
diese erbitte ich mir. Ueberhaupt wären mir Nachrichten über allediese Dinge sehr interessant. Ihr Pathe empfiehlt sich Ihnen; er isl
Siross vom Körper, entwickelt sich aber an Geist langsamer, uls unsere
anderen Kinder, weil er in der Jugend sehr krank war. Er empfiehlt
sich dem fernen Pathen herzlichst. Meine Frau und alle unsere Kinder
grüssen Sie herzlich ural Alle bitten Sie recht bald zu schreiben unddurch gute Nachrichten unsere Besorgniss zu hehen. Darum leben
Sie wohl und schreiben Sie bald Ihrem Sie herzlichst liebenden undum Ihr Wohl bekümmerten
Brvhm.
P. S. Zu Anfang des nächsten October versammeln sich die Ornithologen in Dresden, könnten Sie nicht mit an dieser Versammlung
Teil nehmen? Das wäre herrlich, machen Sie es möglich.
Renihendorf am 5. September 1853.
Verehrter Freund!
Wenn man nach einem wenigstens zehnjährigen Zeitraum voneinem lieben Freunde, den man wegen seines langen Schweigens fürlodt gehalten hat einen Brief erhält, aus welchem man dessen Üben,Liebe und Wirksamkeil ersieht, so isl das eine grosse Freude unddiese wurde mir gestern durch den Empfang Ihres teuren Briefes vom

101
27-ten August zu Teil. Unser lieber Dr. HHAITNK hat d t w l l w n nicht
nur richtig übersandt, sondern mich mich zugleich aufgefordert, Ihnen
zu schreiben, was aber auch ohne diese Aufforderung geschehen seinwürde, weil ich mir schmeichle, das» Ihnen einige Zeilen von mir in
Ihrem gewiss oft langweiligen ßadelcben nicht unwillkommen sein
werden. Golt sei Dank, dass Sie. mein lieber Freund und Gevatter,noch lelx-n und in der lieben Wissenschaft wirksam sind, üotl erhalte
Sie und Ihre Kräfte noch lange.
Aber, teurer Freund, geben Sie bald was in den Druck und stellen
Sie Ihr Licht nichl unler den Scheffel. Wie viele herrliche Beobachtungen hallen Sie gemach!: herausdamil, nicht länger gezögert: «bei Zeitju.r den Zaun, so trocknen die Windeln' sugl Oöthe und daran hat er
Recht. Wenn Sie nichl herausgehen mit Ihren Beobachtungen, dannkommt der Tod. nimmt unseren PETÉNYI ohne Erbarmen weg, führt
seinen Geist in ein schöneres Land zum Anschau der himmlischen Natur, aber die irdische europäische Welt — ausser Ungarn — weiss nicht,
dass ein PETÉNYI gelebt hat. Also frisch an das Werk, ohne Zögerung.
Wir Alle bedauern ausserordenllich. dass die ungünstigen Verhältnisse Sie abgehalten haben zu uns xn kommen: wie würden wir uns
Alle gefreut haben: allein das hoffe ich mit Zuversicht, dass «aufgeschoben nicht aufgehoben) heissen soll. Künftiges Jahr kommen wir
Ornithologen so Gott will nach Gotha. Ich werde, so Gott Leben und
Gesundheit schenkt. Alles aufbieten, um die Versammlung dort glänzend
zu machen, weil ich 6'/i Jahr auf dem dortigen Gymnasium gewesen
bin und viele Verwandle und Freunde in der Nähe habe. Zu dieser
Versammlung kommen Sie mit Gottes Hilfe und gehen gleich auf derHerreise üher Renthendorf. Von hieraus gehen wir in Gesellsehatimeiner Frau und meiner in Jen« studierenden Söhne mich fiotha, wo
es Ihnen gewiss gefallen wird. Ich will alle mein. ki:ilh
uilurlrri
dass Sie die Führer der Omithologenschaft dorl all, .. i , ,1.
|,n
Sie aber bei Zeiten für einen Pass, damit er nicht - I - I . |. . . i. lumeingeht. Soviel also davon. Gott schenke uns diese l-n-mlc. »,i- wird
auch für Sie ein hoher Genuss sein und solche Genüsse muss man in-diesem oft sehr armen Leben hoch anschlagen.

102
Es freut mich sehr, dass Sie meiner noch in grosser Liehe gedenken und mil unserem liebenswürdigen Dr. BRAUNE SO glückliche
Stunden verleb! nahen. Ich habe ihn im vorigen Jahr in Altenburg
gesehen und lieh gewonnen, dass er aiter auch mich lieb gewonnen
und mil so grosser Aufmerksamkeit unseren Verhandlungen gefolgt,
hätte ich kaum zu hoffen gewagt.
Mein Sohn AIFHED wollte aus Egypten über Jerusalem und Constantinopel zu Ihnen kommen, und hatte auch Briefe von LANDHECK,
welcher, wie Sie ohne Zweifel schon wissen, im vorigen Jahre nach
Chile ausgewandert ist, und von mir an Sie bei sich, aliein es war ihm
nicht möglich diese Reise zu machen, was er sehr bedauert. Das werden
Sie wohl erfahren haben, dass mein allerer Sohn OSKAR, Pharmazeut
und Zoolog, besonders Entomolog, auf seiner Reise in Nubien im Nil
ertrank. Sie können glauben, dass ich diesen Verlust nie verschmerzen
werde. Mein jüngerer, RHNIIOLD, welcher Medicin studiert, hat grosse
Lust, wenn er etwa noch ein Halbjahr in Wien studieren kann, einmal
von dort aus zu Ihnen zu kommen, so Gott will. Wenn Sie wieder
Geld für Ihr Museum übrig haben, kaufen Sie meinem ALFRED afrikanische oder afrikanisch-europäische Vögel ab, er hat noch viele herrliche Sachen und auch ich kann Ihnen manches Schöne verkaufen;
wenden Sie uns etwas zu und wenn es nicht eher möglich ist, sosuchen Sie sich künftiges Jahr, so Gott will. Etwas von uns aus.
Nun (eurer lieber Freund, leben Sie recht wohl, antworten Sie
mir aber kündig bald und lassen Sie Ihren alten Freund nicht bei
Seite liegen.
Meine Frau und meine Söhne grüssen Sie herzlichst und ich bin
mil alter Freundschaft und Liebe Ihr
Brehm.

BALDAMUS E. PETÉNYIHEZ.
Nagy korával daczolva, BALDAMUS meg niű is egyike a legjobb
és legszorgalmasabb ornithologusoknak. Levelei azért becsesek, mert
PETÉNYI jegyzeteit látta s Igy becsüket ismerte.

Cöthen den 16 September 1847.
Hochgeehrter Herr und Freund!
Leider sehe ich mich erst jetzt im Stande meinen mehrfachen Verbindlichkeiten gegen Sie nachzukommen, indem ich erst vor Kurzem
meine ungarischen Sachen in meine Hände bekam a z. durch Schuld
meines Begleiters, ausserdem in ziemlich schlechtem Zustande. Ueberhaupt hat mir der Leichtsinn dieses jungen Mannes — Schäfer — sehrviel Schaden verursacht. Doch weg mit den unangenehmen Erinnerungen ! Die Reise war ja. doch sonst interessant, und zwar nicht wenig
durch die Bekanntschaften — vor allen anderen durch die Ihrige, mein
verehrter Freund; und wenn ich mich diesmal kurz fasse, so wollen
Sie es nicht einem Mangel an freundschaftlicher Gesinnung, sondern an
Zeit zuschreiben, da ich zu der in vierzehn Tagen in Halle stattfindenden Ornithologen-Versammlung, noch alle Hände voll zu thun habe. Nunzuerst von dieser. Welcher Jubel für mich, welcher Jubel für die Anderen würde es sein, wenn, etwa den 27-ten September, der «Ungarische Ornitholog* zu mir nach Cöthen kämel Wir holten dann NAUMANN ab, und träfen in Halle THIENEMANN, BREHM, V. HOMEYEB, V. LÖBENSTEIN, HERZOG CARL VONWÜRTTEMBERG, LICHTENSTEIN, BDRMEISTEK

etc. etc. Welche schönen harmlosen Tage wollten wir hier verleben I
Freund! wenn es Ihnen möglich wäre, es wäre doch ein schöner
Gedanke!
Für diesmal und den Fall, dass Sie nicht zu uns kommen, schicke
ich Ihnen und dem Herrn Director von KUBINYI einige, vorzugsweise
nicht ungarische Eier, verspreche Ihnen aber noch mehr zu Ihrer
eigenen Auswahl, wenn Sie her kommen. Sie sollen dann aussuchen
was Sie wollen!

104
Aber auch sonst hätten Sie wohl Vorteil von Ihrer Reise, ichmeine in Bezug auf Ihre Eier-Publicationen. Sie landen in Halle oder
Leipzig — durch unsere Vermittlung — qewiss einen Buchhändler,
der Ihre Arbeit gegen anständiges Honorar verlegte und sie hätten
dann doch einigen Nutzen für Ihre mühevollen und langwierigen Studien und Arbeiten.
Ueberhaupt, mein lieber Freund, rale ich Ihnen — und zwar
keineswegs aus der Absicht, die mir versprochenen Eier — die Sie
mir gegen mein Ehrenwort, keinen literarischen Gebrauch davon zu
machen oder machen zu lassen, auch wohl eher geben werden — früher
zu bekommen — ich rate Ihnen die Sache möglichst zu beschleunigen;denn ausserdem, dass ich in Wien in Besitz von zwei Eiern von Nucifragacaryocatactes gekommen, sind auch — ich weiss nicht durch welche
Quelle — andere Deutsche zu den meisten der von Ihnen zuerst aufgefundenen, beschriebenen Eiern gekommen, z, B. THIENEHANN, derNomadiles roseus, Tolanus stagnatilis, Himantopus und Glareola inmehreren Exemplaren aus der Walachei bekommen hat Aus Interesse
für Sie und gerechter Würdigung ihrer Bemühungen werde ich Nucifraga und Musdcapa parva auch so lange geheim hallen, d. h. nicht
vorzeigen, bis Sie mir die Erlaubniss dazu geben. Ebenso überlasse
ich Ihnen gern die Beschreibung etc. der von mir mitgebrachten ungarischen Novitäten z. B. Ardea egretta, von denen ich leider nur 9 Stückhatte; Charadrius auratus (pluvialis) und Sylvia iluviatilis. Nur, wieL
gesagt, werden Sie sich etwas mil der Publication beeilen müssen,
faJIs man Ihnen hier in Deuischland — worauf Sie doch besoüdersrechnen müssen — nicht zuvorkommen soll. Kann ich, falls Sie nicht
selber herkommen, Ihnen hierbei irgend wie behilflich sein, so steheich herzlich gerne zu Diensten und kann die Sachen vielleicht vorteilhaft verkaufen. Ueberhaupl würde ich Ihnen raten, sofort die Publication in einzelnen Fascikeln oder Heften zu beginnen, damil Ihnen
nicht gar die wohlverdiente Ehre und der peeuniäre Erwerb entgehe I
ü. K Haldamits.

Dass ich so lange ohne Nachricht v i Ihm geblieben bin.
ich auf z- ;i oder drei Briefe keine Antwort erhalten habt, erkläre
zvollen Geschiel s, das Ihr i•land getroffen
hai Jelzi wird wohl die (Korrespondenz wieder ungehemmt sein unddass Sie noch leben und gesund sind, erfuhr ich von Herrn NATTERER,
an den Sie neulich geschrieben, dass Sie wieder einen Nomadites i-oseus
erlegt. Auch die Hefte unserer omitholo(|ischen Zeitschrift .Naumannia.,
die ich Ihnen geschickt, sind demnach wohl nicht in Ihre Hände gekommen? Ich glaube, dass ich die BRAUNuOi.t.Bs'sche Buchhandlung
damit beauftragt halte.
Wie steht es denn mit Ihren ornithologischen Arbeiten? So vielMuhe, Arbeil und Kosten wollen Sie doch nicht vergebens angewendet
haben; so viel Neues der Wissenschan doch nicht vorenthalten? Ich
werde es Ihnen in Deutschland etc. absetzen, wenn es in Ungarn
nicht gehtl
Und Ihre Eiersamnilun<| ? Die meinige ist an europäischen Arten
jetzt wohl die reichste, wie mir neulich eine Reise durch Deutschland,
Belgien und Frankreich bewiesen und ich kann Ihnen jetzt herrliche
Sachen abgeben, da ich in Paris auch viele sudeuropäische Seltenheiten
acquirirte.
Geben Sie mir nur ein Verzeichnis» Ihrer Desideraten und Doubletten. Von letzteren waren mir einige oder wenigstens ein Exemplar
von Nomadiles roseus, FringNIa crythrea und rosea, Muscicapa parva,
Turdus saxatilis, Nucifraga caryocalactes, Totanus slagnatilis sehr erwünscht.
Am liebsten wäre s mir
Allen, wenn Sie selber nach
Berlin kämen. Die Koslen dieser Reise
tragennicht kurz. Sie hellen dann Herri Berlin gewiss amusiren,
davon, dass Sie für sich und Ihre Anstalt Idee
dürftenWie wollte ich mich Irenen

im;(last freund schall Ihres leider so im ijlíwk liehen Vate Mundes envicdcrn
zu können. Kommen Sie doch wenn es irgend möglich ist!
Und nun mein verehrter Doppelcoltege — denn ich hin jetzt was
Sie früher waren: protestantischer Geistlicher — Gott befohlen unddie Hoffnung nirhl sinken lassen, mit der ich Sie in Berlin zu finden
mich tröste.
In aufrichliuslcr Hod.:idi1un.| und Enit-la-iiiinl Ihr/;. JinMunwx.

l)ieh/i(| a m 8. Juli 1851
HochverehrtesU-v l<'rriwtl'
So sehr midi
„ I ^ . I I M lu-licr Brief erfreut hat, da er mir den
besten Beweis In
i ..I die mir so hoch verehrte Familie
KUBINYI vor ]»•<!, i. • i !• • -• I • . n <k»s Schicksals, das so manche Ihrer
edlen Landsleuk (:^11olJtn. \UM1IOHI geblieben sind; so sehr ich michselber wieder freue einmal wieder Antwort — und so freundliche Antwort von Thnen erhalten zu haben — ; so sehr hat mich auch andererseits die daraus gewonnene Ueberzeugiing geschmerzt, dass Sie, wennich mich nicht auf Gelegenheitshesorgiing eingelassen hatte, unserer
Einladung nach Berlin Folge gegeben haben würden; dass ich Sie
wiedergesehen, dass Sie alle bedeutenden Ornitholo([cn Deutschlands
kennen gelernl h.d.i „ « T n d m ' l„d<-.s Sir h.ii.n, TVchl! Was hilft
hernach alles Kl, <i<I i . . , „ ', i, \i. • \i,,• • „ lit-inlich nichl
1gleich wieder ívű • I.. i
I i. ••••• .MI.I die nät-hsto
Jahresversaminluii.i in iltm [ttsui.iili^he.i Alliuimnj in Thüringen
jedenfalls innerlich uml ausst-iüdi glun^eiulri' und <|emútiicher werden;
darauf haben wir uns Alle das Wort gegeben, und selbst die weit
hergekommenen Fremden aus Galiüien. Dänemark etc. hallen ihre Wiederkehr verheissen 1 Also riarauf gerüstet, mein wackerer Freund, undwahrscheinlich haben wir auch ein Dop|*lfest, das der Grundsteinlegung zu Johann Andreas NAUMANNS Denkmal in Cöthen.
Leider bin ich nicht im Stande, Ihnen sogleich die erschienenenvier Hefie der «Naumannia, zu schicken, da ich nugenhlicklich nicht einmal selbst alle vier habe. Sie kommen indess auch bald wieder in meine

Hände und jedenfalls werde ich sie sogleich iür Sie bestellen, um sie
Ihnen mil nächster Gelegenheit zusenden r.u können. Aus l>cigehendem
Conspeclus werden Sie Tendenz etc. der Zcilschrift ersehen, die schon
lange auf Beiträge Ihrer Feder harrt und kein Mensch in Europa kannso viel Interessantes liefern, als gerade Sie. Also, verehrter Freund,irisch daran, und schicken Sie bald eine Arbeil, monographische Bearbeitungen «Hier in Notizfonn, mit oder ohne Abbildungen — fürderen würdige Ausführung der Verleger ruhmliche Sorge trägt. —Ob Pyrrhula rosea í bekannt und abgebildet ist, kann ich insofern
nicht "sagen, als ich nicht weiss, ob dies seit Jahresfrist der Fall ist.
Doch zweifle ich sehr daran, dnss das Weibchen, dieses selbst in Sibirien seltenen Vogels bekannt Otter gar abgebildet wäre, da ich dochsonst wohl Was davon gehör! halle. In dem neuesten französischen
Werke von Professor DHJMND sieht: «Femelle inconnuei! Also geben
Sie uns Beschreibung und Abbildung als Zierde des nächsten Helles
und zum Ruhm des eifrigen Entdeckers. Bisher haben wir freilich
kein Honorar verlangen können, da es lediglich darauf ankam, ein
Organ zu gründen und zu hallen. Indess für die ZutunII scheint kein
Zweifel mehr zu sein, dass wir unsere Arbeilen auch bezahlt erhalten.
Alles übrige werden Sie in den Heften seihst finden — Berichte überdie Versammlungen etc.
Ich habe mich vorzugsweise mit der Oologie beschäftigt und bin
darin bereits zu einer Autorität avancirt; wie denn meine Bestrebungenfür die Ornithologie überhaupt in Bertin mehr als gebührende Anerkennung fanden. Aber ich habe auch freilich meinem Studium bedeutende Opfer an Geld und Zeit gebracht und sei! meiner Reise zu Ihnen,
mehrere grössere Reisen - nach Frankreich, Belgien, Dänemark —gemacht und fleissig sludirt und gesammelt. Deshalb in (eressírt michauch besonders die Oologie, die einen keineswegs untergeordneten
Platz in der Naumannia einnimmt und für deren wissenschaftliche
Anerkennung ich nach Kräften gewirkt habe. Meine Sammlung dürfte
jetzt wohl die bedeutendste in Europa sein und wie ich für ihre Bereicherung fortwährend wirke, kann ich auch die Zeil nicht erwarten,
diejenigen Läden ausgelullt zu sehen, deren Besetzung im Reiche der108
Möglichkeit liegt. Und darum, mein teuerster Freund, lassen Sie michnun nicht länger auf die Mitteilung der schon mündlich versprochenenungarischen Eier warten, die Sie mir auch jetzt erneuern. Sie werden
in der Naumannia lesen, wie ich Ihnen uneigennützig gegen Andere
das Prioritätsrecht gerade bei jenen Species gewahrt habe, indem ich
Ihre betreffende Arbeil lobte und deren verzögertes Erscheinen beklagte,
Wollen Sie aber auch jetzt noch nicht Nucifraga caryocalactes,
Totanus stagnatilis abgeben, so riskiren Sie wirklich den Wertverlust,
wie z. B. Muscicapa parva bereits in vielen Sammlungen zahlreich verbreitet ist. Noch ist es Zeil, noch biete ich Ihnen annehmbare Tauschbedingungen an und verpflichte mich ausdrücklich, diese Eier weder beschreiben noch zeichnen zu lassen, oder es selbst zu Ihun, bis Sie
Ihre Arbeit veröffentlicht haben. Wenn es Ihnen in der That an derBereicherung Ihrer Sammlung gelegen ist, so müssen Sie zur rechten
Zeit nicht nur von zwei Exemplaren eines abgeben können, sondern
sogar Unica, die Sie wieder erlangen können. Das ist mein Princip
und ich habe keinen Schaden davon gehabt Pyrrhula erythrina, Nucifraga caryocatactes und Totanus stagnatilis werden und müssen Sie
wieder bekommen, da alle drei Arten ziemlich häufig in ihrem Vaterlande sind, desgleichen Pastor roseus.
Ihrem Wunsche gemäss folgt denn auch mein Verzeichniss, nichl
nur meiner Doubletlen sondern auch meiner Unica, mit einem Worte,meiner ganzen Sammlung anbei. Bezeichnen Sie was Ihnen fehlt, inwie viel. Exemplaren Sie wünschen und senden Sie mir ein ähnliches
Vereeichniss Ihrer Sammlung zurück; mit den etwa verlangten Eiern
werde ich Ihnen dann die Naumannia beipacken. So viel in der Eileüber unsere Wissenschaft, da ich soeben erst von einer Reise nachMecklenburg zurück bin und viel Correspondenzen aufzuräumen habe.
Familienangelegenheiten beireffend, haben Sie richtig vermutet,
mein lieber Freund I Ich bin allerdings Gatte seit zwei Jahren und habesoeben auch das zweite Töchterchen bekommen. Möchten Sie, falls
Sie es noch nicht sind, in dem ehelichen Glücke das Fundament undden Angelpunkt des Lebensglückes finden. Freilich habe ich eine ge-wisse jim()t Dame in Ihrer Nähe lange nicht vergessen können undIhre Erinnerung hat die alten Wunden wieder aufgerissen, gar manches
Leid, gar mancher Ton schwang sich weit weg, dahin, wo die liebenswürdigste Anmut und jungfräulich milde Grazie.
doch es ist
ja vorbei! Ich bin glücklich genug, dass sie sich meiner zuweilen
erinnert hat. Möge sie recht, recht glücklich sein an der Seite ihres
künftigen Gatten, der ja ein Magyar ist d. h. ein braver, ritterlicher
Mann. Wollen und dürfen Sie Fräulein K. meine glückwünschenden
Grüsse bringen. Auch dem würdigen und lieben Herrn von KUBINYI und
Fräulein Tochter, so wie allen braven Ungarn meine dankbare Empfehlung
und erfreuen Sie mich recht bald mit einem lieben Briefe, den erstens:
Manuscript für die Naumannia, zweitens besonders drei Eier, wenn
nicht mehr, begleiten und seien Sie freundschaftlichst «mannt vonIhrem ergebenen Freunde
E. Baidamus.
Zu Mitgliedern unserer Oraithologen-Gesellscbaft darf ich Sie undHerrn Director von KPEINYI doch wohl einschreiben, damit Sie gleich
mit in die erste Liste kommen, die jetzt schon einige vierzig Deutsche
und Ausländer zählt. Die Pflichten der ordentlichen Mitglieder beschränken sich lediglich auf einen Jahresbeitrag von 1 Reichsthaler= 1% Gulden C. M.
Diebzig, den 30. September 1852.
Dass Sie mir so nahe gewesen sind, ohne mich zu besuchen, nur
fünfviertel Stunden von mir, das hat mir schmerzlich leid yethan.
Und noch dazu war ich in Cöthen, kam denselben Abend, als Sieabgereist waren, nach Ziebigkl War es denn wirklich unmöglich,
nur noch einen, einen Tag zu opfern, damit ich Sie nach so langer
Zeit einmal wiedersehe, Ihnen wenigstens einigermassen die Gastfreundschaft wiedererweisen konnte, die Sie mir in Ihrem edlen Vaterlande bezeigt haben I Und dass Sie nach Altenburg gewollt haben,
wo Sie sich gewiss amüsirt haben würden, und wegen zu später
Ausfertigung des Passes, verhinderl wurden, das ist doch wahrlicheine unangenehme Geschichte! Auch würde Sie meine Sammlung,welche man nach der TillI-:M-:MAN\sehen sehen kann, yewiss inleressiri haben. Ohnedem halte ich mir schon vorgenommen, an Sie zu
schreiben, was wir dann mündlich abgemacht haben würden, Wareich ein Fatalist, so würde ich midi dabei beruhigen können: das
Schicksal hat es so gewolltI Aber so!
Indess ist ein Trost, dass Sie, wie unser alter, guter NAUMANN
sagte, vielleicht nach Halbersladl kommen. Aber dann, Freund, richten Sie sich nur gleich aul acht Tage ibei mir. ein. Es lebl sichauch hier ganz gut und gemütlich, Wollte Gott, diese Luftschlösser
würden einmul Wirklichkeit I
Nun, mein würdiger Freund und Doppel-Col lege, hiilx" ich abereine Bitte, die ich eben (jern inimdlirh mi1 llinrn • l,r[<>m:iHlt haben
würde! Ich will diesen \Y:,,.,,. •" .
uropäische OÜIH<|,< ll ,, i , i, , c ,ropas gehen. Ein solches
Besonderen das Allgemeine — und vice versa
nicht vergessendes, illiges
ä angelegtes Werk über die europäischen fogelEier, ist in der Thal Bedürfnis«, wie ich denn iund meine vielen ornilhologischen Freunde MH-MÍÍ,, •,,1i,,l K.nlert
worden bin. Dnss ich mich nun bestreben mu-,-. .n. I
Material zusammenzubringen, zu sichten und /u <n<< I
M diesem Zwecke die ganze, einschlagende Literatur LmW"-><>"- a^cklicherweise nicht allzu gross igt — befragen müsste, brauche ich
Ihnen, dem ausgezeichneten Kachgelehrten, nicht erst zu sagen. Ich
habe mich deshalb auch an alle mir bekannten in- und ausländischen
OoliMjen um Rat und Thitt gewendet und wende mich damit auchun Sie, mein verehrter Freund. Sie sind im Besitze einiger Raritäten,die Sie, dessen bin ich überzeugt, willig zu ernstem, wissenschaftlichem Zwecke darbieten werden. Sie wissen, wie ich es in der Naumannia beklagt hal«, dass Sie noch immer Ihre unter mannigfachen
Opfern gemachten Entdeckungen und Beobachtungen fertig, und doch.ler Welt unzugänglich in Ihrem Pulle liegen haben. Sie haben sichdurch diese langen Zögerunyen liereils manches Entdeckungs-Prioritälsrech' durch Undankbare rauben lassen, Sie können sich also den-

111ken. dass ich nicht zu diesen gehören mag. über die ich ein hartes
Urteil soeben lallte. Wenn ich Sie um die Übersendung einiger Eierresp. Nester und Notizen über die Fortpflanzungsgeschichte mehrerer
ungarischen Raritäten bitte, mit der offen ausgesprochenen Absieht,
sie für mein projeetirtes Eierwerk zu henutzen: so ist wohl so vielklar, dass ich dabei nicht beabsichtigen kann, mich mit fremden Federn zu schmücken. Im GegenIeil, werde ich Ihnen, indem ich nicht
nur meine Quelle angebe, sondern auch — was mir doppelt lieh seinwürde, diese sellwt reden lasse - - ich werde Ihnen dadurch für alle
Zeiten Ihre wohlerworbenen Hechte wahren, die Sie vielleicht ohnedem, wenn Sie Ihr selbst ständiges Werk nicht bald herausgeben, baldverlieren könnten. Schicken Sie mir also, mein lieber College, womöglich recht bald die unten bezeichneten Eier und Nester zum
Beschreiben und, wenn Sie wollen, ausführlich Ihre nidologisehen
Beobachtungen, oder wenigstens auszugsweise. Dass ich Porti und
Risico der Versendung trage, versteht sich von seihst. Vielleicht haben Sie die Vögel an NAUMANN- noch nicht ablesende) und können
dann beides zusammenpacken. Dass ich eben so gern einige Ihrer
Doubletten. Seltenheiten kauf- oder tauschweise acquirieren möchte,
wissen Sie bereits, und sehe ich. wenn Sie damui eingehen wollen,
Ihren freundlichen Vorschlägen entgegen. Ich bin im Besitze mancher
kostbaren Unica und habe viele seltene Sachen ganz allein und :mLeute, welche es zu würdigen wissen. abzugelwn; kaufe aber allerdings lieber baar.
Was ich nun aus Ihrer und Herrn von KUBINYI'S oder Ihres
Museums Eiersammlung — also zunächst zur Ansicht und Beschreibung — wünsche, ist folgendes:
1. Das Ei von Vultur cinereus, in der Gefangenschaft gelegt, gedeckt, das Sie bei meiner Anwesenheit von einem Menagcriebesitzer
erhielten, um es zu vergleichen mit dem in der Wildntss gelegten.
2. Die Eier von Aquila imperialis, die zu Ihrer Disposition stehen.
3. Die Eier und das Nest (?) von Nurifraga caryocatoctes.
4. Eier und Nest von Nonindites roseus.
5. Die rundlichen einfarbig-spangrünen Eier, welche Sie hei mei-ner Anwesenheit aus den Kárpáton crliidlen und die wir für solche
von Accentor al|iinus hielten.
ß. Die Eier vom Totanus stagnatilis.
7. Die Eier vom Himantopus melanoplerux; wenn Sie deren haben, wie ich denn überhaupt gern einmal jetzt, nachdem ich in Dänemark, Holland, Belgien, Frankreich und Deutschland die besten Eiersaminlungen gesehen haben, wieder die Pester sehen möchte. Wollen
Sie daher die Gelegenheit benutzen, Ihnen zweifelhafte Species zu bestimmen, so senden Sie solche mit: wenn es möglich ist, das darf
ich ja wohl behaupten, so wird es mir möglich sein; denn mehr in
den Nestern, aufs Feld, Baum und Sumpf, und mehr in den Sammlungen hal doch wohl kein Omitholocj gekramt I Vergessen Sie auchnicht, mein lieber Freunil, mir Näheres über Ihr eigenes Sein, wieÜber das der hochverehrten Familie v. KUBINVI freundlichst mitzuteilen, und erfreuen Sie bald mit Erhönmg der dringenden Bitte Ihren
aufrichtig ergebenen
E. Baltlamus.
Ich habe Ihren Name» in das Milglieder-Verzeichnissder deutschen
Ornith. Gesellsch. aufgenommen. Schicken Sie doch Manusrript fürdie »Naumannia« I Es wird jetzt anständig honorirt!

Diehzig bei Cölhen den 30. Juli 1853.
HocluH'rehrter Herr mtd Freund!
Anbei habe ich in meiner Eigenschaft als Secrelär die Ehre,
Ihnen Ihr Diplom als Mitglied unserer Gesellschaft zu übersenden,
und hätte, um mit Ihnen zu Ende zu sein, nur noch die Bitte hinzuzufügen, einen Taler — 1'/, fl. Conv. M. — an mich oder den Cassier
einsenden zu wollen und könnte min w i d m e nDiebzig etc. etc.
K, Baldamus,

Aber Irotzdem, dass Sie drei meiner Briefe keiner Antwort gewürdigt; trotzdem, dass Sie eine halbe Meile von meinem Wohnorte

113
tjewesen. ohne mív íiio ersehnte Gelegenheit m ((eben, Ihnen die mir
erwiesene Gastfreundschaft wenigstens einigermassen zu vergelten;
trotzdem und manchem Anderen will ich, als Geistlicher, doch nicht
Böses mit Bösem vergelten: — und schreibe doch noch einmal, um
wenigstens zu hören, was Sie machen und wie sich die Familie desHerr von KUBINVI befindet, ob sich ihre trefflichen und mühevoll errungenen ornithologischen Beobachtungen noch immer im Pulte befinden, ihr gutes Geld gefressen haben und noch fressen und ob Siesich wirklich von Fremden die Früchte Ihrer Arbeit schliesslich ganz
wegschnappen lassen wollen.
Ich habe Sie dieserhalb bereits auch öffentlich in unserer Zeitschrift, der »Naumannia» haranguirt, um wenigstens das Publikum
darauf aufmerksam zu machen, dass Sie thätig, und mit Erfolg thälig
gewesen sind; ich habe gewarnt, gedroht, angeboten: — Alles, Alles
vergeblich. Ich glaubte, Sie seien mit der Menschheit und Ornithologie
total zerfallen: aber Freund NAUMANN sagt mir, dass er Sie an Leibund Seele frisch gefunden.
Nun denn: quousque tandem abutere Petényi palientia nostra?
Wie lange sollen wir noch über so viele interessante Dinge im Unklaren bleiben, die Ihnen seit Jahren bekannt sind? Wie lange wollen
Sie ungerecht — ein wahrer Heautantimorumenos — gegen Sichselbst, ungerecht gegen Ihre Freunde, gegen das Publikum, gegendas Vaterland, gegen die Wissenschaft bleiben? Nicht eine Gatilinaria,
eine potenzirte Philippica möchte ich gegen Sie losdonnern, wenn nur
das Donnern gelänge und fruchtete!
Ganz im hohen Ernste, Freund, den ich ehre und hochachte,
Sie Ihun Sich und der Wissenschaft im gleichen Grade unrecht Setzen
Sie mir einmal wenigstens Verhältnisse und Gründe auseinander, vielleicht kann ich raten, vielleicht kann ich helfen und ich versichere
Sie bei der echt magyarischen Gastfreundschaft, welche Sie und Ihre
Nation mir erwiesen, wenn ich es kann, bin ich gern zu möglichen
Opfern bereit: das ist keine PhraseIch habe schon oft daran gedacht, Ihre Beobachtungen vielleicht
nebst den Abbildungen deutsch in der iNaumannia» zu geben, was114
Sie niLlit hindern kiinn. das (i.iníf in Sonderdruck deiilsdi und magva risill m gehen. Mein Verleger würde Ihnen die nötigen 300—100
Tafeln abkaufen, ich Ihnen ein Honorar von zwei Louis'dor per Bogen
bewilligen, so (lass Sie doch zunächst wieder zu Ihren Kosten kommen würden. Ich halte diesen Gedanken Ihnen auch bereits mitgeteilt
aller ohne Antwort zu erhalten. Es liegt mir jetzt von einem Slaven
Mumiscript über eine Heise nach Ungarn vor, und ich werde nochzwei Berichte von einem Wiener und einem Gothaer Reisenden erhalten: aber aus Rucksicht auf Sie, will ich noch Nichts ins nächste
Heft aufnehmen um Ihnen Zeil zu möglicherweise von Ihnen zu treffenden Entschlüssen zu lassen. Aber antworten Sie mir möglichst
bald, was Sie zu Ihun gedenken!
Die diesjährige Versammlung in Halberstallt war nach der Cöthenschen die besuchteste und zählte einige und vierzig Mitglieder.
Dennoch wurde verhältnissmässig wenig ausgerichtet wegen schlechten Präsidiums an den beiden loteten Tagen. Das nächste Jahr gehen
wir nach Gotha, dessen edler Herzug Ehrenmitglied unserer Gesellschall ist. Wenn Sie doch eine Badereise hierher machen könnten I
Erhalten SU: denn die «Naumannia» regelmassig ? Und haben Sie
lu-ine Ark-Nen. Notizen elc, für dieselbe? Ich bewillige Ihnen hiemit
10 Kck-hstider - 15 n, C M. — Honorar per Bogen für alle Ihre
oniilliologisHic- Arbeiten. Senden Sie nur fleissig zu 1 .
Wachst denn Ihre Eiersaminlung noch tüchtig? Die meinige du rite
jetzt wohl die erste sein, was die europäischen Species betrifft. Und
doch fehlt mir noch ein sicheres Ei von Tolanus stagnatilis!
Ich mochte gern solche und manche andere von Ihnen gegengutes baiires Geld von Ihnen kaufen, oder gegen andere Seltenheiten
eintauschen. Versprochen hüben Sic's mir eigentlich schon mündlich'
So hin ich z. B. in dem Besitze von acht Eiern von Pica eyanea uns
Spanien, den ersten in Sammlungen gekommenen. Doch ich habeschon zu lange geschwatzt und weiss nicht einmal, ob es Ihnen überhaupt reiht ist, ohschon ich nicht weiss, wie ich Sie irgend beleidigt
haben könnte: wissentlich und geflissentlich wenigstens nicht. Und
ist es wirklich nicht der Kali, so Iwweiscn Sie es, verehrter FreundSCHI.ECiEl, H. LEVELE PETÉNYIHEZ.
Ez a levél nem szorul bővebb magyarázatra. Kiváló érdekkel bir
löbhek közöli az « hely, a hol Schlegel" írja, hogy a holland sólymas-ok Magyarországig is elkalandozlak ii Kerecsen sólyom liakérl shogy kiszedlek azt az ősrégi fészkel is, mely Dévény szirtfokánina
is áll s a melyhói CHEHNEI. ISTVXN csak nemrég szerzett fialtál.

Leyilen, 1. Oclober 1853.
Teuerster Herzensfreund!
Der Tag, an welchem mir Rat LAOEHANS Deinen Brief aus Karlslöd überbrachte, war für mich einer tier freudigsten, die ich seit
langer Zeit gehabt halte. Welche Erinnerungen, welche Gefühle dieser Beweis Deiner her/liehen Freundschaft in mir anfachte und erweckte, kann ich Dir nicht IwschreÜKn. Als ich Deinen Brief zu Hause
im Familienkreise verlas, kamen allen die Tränen in die Augen, undmeine Freunde, welchen ich ihn mitleille, freuten sich alle, dass icheinen solchen erprobten und Ireuen Freund l>esitze, Es möge dies
dir beweisen, dass Du hier schon hekunnl warst, ehe Dein Schreiben
eintraf. Und wie sollte ich j e vergessen haben, was ich Dir verdanke.
Du nahmst dich meiner zu einer Zeit an, wo ich noch alles xii lernen hatte is-t-l -l<-n Srhiilm,. welche Du mir jjiihsi b u n t , i, !, „\ 1,1s
enlgeiju.-i. i '• iiiicn Willen und Eifer, sir • , ; •. .
^n
und ;ui/i: • u m . welche Du mir uln! . ' ,<nZustand <\t , M> i-i i n <j ibsl, sind für mich auf mni u ,,/,.., ,,1,-rndes Leben vom yrösstuu Eintlliss newesen und w u r a d t t u um so tiefer, weil sie aus der reinen Quelle der Freundschaft entsprangen und
in den Hauch der Poesie getaucht waren, welche unser Zusammentreffen und Zusammenleben umgab. Jene Tage waren recht geeignet
reine und edle Gefühle bis zum Enthusiasmus zu steigern, und ihr
Andenken unvergesslich zu machen. Und dies geschah auch; denninoch heute schweben mir die schonen Zeilen unseres Zusammenseins so lebhaft vor Augen, als ob sie ersl gestern entschwunden
wären.
Aber warum schrieben wir uns nicht eher? Dies ist mir ein
Rätsel I Denn das Vornehmen Dir zu sehreiben, habe ich tausendmal
gehabt. Lass' uns aber nicht darüber nachgrübeln und lieber in derFolge dahinstreben, dass wir einander nicht blos lieben, sondern es
uns auch sagea Dies aber sei nur eine vorläufige Uebereinkunft, bis
wir uns wiedersehen. Denn wiedersehen und bald wiedersehen müssen wir uns. Es ist dies mein sehnlichster und innigster Wunsch.
Nur einmal, u. z. im Jahre 1850, als ich mit BONAPARTE in Berlin
war, war ich nahe daran Dich mit einem Besuche zu überraschen,aber die politischen Wirren und der Gedanke an das umständliche
Passwesen hielten uns zurück diesen Plan auszuführen. Jetzt kannund darf ich aus vielen Ursachen nicht daran denken die Reise zu
Dir zu machen; denn wer Frau und Kinder hat, hört auf sein eigener Herr zu sein. Ich rechne also auf Dein Entgegenkommen. Du
liisl in allem, was nicht Dein Amt betrifft, unabhängig und von Sachsenaus, wohin zu gehen Du ja beabsichtigst, ist es nur noch ein Schritt
bis Holland. Denn von Leipzig führt Dich die Eisenbahn in fünfzehn
Stunden und für eine sehr geringe Summe nach Oberhausen oder nach
Düsseldorf und von da gehen täglich Dampfbote nach Holland ab,welche den Reisenden für ein Paar Gulden nach Rotterdam bringen.
Von da aus bist Du in einer Stunde bei mir, wo Du natürlich gleichabsteigst. Ich bewohne mein eigenes. Überflüssig geräumiges Haus
mit meiner Familie allein, Du bist also zu jeder Stunde willkommen
und der Gang unserer Haushaltung wird nicht im Geringsten gestört
oder verändert, wenn Du auch ein Jahr hier bleibst. Ein Besuch in
Holland würde auch, abgesehen von der Freude des Wiedersehens,sonst vielfache Genüsse anbieten. Das Land ist unendlich reich an
Schätzen der Wissenschaft und Kunst. In unserem Museum allein
und im Tiergarten zu Amsterdam würdest Du reichen Stoff zur Betrachtung finden. An unseren Seeküsten und in unseren Morästen
und Rieden, würden wir als Ornithologen Genüsse suchen, welche

117
Dir Dein Geburtsland nicht bk-kn kann. Holland isL (jewiss ein höchst
eigentümliches Und. aber eigentümlich ist seine eigene Weist. Der
Holländer Ist höchst bieder und praktisch, aber das Streben nachdem Wirklichen unterdrückt schon früh den poetischen Sinn meist
bis dahin, dass Enthusiasmus als etwas Lächerliches befrachtet wird
und es zur Unsitte wird, wenn sich zwei Männer umarmen und küssen. Aber es hat ja jedes Volk seine eigenen Sitten, und da dieseimmer irgend eine tiefe Ursache haben, so ist dies gerade für den
Denker interessant, sie aufzusuchen.
Die Mitteilungen über Deinen I-ebenstauf, seitdem wir uns verMessen, waren mir grösstenteils neu und erregten bei mir die innigste
Teilnahme. Von .leinen Schrillen ist uns leider nie etwas, nicht einmal im Auszuge zu Gesichte gekommen. Auch das Holländische ist
fast eben so wenig verbreitet, als das Magyarische und Vieles, was
wir hier thun, geht für die Wissenschaft verloren, wenn wir uns
nicht einer fremden Sprache bedienen.
Ich habe Vieles geschrieben, aber auf meinen Werken ruht eine
Art Fluch. Die meisten verursachten mir grösscre Unkosten, als esmeine Mittel <[es(utleten. Zwei meiner Herausgeber machten, ehe die
Werke erschienen, banquerott und ein dritter starb, weshalb ich amEnde mein eigenes Exemplar kaufen musste. um nur meine Werke
selbst zu besitzen. Mein grosses Falkenwerk hat ein fast ähnliches
Schicksal gehabt. Ich habe sieben Jahre daran gearbeitet, siebenhundert gute Gulden dabei verloren und da mein Herausgeber bis jetzt
noch ein Deficit von siebentausend Gulden daran hat so darf ich gar
nicht daran denken, dass ich je über Exemplare verfügen kann. Durch
die prachtvolle Ausführung und das Riesenformat ist es freilich teuer
geworden. Aber der Gegenstand und der Umstand, dass es unserem
König, der sich sehr dafür interessír), dedicirl isL erforderten ein
solches Aeusseres, Es ist mm vollständig unter dem Titel «Traité deFouconnerie» erschienen. Fürst Trautmannsdorf, der, wenn ich nicht
irre, in Deiner Nähe wohnt, besitzt lias Werk,
Nach Oeslcnfich sind, wie ich glaube, nicht mehr wie vier fünf
Exemplare gegangen. Ich arbeile jetzt an einem Handbuche der Zoo-

1IH
lojjie und einer Naturgeschichte der Niederländischen Vögel, beide
in holländischer Sprache. Wie lasse ich Dir am Besten etwas zukommen, wenn ich etwas für Dich habe? Durch Buchhändler-Gelegenheitüber Leipzig, oder mil den Schritten, welche unsere Akademie derWissenschaften an die zu Wien schick!?
Dein Andenken, die walachische Malze, ist leider schon in den
ersten Jahren verloren gegangen. Bin mir befreund ele r Student aus
einer unserer angesehenen Familien nahm sie eines Abends spät mit,
um sich, da er seine Mütze verloren halte, in der Kälte seinen Kopf
zu schützen. Einige Tage darauf holte ihn sein Vater von der Universüät weg und er wurde durch höheren Einfluss in die Hauptstadt
als Cassenverwalter versetzt; bald aber ging er durch und mit seiner
Gasse verschwand auch die Mütze, die für ihn keinen, für midi <jrossen Wert halte und die ich auch nie wieder zurüVerlangen konnte.
Die MOtze ist also nicht mehr da; aber ihr Schicksal ist nicht vergessen und am wenigsten ihr Geber.
Während ich dieses schreibe, fallen mir auch unsere übrigen
magyarischen Freunde in Wien ein, aber leider nicht mehr ihre Namen, mit Ausnahme des SVIATKO, der so schön e batta und Ente
. . . . Tä-räm-tä-iä zu sagen pflegte. Werde nicht böse, wenn ich
Eure schone Sprache so verstümmle, es ist aber noch das Einzige,
was ich davon weiss und was ich in früheren Zeiten, iils ich hiernoch studierte, zuweilen anbrachte, wenn sogenannte ungarische Doctoren vorbeigingen, die, alsdann in den Harnisch gejagt, wieder besänftig! wurden, indem wir sie aufs Zimmer mitnahmen und traktierten. Ich habe es tausendmal bereut nicht magyarisch gelcrnl zu
haben, allein es fehlte mir damals die nötige Vorbildung und Zeit.
Das schöne Wort minjö — (wahrscheinlich ini ö? was ist er?) — oderetwas ähnliches von dem Munde einer Dame, wo Du mich einrührtest,
klinget mir immer noch im Ohre und wäre ich jetzt bei Dir, ich würde
gleich noch anfangen die Sprache meines Grossvaters zu erlernen. Denn
Du wirst dich noch meiner Erzählung erinnern, dass mein Grossvaterin Deinem Vaterlande geboren wurde, und zwar, wie wir erst kürzlich aus aufgefundenen Papieren in meiner Valersladl erfuhren, auf

11!»den Gütern des Grafen Balthiany. wo mein Urgiwvaler LIIÜ 17ÖO
Verwaller oder etwas Aehnliches war. und der dem damaligen (Inilcn
auch Unlerricht gegeben halte. Mein Ahne war nimlkh im bayrischen
Erbfolgekriege, anno 1740, den er als französischer Freiwilliger mitmachte, als Kriegsgefangener des Grafen ßatthiany nach Ungarn transporlirt worden und war auf den Vorschlag des Grafen in dessen
Diensien geblieben.
Nun zu den Vögeln. Wir könnten allerdings manches aus Ungarn
auch hier gebrauchen und wir könnten im Tausche dafür indische
Vögel ablassen. So fehlen uns z. B. schone Reihen des Silberreihers,
des sogenannten Lannerlalkens. eigentlich Kairo sarer, den einer unserer Falkoniere schon bei Pressburg aus dem Neste genommen hal,und andere Sachen mehr. Hast Du den sogenannten Accentor montanellus, wie er im Wiener Museum steht, nicht wieder aufgefunden?
Kannst Du mir nicht, wenn auch nur schriftlich, das Verzeichnis*
der ungarischen Vögel mitteilen und angeben, welche Du l>csorgen
könntest? Sind lebende Pelikane. Silberreiher oder andere auffallende
Vögel bei Euch m haben und könnten sie schnell hierher Iranaportirt werden? Der reiche zoologische Garten ÜII Amsterdam hat zwar
mehrere Pelikanarten, aber vieles Andere fehlt. Mimcherlei wurde
TOD Triest aus geschickt, auch Amphihien. aber nicht in hinreichender Menge. Sollten sich Händler hei Euch linden, so bitte, ich um
ihre Adresse.
Und nun wird es für diesmal Zeit aufzuhören. Schreibe mir recht
bald wieder und gewähre mir die Bitte, Dich recht Imid hier zu
sehen. Meine Frau und drei Kinder, die sich alle innig freuen werden, Dich kennen zu lernen, fügen ihre Bitten zu den Meinigen.
Beglücke uns daher, wenn auch vorläufig nur mit dem Versprechen,sobald als Du kannst, und es die Jahreszeit erlxiuN. in die Armes Dir
H. Schlegel.

STETTER F. V. PETÉNYIHEZ.
STETTEB kincstári mérnök s PETÉNYI kebelbarátja, ax ornitholo-

giában pedig tanítványa volt. A Királyhágón túl iskolát alapított. Tanítványainak egyike CSATÓ JÁNOS, ki ez országrész legteljesebb gyűj-teményét birja.
Déva den 15. Juni 1849.
Lieber hodigeschätzler Freund und Bruderl
Nach einer, mir eine Ewigkeit dünkenden Zeit, dass wir ohne
gegenseitige Nachricht von einander waren, ergreife ich die Feder —nicht um Dir eine Schilderung der uns seit Octolier v. J. ringsum
angrinsenden Gräuelscenen zu entwerfen — wo sind die unschuldigen
Momente, in welchen der Verein gegen Tierquälerei gestiftet wurde!?
leider nicht um Dir, wie sonst eine freundliche Mitteilung aus der,von dem gütigen Schöpfer so schön ausgestatteten Natur zu machen,nein
um als ein schuldloser Mensch dessen Lebensgluck schonungslos zertrümmert ist, an der Brust des Freundes eine Zufluchtsstätte, Mitgefühl und wo möglich lindernden Balsam zu suchen; einegänzliche Heilung der Wunden steht nur in Gottes Hand und ist —wie ich fürchte — für uns verloren! Vom October vorigen Jahres
bis vor Kurzem in täglicher Erwartung des grässlichsten Todes mit
Weib und Kindern, seit mehr als einem Jahre allen Plackereien und
Insultirungen roher und escessiver Menschen blossgestellt, bei welchenalle Aufrufe und Befehle edeldenkender Vorgesetzten als ein leerer
Schall zu verhallen scheinen, somit von dem Schütze der schwer zu
handhabenden Gesetze und Gerechtigkeit zum Teil, von allem Hausgesinde verlassen, im Hause immerwährend zehn bis dreissig, ja bis
sechzig Soldaten, welche keineswegs in den Schranken ihrer gebührlichen Ansprüche bleiben, von Walachen, kaiserlichen und gegen alle
Erwartung auch von mit allem Zutrauen empfangenen ungarischen
Truppen geplündert, befrauere ich nicht nur den Verlust meiner, durcheine lange Reihe von Jahren mühsam erworbenen Ersparnisse an Eftek-

121
ten— bei fünftausend Gulden —ferner meine ohne Entschädigung abgenommenen gesammten Jagdgeräte, welche ich doch zum Nutzen desLandes und der Wissenschaften benützt und einen Teil davon freiwillig
abgetreten hatte, sondern sehe als liebender Gatte, als Vater zweier kleiner, hilfloser Kinder mein armes Weib erschöpft von der ausgestandenen
Todesangst, von Kummer und Sorgen, von dem vielen drückenden
Ungemach, übermenschlicher Anstrengung und Plage in der Blüte
ihres Lebens dahinwelken, bereits zum Skelette ausgezehrt, täglichvom Husten, Seitenstechen, Schmerzen in der Leber und im Unterleibe und wechselndem Fieber gequält und so schwach, dass sie den
häuslichen Verrichtungen und der Pflege der Kinder nicht mehr vorstehen kann 1! Du bist nicht im Stande Dir meine Lage vorzustellen!
Der einzige Wunsch meiner Louise ist, wenn es möglich, noch einmal ihre Mutter und Angehörige zu sehen und dieser Wunsch ist
auch von meiner Seite von dem schwachen Hoffnungsschein umgeben,
dass dadurch und den Genuss eines Bades ihre Gesundheit doch nochgebessert, ihr Leben erhalten werden könnte, begleitet. Das Haupterforderniss ist also eine Uebersetzung von hier.
Schon im August vorigen Jahres habe ich an Herrn Grafen Gyulai
meine Bitte um seine Verwendung, mein Gesuch um meine Versetzung
von hier: sei es ztí den Eisenbahnen, zur Theissregulirung oder zum
Generalslabe an das ungarische Ministerium gesendet. Bis nun ist
mein Gesuch erfolglos geblieben undhme ifluchl zu Dir, mit der Bitte, Du möchtest, mit Herrn Grafen Gyulai
vereint, für mich dahin wirken, dass m in Gesuch nicht unberücksichtigt bleiben möge, dass ich eine solche Anstellung bekomme,
welche bei meiner grossen Verarmung m ir die Mittel darbietet, meinarmes krankes Weib und meine Kinder
igstens der Notlage zu
entziehen und ihnen ein freundliches Loos bereiten zu können
ist dazu keine Hoffnung, denn: 1. kann der jetzige Beamtenstand desDevaer Dominiums nicht so, wie er ist, fortbestehen, da die Umstände
sich gänzlich geändert haben; 2. kann ich mit meiner Familie bei
meinem geringen Gehalt von 300 Gulden und einigen Emolumenten,besonders bei dem Umstände, dass ich mehr als alle meine Miibeam-den und noch immer steigenden Teuerung unmöglich lehin: 3. hui
der hiesige Inspektor CSEH im Monate Februar Déva verlassen undder an seiner Stelle als Vorgesetzter fungirende Provisor B
Snebst dem Regius M . . . P . sind meine geschwornen. unversöhnlichen Feinde, welche auch bis nun Alles aufgewendet IUIIH-H. um mirzu schaden, mich wo möglich zu Grunde zu richten. Emil ich knnn
mich das Land mit meinen Kenntnissen als Ingenieur. Ardiilckl und
Naturforscher auch anderwärts hesser benötigen als hier. Dieses alles
wird durch den Umstand geleitet, dass Déva durch seine Luye immer•ein Cenlralpunkt aller kriegerischen Bewegungen war, ist und bleiben wird; dass jeder hier Wohnende also immer allen Leiden lies
Krieges mehr blossgestellt sein wird, als er es anderwärts seinwürde,
Meine in Bezug meine-; C^m-h^ an Sp KM-HI,--/ Hern, innenii
BEU bei seiner eiligen llui.' ••• •• . I-il»™nBitten sind auch ohne lies. I • 'i i•: , • • ! . .
, • ih.iltenes Privatscb reiten gihl um II.'IIIIIIM in i .li I h, I-.I , i|ii!
,; ingestellt zu werden, bescheidet mich aber, du mi'iii Dui'ununl in l'vst
zurückgeblieben, nach Pest zur weiteren Verfolgung meiner Bitte.
Dieses Schreiben im Auftrage des Herrn Grafen üyulm hutle ich erwartet, um Dir das nötigste mitteilen zu können.
Dir sind meine Studien, meine Verwendung und meine mil urhistorischen Leistungen, meine Anträge an dns zu errichtende ungarische Nationai-Museum in Klausenburg, so wie auch das bekannt,
dass meine Mineralien als Darlehen in der Nagyáger Bergschulc zum
Unterrichte der Beruschülcr dienen, dass die Tendenz meines Wirkens gemeinnützig war und ist. Du kennst mich vom Knabenalter
im, in politische Angelegenheiten habe ich mich nie yenlischt; Dukannst für mich wirken, thue es um meines armen Weibes willen,das Du mir zugeführt hast, um meiner armen Kinder, um eines aufrichtigen, warmen Freundes willen, der der Well noch Manches leislen
kann, aber ohne Hilfe, ohne teilnehmende, thätige Vertreter aus seinem jetzigen unvei-schuldeten Elende sich nicht reiten kunn. nulzlos

]'£iAngelegenheil vorzutnigen: allein wo soll ich die Mittel zu einer Reise
hernehmen, wo soll ich indessen mein armes krankes Weib lassen?
und soll ich mich das Wenige, WAS Raubsucht, Vnndalismus von meinem Eigentum, von meiner Sammlung unangetastet Hessen hier preisWirke für uns und schreibe, wenn auch nur mit ein Paar Zeilen, was Du mir ferner zu Ihun ratest und was Dein Wirken fürmich erreichte; empfehle mich mich bei den Herren v. KUBINYI'S undbitte auch sie um ihre Verwendung für uns; grüsse meine Schwiegermuller wie unsere Angehörigen herzlich und hilf mir in der Erreichung meines Wunsches, mein noch übriges Leben in Deiner Nähe,an Deiner Seite zubringen und besehlJessen zu können; im Falle esnötig, so schicke ich Dir Copien meiner Zeugnisse, so wie andere
Copicn in Händen des Grafen Gyulai sind; schreibe mir ja bald, damit für mich die Zeit zum Handeln nicht unbenulzt verloren geheund ich wisse, an wen ich mich schriftlich wenden kann und soll.
Gott erhalle und segne Dich und unterstütze Dich in Deiner wohlwollenden Gesinnung in Deinem Wirken fúr uns, lebe wohl; im Gedanken umarmt Dich dein Dich innigst hochschätzender Freund
SteUer F. Vilmos.

PETÉNYI HERMÁN KÁROLYHOZ.
IVsi. den 4. April 1839.
Ueber, Teurer. Wahrer Freund!
Die Kiste mit den uns so (jrossmütig und wahrhaft menschenfreundlich zum Present gesandten zwanzig Stück seltenen Vögeln, habe
ich mittelst eines, für die Fuhr sogleich nach Wajjner'scher Assignation
ausgezahlten Frachters am 24. März und bald darauf, nämlich am
26. Deinen lieben Brief durch die Post erhalten. Beides hat mich auf
das Einzigste Überrascht, erfreut und ist für mich und Alle, die an
dem Gedeihen der Ornithologie in Ungarn und am Zunehmen desLandes-Museums echten Anteil nehmen, eine unversiegbare QuelleÍ21
süssester Vergnügungen. Nimm. Teuerster freund I einen herzlichen
Dank von mir. Deinem Verpflichteten, bis Dir ihn im Namen desVaterlandes unser Museum selbst zollt. Es ist zwar sehr edel von Dir,und bei Dir ein hochzuschätzendes Princip, dass Du dem allgemeinen
Wohl zu thun bereit bist, ohne auch nur als Wohlthäter selbst bekannt, geschweige denn dafür belohnt werden zu wollen: aber verzeihe mir andererseits, Verehrtesler I wenn ich mich laut meines Berufes gezwungen fühle in Dich zu dringen, dass Du möglichst baldin einem an mich gerichteten oflieiösen Briefe — als wenn dieser
früher gar nicht gekommen wäre, und die Sendung erst jetzt mit
dem zuzuschickenden Schreiben fortginge — den Zweck dieses Deines Presentes, nämlich teils um Dein mir gegebenes Wort, die Sammlungen des Museums von Zeit zu Zeit vermehren zu wollen und als
Vaterlandskind dankbar dich wo möglich zu erweisen, teils um meine
ornithologischen Studien zu fördern, dieses erste Present an das Museum schicktest u. s. w- Ich muss dieses Present ohne Weiteres, bevor es dem Museum einverleibt wird, der Museuins-Direetion anmelden und vorweisen, aber zugleich auch Deinen Brief. Diesen aber,den ich erhalten, kann ich nicht, teils weil Du über St....s Ungenerosität sprichst, welche Deiner Grossmut entgegengesetzt steht, jedoch
mit Deinem Present und dessen Anmeldung in keiner Verbindung
steht; teils darum, weil bei den Namen der uns gesandten Vögel,die zum Catalog nötigen Bemerkungen des Geschlechtes - o b ioder i, des Fundortes, der Zeil — ausgeblieben sind, was wir dochganz notwendig haben müssen, und was den Wert Deines Geschenkes
schon aus literarischer Hinsicht sehr erhöhen wird. Setze also dieseBemerkungen bei, schliesse mir aber auf einem Zettelchen auch die
Merkmale an, wodurch ich es erkennen kann z. B. welches unter den.
drei Grossohreulen ein S, welches ein d1 sei? was ich schon vielleicht
an der Grosse oder an der Drahtdicke etc. erkennen kann; so wie
z. B. bei Corvus frugilegus und dem Kreuzschnabel, denn sonst wüsste
ich, da die Vögel weder Nummern noch irgend andere Zeichen an
sich haben, auch bei der genaueslen Angabe des Fundortes, des Geschlechtes etc. nicht, was auf welches Stück passet oder nicht passet.

125
Es ist am besten jedem zu versendenden Vogel ein ZeUeldlen mit
im Briete correspondirender Nummer oder mit Namen, Ueschlecht
etc. an den Fuss zu befestigen. Zugleich mit Deinem officiös verfassten
Briefe — dass ihn auch Seine Hoheit der Erzherzog Palatin mit Freuden lesen kann — konntest noch Nr. 21 oder Nr. soviel Dir beliebt,
den schon ge&andlen Eulen die Nisoria anreihen und dnsenden.
Ich bitte Dich um Alles mir hei jeder Eule, sowohl als bei PicusArten, Aquila u. s. w. die natürliche Farbe der Augen genau undfreu in jenem Briefe zu notiren, damit ich sie darnach malen lassen
kann. Nächstens werde ich Dir aus Wien selbst mehrere Vogelaugenbringen. Die Deinen gemalten sind nicht Augen, sondern Bullen. Ich
bitte Dich, lieber Bruder, schicke mir die Vogelbeerbaum chen je eher
Dir möglich ist Da wir vom Neuen Winler haben, wird man sie
noch stets setzen können. Dein Dich ewig innig liebender FreundJoh. Sa!. Petényi.
P. S. Du irst
ohl nach Komlós über Pest gehen. Mein Häusen steht Die
iner An- und Abwesenheit zu Diensten. Du bistnd hast darüber zu befehlen. Ko
P. S. Der liebe Schmeckser Arendator RAINER schriedas Anwachsen seiner omitholog. Sammlungen und mac
gleich einen freundschaftlichen Antrag, alles Brauchbare fü
zu nehmen. Ihr Zipser seid doch brave Leute! Alle Ehre
BHEHM schrieb ich auch von Dir und sandte ihm in Dei

PETÉNYI MADÁRTANI IRATAI.

Kurze Bekanntmachungenüber Falco ruftpes, Glareola torguata,
efc. — Oken's Isis 1830, p. 796—798.
Zur Ornithologie. — Gemeinnützige Blätter, 1833. Nr. 19., 20., 22.
Értekezés a madártan szülelése, serdülése és növekedése felól Magyarországon. Beszterczebánya a magyarhoni madártan bölcsője. —A magy. orv. és term. vizsg. Műnk III. 1843. p. 52—68.
A honi madártan aj gyarapodásáról és annak némely sikeres eszközeiről. — A kir. magy. term. társulat Évkönyve I. 1841—45. pag.
188—201^
Erdély állattani tekintetben. — U. o. VI. 1846. p. 372—386.
Az apró legyészről. — A magy. orv. és term. vizsg. Műnk. VIII.
1846. p. ál—56.
A sólyomról és sólgmászatróL — Székfoglaló akadémiai értekezés,
184a
A kakukról, mint a természetnek csodálatos kútönczéröl. — Magy.
tud. akad. É r t X. 1850. p. 173—188.
A pirókokról általán és a budai Istenhegyen fogott rózsás pirókról különösen. — U. o. X. 1850. p. 399—413. (I. tábla.)
A kakukról. — Uj magyar múzeum, II. 1850—51. p. 181.
Reliquia Petényiana. Oriolas galbula. Hátrahagyott kéziratai közül
sajtó alá rendezte Hermán Oltó és Pethő Gyula. — Term. rajz. füz. I.
1887. p. 217—223.
üeber die Entenarten Ungarns. Nach den hinterlassenen Notizen
des Custos am National-Musemn Salamon Petényi. Bearbeitet von
Dr. Julius von Madarász. - Zeitschrift für die ges. Ornith. I. 1884.
p. 26—46.

1. Kritikai jegyzetek NAUMANN magyarországi útjához 1835.
2. Generikus áttekintése a madaraknak CUVIER-SCHINZ nyomán.
3.
s
i
<
s
TEMMINK nyomán.
4 Fofco. Sólyom. A család.
a) Falcones nobiles: Falco laniarhis, Faleo peregrinus, Falco aesalon, Falco subbuteo.
b) Falcones nobiles Cerchneidaei: Falco tinnuncvilus, Falco tíniumculoides. Falco niflpes.
c) Astures: Astur palumbarius. Astur nisus.
5. Oríolus galbula, megjelent 1887-ben.
6. Pórus; Parus major. Parus lugubrts, Parus palustris, Parusater, Parus cceruleus, Parus eristatus, Parus caudatus, Parus pendulinus, Parus cvanus, Parus biarmicus.
8. Coracias garrula.
9. Bombyciphora garrula.
10. Mergus: Mergus merganser, Mergus serrator,
bellus.
11. Undina Mersa seu leucocephala.
12. Platypus fuscus.
13. Anas elypeata.
14. Anas slrepera.
15. Anas crecca.
16. Anas querquedula.
17. Anas /akarta.
18. Anas boschas.
19. Anas ücutü20. Anas Pénelopé.
21. Anas Tatila.
22. Platypus glaucion.
23. Platypus teucophthalmos

Mergus al25. Amis rufina.
26. Anus tadorna,
27. vlnser iorquatas.
28. Anser c/nereus.'
29. ánser aeggptius.
30. Anser hyperboreüs seil nioeus.
31. 4näer aroensis.
32. Anser brevirostris.
33. Anser segelum.
34. Anser albifrons.
35. Ci/flnus otor
36. Cjiffniis musicus.
Ezek kóziil a sólymok feldolgozásába boldogult dr. TAÜSCHERGYULA belekezdett; itjy a seregély és a szalakóta is rendezve van.
Dr. TAUSCHER kéziratában egy jegyzés olvasható, tnely szerint a sasok
és a keselyük bold. dr. TÓTH SANDOB-nak jutottak feldolgozás végett,van tehát némi remény, hogy e kéziratok még fellaláihatók lesznek.
PETÉNYI LEVELEZÉSEI.

Levelek a következőktől találhatók: E. Baldainus, Dr. Bélteky,
Ch. L. Brehm, Archibald Cochrane, Gr. Diaconus, L. Dolescliall,
R. Effeldt, Ferientsik, Gasparetz, Grineus, Hauer, Hellmann, Hermán,, Kahlherz, Kertész, KjärbÖlling, Kovács János, Kovács Gyula, Kollár,
Kuchta, Lengyel, Lichtenstein, Milde, Natterer Johann és Joser,
Naumann, Neubehler, Neubert, Nogell, Pailiardi, Parreyss, Pázmán,Pozsgay, Rainer, Rokosz, Salm herezegnö, Schlegel, Schlüter, Sebesy,.
Gr. Siemang, Stetter, Sterba, Sulyok, Susemihl, Szekerka, Szönyi,.
Torkos, Wagner, Br. Zinki-n.

A KIK. MAGYAK TERMÉSZETTUDOMÁNYIKIADVÁNYAI 1841—1890. ÉV VÉGi
Terittte&ttndománlii Társulat HttcörsOgOaál, Bwttipetí, 1

.

•

•

.''11 iwlfíirtilógiai vismnyolr Hügyaioiwüíianr

.í,,i.r«j. 117 n p a l . 2 frt. Tagoknak 1 M 50

iw Maayar fiAóercztk chemiai elemzése (elfogyott).
V Maygaranzüg Badobűcsfaétiutc mugÚarUf&> (Monogmuhia Ly
színi, «.vomisú IÚWÍ™1 (olfoDJOl».
Nagyttg földtani és bángtfaaU i/tantnyni- 23 raJzzaT. 2 M £0 kr.

J