Manganforekomster(Kostel, Alefjcer)

pa Serlandet: Kvivikdalen

Harald Breivik, Kjell Myre & Alf Olav Larsen
Innledning
Manganforekomster ved Kristiansand ble nevnt allerede av Keihau (1840): "ved Kjevig mer
Topdals-Fjorden er et qvartsleie med Bruunsteen". Forekomsten er ogsa nevnt av Kjerulf(1878). Foslie (1925) nevner fem lokaliteter i omradet Alefjcerfjorden - Vennesla: L0msland
forekomst, Dalen gruve, Kost01heia forekomst, Kvivigdalen gruve og Kjevik gruve. Dessuten
tre forekomster nord for Mandai: Lian skjerp, Bjelland skjerp og St01en skjerp. I Bergarkivet
ved Norges geologiske unders0kelse finnes f1ere rapporter fra befaringer av de ulike
forekomstene (Paasche 1896, Puntervold 1907, Henriksen 1917a, Henriksen 1917b, Bugge
1920, Gaertner 1940, Anonym ukjent arlo Imidlertid har det vcert gjort fa unders0kelser av
mineralene i disse forekomstene. Kjell Myres funn av et par ukjente mineraler i tidligere
innsamlet materiale som Alf Olav Larsen identifiserte, har f0rt til at vi faltet interesse for a
pr0ve a fa fram en noenlunde samret oversikt over hvor manganforekomstene pa S0rlandeter, hvilken forekomstmate de har og hvilke mineraler som finnes i disse. Denne ff21rste
artikkelen vii ta for seg den stf21rste og mest kjente av forekomstene. Det er brukt mangenavn pa denne forekomsten. Gardsnavnet er Kostf211. I mange sammenhenger brukes navnet
Alefjcer, men delte stedet Iigger i bunnen av fjorden, et par kilometer fra lokaliteten (Fig. 1).
Et annet navn som er brukt er Kvivikdalen eller Kvevikdalen, som kanskje er den mest
presise og korrekte stedsbetegnelsen for forekomsten, og som er brukt av Foslie (1925).

Geologiske forhold
Poulsen (1936) klassifiserer de norske manganforekomstene i tre hovedgrupper:
1) Epigenetisk avsetning av manganmalm i sprekkeganger (hydrothermaleforekomster)2) Syngenetiske avsetninger hvor manganrike horisonter opptrer i kvartsiltrike lag i
Telemarkssuitens bergarter og i den nordlige marmor-glimmerskiferserien i NordNorge
3) Syngenetiske avsetninger 1nyere tid, dvs. avsetninger i myr og vann elter istiden
Lokalitetene nord for Kristiansand tilh0rer type 1, hvor manganmineralene opptrer delvis itynne ganger som skjcerer foliasjonen i bergarten og delvis i knusningssoner/breksjesoner
Ihydrothermale ganger hvor manganmineraler og aksessoriske mineraler (hovedsakeligkalsilt og barytt) opptrer sammen med en grunnmasse av knust graniltisk gneis. De fleste
forekomstene opplrer i lrange daler/kl0fter, noe som er typisk for sprekker og mindre eller
st0rre forkaslninger hvor det har trengt inn hydrolhermale gasser/vcesker. Sprekkene og
forkastningssonene gjf21r at disse omradene er mer utsalt for erosjon enn de omkringliggende
sidebergartene. En slik opptreden gj0r det ogsa vanskeligere a finne de aktuelle gangene
med malmen fordi del ofte er overdekning av mye 10smasser. Bugge (1920) sier at "I
dalscenkningene [mellom Tveit og Vennesla] finder man ganske hypplg ved graving i jorden
og auren klumper av manganmalm".

HistorieHislorien omkring mangangruvene pa S0rlandel er relativt lite dokumentert. Imidlertld er delunntak: Mykland (1985) og Nordll (1993) har nedskrevel mange interessante detaljer
omkring gruvedriften ved KoSt01.

25

Historien forteller at det var BI1lrre Kostlill som fant klumper av manganmalm i bekken i
Kvivikdalen pa 1890-tallet. Ved graving ned til fastere fjell ble det pavist en gang med
pyrolusitt, og gruvedriften startet i 1896 (fig. 2 og 3). Flilrst ble det drevet en stoll i 0S0retning tangs malmgangen. Senere en synk ned til 12,5 m under overflaten og en ca. 50 m
lang stoll fra denne. I disse stollene ble det pavist en gang med pyrolusitUmanganitt fra 0.5 til
1 m mektig. Over synken ble det bygget en "lave" - et gruvetarn som inneholdt endampmaskin for a pumpe vann ut av gruven, men som ogsa ble brukt til a heise opp graberg
og maim. Lenger oppover i dalen mot 0S0 ser en i dag spor etter flere mindre synker uten aldet vites hvor dype disse egentlig var. Fra selve Kvivika ble del drevel en stoll pa 137 m motvesl, allsa mot hovedsynken. Hapet var a kunne finne og flillge pyrolusittgangen. Ikke noespor av mangan ble funnel og fremdriften sloppel opp. Pa grunn av vanskelige grunnforhold
med mye lIilst maleriale, matte en hele liden bygge forstliltning. Da fremdriften stanset tok det
ikke sa lang tid flilr stollen raste sammen. I nyere tid har Forsvarets anlegg i Kvivika
fullstendig fjernet aile spor av denne stolldriften. Fra hlilslen 1905 og til varen 1907 10kadjunkt A. E. Tlilnnesen ul minsl 8 mUlinger i omradel Kvivikdalen - Alefjrer saml 4 - 5 ved
Dalen i Vennesla. I f"lge Holbrek (1975), en av de som har arbeidet i gruvene, ble det
forelatt en loddrett diamanlboring pa ca. 50 m og hvor en pavisle noe manganmalm.
Vanskelige grunnforhold med 1"51 fjell og mye vannsig gjorde arbeidene svrert vanskelige oghele manganeventyrel 10k slutt i 1919. Etter del Poulsen (1936) skriver, var del periodevis
drift i 1895/96, 1898, 1903, 1908 og 1917/1918. Det skal vrere produsert ca. 65 tonn maim
med en konsenlrasjon pa ca. 40 % Mn pa Kostlill. En annen kilde oppgir 144 lonn maim.
Gruvedriften etter mangan ble avsluttet like etter 1. verdenskrig.
Medlemmer fra Slilrlandels Geologiforening begynle a inleressere seg for lokalilelen pa
slutten av 1970-lallel, da del ble organisert ekskursjoner dit. Turfolket grov i lipphaugene og
fant da brukbare slutter av manganitt, pyrolusill, goelhitt, rhodoehrositt, barytt, kalsitt saml
noen mineraler som en ikke ante hva var for noe. Disse ble bare liggende og sl"ve ned Iii ifjor.
Pa slutlen av 1980-tallel "invaderte" Forsvarel omradel i Kvivika. De bygde ny vei, anla elmilitrert lager og gjerdet inn omradel og plasserte en bom ved innkj"ringen til omradet.
Veianleggel "dela mye av de gamle lipphaugene. Et par av medlemmene yare som gikk
"som vanlig" pa en sleintur dil, ble sloppel av mililrere vaklposler, med mye oppstyr somresultat. Del hele endle med at medlemmer av foreningen under Ivil fikk lillatelse Iii a ga innder, men matte si fra til flere inslanser f"r de dro dit.
I senere lid har noen av medlemmene begynl a se pa gammelt maleriale og avlagl
lipphaugene som er igjen, nye bes"k. Resullalel av denne aklivilelen har blitt en hyggelig
overraskelse - seks nye mineraler for omradet, tre av disse er nye for landet.

Mineraler fra Kvivikdalen
Del finnes svrert lile rester igjen av gruvedriften i omradel mellom Kvivika og Kost,,1.
Unntaket er en jordblandet tipphaug ved bekken umiddelbart "sl for Gruelj"nn. Denforeliggende unders"kelsen er ulelukkende basert pa materiale fra denne lipphaugen.
Sidebergarten er en migmatittisk Iii granitlisk gneis bestaende av kvarts, kalifeltspat, biotitt og
hornblende. Aksessoriske mineraler omfatter allan itt, pyritt, magnelill, granat. Magnelill kan
flnnes som masser og kryslaller opp mot 1,5 em. I den malmf"rende breksjesonen er det
pavist 24 mineraler. Av disse er to nye for Norge. Her f"lger en oversikt over mineralene fra
forekomsten.
Kvarts opplrer mest som grahvile, massive korn opplil noen em i diameler. Sledvis er det
funnel sma bergkryslaller.

26

-=Mikroklin opptrer i masser med Iys til ml2lrk brunmd farge. Kornstl2lrrelsen varierer fra noen fa
millimeter til f1ere em. Ofte omdannet til kaolin.
Kaolin er et omvandlingsprodukt (Ieire) av mikroklin, og opptrer som telle, bll2lte, grahvite
masser.
Biotitl opptrer i flak med diameter opp til flere em og 2 - 6 mm tykkelse,. Fargen varierer fra
sort til Iys gra.
Muskovitl opptrer i mindre flak i gangmassen og i kalsillkorn, har uregulrere avgrensinger og
en graaktig farge.
Flogopitl opptrer sammen med massiv pyrolusill-manganmalm, i avrundede flak opptil 1 em itverrsnill og har en brungra farge.
Kloritl av udefinert sammensetning er observert som flak i manganmalmen og
breksjesonen, og representerer en hydrotermalomvandling av glimmer fra sidebergarten.
Granat, mest sannsynlig spessartin eller almandin, er funnet som sma korn i et par stuffer
med manganilt/ pyrolusill. Eller all sannsynlighet stammer granaten fra sidebergarten.
Kalsitt er observert i tre varianter, en med brungra til gn3hvit farge, den andre vannklar, mens
den tredje varianten opptrer som massive fyllinger i breksjesonen eller som utkrystallisering
nrer kvarts og kalifeltspat. Spaltestykker opp til 5 em er funnet i den senere tid. I druserom imanganmalmen er det ved flere anledninger funnet hundetannskrystaller av kalsill med etovertrekk av manganmalm, sannsynligvis pyrolusill.
Barytt opptrer i Kvivikdalen i fire varianter. Man finner en grahvit og massiv variant, en strekttavleform eller (001) med en Iys grahvit farge og en "dobbelkonvolull"-form eller (010) som
er vannklar. I sma druserom i pyrolusill opptrer barytt som 2-3 mm lange, hvite naler og som
glassklare krystaller strekte etter (001).
Rhodoehrositl opptrer i massiv form og i stabler med 1- 2 mm romboedriske krystaller
overstr0dd med sma halvkuler av pyrolusitt og goethill. Mineralets farge er blek rosa til
grahvit, vanligvis finkornet og fyller ut hulrom eller pseudomorfoser etter andre mineraler. Pa
noen stuffer har mineralet et tynt, heldekkende overtrekk av pyrolusill.
Gedigen kobber er rapportert av T. Garmo (pers. medd. 2006). Mineralet skal vrere funnet imeget sma mengder av S. Solli og bestemt vha XRD ved UiO.
Malakitl er funnet som sma halvkuler bygget opp av tynne, grl2lnne naler pa fire stuffer med
pyrolusitt.
Pyrobelonitl er et nytt mineral for Norge. Mineralet opptrer i sma druserom i pyrolusill som
nalformede, radirere aggregater opptil 2 mm lange (Fig. 4). Fargen er flammerl2ld. En
semikvantitativ analyse ved hjelp av elektronmikroskop med tilknyttet enegidispersiv detektor
viser Pb, Mn og V som hovedelementer.
Goethitl opptrer som reniforme fingeraktige aggregater med radialstralig struktur pabruddflater. Fargen varierer fra Iys brun til ml!lrk brun over mot sort og har vanligvis en mattglans. Goethill opptrer ogsa som et gulbrunt pulver, oker, eller ogsa som tynne, sorte naler.
Manganitl er det vanligste manganmineralet i forekomsten, og opptrer som finkornet masse
eller terminerte krystaller i druserom. Mineralet har en ml2lrk gra, metallisk farge. Krystallene
er kort- eller langprismatisk eller c-aksen. Prismesonen er utpreget parallellstripet etter c-27

aksen, flat basisavslutning. Manganitt er fullkommen spaltbarhet etter b. Kanter og tynne
krystaller er gjennomskinnelig med brunlig farge. M0rkebrun strek (til forskjell fra pyrolusitt).
H = 4.

Pyrolusitt er den andre manganertsen i malmgangen. Mineralet opptrer bade stralige, tettemasser og som fine bladaktige naler som er prismatiske etter c-aksen i druserom. Sort til
blasort strek (til forskjell fra manganitt). H = 6.
Ramsdellitl er et orthorhombisk manganoksyd som opptrer intimt sammenvokst med
pyrolusitt og manganitt i f01ge Neumann (1985, s. 74).
Groutitt er et manganhydroksyd som er isotyp med diaspor med sort farge og brunstrekfarge. Bade ramsdellitt og groutitt er identifisert ved XRD-analyser av manganittpr0ver,men kan ikke observeres som enkeltindivider i materialet fra Kvivikdalen.
Neotocitt er identifisert som relativt bl0te og spr0, mdbrune til sorte masser med harpiksaktig
glans. Mineralet fyller hulrom og sprekker, og omslutter gangmineraler og fragmenter av
sidebergarten. H = 2 - 3. En semikvantitativ XRF-analyse av neotocitt fra Kvivikdalen viser
Mn og Si som hovedelementer, samt underordnede mengder Mg, AI, Ca, Fe. Sma mengder
V, Cu, Zn og Pb er pavisl. Dette er andre lokalitetsfunn i Norge. Mineralet har imidlertid veert
observert fra forekomsten siden 1981, men ikkeblitt identifisert f0r na.
Rancieitt er et nytt minerai bade for stedet og Norge. Det opptrer i sma druserom som
kuleformede aggregater, delvis radialstralig konsistens, med en piggete overflate.
Aggregatene kan veere opptil 2 mm i diameter. Fargen er brun pa overflaten ellers m0rk
brunsort. Mineralet viser en karakteristisk halvmetallisk eller perlemoraktig glans, ikke ulikt
stilpnomelan. Rancieitt opptrer ogsa som mellombrune, bl0te perlemorglinsende aggregaterpa druser, ofte ganske intimt sammenvokst med Mn-oksidene. H = 2-3.
En semikvantitativ analyse ved hjelp av elektronmikroskop med tilknyttet enegidispersiv
detektor viser kun Ca og Mn som hovedelementer. Rancieitt er et fyllomanganat i birnessittgruppen. Ilikhet med andre mineraler i samme familie har rancieitt relativt darlig krystallinitel.
Rancieitt fra Kost01 er identifisert ved hjelp av pulver-r0ntgendiffraksjon (XRD), men opptaket
viser fa, og brede linjer diffraksjonslinjer. I tiIIegg til to sterke linjer som er diagnostiske for
rancieitt (d = 7,5 A og d = 3,8 A), viser opptaket to relativt sterke Iinjer ved d = 9,6 A og d =4,8 A. De to sistnevnte Iinjene skyldes tilstedeveerelse av en fase som er benevnt "buserittCa", og som er en hydratisert rancieitt (Ertl et al. 2005).
Romanechitt opptrer som ekstremt fine naler med brun farge sammen med goethitl. Nytt
mineral for stedel.
Vanadinitt er et nytt mineral for Kvivikdalen. Mineralet opptrer i sma druserom somheksagonale krystaller opptil 2-3 mm lange. Mineralet er ogsa observert som "kubbete"masser uten veldefinerte flater og som masser som fyller hele druserommel. Fargen er
svovelgul, glansen er diamantaktig. En semikvantitativ analyse ved hjelp av
elektronmikroskop med tilknyttel enegidispersiv deleklor viser Pb og V som hovedelemenler,
saml sma mengder Clog spor av Mn.
Cupritt med en fibrig habilus (var. chalcolricitt) er funnel av S. Solli (pers.medd. fra T. Garmo2006), og er ogsa funnel i en sluff i november 2006. Mineralel opplrer som hartynne,
m0rker0de naler sam men med pyrolusittkryslaller i sma druserom.
Rapport om funn av psiiomelan og nsutitt (Garmo 1995, s. 81) kan bero pa feilidentifiseringer.

28

Litteratur
ANONYM (arstall ukjent): Manganforekomster III. Bergarkivet NGU, Rapport nr. 2294-01.
BUGGE, C. (1920): Manganforekomstene i Tveit og Vennesland. Bergarkivet NGU, Rapport
nr.81.
ERTL, A, PERTLlK, F., PREM, M., POST, J. E., KIM, S. J., BRANDSTAnER, F. &SCHUSTER, R. (2005): Rancieite crystals from Friesach, Carinthia, Austria. European
Journal of Mineralogy 17, 163-172.
FOSLlE, S. (1925): Syd-Norges gruber og malmlforekomster. Norges GeologiskeUnders(lJke/se 126.
GAERTNER, V. (1940): Bericht uber die Mangan-Vorkommen ostwarts Kristiansand.
Bergarkivet NGU, Rapport 1081.
GARMO, T. (1995): Norsk Steinbok. 3.utg., Universitetsforlaget.
HENRIKSEN, G.(1917a): Manganforekomster. Bergarkivet NGU, Rapport 325.
HENRIKSEN, G.(1917b): Manganforekomster. Bergarkivet NGU, Rapport 330.
KEIHAU, M. (1840): Reise i Lister- og Mandals-Amt i Sommeren 1839. Nyt Magasin for
Naturvidenskaberne 2, 333-400.
KJERULF, T. (1878): Stenriget og Fjeldlreren. Tredie omrbeidede udgave.
MYKLAND, E. (1985): Mangangruvene i Kvevikdalen pa Kost(lJI, ''Tveit sogn". $(lJrlandets
Geologiforening 15lJr, 46-52.
NORDLI, O. A (1993): Gruvedrift i Vennesla. Vennes/a Historielag Arsskrift 1993, 5-19.
PAASKE, C. (1896): Kost(lJ1 Mn-anv. Bergarkivet NGU
POULSEN, A 0.(1936): Manganmalm i Norge. Bergarkivet NGU, Rapport nr. 84.
PUNTERVOLD, G. (1907): Manganforekomstene i Tveit og Vennesland. Bergarkivet NGU,Rapport 321.

29

-Fig. 1. Kart over omradet Kjevik - Alefjrer.

•I ,Fig. 2. Kartskisse over gruven i Kvivikdalen (Paasche 1896).

30

. "I~/~"~
C'/ . l ~J
11,,/(//! .. _.

I',

II,"'jj;~adt~fj f1l.t /c!~;,:Ii ' .

(.
fI'"'!' ~ ..
5.5.. ~,...-.. .{"-.. -11'1, h 1~ a .:,i.. i
Fig. 3. Snitt av gruvesynken i Kvivikdalen (paasche 1896).

Fig. 4. SEM-bilde av pyrobelonitt fra Kvivikdalen. Lengde pa aggregat 0,5 mm.

31