Mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, OpplandHarald Oskar Folvik
Hagakroken 5, 2090 Hurdal (h-o-f@online.no)InnledningNår jeg nå skriver en artikkel om mineralene fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland skal dere vite
at dette har vært kanskje det stedet som har betydd mest i mitt forhold til mineralogi som hobby. Det
var etter sterk påvirkning av Ingemar Johansson i Kopparberg, og vår felles interesse for Långban.

Beliggenhet og status
Skjerpemyr ligger i Lunner kommune i Oppland, ca. 2 km vest for Grua stasjon. Stedet ble fredet i
1984 som Skjerpemyr naturminne, over et areal på 48 dekar. og det har siden kun vært lov å plukke
løsmateriale. Fredningsbestemmelsene (Forskrift om fredning for Skjerpemyr naturminne, Lunnerkommune, Oppland) opplyser at «hammerbruk, kiling, boring og sprengning er ikke tillatt. Innsamling
av prøver fra fast fjell er forbudt».
Landskapet fortoner seg som en flate, delvis skogbevokst, delvis myrlendt (Skjerpemyra), som går inn
mot en høy ås. De fleste skjerpene ligger i overgangen mellom flaten og åsen.
For å komme inn til Skjerpemyr, er det i de senere årene opparbeidet en adkomstvei inn til enparkeringsplass og en opplysningstavle. Den går sydover fra fylkesveien (FV13, Sveavegen), like vestfor Østre Småtjernet.

Fig. 1. Berggrunnskart over Gruaområdet med grense for Skjerpemyr
naturminne og gruver/skjerp merket
medM.
Basertpå
NGU
berggrunnkart Norge N50.

52

Geologiske og mineralogiske forhold
Skjerpemyr ligger i den nordlige delen av Oslofeltet, i en kontaktsone mellom sand- og
kalkavsetninger (skøyensandsteinsformasjonen, etg. 5b-6 og kalvsjøformasjonen, gastropodekalkstein, etg. 5a) og magmatiske bergarter (syenitt (nordmarkitt, pulaskitt etc.)) (Fig. 1).
Kontaktmetamorfose har ført til at de sedimentære bergartene har blitt omdannet til marmor og
hornfels.
Skjerpemyrforekomsten er en kontaktskarnforekomst med impregnasjonssmalm av sfaleritt og
galenitt. Etter ertsdannelsen har området blitt påvirket av en ny prosess med tilførsel av silika. Dette
viser seg ved små kvartsganger som gjennomskjærer forekomsten og ved at sfaleritt stedvis har blittomdannet til hemimorfitt (Goldschmidt 1911).

Historien og dagens situasjon
Skjerpemyr er et gruvefelt som det finnes lite opplysninger om. Berg (2013) gir et inntrykk av driftenog tidsbildet, men sier lite om den tekniske driften på området. Det finnes noen store skjerp i densørlige enden av feltet, og noen mindre skjerp i sentrale deler.
Et unntak er et skjerp i åsen rett syd for veien som fører inn på feltet. Her går det en 11 cm bred
galenittgang sammen med en del andre mineraler (Fig. 2). Langs vegen på vestsiden er det en grøft
som ikke bærer noe spor av mineralisering. I sørenden av denne finner vi et par gjenfylte synker. Det
er ukjent hvor dype disse er.

Fig. 2. Et av bruddene ved Skjerpemyr. Massene skjuler en galenittgang med 11 cm mektighet.
53

Mineralfunn på Skjerpemyr i dag gjøres stort sett i løse blokker hovedsakelig på to områder. Det
viktigste området var en tipphaug i nordenden av den «veien» som går tvers igjennom feltet. Denneble fjernet og brukt til veifyll ca. 1979, men det finnes fortsatt noe igjen. Det andre området er imotsatt ende av veien, også på østsiden. Her har det åpenbart stått et skeidehus og en grunnmur kan
fortsatt sees. Det er her wolframmineralene kan finnes. I dette området har det trolig vært noen synker
og det er nevnt at en pumpe var installert for å lense gruven (Aasen & Günther 1995). Utover dettefinnes det en del mindre skjerp spredt utover hele området. De store skjerpene befinner seg i kontakten
mellom skøyensandsteinsformasjon og syenitten. Lykkens prøve, som ikke omfattes av denne
artikkelen, ligger i rytteråkerformasjonen mot syenitten, og har en noe annerledes mineralisering.
Driften etter bly og sink kan spores tilbake til 1600-tallet. I historisk sammenheng er vi nødt til å se på
Skjerpemyr som en del av et større område, som i denne delen av Gruaområdet omfatter Muttagruveneog Skjerpemyr sammen med Lykkens Prøve, Ristirevskjerpene og Kalstjernet gruver.
Så tidlig som 1632 var Kongsberg Sølvverk interessert i galenittdrift her på grunn av sølvgehalten.
Goldschmidt (1911, s. 247) nevner et sølvinnhold på 0,15 % Ag i galenitten. Egne analyser(SEM/EDS) på enkelte stuffer viser opp imot 1,3 % Ag. Driften etter sink er mer usikker, men det
antas at denne ikke var interessant før Nyseter, som lå på den andre siden av Grua, kom i drift. Senere
var det drift i blygruvene fra 1734 til 1741 og fra 1790 til 1805.
Galenittmalmen ble i den siste driftsperioden ført til Blyverket ved Myllselva, nordvest for Harestua.
Her ble malmen behandlet og smeltet. Stedet har fortsatt (2003) store hauger med slagg fra denne
virksomheten og det finnes fortsatt grunnmurer etter bygningene.

Et utvalg av mineralene
Mineralene som omtales i denne artikkelen utgjør bare omkring halvparten av de 54 mineralene som er
identifisert fra Skjerpemyr (Tabell 1). En tidligere oversikt over mineralene fra Skjerpemyr ble
publisert av Folvik (2005). Som det fremgår av bildene, er mineralene stort sett svært små, og
SEM/EDS har vært et nødvendig instrument for å identifisere de aller fleste. Unntakene er demineralene som har vært kjent lenge, som sfaleritt, galenitt, kvarts, hemimorfitt, kalkspat og pyritt.
Limonitt er ikke et godkjent mineral, men vil bli brukt som samlebetegnelse på
jernoksider/hydroksider.

Akantitt Ag2S, sølv Ag
Som en kuriositet fra Skjerpemyr opptrer sølvkrystaller med akantitt som et sulfidbelegg på overflaten(Fig. 3). På grunn av påveksten av akantitt ser krystallene helt matt svarte ut. Krystallene opptrer i enlomme bestående vesentlig av limonitt. Det antas at sølvet er et resultat etter omvandling av sølvholdig
galenitt (Folvik 2012).

54

Fig. 3. Sølv med akantitt
i limonitt.

Alamositt PbSiO3
Mineralet danner fargeløse, gjennomsiktige krystaller i en sprekk mellom galenitt og kvarts (Fig. 4).
Alamositt ble funnet første gang på Skjerpemyr i 2013 og bestemt med SEM/EDS (Folvik 2013).

Fig. 4. Alamositt i kvarts.

Anglesitt PbSO4
Anglesitt er funnet som små, gulorange krystaller i en kvartsdruse, men også som gråhvite masser isamme paragenese. Mineralet er bekreftet vha SEM/EDS og PXRD.
55

Brochantitt Cu4(SO4)(OH)6Brochantitt finnes som et smaragdgrønt belegg på sfaleritt sammen med kvarts og limonitt.
Identifikasjonen er bekreftet vha PXRD.

Cerussitt PbCO3
Cerussitt er forholdsvis vanlig på Skjerpemyr. Mineralet opptrer vanligst i druse i limonitt eller kvarts.
Fargen varierer fra hvit til nesten orange, og viser ofte en begynnende omvandling. Krystallene kanvære nesten perfekte, dobbeltterminerte prismer, men forkommer også som plateformede krystaller(Fig. 5a,b). Tvillingdannelser er vanlig. Noen av krystallene viser gul fluorescens i langbølget UV-lys.
Mineralet er bekreftet vha SEM/EDS og PXRD.

Fig. 5a (venstre). Cerussitt tvillingkrystaller. Bildebredde 2 mm. 5b (høyre). Cerussittkrystall i kvarts
og limonitt. Bildebredde 4,5 mm.

Chalkofanitt (Zn,Fe2+,Mn2+)Mn3+4O7·3H2O
Chalkofanitt ble funnet første gang 1989, og påvist ved hjelp av PXRD og elektronmikrosonde. Den
forekommer som regel i sammenheng med kvarts druser. Senere er den funnet flere ganger, enten som
ujevne masser eller som kuler med knudrete overflate. Forekommer også sammen med coronaditt(GMV 1993, s. 168-169).

56

Coronaditt Pb(Mn64+,Mn22+)8O17
Coronaditt ble først funnet sammen med chalkofanitt som skorper i en kvartsdruse. Mest spektakulært
er funnet av coronaditt som erstatter en brachiopode (Fig. 6). Det har ikke lykkes å artsbestemmebrachiopoden, men kilder ved Tromsø Museum fastsetter at det er en type som er vanlig i den lagtypen
som er representert ved Skjerpemyr. Senere er coronaditt funnet som skiveformede krystaller i en slags
parallell/vifteform i en matriks av limonitt (Folvik 2010; GMV 1993, s.168-169).

Fig. 6. En fossil brachiopodeerstattet av coronaditt.
Bildebredde 3,5mm.

Devillin CaCu4(SO4)2(OH)6·3H2O
Devillin et av de siste mineralene som er endelig identifisert fra Skjerpemyr. Mineralet ble først
bestemt vha SEM/EDS som serpieritt, men senere bekreftet å være devillin vha enkrystall
røntgendiffraksjons (SXRD) (pers. medd. Lars O. Kvamsdal 14.03.2019) (Fig. 7a og 7b).

Fig. 7a, venstre. Devillin på matriks. Bildebredde ca. 5 mm. Foto: Lars Kvamsdal.
Fig. 7b, høyre. Listeformede krystaller av devillin.
57

Fluorfosfohedyfan Ca2Pb3(PO4)3Cl, fosfohedyfan Ca2Pb3(PO4)3Cl,
Fluorfosfohedyfan ble bekrevet som et nytt mineral fra Blue Bell Mine, San Bernardino Co.,
California, USA (Kampf & Housley 2011). Allerede i 2010 viste en analyse av tilsvarende materiale
fra Skjerpemyr (Fig. 8a) at det her forelå en fluoranalog til fosfohedyfan.
Fosfohedyfan opptrer som grålige til gulhvite, tynne nåler opptil 20 µm lange. Det eksisterer
blandbarhetsrekker mellom fluorapatitt - klorapatitt – fosfohedyfan, og det er kun en kjemisk analyse
som kan skille disse fra hverandre. Analyse vha SEM/EDS viser at den avbildede prøven (Fig. 8b) har
syv ganger så mye klor som fluor og et kalsium-bly-forhold på 1,4 til 3,6. Derved faller en del av dettemineralet innenfor det som kan betegnes som fosfohedyfan.

Fig. 8a venstre. Fluorfosfohedyfan i en druse. Fig. 8b høyre. Nålformede krystaller av fosfohedyfan.

Goslaritt ZnSO4·7H2O
På en matriks av sfaleritt, kvarts og chalkositt, i druse i kvarts, opptrer goslaritt som nåleformede
masser med fibrig preg (Fig. 9). Fargen er lys gulgrå. Mineraler er analysert vha SEM/EDS, sombekreftet en nær støkiometrisk sammensetning.

Fig. 9. Nålformede krystaller
av goslaritt. Bildebredde 2mm.

58Hetærolitt ZnMn23+O4, hydrohetærolitt HZnMn1.73+O4Hetærolitt ble funnet da jeg var innom Skjerpemyr engang sent på 80-tallet. Det lignet mest en
jordklump, men virket hard, så jeg tok den med meg. En analyse vha SEM/EDS viste ensammensetning som tilsvarte hetærolitt. Ettersom jeg samtidig var under opplæring på PXRD ble det
kjørt en prøve, og dette avslørte ikke bare hetærolitt, men også hydrohetærolitt og hydrotungstitt(Folvik 2008).

Hydrotungstitt H2WO4·H2O
Hydrotungstitt er påvist vha PXRD ved undersøkelse av hetærolitt, mens wolfram er bekreftet ved
SEM/EDS (Folvik 2008).

Hydrosinkitt Zn5(CO3)2(OH)6
Hydrozinkitt er funnet som pulveraktig belegg flere steder og er mest karakteristisk som belegg på
cerussittkrystaller.

Kentrolitt Pb2Mn23+Si2O9
Kentrolitt ble funnet første gang på Skjerpemyr i 1974, og bestemt vha elektronmikrosonde. Det var
første gang mineralet ble bestemt fra en norsk forekomst. Mineralet opptrådte som et utall glatte,
svarte kuler, delvis overvokst med finkrystallinsk kvarts, i et druse i en kvartskrystall (GMV 1991, s.
92-93). Senere er mineralet funnet med flere typer av utseende (Fig. 10a og b).

Fig. 10a venstre. Kentrolitt som stavformede krystaller. Fig. 10b høyre. Kentrolitt som trillingvekst
av plateformede krystaller.

59

Linaritt PbCu(SO4)(OH)2
Mineralet opptrer som lyseblå, plateformede krystaller med god terminering i en matriks av kvarts,
galenitt og cerussitt. Det er ikke mulig å se enkelkrystaller uten svært høy forstørrelse.

Malakitt Cu2(CO3)(OH)2
Malakitt forekommer i flere varianter, fra rene belegg til velutviklede krystaller. Den vanligste
habitusen er nåleformede krystaller enten i vifteform (Fig. 11) eller samlet til små kuler.

Fig. 11. Stråleformede aggregater av malakitt.

Melanotekitt Pb2Fe23+Si2O9Melanotekitt har hittil bare blitt funnet som grålig gule, pulveraktige masser (Fig. 12). SEM-bilde
viser at dette er oppbygd som krystallaggregater av skiver i kuleform (Folvik 2015).

Fig. 12. Grågule masser av melanotekitt.
Bildebredde 1,1 mm.

60

Mottramitt/descloizitt Pb(Cu,Zn)(VO4)(OH)
Mottramitt og descloizitt danner en blandingsrekke mellom henholdsvis dominans av kobber eller
sink. Mineralene forekommer som tynne belegg eller i enkelte tilfeller som uregelmessige korn.
Analyser vha SEM/EDS viser at begge mineralene forekommer på Skjerpemyr, men de rene
endeleddene er ikke påvist. Desclozitt er identifisert vha PXRD.

Posnjakitt Cu4(SO4)(OH)6·H2O
Posnjakitt er nylig påvist fra Skjerpemyr. Mineralet opptrer som et lyseblått belegg eller som blå,prismatiske krystaller på chalkopyritt (Fig. 13) (pers. medd. Lars O. Kvamsdal 14.03.2019). Posnjakitt
kan ligne på brochantitt, men fargen er litt renere blå.

Fig. 13. Blått belegg av posnjakitt. Den fibrige strukturen i chalkopyritten skyldes fotometoden.
Bildebredde 1,2 mm. Samling: Naturhistorisk museum, Oslo.

Pyritt FeS2
Pyritt opptrer med flere krystallformer og i ulik grad av omdanning til limonitt (Fig. 14 og 15). Etter
hvert går pyritt over til tilnærmet pulverform (limonitt, goethitt) med druser hvor det kan krystallisere
andre mineraler (f. eks. sølv, cerussitt, coronaditt).

61

Fig. 14. Pyrittkrystall med oksidert overflate, sannsynligvis en begynnende omdanning til limonitt.
Bildebredde 3,5 mm.

Fig. 15. Pseudomorfose av goethitt etter pyritt i ferd med å gå over til løsere jernoksider ogjernhydroksider (limonitt). Bildebredde 1,5 mm.

62

Pyromorfitt Pb5(PO4)3Cl
Pyromorfitt er funnet som lys grågule, langstrakte, prismatiske krystaller opptil 20 µm lange med gode
termineringer (Fig. 16). Mineralet har krystallisert i en druse av kvarts. I likhet med de øvrige
fosfatene fra Skjerpemyr inneholder mineralet litt kalsium.

Fig. 16. Pyromorfittkrystaller.

Rodokrositt MnCO3
Rodokrositt fra Skjerpemyr består stort sett av små, lys rødlig grå, lodne klumper. Et av de bedre
funnene er som små krystaller som omkranser kalsittplater som igjen sitter sammen med
hemimorfittkrystaller (Fig. 17).

Fig.
17.
Listeformede
krystaller av hemimorfitt
sammen med tynne plater av
kalsitt, som igjen er
omkranset av rodokrosittkrystaller.

63

Rosasitt (Cu,Zn)2(CO3)(OH)2
Undersøkelse av malakittkuler fra Skjerpemyr førte til at det ble funnet noen som hadde nok Zn til atmineralet kunne karakteriseres som rosasitt (Fig. 18). Nesten all malakitt fra Skjerpemyr inneholder
litt Zn (GMV 1991).

Fig. 18. Kuleformet aggregat
av rosasitt i en matriks av
limonitt. Bildebredde 0,7 mm.

Scheelitt CaWO4Scheelitt forekommer sparsomt ved Skjerpemyr og er funnet nær det gamle skeidehuset. Mineralet
forekommer som lysegule krystaller og fragmenter av krystaller i forbindelse med kalsitt (Fig. 19).
Scheelitt fluorescerer blålig hvitt i kortbølget UV-lys. Som wolframmineral er det ikke unikt, dahydrotungstitt er påvist vha PXRD sammen med hetærolitt.

Fig. 19. Scheelittkrystall påkalsitt. Bildebredde 37,5 mm.
Foto Øyvind Thoresen.

64Smithsonitt ZnCO3
På Skjerpemyr forekommer smithsonitt stort sett som et kuleformet, gråhvitt belegg med
perlemorglans. En annen sjeldnere form er som små, matt glassaktige kuler (Fig.20).

Fig. 20. Glassaktige kuler
av smithsonitt. Bildebredde
1,65 mm.

Wulfenitt PbMoO4
Wulfenitt opptrer i mange ulike habitus, fra enkeltkrystaller til mer kompliserte tvillinger (Fig. 21 og
22). Mineralet forekommer også som uregelmessige korn, trolig som resultat av forvitring. Wulfenitt
forekommer ofte i druse i limonitt.

Fig. 21. Enkeltkrystall av
wulfenitt.

65

Fig. 22. Wulfenitt som korsformet trillingkrystall. Bildebredde 0,5 mm.

Noen ukjente mineraler (UK)Det foreligger ganske mange mineralprøver som ikke er identifisert på det nåværende tidspunkt. Man
kan anta at de fleste er ukjente habitus av allerede kjente mineraler. Her er tre av de mest kuriøse.

UK55 (Zn-Cu mineral)Et blålig mineral som ligger på et lag av goslaritt. Etter analyse vha SEM/EDS kan det være en av
flere ulike kandidater, hvorav den sterkeste er christelitt, Zn3Cu2(SO4)2(OH)6·4H2O.

UK58 (Co-holdig mineral)
Analysene (SEM/EDS) viser et koboltinnhold på ca. 5 % Co2O3. Den kjemiske sammensetningen
forøvrig stemmer nær med hetærolitt, men Mn-verdiene er litt lave (selv når man tar hensyn til Co).
Mineralet forekommer som sorte kuler, enten med ruglete overflate, altså svært lik hetærolitt, eller
med glatt overflate.

66

UK64 (Cu-Zn-mineral)
Mineralet består av lys blågrønne til fargeløse, linjalformede krystaller som ligger på en krystall av
sfaleritt (Fig. 23). En analyse vha SEM/EDS gir en sammensetning som kan samsvare med minohlitt,(Cu,Zn)7(SO4)2(OH)10·8H2O, eller schulenbergitt, (Cu,Zn)7(SO4,CO3)2(OH)10·3H2O.

Fig. 23. UK64, et mulig nytt mineral fra Skjerpemyr. Bildebredde 0,9 mm.

Litt om usikkerheter ved analyser
Mye av grunnlaget for bestemmelsen av mineralene på Skjerpemyr er blitt lagt ved
elektronmikroskop- og røntgen-laboratoriet ved Naturhistorisk Museum (NHM) på Tøyen i Oslo, hvor
jeg hadde den glede å arbeide som frivillig i 12 år. SEM/EDS er en usikker metode å bestemmemineraler med. Metoden må kombineres med alt det andre man kan finne ut av fra en stuff: Hvilke
mineraler (kjente) den sitter sammen med, lignende forekomster andre steder, og ikke minst
sammenligning med detaljene i den opprinnelige beskrivelsen av det mineralet man tror det er. Noen
ganger har man materiale til en PXRD-analyse, andre ganger ikke.
I svært mange tilfeller gir de kjemiske data det endelige svaret, selv om det er elementer (H, Li, Be, B)
man ikke kan bestemme med SEM/EDS. Det finnes imidlertid flere teknikker å bruke, f.eks. variasjon
i aksellerasjonsspenning for å se hvor dypt de enkelte elementene befinner seg, kartlegge variasjon ielementfordelingen i en flate (mapping) eller se på variasjonene langs en linje.

67

En sikrere identifikasjon får man først ved bruk av røntgendiffraksjon; pulver røntgendiffraksjon(PXRD) eller enkrystall røntgendiffraksjon (SXRD). Imidlertid kan det være vanskelig å skille mellom
mineraler innen en blandingsrekke. SEM/EDS kan da være et nødvendig hjelpemiddel. Bruk av
elektronmikrosonde vil gi en nøyaktigere kvantitatativ analyse.
Våtkjemiske reaksjoner og kvalitative analyser er alltid et godt utgangspunkt for bestemmelse av
mineraler. Personlig kjøpte jeg Vogels «A Textbook of Macro and Semimacro Qualitative Inorganic
Analysis» på 664 sider, og gjennomførte de aller fleste kjemiske testene denne boken beskriver. Dette
var i 1967-69, mens det fortsatt var mulig å få kjøpt en halvliter konsentrert svovelsyre, sendt med
posten fra Hammerfest til Karasjok, hvor jeg bodde den gang.

Bildematerialet
Alle bilder til artikkelen er, med noen få unntak, tatt av artikkelforfatteren, noen vha SEM(skanningelektronmikroskop) ved laboratoriet til NHM på Tøyen, og de øvrige som vanlige
fotografier. SEM-bildene har en lengdeskala (µm) angitt på bildet. Fotografiene har bildebredden
angitt i teksten. Disse bildene er tatt med stackingteknikk på eget utstyr (Nikon mikroskop med
planobjektiv 10x/0,25 montert på en telelinse 70-210 mm med fast lengde, kamera Canon 7D.
Belysning fra 1 til 50 lysdioder, utstyrt med diffusor). Kameraet styres via PC og kan beveges fra
1/1000 mm og oppover mellom hvert opptak.

Takk
Denne artikkelen kunne aldri blitt noe av uten at Gunnar Raade ved NHM lot meg få lov til å bruke
elektronmikroskopet ved museet. Og uten at Tor Belstad i 1971 tok meg med til Skjerpemyr på Gruaog viste meg alle skjerpene, gruvene og tippene, hadde jeg ikke hatt noe materiale å jobbe med. Ikke
minst er jeg takknemlig til Jorun og våre tre barn, som alle bidro sterkt til at geologi (definert ved penesteiner, mineralogi og paleontologi) bidro til å prege våre liv og vårt hjem helt fram til i dag.

Undertegnede med sønn Lars
Stian på Skjerpemyr i 1975.

68

Referanser
Aasen, E. & Günther, L.H. (1995): Gruvene på Grua. Geologi og gruvedrift. Privat forlag. 56 s.
Back, M.E. (2014): Fleischers’s glossary of minerals species 2014. The Mineralogical Record Inc.,
Tucson, USA. 420 s.
Berg, R.A. (2013): Bergverk på Hadeland – en glemt historie om mennesker og malm. Randsfjordmuseene. 380 s.
Folvik, H.O. (2005): Mineralene på Skjerpemyr. Stein 33 (1), 4-9.
Folvik, H.O. (2008): Nytt om mineraler: Tre nye mineraler fra Skjerpemyr, Grua. Stein 35 (1), 16.
Folvik, H.O. (2010): En brachiopode fra Skjerpemyr. Stein 37 (3), 30-31.
Folvik, H.O. (2012): Sølv fra Skjerpemyr. Stein 39 (3), 31+36.
Folvik, H.O. (2013): Alamositt fra Skjerpemyr, Grua, Oppland. Stein 40 (1), 13.
Folvik, H.O. (2015): Melanotekitt fra Skjerpemyr, Grua. Stein 42 (2), 11.
GMV (1991): Interne notater 1961-1990. Geologisk Museums Venner, Naturhistorisk Museum, Oslo.
GMV (1993): Interne notater 1990-1993. Geologisk Museums Venner, Naturhistorisk Museum, Oslo.
Goldschmidt, V.M. (1911): Die Kontaktmetamorphose im Kristianiagebiet. Videnskapsselskapets
Skrifter. I. Mat.-Naturv. Klasse 1911. No. 1. Kristiania. 484 s.
Kampf, A.R. & Housley, R.M. (2011): Fluorphosphohedyphane, Ca2Pb3(PO4)3F, the first apatite
supergroup mineral with essential Pb and F. American Mineralogist 96, 423-429.
_________________________________________________________________________________

Tabell 1. Mineraler fra Skjerpemyr på Grua, Lunner, Oppland. Kjemiske formler i henhold til Back(2014).
(Amfibol) (uralitt)(Kloritt)(Limonitt)
Akantitt
Anglesitt
AlamosittAndradittAnkeritt
Aurichalkitt
Azuritt
Braunitt
Brochantitt
Cerussitt
Chalkositt (kobberglans)

Uralittisert diopsid
Uspesifisert mineral
Jernoksider/hydroksider
Ag2S
PbSO4
PbSiO3
Ca3Fe23+Si3O12
CaFe2+(CO3) 2(Zn,Cu2+)5(CO3)2(OH)6
Cu32+(CO3)2(OH)2
Mn2+Mn63+SiO12
Cu42+(SO4)(OH)6
PbCO3
Cu2S
69

Chalkofanitt
Chalkopyritt (kobberkis)
Coronaditt
Descloizitt
Devillin
Fluorapatitt
Fluorfosfohedyphan
Fosfohedyfan
Galenitt (blyglans)
Goethitt
GoslarittGreenockitt
Gips
Hematitt
HemimorfittHetærolitt
Hydrohetærolitt
Hydrotungstitt
Hydrosinkitt
Ilvaitt
Kalsitt
Kentrolitt
KvartsLinaritt
MagnetittMalakitt
Melanotekitt
Mottramitt
Muskovitt
Posnjakitt
Pyritt (svovelkis)
Pyromorfitt
Rodokrositt
Romanèchitt
Rosasitt
Scheelitt
Sideritt
Smithsonitt
Sfaleritt (sinkblende)
Stilpnomelan
Sølv
Tenoritt
Wulfenitt(Zn,Fe2+,Mn2+)Mn34+O7·3H2O
CuFeS2
Pb(Mn64+,Mn22+)8O17
PbZn(VO4)(OH)
CaCu42+(SO4)2(OH)6·3H2O
Ca5(PO4)3F
Ca2Pb3(PO4)3F
Ca2Pb3PO4)3Cl
PbS
a-Fe3+O(OH)ZnSO4·7H2O
CdS
CaSO4·2H2O
a-Fe2O4Zn4Si2O7(OH)2·H2O
ZnMn23+O4
HZnMn1.73+O4
H2WO4·H2O
Zn5(CO3)2(OH)6
CaFe3+(Fe2+)2O(Si2O7)(OH)
CaCO3
Pb2Mn23+Si2O9
SiO2
PbCu2+(SO4)(OH)2
Fe2+Fe23+O4
Cu22+(CO3)(OH)2
Pb2Fe23+Si2O9
PbCu(VO4)(OH)
KAl2¤AlSi3O10(OH)2
Cu42+(SO4)(OH)6·H2O
FeS2
Pb5(PO4)3Cl
Mn2+CO3(Ba,H2O)2(Mn4+,Mn3+)5O10(Cu,Zn)2(CO3)(OH)2CaWO4Fe2+CO3
ZnCO3
ZnS
K(Fe2+,Mg,Fe3+)8(Si,Al)12(O,OH)36·H2O
Ag
Cu2+O
PbMoO470