Norske vesuvianer 09 vesuvianforekomster
Knut Eldjarn, Lars Olav Kvamsdal, Rune Selbekk og Hiltrud MullerSigmund
Innledning
Vesuvian er et relativt vanlig mineral som har vrert kjent i flere hundre ar. Det forekommer iulike geologiske milj0er med varierende farge, form og habitus. Det har ogsa vlst seg a vrere
store variasjoner i kjemisk sammensetning og optiske egenskaper. Det er f0rst i nyere tid at
det er publisert mer detaljerte beskrivelse av struktur og sammensetning. Gjennom dissestudiene har det vist seg at det i virkeligheten er flere mlneraler i vesuviangruppen og IMA
har hiltil kjent godkjent 4 ulike mineral species.
Vesuvian er kjent fra en rekke forekomster i Norge, men bare for et begrenset antall av disse
foreligger analysedata som muliggj0r sikker klassifisering. Det gj0r ikke saken leltere atmineralet ofte har sonering som gj0r at det i teorien kan foreligge flere forskjellige mineraler isamme krystall!
Historikk og nomenklatur
Mineralet har vrert kjent ogsa f0r Werner (1795) ga det navnet vesuvian elter den bemmte
vulkanen i Italia hvor mineralet hyppig finnes i omvandlete blokker av kalksten I omradet
rundt vulkanen (srerlig ved det eldre krateret Monte Somma). Hauy (1797) beskrev mineralet
under navnet idoeras som i mange ar var i vanlig bruk i engelsktalende land. Det har vrert envanskelig prosess for IMA a skape enighet om a benylte navnet vesuvian.
De mange krystallformer og fargevarianter sammen med varierende kjemisk sammensetning
og optiske egenskaper, har gilt opphav til mange feilbestemmelser og forskjellige
variantnavn hvorav bare et par fortjener a bli nevnt her. Allerede i 1800 var navnet wiluitt i
bruk for en optisk positiv variant fra en bemmt forekomst ved Wilui-elven i Sibir. Berzelius(1820) beskrev en bla, kopperholdig variant fra Sauland i Telemark under navnet eyprin.
Koloronitt er en variantbetegnelse som fra 1800-tallet noe forvirrende har vrert benyltet badeom andradilt og vesuvian i brunlige, avrundete krystaller fra Arendal.
Forekomsttyper for vesuvian
Mlneraler i vesuviangruppen er kjent fra ulike geologiske milj0er. Den vanligste forekomsttypen er sammen med andre silikater ved kontaktomvandling eller regionalmetamorf
omvandling av kalkrike sedimentrere bergarter. Vesuvian er meget alminnelig i den typebergart som ofte kalles skarn (en gammel betegnelse fra Bergslagen i Sverige pa deverdil0se bergartene som ofte forekom sammen med malmforekomstene i delte omradet).
Vesuvianmineralene forekommer ogsa i gabbrobergarter, i arer i enkelte serpentinitter og ialkaline bergarter med tilh0rende pegmatiltganger og druser.
Kjemisk sammensetning
Minera!ene i vesuviangruppen er kalsium-aluminium-silikater med en kompleks og variert
sammensetning hvor en rekke ulike elementer kan innga i strukturen. Mineralet er tetragonalt
og danner bade korlprismatiske, langprismatiske og av og til fibrige krystaller.
De optiske egenskaper til vesuvian har interessert mineraloger i snarl 200 ar. Det har lenge
vrerl kjent at det finnes bade optisk negative og positive vesuvianer. De optiske egenskaper
kan vise sonert variasjon i samme krystall. Optisk positive vesuvianer har tidligere galt undervariantbetegnelsen wiluitt og det har i lang tid vrerl kjent at slike har mer enn 0,5 - 1 vekt-%bor. Et vesuviangruppemineral med mer enn 2,5 apfu (formelenhet) bor tilsvarende ca. 2,830

vekl-% er na beskrevel sam el selvslandig mineralspecies under delte navnel, men de flesle
oplisk positive vesuvianer har for lite bar til a vrere detle nye mineralet.
Den kjemiske formelen til det opprinnelige og vanligste mineralel har ofte vrert skrevel slik:
CalO(Mg,FehAI4(OH).{Si04)s(Si207)2. Ulike kjemiske analyser gjennom 200 ar har visl al en
rekke andre elemenler kan innga i slrukluren, sam Na, K, Mn, Fe, Ti, B, F, Cu, REE etc.
Pa bakgrunn av de senere ars publiserte arbeider am vesuviangruppen, kan f01gende
generelle formel setles opp (Groat et al. 1992): X'9Y,3TO.5 Si ,8 0 68 (O,OH,F)lO, hvor X = Ca,
Na, REE, Pb, Sb ; Y = AI, Mg, Fe 3+, Fe 2+; Mn, Ti, Cu, Zn ; T = B, AI. Det er flere ulike
posisjoner i krystallstrukturen enn det sam framgar av den forenklede formelen. Flere
elemenler kan innga i mineralel i ulike posisjoner, Iii dels ogsa med ulik valens (eks. Mn 2+og
Mn 3+). Del muliggj0r i leorien flere ulike mineralspecies.
Del er de senere ar godkjent tre nye mineraler i vesuviangruppen sam na omfatler f01gende
species:
Vesuvian, sam fortsatl er del vanligsle, med lypelokalilel Vesuv ( Monle Somma), Italia.
Manganvesuvian, med Mn 3 +-dominans i den fem-koordinerte Y-posisjonen. Typelokalilel
Wessels mine og N'Chwaning II mine, Kalahari manganfelt, Kuruman, Syd-Afrika(Armbusler el al. 2002).
Wiluitl, med mer enn 2,5 apfu B. Typelokalilel ved Wilui-elven, Sakha Republik, Yakulia,
Russland (Groat el al. 1998).
Fluorvesuvian, med mer enn 4,5 apfu F. Typelokalilel Pilkaranla, Karelen, Russland (Brilvin
el al. 2003).

Norske vesuvianforekomster
Vesuvian har vrert kjenl fra Norge megel lenge. Allerede Schumacher (1801) skriver al man"i eldre lid" har funnel vesuvian ved Arendal. Cyprinen fra Kleppan, Sauland i Telemark ble
funnet allerede i 1810. Esmark skal ha beskrevel vesuvian fra Krisliansand i 1818. Sam vi
ser var Norge el "vesuvianland" allerede pa begynnelsen av 1800-1allet. Spesiell de store,
m0rkegr0nne krystallene fra Eg ved Krisliansand og den vakre bla cyprinen fra Sauland, harblitl spredl over hele verden og fall plass i bade offentlige og privale sam linger.
Kryslallene fra Eg ble funnel i sl0rrelser pa opplil 10 cm, mens del er funnel
kryslallfragmenler pa opplil 20 cm i Kongsgardskogen ved Krisliansand (Barth 1963). Godekryslaller av cyprin er sjeldne. Del er mer den vakre fargen sam har gjort denne varianten
etlertraklet.
Norske vesuvianforekomsler er for del mesle knytlel Iii melamorfe bergarter. Spredl overneslen heIe landel Iigger del forekomster i regionalmelamorfe bergarter. Del er funnelmange nye forekomsler ogsa i de senere tiarene blanl annel i Nord-Norge. I Oslofellet Iigger
del en rekke konlaktforekomsler som f0rer vesuvian. Goldschmidl (1911) har inngaende
beskrevel mange av dem. Del er funnel mange nye forekomsler i Oslo-fellel ogsa eller
Goldschmidls lid, bl.a. i omradene ved Drammen, Lier og Asker.
Forekomslen ved Hamrefjell, 0vre Eiker ble fredel ved kongelig resolusjon 16. november
1984. I fredningsbestemmelsene heler del: "Forma/et med fredningen er a bevare en
k/assisk /okalitet med kontaktmetamorfe bergarter og minera/er der srerlig mineralet vesuvian
er godt utvik/et." Axinill-forekomslen pa Arvoll i Oslo ble fredel samlidig. Her inngar vesuvian
i en manganrik paragenese.

31Barth (1963) har salt opp f01gende inndeling av vesuvianforekomster i Norge:
Type
I

GeoloQi
Prekambrisk regionalmetamorfose

Lokaliteter
Kristiansand; Arendal

II

Kaledonsk regionalmetamorfose

Tr0ndelag; Nordland

III
IV
V

Permisk kontaktmetamorfose
Prekambriske hvdrotermalQanQer
Kaledonske pegmatiller ogvulkanske berQarter

Oslofeltet
Straumsheia; Sauland
Seiland; Hortaveer

Beroarter
Krystallinsk
kalkstein 00 skarn
Krystallinsk
kalkstein OQ skarn
Hornfels OQ skarn
Kvartsarer
Pegmatill
GabbroVesuvian er som en sjeldenhet ogsa funnet i permiske alkaline eruptivbergarter (pegmatiller,
druser) i Oslo-feltel. Som forekomsllype passer disse best i gruppe V.
De viktigste norske vesuvianlokalitetene er vist i Tabell 1. Imidlertid ville det neppe veere
mulig a lage en fullstendig liste. I omrader med omvandlede kalkrike bergarter kan vesuvian
dukke opp i st0rre eller mindre mengder nesten overall.

Analyser av norske vesuvianer
De f0rste beskrivelser og analyser av riorske vesuvianer ble publisert pa 1800-tallet.
Rammelsberg (1855) publiserte de f0rste kjemiske analyser av vesuvian fra Eg ved
Kristiansand. Vogel (1887) utf0rte mer omfallende analyser av vesuvianer fra flere norske
forekomster (Krisliansand, Arendal, Hamrefjell). Goldschmidt (1911) publiserte data fra badekrystallografiske, optiske og kjemiske unders0kelser av vesuvianer fra flere lokaliteter i Oslofeltets kontaktforekomster og paviste at mange av krystallene var sterkt sonerte. Barth(1927) publiserte analyser av vesuvian fra canadilliske (alkaline) pegmatiller pa Seiland,mens Neumann og Svindal (1955) publiserte en beskrivelse med analyser av bla vesuvian(cyprin) fra Sauland i Telemark. Barth (1963) publiserte nye analyser av vesuvian fra
Kristiansand og refererte de viktigste kjemiske analyser som tidligere er Utf0rt av vesuvianer
fra Norge. Publikasjonen er angill a veere en hyldest til 70-arsdagen for professor Ivar
Oftedal, som kvillerte for hilsenen ved aret eller a publisere en rekke nye analyser av bar inorske vesuvianer (OftedaI1964).

Materiale for nye analyser.
I forbindelse med denne artikkelen er tidligere publiserte analyser av norske vesuvianer
gjennomgall og det er utf0rt noen komplellerende studier som blant annet har hall som mal
a se om det finnes flere av vesuvian-gruppens mineraler i Norge.
Straleformig til fibrig vesuvian forekommer som et uvanlig mineral i enkelte alkaline
pegmatiller i Sandefjordomradel. En Iiknende vesuvian er funnet i den smaragdf0rendepegmatillen ved Byrud pa grensen til de omvandlede sedimenter hvor vesuvian er et relativt
vanlig kontaktmineral. Pa grunn av en viss ytre likhet med fluorvesuvian fra Pitkaranta(Britvin et al. 2003) ble vesuvian fra Kamfjord pukkverk, Sandefjord og Byrud unders0kt med
SEM/EDS av Tony Nikitscher (Excalibur Minerals Co.). Resultatene viste et relativt normalt
innhold av fluor i vesuvianen fra Sandefjord, mens gjentalle EDS-analyser av vesuvianen fra
Byrud viste et betydelig fluorinnhold. Imidlertid er resultatene fra EDS-analysene i beste fallsemikvantitative, bl.a. fordi F har Iinjeinterferens fra Fe, Mn og til dels O. Det ble derfar
bestemt a utf0re mer omfallende kjemiske analyser av vesuvianen fra Byrud sam men med
vesuvianer fra tre andre norske lokaliteter.
Lokaliteten i Gratadalen, Beiarn i Nordland ble trolig f0rst oppdaget av en av forfallerne (KE)i 1963. Brune vesuvianer i krystaller pa flere cm forekommer i en omvandlet kalksten
sam men med blant annet grossular, diopsid, skapolill og axinit!. Lokaliteten har senere veert

32beslilkl av mange samlere, men del er lidligere ikke publisert noen analysedala av
vesuvianen.
I kontaktforekomster ved drammensgranitten (Drammensmarka, Lier, Asker) er det funnet
mange vesuvianforekomster ogsa i nyere tid. Det er fun net flere med vakre krystaller pa
opptil 5 em. Enkelte krystaller viser uttalt sonering. Eksempelvis har de grlilnne kryslallene fra
Myrseter ved Drammen ofte en nesten fargellils kjerne. I en forekomst ved Gjellebekk ble det
i forbindelse med byggeaktivitel fllJr 1970 funnet (av KE) noen stuffer med opptil 2 em langeog 1 em brede, sterkt sonerte vesuvian-krystaller sammen med kryslaller av Iys gul grossulari en blalig marmor. Vesuviankrystallene har en nesten fargellils kjerne, mens de ytre lag er
opake og lrerbrune.

Nye analysedata
De kjemiske analysene er Utflilrt ved hjelp av CAMECA SX100 mikrosonde ved
Mineralogiseh-Geoehemisehes Institut (MGI), UniversitiH Freiburg, Tyskland. Resultatene ervist i tabell 2. Analysene viser en del av variasjonen i kjemisk sammensetning som
forekommer i vesuvianer. De to sonerte vesuvianene fra kontaktforekomster ved
drammensgranitten viser at det ikke nllJdvendigvis er sammenheng mellom fargesonering og
kjemisk sonering. For de viktigste elementene er det nrermest helt lik kjemisk
sammensetning for den nesten fargelllJse kjernen og den dyp gmnne randen av krystallen fra
Myrseter. Krystallen fra Gjellebekk derimot viser betydelig bade kjemisk sonering og
fargesonering. Vesuvian fra Byrud har hlilyt fluorinnhold, mens vesuvian fra Gratadalen er
titan- og jernrik. Vesuvian fra Myrseter er magnesium- og jernrik. Mikrosondeanalysen har
ikke muliggjort en bestemmelse av bor-innholdet med tilfredsstillende nlilyaktighel.
Med ulgangspunkt i den generelle formelen for vesuviangruppens mineraler, X'9 Y'3 To_
SSi'8068(0,OH,F)lO' er det gjort en beregning av de kjemiske formlene for de analyserte
vesuvianene.
Myrseter: Ca'8,9(AI8"Mg2,eFe2.,Tio.,)m,9Si'8"Oe8(0,OH)1O
Byrud: Ca'8,o(AI 9,oMg,.sFe",Ti,.oMno, ,lr" ,eSi17.•068(0, OH)8,4F2,oGratadalen: (Ca17,8Nao.S)r,8,3(AI8,sFe,.eTi, ,4M91.3Mno.,)r'2,9Si'7,4068(0, OH )8,eF,,4Gjellebekk, rand 1: (Ca'8.3REEo.9Tho.,Nao.,)r,9,4(AI8.3Mg,,8Fe1.7Ti,.,Mno.s)r'9,4
Si'8.3068( 0, OH )8.•F, ,e)Gjellebekk, kjerne 7: Ca,8,,(AI8.3Mg2.3Fe1.3Tio.8)m.8Si17.•068(O,OHh.8F2.2
Formlene er basert pa 50 kationer og 78 oksygen. Total REE er beregnet som Ce203. Mindrevariasjoner i kjemien kan vrere relatert til avrunding av tall materialet flilr beregningen er
Uttlilrt. H20 er ikke analysert.
HlIJyest publiserte mengde H20 i en vesuvian er 7 vekt-% eller 13,87 OH apfu (Britvin et al.
2003). De lave totalene for randsonen av vesuvianen fra Gjellebekk er sannsynligvis relatert
til et hllJyt innhold av OH. Den hlilye verdien for X-posisjonen (L19.4) kan ha sammenheng
med flere ting. Det er en usikkerhet om REE og Th bare vii ga inn i X-posisjonen, eller om deelementene ogsa kan ga inn i noen av de andre posisjonene. Mn kan ogsa ga inn flere
steder i strukturen avhengig av om den forekommer som Mn 2+ eller Mn 3+ (Groat et al. 1998).
PrllJven fra Gjellebekk viser hvordan den kjemiske sammensetningen kan variere i en enkel
krystall (fig 1). Kjernen av krystallen har det hlilyeste innholdet av Si0 2, AI 20 J , MgO, CaO og
F, mens randsonen har hlilyest innhold av Ti0 2, MnO, Na20, Th0 2 og REE 20 J . Kjernen haromtrentlig ingen malbar mengde av REE, mens randsonen har opptil 2,5 vekt-% REE 20 J og
dessuten 1,1 vekt-% Th0 2 Det er fllJrste gang det er publisert analyser fra Norge med hllJyenivaer av sjeldne jordarter og thorium i vesuvian, men delte er kjent fra andre lokaliteter iverden. REE-flilrende vesuvian er bl.a, kjent fra San Benito County i California (Fitzgerald et33

Fig. 1. Back scatter image av vesuvian fra Gjellebekk som viser soneringen. Numrene angir
analysepunklene (se labell 2).

al. 1987), og vesuvian med thorium-innhold opp Iii 1,5 vekl-% Th0 2 er Iidligere beskrevet fra
Brooks mountain, Arkansas, USA (Groal et al. 1992).
Anrikningen av REE og Th er sannsynligvis relatert Iii forandringer i fluidsammensetningen
under krystallisasjonen, men ogsa konsentrering i restll2lsningen av elemenler som ikke likelett gar inn I vesuvianslrukluren. Nar el mineral slarter a kryslallisere forelrekker del a la opp
de ionene som passer inn i kryslallslrukluren i forhold Iii Irykk og lemperaluren del dannes
ved. Dette medfl2lrer anrikning av "ikke I2lnskede" elemenler i fluldel, som senere kan bli"palvungel" mineralel nar del ikke er mer igjen av de lonene som passer aller besl inn islrukluren.

Konklusjon
Aile de hillil publiserte dala for norske vesuvianer passer med vesuvian (senso stricto).
Manganvesuvian er kjenl fra flere av Mn-forekomslene i Varmland i Sverige, hvor mineralel
opplrer som dyp rl2lde Iii md-fiolette kryslaller. Del er ikke kjenl vesuvian i Norge fra
forekomsttyper eller av en farge som kunne passe med dette mineralet.
Selv om den slralige vesuvianen i pegmalitt fra Byrud er fluor-rik, mangier del mye for a na
grensen for fluorvesuvlan. Sammeselningen likner pa del som er vanlig for del mesle av
vesuvianen fra Iypelokalilelen Pilkaranla (Brilvin el al. 2003), hvor fluorvesuvian bare finnes i
sma mengder som lynne fibrige kryslaller voksl ultra eller oppa slralig fluor-rik vesuvian ikalsittfylle hulrom.

34

Sammenhengen mellom borinnhold og oplisk posilive vesuvianer har vmrt kjenl i lang lid.
Mens ca. 1 vekt-% bor er IiIslrekkelig for at en vesuvian skal vmre optisk positiv (gammelvarianlbetegnelse wiluitt), forutselles del 2,5 B apfu, eller ca. 2,8 vekl-% B,03, for a komme
over grensen for del godkjente vesuviangruppemineralet wiluill (Groal el al. 1998). Arendal
har vmrt en historisk kjent lokalitel for oplisk posiliv vesuvian. Mens gamle analyser av
vesuvian fra Arendal viser opptil ca. 2 vekt-% B,03, viser Ofledals analyser 1,4 vekt-% B,03
for en m0rk vesuvian og 1 vekl-% B,03 for en brun vesuvian med lokalilelsangivelse
Arendal. Analyser av vesuvianer fra konlaktforekomslene i Oslofellet viser iii dels belydelige
mengder bor, spesielt gjelder delle vesuvian fra kontakten ved Drammens-granillen. Oftedal
publiserer analyser opplil 2,5 vekl-% B,03 i kjernen av krystaller fra Myrseter. Det er grunn iii
a lro at bor er mobilisert fra sedimentene. Bor-innholdet viser store variasjoner i sonerte
vesuviankrystaller ogsa fra typelokaliteten for wiluitl. Det er derfor grunn til a forvente at ettilstrekkelig h0yt borinnhold (over ca. 2,8 vekl-% B,03) vii kunne pavises i enkelle soner av
vesuvianer i Oslo-feltel.

Takk
Alf Olav Larsen har gill gode rad Iii den endelige utforming av artikkelen.

Referanser
ANDERSEN, S., BERGE, S. A. & BURVALD, I. (1996): Die Mineralien des Langesundsfjords
und des umgebenden Larvikit-Gebietes, Oslo~Region, Norwegen. Mineralien-Welt 7 (4), 21100.
ARMBRUSTER, T., GNOS, E., DIXON, P., GUTZMER, J., HEJNY, C., DOBELlN, N. &MEDENBACH, O. (2002): Manganvesuvianile and tweddellite, two new Mn 3+-silicate
minerals from the Kalahari manganese fields, Soulh Africa. Mineralogical Magazine 66,137150.
BARTH, T. F. W. (1927): Die Pegmalitgiinge der kaledonischen Intrusivgesteine im SeilandGebiete. Videnskapsakademiets Skrifter. I. Mat. Naturv. Klasse 1927 No.8, 1-123.
BARTH, T. F. W. (1963): Vesuvianite from Krisliansand, other occurrences in Norway, thegeneral formula of vesuvianite. Contributions to the mineralogy of Norway, No. 22. Norsk
Geologisk Tidsskrift 43, 457-472.
BERGE,S.A., LARSEN, A.O. (1980): Mineraler fra Sandefjordomradel. IV. Nags-nytt, 7.
argang, 2, 21-24.
BERZELlUS, J. (1820): Om bli!Jsrorets Anvandande i Kemien och Mineralogien. 302 s.
BRITVIN, S. N., ANTONOV, A. A., KRIVOVICHEV, S. V., ARMBRUSTER, T., BURNS, P. C.
& CHUKANOV, N. V. (2003): Fluorvesuvianite, Ca'9(AI,Mg,Fe'+)dSiO']lO[Si,O,].0(F,OH)9, a
new mineral species from Pilkiiranla, Karelia, Russia: description and crystal struclure.
Canadian Mineralogist 41, 1371-1380.
ELDJARN, K. (1973): Zeolites from Gjellebekk, Lier. Interne notater, Geologisk Museum i
Oslo, 43-44.
FITZGERALD, S., LEAVENS, P. B., RHEINGOLD, A. L., NELEN, J. A. (1987): Crystal
struclure of a REE-bearing vesuvianite from San Benito Co., California. American
Mineralogist 72, 625.
GARMO,1. (1983): Norsk Steinbok. Universitetsforiagel. 254 s.

35

GOLDSCHMIDT, V. M. (1911): Die KontaktmetamorphoseVidenselskapets skrifter. I. Mat. Naturv. Klasse 1911 No.1, 1-483.

im

Kristianiagebiet.

GROAT, L. A., HAWTHORNE, F. C. & ERCIT, T. S. (1992): The chemislry of vesuvianite.
Canadian Mineralogist 30, 19-48.
GROAT, L. A., HAWTHORNE, F. C., ERCIT, T. S. & GRICE, J. D. (1998): Wiluite,
Ca'9(AI,Mg,Fe,Ti)dB,AI,O)sSi'8068(O,OH),o, a new mineral species isostructural with
vesuvianite, from the Sakha Republic, Russian Federation. Canadian Mineralogist 36, 13011304.
HALSEN, O. (1981): Turer i Drammenstraktene. Drammens Geologiforening. 119 s.
HAUY (1797): Extrait d'un traite elementaire de mineralogie. Paris.
KVAMSDAL, L.O. (1995): Smaragd - Byrud. Stein. Argang 22 nr. 4, 193
NEUMANN, H. (1985): Norges mineraler. Norges Geologiske UndersflJkelse, Skrifter 68, 1278.
NEUMANN, H. & SVINNDAL, S. (1955): Tne cyprine-thulite deposit at 0vslebflJ near Kleppanin Sauland, Telemark. Norsk Geologisk Tidsskrift 34, 139-156.
OFTEDAL, I. (1964): Vesuvianile as a host mineral for boron. Contributions to the mineralogyof Norway, No. 29. Norsk Geologisk Tidssskrift 44, 375-383.
RAMMELSBERG, C. F. (1855): Ueber die chemische Zusammensetzung des Vesuvians.
Annalen der Physik und Chemie (Poggendorff) 94, 92.
SCHUMACHER, C. F. (1801): Versuch eines Verzeichnisses der in den Danisch-Nordischen
Staaten sich findenden einfachen Mineralien mit Tabellen der einfachen Fossilien nach ihren
vorwaltenden Bestandtheilen. 172 s.
VOGEL. H. (1887): Ober die chemische Zusammensetzung des Vesuvian. Zeitschrift fiir
Kristallographie 17, 216.
WERNER, A. G. (1795): (MH Klaproth) Beitr. Chem. Kenntn. Min. 1, 34s.

36

Tabell 1. Norske vesuvianforekomster med litteraturreferanser, forekomsttyper i henhold til Barth (1963), samt referanser til
analysedata.
Lokalitet

Referanse

Abelvrer, Foldenfjorden, Nord-Tmndelag
Andsnes-halv0ya, syd for Langstrand, Lappen, Finnmark
Arendal, Aust-Agder
Arendal, N0ddebro
Arendal,Thorbj0rnsbo
Blabrertind, Tamokdalen, Balsfjord, Trams
Byrud, Minnesund, Eidsvoll, Akershus
Dal5tjern, Hakadal
Drewatnet, Mo i Rana, Nordland
Froland (Graslien), Aust-Agder
Elsj0feltet, Nitedal, Akershus
Fyresdal, Telemark
Gjellebekk, Lier, Buskerud
Glomsrudkollen, Modum, Buskerud
Gokstad, Sandefjord, Vestfold
Gratadalen, Beiarn, Nordland
Gunhildrud, Eikeren, BU5kerud
Hals0Y nord for Mosj0en, Nordland
Hamrefjell, Eikeren, Buskerud
Hatten, Hattfjelldal, Nordland
Hortavrer, Nordland
Hotvedt steinbrudd, Sandefjord, Vestfold
H0rtekollen, Sylling, Buskerud

Neumann (1985 s.171)
Neumann (1985 s. 171)
Barth (1963 s. 463)
Barth (1963 s. 467)
Neumann (1985 s. 170)
Andresen, Peter (upubl.)
Kvamsdal (1995 s. 193)
Oftedal (1964 5.379)
Neumann (1985 s. 171)
Barth (1963 s. 463)
Goldschmidt (1911 s. 431)
Garmo (1983 s. 124)
Her
Goldschmidt (1911 s. 435)
Berge & Larsen (1980 5. 22)
Neumann (1985 s. 171)
Goldschmidt (1911 5. 433)
Neumann (1985 s. 171)
Goldschmidt (1911 s. 431)
Neumann (1985 s. 170)
Barth (1963 s. 467)
Andersen et al. (1996 s. 93)
Goldschmidt (1911 s. 435)

37

Forekomsttype

Analysedata

II
II
I

Barth (1963, s. 469), Oftedal (1964, 5.379)

I

I
II
III
III

Her
Oftedal (1964, s. 379)

II

I

Oftedal (1964, s. 379)

III

IV?
III

Her

III

V
II

Her

111
II
III

II
V
V
III

Barth (1963, s. 469), Oftedal (1964, 5.379)

Tabell1. Fortsettelse.
Lokalitet
Jcerennappen, RogalandKamfjord pukkverk. Sandefjord. Vestfold
Kiil, Vegardsvannet, Vegardshei. Aust-Agder
Kleppan i Sauland, Telemark
Konnerudkollen, Drammen, Buskerud
Kristiansand, Eg, Vest-Agder
Kristiansand, Kongsgardskogen, Vest-Agder
Kvitberget, Nedre Eiker, Buskerud
Lierskogen, Pukkverk, Lier, Buskerud
Lund0kalven, M0kster, syd for Bergen
Mosj0en, Nordland
Mistberget, Eidsvoll, Akershus
Myrseter, Drammen, Buskerud
M0kster, Austevoll, HordalandOppdal, S0r-Tr0ndelag
Rien, Sande, Vestfold
Rodel0kka, Oslo
R0St0Y, mellom Hitra og Heim, S0r-Tmndelag
Sata ved Konnerud, Drammen, Buskerud
Seiland, Finnmark
Signaldalen, Skibotn, Troms
Sauesetra, Drammen, Buskerud

38

Referanse

Forekomsttype

Neumann (1985 s. 171)
Berge & Larsen (1980 s. 22)
Neumann (1985 s. 170)
Neumann & Svinndal (1955
s. 139)Goldschmidt (1911 s.433)
Barth (1963 s. 457)
Barth (1963 s. 457)
Goldschmidt (1911 s. 435)
Eldjarn (1973 s. 43)
Neumann (1985 s. 170)
Garmo (1983 s. 124)
Goldschmidt (1911 s. 431)
Oftedal (1964 s. 379)
Garmo (1983 s. 124)
Garmo (1983 s. 124)
Goldschmidt (1911 s. 435)
Goldschmidt (1911 s. 430)
Barth (1963 s. 463)
Goldschmidt (1911 s. 434)
Barth (1927 s. 52)
Neumann (1985 s. 171)
Halsen (1981 s. 35)

II ?
V
I
IV
III
I
I
III
III
II
II
III
III
II ?
II
III
III
II
III
V
II
III

Analysedata

Neumann & Svinndal (1955, s. 139)

Barth (1963, s. 460)
Barth(1963,s.469)

Oftedal (1964, s. 379), her

Oftedal (1964, s. 379)
Barth (1927, s. 52)

Tabell 1. Fortsettelse.
Lokalitet

Skrukkelia, Hurdal, Akershus
Siagtern - Svartorseteren, Nordmarka, Oslo
Slemdal, Oslo
Sokumvannet nord for Svartisen, Nordland
Straumsheia, Setesdal
Tananger, Sola, Rogaland
Vardasen, Asker, Akershus
Veall2lskalderaen, Skien, Telemark
Vegardshei, Aust-Agder
Velfjord (Bl2lrjel2lra), Nordland
Vesterl2ly, SI2lrl2lY, Finnmark
Vettakollen, Oslo
Viksbergene, Lunner, Hadeland, Oppland
Vislen, Mosjl2len, Nordland
Arvold Oslo, stort steinbrudd
Arvold, Oslo (manganaxinittforekomsten)

39

Referanse

Forekomsttype

Goldschmidt (1911 5.431)
Goldschmidt (1911 5.426)
Goldschmidt (1911 s. 426)
Neumann (1985 s. 171)
Barth (1963 s. 466)
Neumann (1985 s. 171)
Her
Neumann (1985 s. 171)
Barth (1963 s. 463)
Barth (1963 s. 464)
Neumann (1985 s. 171)
Goldschmidt (1911 s. 426)
Goldschmidt (1911 5.426)
Neumann (1985 s. 171)
Goldschmidt (1911 5.429)
Goldschmidt (1911 s. 426)

III
III
III
II
IV
II?
III
III ?
I
II
II
III
III
II
III
III

Analysedata

Oftedal (1964, s. 379)
Oftedal (1964, s. 379)
Oftedal (1964, s. 379)

Tabell 2. Kjemisk sammensetning (i vekt-%) for vesuvian fra Byrud, Gratadalen, Gjellebekk og Myrseter.
MgO

MnO

FeOt

CaO

Byrud, Eidsvoll, Akershus
37,0
2,81 16,3
37,0
1,67 16,6

2,12
2,30

0,14
0,25

2,68
2,67

35,9
36,2

GratMalen, Beiam, Nordland
kant
36,2
3,92 15,0kant
36,8
3,99 15,4
kjerne36,03,68 15,1

1,83
1,70
1,85

0,13
0,11
0,13

3,98
3,58
3,81

34,7
34,4
34,3

Gjellebekk, Lier, Buskerud
2,68 13,3
kant 134,7
2,33 13,5
kant 235,835,92,27 13,8
kant 3
2,16 15,3
kant 436,0kant 535,62,17 13,636,90,32 17,4
kjerne 6
kjerne 735,72,10 14,5
2,47 14,2
35,4
kant 8

2,32
2,59
2,70
2,94
2,58
3,32
3,20
3,19

1,03
0,69
0,71
0,14
1,10
0,05
0,04
0,03

3,93
4,23
3,92
3,61
4,31
2,36
3,28
3,30

27,3
28,9
29,7
31,4
28,7
36,1
34,8
34,8

Myrseter, Drammen, Buskerud
36,7
0,15 14,1
kant 1
kjerne 236,70,38 14,7
kjerne 336,70,82 15,0
0,40 14,1
kant 4
36,9

3,57
3,44
3,26
3,49_-

4,87
4,73
4,32

36,1
36,1
36,2
36,0

SiO,

TiO,

AI,03

5~8

Na,O

F

50 3

ThO,

La,03 Ce,03

Pr,03

Nd,03 Dy,03 Total

1,35
1,88

98,3
98,7

0,56
0,56
0,54

0,92
0,88
0,90

97,2
97,4
96,3

0,13
0,09
0,07

0,98
1,04
0,99
0,91
1,00
1,47

0,09

-

0,06
0,05

0,08
1,12

1,11
0,55
2,18

0,66
0,57
1,32

1,38
1,32
0,12

0,14
0,13
0,09

0,15
0,12

0,15
0,09
0,09

-

0,02

1,12

0,09
0,08

-

-----

- = under deteksjonsgrensen for mikrosondeanalysene.
K,O har blitt malt, men aile verdier er under deteksjonsgrensen. CI er pavist i vesuvian fra Gjellebekk og er mellom 0,05 - 0,10 vekt-%.

40

90,1
92,1
92,3
92,5
89,1
98,0
94,9
94,5

95,5
96,1
96,3
96,1