Milarittgruppens mineraler i Norge
Roy Kristiansen

Innledning
Milaritt, KCa2(Be2AISi,203Q"H20, er oppkalt etter Val Milar i Graubunden i de sveitsiske alper(se referanse i Cerny et al. 1980), men dens egentlige typelokalitet er Val Giuf (Sveits).
Mineralet ble opprinnelig beskrevet som en K,Ca-holdig zeolitt og betraktet som idenlisk med
levyn. Den korrekte formelen ble f0rst fastslatt av Palaehe (1931), som ogsa paviste
tilstedevcerelsen av betydelige mengder beryllium.
Milaritt har en komplisert, men elegant struktur og er typestrukturen for en stor gruppe
mineraler (Hawthorne et al. 1991, Boggs 1994). Mulighetene for substitusjoner er mange og i
dag er det beskrevet 20 mineraler i denne gruppen, hvorav de fleste er oppdaget de siste 20
arene. Fleksibiliteten i strukturen indikerer at vi fortsatt kan oppdage nye. Gruppen har og
blitt kalt osumilittgruppen, men milarittgruppen foretrekkes siden det er rom for flere plasser i
strukturen enn i osumilitt. De aller fleste mineralene i milarittgruppen er meget sjeldne, og
funnet bare et eller fa steder i verden. De vanligste er milaritt, osumilitt og armenitt. Armenitt
er riktignok rombisk (pseudoheksagonal), men er plassert i gruppen.
I Norge har vi bare fire mineraler fra gruppen, nemlig armenitt (originalbeskrevet fra
Kongsberg (Neumann 1941 )), osumilitt (fra Rogaland (Maijer et.al. 1977)), milaritt (Oftedal &Sceb0 1965, Raade 1966, og flere, inkludert en yttriumrik variant, som enna ikke har navn),
og det nylig godkjente, nye mineralet oftedalitt (Cooper et al. 2005).

Armenitt, BaCa2AI6 Si9030·2H20
Dette bariummineralet er originalbeskrevet fra Armen gruve pa Kongsberg, og bare funnet pa
en pr0ve i sin tid (Neumann 1941), men stuffen ble sam let allerede 1877 og var etikettert"epidot?". Et nytt flott funn ble gjort i 1998 i Bratteskjerpet i Saggrenda ved Kongsberg(Nordrum et al. 2003), hvor det ble funnet hvite pseudoheksagonale, prismatiske krystaller
opptil 1,6 em lange, i sma druser sammen med krystaller av epidot og axinitt. Full analyse
foreligger. Ellers er ikke armenitt et sjeldent mineral lenger, da man na kjenner det fra
forekomster i Canada, Sveits, Skottland, Ukraina, Italia, Tsjekkia og Australia.
Osumilitt, (K,Na)(Fe2+,Mgj,(AI,Fe3+lJ(Si,Alh2030
Eneste funn i Norge er beskrevet fra Rogaland (Maijer et al. 1977), hvor osumilitt
forekommer i en h0ymetamorf metapelittisk bergart ncer Vikesa, ca. 2 km fra
Bjerkreim/Sokndal-anorthositten. Den er her et bergartsdannende mineral. Osumilitt dannerstore (1-2 em) og ofte irregulcere krystaller eller krystallaggregater. Mineralet er fargel0st i
tynne splinter, men i st0rre partier har det et fiolettaktig utseende. Det forekommer sammen
med kvarts, plagioklas, orthopyroxen, gmnn spinel, granat og noe biotitt. Mineralet er kjent
fra mange lokaliteter i utlandet.
Milaritt, KCa2[Be2AI(Si12030) ]·H 20
Milaritt er et lav-temperatur mineral av hydrotermal opprinnelse, og typiske krystallisasjonsbetingelser med andre aksessoriske mineraler indikerer at milaritt har krystallisert ved entemperatur under 300 DC. Det er et lav-trykk mineral, som typisk forekommer i druserom eller
i sprekker i alpine arer. Milaritt er et aluminium-beryllosilikat med K, Na og Ca, og opptrer
ofte sam men med albitt, kalsitt, fluoritt og zeolitter. Fluoritt og kalsitt er ogsa vanlige
f01gemineraler i aile milj0er.

21

Milarill har gjennom arene blill funnet flere steder i Norge i ulike parageneser. nesten alltid
som fargell!lse til gule og gmnnlige heksagonale krystaller. ofte tell sammenvokste individer.
og henimot et par centimeter lange. Borlsell fra noen fa unntak har vi ingen klar formeningom sammensetningen til norske milariller. En oversikt over norske milarill-forekomster er visti Tabell1.
Fl!lrste funn av milarill i Norge er omtalt av Bjl!lrlykke (se Kvamsdal 1998). og Oftedal &Srebl!l (1965) beskriver sma milarillkrystaller fra nordmarkill pa Grorud. Disse krystallene er
opptil 7-8 mm lange. klare eller grl!lnlige (se fargebilde i Kvamsdal 1998. s. 37). Oftedal &Srebl!l (1965) rapporlerle at yttrium og ytterbium er viktige bestanddeler, og kanskje enmi
mer interessant er opptreden av betydelige mengder scandium.
Raade (1966) beskriver milarill fra Nedre Lapplregret i Nordland. som hvite skorper av
mikroskopiske krystaller (-0.2 mm) pa overflaten av beryl I. Materiale fra samme lokalitet er
senere nevnt i et stl!lrre arbeide av Cerny et al. (1980) hvor han undersl!lkte variasjoner imilariller fra hele verden. Et plolldiagram for celledimensjoner (Fig.6 loc. cit.) viser at "sample34" (Nedre Lapplregret) Iigger noe utenfor majoriteten av pmvene. uten at det sies noe omkjemien.
Berge (1993) beskriver flolle heksagonale krystaller opptil 7 mm fra Himberg pukkverk,
Ramnes i Vestfold. hvor mineralet forekommer i miarolittiske druserom i en kjelsasitt. En
tilfeldig krystall jeg valgte ut viste seg a vrere en yttriumholdig milaritt med noe cerium og
neodym! Berge (Ioc. cit.) beskriver ogsa Iys gmnlige milariller opptil 8 mm fra miarolittiske
druser i nordmarkitUpulaskitt fra Holtehredde. Rennesik, Hedrum i Vestfold.
Et funn av milaritt fra et lite pegmatittbrudd ved Fuglevika. Stavern ble gjorl ved arsskiftet
93/94. Mineralet opptrer som mm-store. Iys gule, klare krystaller pa huirom mellom
mikroklinkrystaller sammen med blant annet regirin. barkevikitt. arfvedsonitt, riebeckill.
fluorapatitt. polylithionitt og epididymitt. i en ordinrer. grovkornet syenittpegmatitt (S. A.
Berge. pers. medd. 2005).
Ellers kjenner vi pent materiale av milaritt fra Skolt ved Moss (H. V. Ellingsen. pers. medd.).
Blekgrl!lnne til klare milarittkrystaller opptil 5 mm fra H0ydalen i Tl!lrdal er tidligere omtalt av
Kristiansen (1998). Disse har en normal sammensetning.
Heftetjern i Tl!lrdal er trolig den rikeste milarittforekomst i Norge (Raade & Kristiansen 2000).
og her er det gjorl mange analyser og undersl!lkelser. Vi kan skille ut tre forskjellige typer
milaritter:
1) Milaritt med noksa normal sammensetning er mest vanlig. og en bulkanalyse viste 174
ppm Sc, 682 ppm Rb og 975 ppm Cs (Raade & Kristiansen 2003). Her er det funnet flotte
heksagonale krystaller opptil 2 cm i lengde.
2) Yttriumrik milaritt med 5-9 % Y20 3. Mineralet er meget sjeldent, og opptrer som I!lrsma
krystaller eller massive parlier.
3) Scandiumrik milarill med 5-7 % SC203. Kun to stuffer eksisterer. og har gitt opphav til et
nytt mineral. oftedalitt (se nedenfor).

22

Tabell 1. Milarittlokaliteter i Norge.
Lokalilet
Kristiansen-bruddet,Grorud, Oslo

Forekomst-tvoe
Nordmarkitt

89

Nedre Laooleearet, Nordland
Brattekleiv, Iveland, Aust-Aader
Himbero oukkverk, Ramnes,Vestfold
Holteheedde, Rennesik, Hedrum,
Vestfold
Skolt, Moss, 0stfold
Fualevik, Stavern, Vestfold
H0vdalen, T0rdal
Heftetjern, T0rdal

Granitt-oeomatitt
Granittoeamatitt
Kjelsasitt
Nordmarkittl
louiaskitt
Granittoegmatitt
Svenittoeomatitt
Granittoeomatitt
Granittpegmatitt

10

Harestua, Hadeland, Hedmark

Nordmarkitt

1
2
3

4
5
6

7

Referanse
Oftedal & Seeb0 (1965),
Kvamsdal (1998)
Raade (1966)
Berge (1993)
Berge (1993)
Ellinosen, oers. medd.
Beroe, oers. medd.
Kristiansen (1998)
Raade & Kristiansen1(2000 ,2003)
Werner (2003)

Yttriumholdig milaritt, K(CaY)[Be3(Si,,03o)]
Yttriumrike milaritter er kjent fra Brazil, Canada og Sverige og tidligere omtalt av Cerny et al.
(1991), Cerny (2002) og Nysten (1996). Pa b~sis av kjemiske analyser av disse funnene vii
substitusjonen med yttrium indikere en trend fra milaritt, KCa,(Be,AI)Si,,030, henimot etendeledd med formel K(CaY)[Be3(Si,,030)] med CaY -1,1, hvilket Hawthorne (2002)
bekrefter. Denne substitusjonen erstatter Ca og AI (i sam me forhold) med Y og Be. Milaritt
har dobbelt sa mye Ca som AI, og derfor vii den maksimale substitusjonen resultere i at Aposisjon vii okkuperes av like store deler Ca og Y. Legg merke til at denne
sammensetningen har aile karakterer til et endeledd; en posisjon inneholder to kationer i et
Iikt forhold; og aile andre posisjoner inneholder bare en kation eller anion.
Flere pr0ver fra Heftetjern i T0rdal er analysert, men de aller fleste er normale isammensetning, med Iile eller intet yttrium eller andre sjeldne jordarter. Noen fa pr0ver viser
imidlertid et Y(REE)-innhold i st0rrelsesorden 5-9 % Y,03' Disse er med andre ord identiske
med de yttriumrike milarittene beskrevet av Cerny et al. (1991) og Nysten (1996). Analyse av
en Iiten milarittkrystall fra Heftetjern er Oppf0rt i Tabell 2. Heftetjernpegmatitten i T0rdal har
etter hvert markert seg med sin eksepsjonelt rike scandiummineralisering, med blant annet tonye species av scandiummineraler, kristiansenitt og oftedalitt, samt fire andre
scandiummineraler, bazzitt, thortveititt, cascanditt og scandiobabingtonitt (Bergst01 & Juve
1988, Demartin et al. 2000, Kristiansen 2003, Raade & Kristiansen 2000, Raade et al. 2002).
Flere andre norske milaritter er analysert, men inneholder bare beskjedne mengder sjeldne
jordarter (se under milaritt).

Oftedalitt, ScCaKBe3(Si12030), IMA no. 2003-45a
Typelokalitet: Heftetjern, T0rdal, Telemark.
Holotype: H04/98 (Canadian Museum of Nature, Ottawa, Canada)
I juli 1998 kontaktet jeg pegmatitologen Petr Cerny (University of Manitoba), som blant annet
hadde veert pa Heftetjern i 1989, og spurte ham om man kunne tenke seg opptreden av en
milaritt med scandium, hvoretter han sier i en e-post :"you may have some scandium
surprises there, and quite possible a miiarite with some Sc... ". Og v<iren -99 fikk vi altsa
bekreftelsen.
Den scandiumholdige milaritten ble funnet 6. mai 1998, kun pa en stuff, hvor mineralet
forekommer som -0,1 mm stutte, gralige, heksagonale krystaller i et hulrom i kj0ttfarget
kalifeltspat sammen med litt bazzitt, gmnne naler av turmalin og Iitt fargel0s, yttriumholdig
milaritl. Allerede pa et tidlig stadium ble det fastslatt betydelige mengder scandium (5-7 %SC,03, pers. medd. F. Bernhard 29.03.99), og de 0vrige elementene tilsa at det matte veere

23

el milarillliknende mineral hvor mesleparten av aluminium var erslaltel av scandium,samtidig som Ca-innholdel var halvert. En beregnet formel viste forholdet Ca:Sc -1,1.
Mineralet er nevnt av Raade & Kristiansen (2000 ) og Kristiansen (2003). Hawthorne (2002)
antydet at mineralet er scandium-analogen til nok et nyll mineral i milariltgruppen med
endeleddformel K(CaY)Be3[(Si,2030)], ogsa kjent fra Heftetjern, d.v.s. yttriumanalogen. 12001
ble det funnet ytterligere en stuff med en kompleks sammenvoksning av fire
scandiummineraler, nemlig bazzill, lhortveitilt, krisliansenilt og en scandiumholdig milaritt.
Aile mineralene er analysert og beskrevet av Raade et al. (2004). Pa grunn av variasjonene i
kjemisk sammensetning og regler for nye mineralbeskrivelser ble den scandiumrike milarilten
fl1Jrst awist av Kommisjonen for nye mineraler i 2003 fordi noen mente at den ikke var annet
enn en scandiumholdig milarilt. Flere nye analyser overbeviste kommisjonen, og oftedalill ble
godkjent i september 2004.
Oftedalilt forekommer som korte, sekskantete, prismatiske krystaller opp til 0,1 mm idiameter, med tydelige {100}- og {001 }-former, eller som sma irregulrere masser med andre
scandiummineraler (Cooper et. al. 2005, Raade et al. 2004). Oftedalilt er gralig hvit av farge,
fluorescerer ikke. Kalkulert telthet 2.614 g/cm 3. Enakset negativ med E = 1.553 og w = 1.556,
Heksagonal, romgruppe P6/mmc, a = 10,097, C = 13,991 A, V = 1235,3 N, Z = 2. Desterkeste linjene i rl1Jntgenpulverdiagrammet er (d i A (I)): 3.229 (10), 4.097 (7}, 5.044 (5),3.504 (5),7.012 (4),1.836 (4),1.751 (4),2.735 (3).
Den empiriske formelen er: (Sco.9aCao.79Mno.,8Feo04b.00Ko.98(Be2.9,AI0.09h:3.00Si,1.98030 eller
forenklet ScCaKBe3Si,2030. Strukturen er bestemt pa en krystall av scandiumrik milarilt
med sammensetning: (Sc084Ca,03Mno,09Y0.Q1Feo.03bo K(Be2.8aAI0,4h:3.00Si,2030. Sistnevnte er
altsa meget nrer en oftedalilt, men innholdet av Ca er lilt hl1Jyere enn Sc. Her kommer densakalte 50%-regelen inn, og Burke (2004) nevner delte som et komplekst eksempel panomenklaturen i vanskelige mineralgrupper. De sakalte endeleddene har vrert diskutert
inngaende av Hawthorne (2002) med mange eksempler. Raade et al. (2004) har analysert
den scandiumrike prl1Jven fra 2001, med scandiumholdig milarilt, og diskutert inngaende
problemet med endeledd og nomenklatur, sital:'Tt"," Th~ scandium7
rich milaritc from Heftetjern was recently rejected as a newmineral species by the IMA Commission on New Minerals
and Mineral Names (CNMMN), The reason for thi, i, the"50 % rule" (Nickel. 1992): since there is only one AI atomin the n site and two Ca atoms in the A site in the milarite
structure. Sc cannot (theoretically, assuming a binary solid
solution) exceed Ca. and the Heftetjern mineral has Ca > Sc,
However. if the composition of the ,ix-coordinated Ca sitewere. for instance. (SCO,9SCUo'lOYo, I')' thi, would qualify as a
new mineral specie,. because Sc is now the dominating element in the Ca site, Thi, example show, that the CNMMN
rule, for the definition of mineral species should probably
be revised. taking into account the importance of end-member compositions,

Oftedalilt er det andre eksempelet pa kombinasjonen av beryllium og scandium. Dette er ikke
overraskende siden krystallstrukturen til milarilt, d,v.s. ogsa oftedalilt er nrer bazzilt (Scanalogen til beryll). Miyawaki & Nakai (1993) forklarte at "the difference in the crystal
structures between milarite and bazzite is the number of the (Si aO'8) rings. In contrast to thesingle (Si aO ,8 ) ring in the structure of bazzite, the crystal structure of milarite consists ofdouble (Si aO ,8 ) ring."

24

Vi kjenner mi tire berylliumt0rende mineraler i milariltgruppen:
milaritt
KCa2[Be2AI(Si,2030)] H20
ytlriumholdig milarilt
K(CaY)[Be3(Si,2030)]
K(o,Nah(Mn,Fe,Mgh(Be,Alh[Si ,2 0 30
almaruditt
oftedalilt
ScCaKBe3(Si,2030)

Tabell 2. Typiske analyser av berylliummineraler i milarittgruppen.
milarilt

K20
Na20
CaO
MnO
FeO
MqO
AI 20 3
Y20 3
REE 20 3
SC2 0 3ytlriumrik milarilt

Val Giut,
Sveils
4,91
0,46
11,70

TlIJrdal,
Nome
5,3

4,68

1,6
9,3

S. Lake,
Kanada4,5

oftedalitt

almarudilt

Hefttjern,
Norqe
4,71

Bellerberg,
Tyskland
4,05
0,66
0,12
7,31
4,48
1,51
4,09

4,49
1,32
0,26
0,04
7,9
2,7

0,47
0,36
6,77

BeO
Si0 2
2nO

5,24
71,7

a IAJ
c IAJ
V N)
0 kalk.)10,412
13,8231294,5
Cernyelal. (1980)

5,5
71,2

0,92
0,42
6,47

7,2
70,2

7,41
73,32

5,08
72,31
0,24

10,34013,7581273,910.09713.9911235.3
2.614
Cooper elal. (2005J

9.997
14,0901219.5
2.72
Mihajlovic elal. (2004)

Hawthorne (2002)

scandiumrik
milaritt
Hefteljern,
Norqe
4,82
0,02
6,43
0,20
0,09

6,72
73,24

Raade el al.
(2004)

Oftedalill er oppkalt etter Ivar Werner Oftedal (1894-1976), som var professor ved Geologisk
Inslilult ved Universiletel i Oslo. Oftedal var den fllJrsle som undersllJkle og beskrev
mineralene fra pegmatlitene i TlIJrdal-omradel (Oftedal 1942), og som senere fokuserte pa
scandium-innholdel i mineralene derfra (Oftedal 1943). Saledes var del han som initierte
undersllJkelsene i TlIJrdal-omradel , hvor andre har fulgt opp i etterkant.
Allerede i slutten av 60-arene ble Oftedal liltenkt el mineralnavn da Per Chr. SrebllJ fanl store
krystaller av el kalsium-yttrium-fluosilikal i HlIJydalen, men pa grunn av polysyntelisk
tvillingdannelse klarte man ikke a karaklerisere mineralel nrermere. I 1986 ble det imidlertid
beskrevel et nytt mineral fra en amazonilt-pegmalitt pa Kola-halvllJya (Voloshin et a1.1986)
under navnel kuliokitt, som viste seg a vrere idenlisk med mineralel fra HlIJydalen (Raadeet.al. 1993).

25

Professor Ivar Oftedal var fl<ldt i Larvik 25. februar 1894. I 1913 begynte han a studere
realfag ved Det Kg!. Frederiks Universitet, men ble avbrull under fl<lrste verdenskrlg med langmilitrertjeneste og befalsutdannelse. I 1918 ble ble han stud. ass. ved Universitetets
Mineralogisk-Geologisk Museum, og kom tiCllig i kontakt med professor V. M. Goldschmidt.
Delle samarbeldet preget hele utviklingen og fremtiden hans, og det ble krystallografi og
geokjemiske problemer som opptok Oftedals vitenskapelige aktivitet resten av live!. Ved
Goldschmidts bortgang ble Ivar Oftedal hans ellerfl<llger som professor I mineralogi. Oftedals
forskning var preget av nitid og grundig nl<lyaktighet. Fra 1925 til 1935 arbeidet han vesentlig
med mntgenkrystallografiske problemer, men fra 1935 gled han gradvis over i geokjemiensverden, blant annet med en omfallende undersl<lkelse av sporelementer I
sinkblendeforekomster. Ivar Oftedal hadde dype musikalske interesser og spille bratsj. Hans
musikalitet var av den art at han kunne ny1e a sille og lese et partitur. Han hadde ogsa
amatl<lrinteresser i matematisk astronomi. En annen glede han hadde var seiling. Ikke seilas ismull farvann og fmkenbris, men hard seilas nar vinden var frisk. Ivar Oftedal var en fredensmann. Han tok aldri opp en strid, selv om han ble sterkt provosert av folk med spissere
albuer.
Mesteparten av tiden var Oftedal konservator pa Mineralogisk-Geologisk Museum. Han var
imidlertid ingen fellgeolog i vanlig forstand, men han knyttet sam men mineralogi og geologi
pa en mate som var uvanlig pa den tiden ved store universitetsmuseer. Han sp0kte litt med
at han ikke var noen vanlig fellgeolog, hvis vesentlige tid gar med til at f011ene skal bringe
hodet frem til det som er interessanl! Selv sa han i et skrift pa sin 50-ars dag at "Liksom
partituret setter meg i stand til fullt ut a nyte en orkesterkonsert pa sengen, blir mitt legemlige
mosjonsbehov tilfredstillende dekket nar jeg blar i Den Norske Turistforenings arb0ker ".
Det siste bidraget fra Oftedal var beskrivelsen av en kalsiumrik gadolinitt fra Kragem og omtinninnholdet i Nb-Ta-mineraler. Hans bibliografi omfatter over 90 artikler og noliser (EegHenriksen 1977).

Takk
En takk til Svein Arne Berge, Sandefjord for personlige meddelelser om milarittfunn
Vestfold.

Litteratur
BERGE, S. A. (1993): Milaritt fra Himberg og Holtehredde. Geologisk Museum, Interne
notater, 197-198 (upublisert).

26

BERGST0L, S. & JUVE, G. (1988): Scandian ixiolite, pyrochlore and bazzite in granite
pegmatite in T0rdal, Telemark, Norway. Contributions to Mineralogy and Petrology 38,229243.
BOGGS, RC. (1994): The importance of K in the occurrence and stabilities of minerals in themila rite (osumilite) and tuhualite groups. 1(fh general meeting of the International
Mineralogical Association, Pisa, Abstracts, 48.
BURKE, E.A.J. (2004): Partial solid-solution series and mineral nomenclature. Abstracts 5thInter. Conf. "Mineralogy and Museums". Bull. Liason S.F.M.C., 16,31-32.
CERNY, P. (2002): Mineralogy of Beryllium in Granitic Pegmatites. Chapter 10 in "Beryllium:
mineralogy, petrology and geochemistry". MSA, editor: Edward S. Grew. Reviews in
Mineralogy 50,405-444.
CERNY, P., HAWTHORNE, F.C. & JAROSEWICH, E. (1980): Crystal chemistry of milarite.
Canadian Mineralogist 18,41-47.
CERNY, P., HAWTHORNE, F., JAMBOR, J.J., & GRICE, J.D. (1991): Yttrian milarite,
Canadian Mineralogist 29, 533-541.
COOPER, M., HAWTHORNE, F.C., CERNY, P. & KRISTIANSEN, R (2005): Oftedalite,
ScCaKBe3Si,2030, a new mineral of the milarite group from the Heftetjern pegmatite, T0rdal,
Norway: description and crystal stucture. Canadian Mineralogist 43, (in press).
DEMARTIN, F., GRAMACCIOLl, C.M. & PILATI, T. (2000): Structure refinement of bazzite
from pegmatitic and miarolitic occurrences. Canadian Mineralogist 38, 1419-1424.
EEG-HENRIKSEN, V. (1977): Bibliography of Ivar Werner Oftedal. Norsk Geologisk
Tidsskrift 57, 385-389.
HAWTHORNE, F.C. (2002): The use of end-member charge-arrangements in defining newmineral species and heterovalent substitutions in complex minerals. Canadian Mineralogist
40,699-710.
HAWTHORNE, F.C., KIMATA, M., CERNY, P., BALL, N. & GRICE, J.D. (1991): The crystal
chemistry of the mila rite group minerals. American Mineralogist 76, 1836-1856.
JUVE, G. & BERGST0L, S. (1990): Caesian bazzite in granite pegmatite in T0rdal,
Telemark, Norway. Mineralogy and Petrology 43, 131-136.
KRISTIANSEN, R (1998): H0ydalen litium-pegmatill, T0rdal i Telemark.
Norsk Bergverksmuseum, skrift 14, 17-28.
KRISTIANSEN, R (2003): Scandium-mineraler i Norge, Stein 30,14-23,
KVAMSDAL. L.O. (1998): Mineralene fra nordmarkill og grefsensyenill i Oslofeltel.

72 s.
MAIJER, C.,JANSEN, J.B.H. WEVERS, J. & POORTER, R.P,E. (1977): Osumilite, a newmineral to Norway, Norsk Geologisk Tidsskrift 57,187-188.
MIHAJLOVIC, T. LENGAUER, C.L., NTAFLOS, T, KOLITSCH, U. & TILLMANNS, E. (2004):
Two new minerals, rondorfite, Ca BMg(Si0 4)4CI 2 and almarudite, K(o,Na)AMn,Fe,Mgh(Be,AIh[Si,2030], and a study of iron-rich wadalite, Cad(AI8Si4Fe2)032JCI6 from Bellerberg(Bellberg) vulcano, Eifel, Germany. Neues Jahrbuch fijr Mineralogie, Abh. 179,265-294.

27

MIYWAKI, R. & NAKAI, I. (1993): Chapter 108. Crystal structures of Rare Earth minerals. In"Handbook on the Physics and Chemistry of Rare Earths". Eds. K.A Gschneidner, Jr. & l.
Eyring, Vol. 16, 249-508.
NEUMANN, H. (1941): Armenite, a water-bearing barium-calcium alumosilicate.
Norsk Geologisk Tidsskrift 21, 19-24.
NORDRUM, F.S., LARSEN, AO. & ERAMBERT, M. (2003): Ba,Sr-mineraler i Kongsberg
sl2llvforekomster - en forell2lpig rapport. Norsk Bergverksmuseum, skrift 25, 43-50.
NYSTEN, P. (1996): Paragenetic setting and crystal chemistry of milarite from Proterozoic
granitic pegmatites in Sweden. Neues Jahrbuch fur Minera/ogie, Monatshefte, H.12, 564576.
OFTEDAL, I. (1942): Lepidolit- og tinnsteinfl2lrende pegmatitt i Tl2lrdal, Telemark. Norsk
Geologisk Tidsskrift 22, 1-14.
OFTEDAL, I. (1943): Scandium as a geologic thermometer. Norsk Geologisk Tidsskrift 23,
202-213.
OFTEDAL, I. & SA:B0, P.C. (1965): Contributions to the Mineralogy of Norway. NO.30.
Minerals from nordmarkite druses. Norsk Geologisk Tidsskrift 45, 171-175.
PALACHE, C. (1931): On the presence of beryllium in milarite. American Mineralogist 16,
469-470.
RAADE, G. (1966): A new Norwegian occurrence of milarite. Norsk Geologisk Tidsskrift 46,
122-123.
RAADE, G. & KRISTIANSEN, R. (2000): Mineralogy and geochemistry of the Heftetjern
granite pegmatite, Tl2lrdal: a progress report. Norsk Bergverksmuseum, skrift 17, 19-25.
RAADE, G. & KRISTIANSEN, R. (2003): Scandium as a trace element in the Heftetjern
pegmatite minerals. International symposium on the mineralogy and geochemistry of
Scandium, University of Oslo, Abstracts and Proceedings no. 2, 36-37.
RAADE, G., FERRARIS, G., GULA, A, IVALDI, G. & BERNHARD, F. (2002): Kristiansenite,a new calcium-scandium-tin sorosilicate from granite pegmatite in Tl2lrdal, Telemark, Norway.
Contributions to Mineralogy and Petrology 75, 89-99.
RAADE, G.,BERNHARD, F. & OTTOLlNI, L (2004): Replacement textures involving four
scandium silicate minerals in the Heftetjern granite pegmatite, Norway. European Journal of
Mineralogy 16,945-950.
RAADE, G., SA:B0, p.e., AUSTRHEIM, H. & KRISTIANSEN, R. (1993): Kuliokite-(Y) and its
alteration products kainosite-(Y) and kamphaugite-(Y) from granite pegmatite in Tl2lrdal,
Norway. European Journal of Mineralogy 5, 691-698.
VOLOSHIN AV. et al. (1985): Kuliokite-(Y), a new yttrium-aluminium fluoride-silicate fromamazonite pegmatite of the Kola peninsula. Mineralogicheskiy Zhurnal 8, 94-99.
WERNER, R. (2003): Vinteren '921'93 - et tilbakeblikk. Stein 30 (3), 385-389.

28

Yltriumrik milarilt
fra Heftetjern.
SEM-bilde.
Krystallengde 20 ~m.

Oftedaliltkrystaller
fra Heftetjern.
SEM-bilde.
Bildebredde 0,2 mm.

Cellekonstanter
14,05 ...------:--~-~__---.
14 -h--'-,-,--,fL--'-"''''--~-'-~=-';;-~-'i13,95 +-~-'-~---:;:--'--:-;,--:':"-"--,=-"1c*

13,9 +-~"""";~~.......",.....,.,.~--;,---'-~• Milanl!
DY-Milantt

13,85 -h~-~----'::"""",.-"'-...,.."...--,,-.,#---=:lIA Oftedalil!

13,8 +-."..--"'----'::.....c.---':~~="';a.;~T1'-i

13,7 .1-_
10___,--_--.,._--..,"--''"''--'

10,1

10,2

10,3

10,4

10,5

a*

lonest"rrelsen for Sc 3' (0,73 A) er vesentlig mindre enn for y 3' (0,89 A) og Ca 2' (0,99 A), og
delte pilVirker og reduserer celle-volumet for oftedalitl i forhold til milaritl og Y-rik milaritl (jmf.
tabell 2).

29