Neolitisk solkult på Bornholm?
En analys av tolkningarna av ”solstenarna” från Rispebjerg och
Vasagård
Josephine Bergman

Foto: Josephine Bergman

Institutionen för arkeologi och antikens historia
Humanistiska och teologiska fakulteterna
Lunds universitet
ARKK04, 15 hp. Kandidatkurs ht 2022
Handledare: Åsa Berggren

Abstract:
The intention of this paper is to investigate the interpretation process of the so calledsunstones from Rispebjerg and Vasagård on Bornholm, what arguments are used tosupport the conclusions and are they well-founded. It is a literary study using discourse
theory and argumentation analysis.
Rispebjerg and Vasagård are two sites situated on distinctive places in the landscapeand were inhabited from around 4000 BC to 1700 BC. Archaeologists have identified
circular enclosures, of Sarup I- and Vasagård type, circular buildings, and several
artefacts related to ritual practices. The sunstones are dated to around 2900–2700 BC
during which the Funnel Beaker culture occupied the two sites.
In the initial part of the paper, I describe the ornamented slate- and sandstones and thecontexts in which they are found. There after I present an analysis of the arguments
used in seven texts published between 2014–2018. The result of the study shows that the
sunstones are central to the interpretation of a neolithic sun cult at Rispebjerg andVasagård. The arguments used to support this theory are successful at convincing thereader of the stones ritual meaning and relation to the sun. However, the evidence for a
specific neolithic sun cult is somewhat less convincing.
Key words: neolitikum, solstenar, solkult, Rispebjerg, Vasagård, Bornholm,
Trattbägarkultur, argumentationsanalys2Innehåll
Förord4

1. Inledning5

1.1. Syfte och frågeställning

6

1.2. Teori och metod

6

1.2.1. Teori

6

1.2.2. Metod

7

1.3. Avgränsningar

9

1.4. Forskningshistorik

9

1.4.1. Ristade skiffer- och sandstenar

10

1.4.2. Neolitisk solkult

10

1.4.3. Argumentationsanalys

111.5. Topografi och fornlämningsmiljö

12

1.5.1. Vasagård

12

1.5.2. Rispebjerg

13

1.6. Materialpresentation

14

1.6.1. Texter

14

1.6.2. Ristade skiffer- och sandstenar

16

1.6.2.1. Lerskivor

17

1.6.3. Inhägnade anläggningar och palissader

18

1.6.3.1. Sarup-anläggningarna I & II

18

1.6.3.2. Vasagårdanläggning20

1.6.4. ”Kulthus”
1.6.4.1. Lerklining

2. Analys

21
22

22

2.1. Tolkningsprocessen

22

2.2. Argumentationsanalys

24

2.2.1. Text 1

24

2.2.2. Text 2

26

2.2.3. Text 3

27
3

2.2.4. Text 4

28

2.2.5. Text 5

28

2.2.6. Text 6

29

2.2.7. Text 7

31

2.2.8. Sammanfattning av analys

32

3. Diskussion

33

4. Slutsatser

35

Källförteckning

36

FörordSensommaren 2019 besökte jag de arkeologiska utgrävningarna vid Vasagård, Åker på
Bornholm. Den ansvariga arkeologen och chefsarkeologen på Bornholms Museum Finn Ole
Sonne Nielsen placerade en alldeles nyfunnen skiffersten i min hand och när jag vände på stenen
fick jag se handristade cirkulära och geometriska former. Han förklarade att det var en så kallad
solsten som enbart har påträffats på två ställen hittills, Rispebjerg och Vasagård på södra
Bornholm. Stenarna är daterade till omkring 2900 – 2700 f.v.t. och har påträffats i nära
anslutning till de inhägnade palissader som återfunnits på båda platserna. Stenen i min handväckte flera frågor som inspirerade mig till att göra detta arbete. Varför kallas den för solsten?
Hur har man kommit fram till att det är en solsten och vilka argument ligger bakom ett sådant
begrepp?
Jag vill tacka min handledare, Åsa Berggren, som stöttat och hjälpt mig genomföra mittarbete. Förutom all kunskap hon besitter så är hon dessutom otroligt generös med både sin tid
och engagemang. Jag vill även tacka Finn Ole S. Nielsen för att jag fick komma till Bornholms
Museum och titta på stenarna och för all kunskap han delade med sig.

4

1. Inledning
1995 hittades den första hela runda skifferstenen med
ornamentik vid de arkeologiska utgrävningarna av Rispebjerg.
Sedan dess har man hittat över 500 liknande inristadeskifferstenar eller fragment av dessa från Rispebjerg och
Vasagård på sydliga delen av Bornholm (Fig. 1). Båda platserna
har en historia som sträcker sig över 2300 år, 4000–1700 f.v.t.
Fig. 1. VAS#1034 ”Solsten” frånVasagård, Bornholm. Foto: John
Lee. Källa: Nationalmuseet,
Danmark.

Av de över 500 stenarna har man kategoriserat några som”solstenar” utifrån sin medvetet runda form och cirkulära
inristningar. Stenartefakternas ålder dateras till mellan 2900 –
2700 f.v.t och de har hittills enbart påträffats på dessa två platser.

Stenarna har daterats med hjälp av den kontext i vilken de hittades i. Det har skrivits en hel
del om de inhägnade anläggningar och palissader som grävts ut vid Rispebjerg och Vasagård,och om de ornamenterade skifferstenar som påträffats där. 2014 publicerades ”Solstensoen”
av Bornholms Museum där man beskriver och benämner dessa inristade skifferstenar som
solstenar. I ett flertal publikationer både tidigare och på senare tid benämns justskifferstenarna som solstenar och man argumenterar för att de med största sannolikhet använts
i någon form av rituell dyrkan till solen. Stenarna har hittats intill cirkulära stolpanläggningar
och palissader och man har tolkat platserna som kultplatser där rituella praktiker har utövats.
De små dekorerade stenarna har blivit en viktig faktor i tolkandet av platserna och specifikt itolkandet av en neolitisk solkult.
Det är inte mitt mål i denna uppsats att avgöra om det existerat en solkult eller inte på
dessa plaster utan vill jag titta på hur tolkningsprocessen gått till för att identifiera de platser
och praktiker som rituella och jag vill även undersöka vilka argument som används i
forskningen för att stötta dessa tolkningar. Jag kommer att utgå från de dekorerade skifferoch sandstenarna men det är även nödvändigt att undersöka fyndkontexterna omkring somockså relateras till ritual och kult eftersom de har påverkat tolkningen av stenarna. Jag
kommer inleda med att beskriva de ristade stenarna, platserna Rispebjerg och Vasagård ochde anläggningar som identifierats på platserna, andra rituella artefakter samt publicerade
tolkningar och argument av materialet. Därefter kommer jag att analysera tolkningarna och

5argumenten med hjälp av teorin och analysmetoden kritisk diskursanalys ochargumentationsanalys.

1.1. Syfte och frågeställning
I min uppsats kommer jag att utgå från Rispebjerg och Vasagård på Bornholm, Danmark,de enda platser där man hittills påträffat s.k. solstenar, och titta på det publicerade materialet.
Det har publicerats många artiklar som använder uttrycket solstenar och det är därför relevant
att analysera hur man har kommit fram till en sådan tolkning. Mitt syfte är att granska den
arkeologiska tolkningsprocessen, vilka aspekter som signalerar solkult enligt forskarna ochvilka argument som används för att stödja tolkningarna. Det är viktigt att analysera och
diskutera tolkningsprocesser för att man ska förstå hur man har kommit fram till de resultat
man kan läsa om. Min uppsats kommer förhoppningsvis bidra till en ökad medvetenhet för
arkeologer och en förståelse för hur vårt språk och ordval påverkar förståelsen för vår
förhistoria. Jag kommer att arbeta för att besvara följande fråga:- Hur beskrivs och tolkas de inristade skiffer-och sandstenarna och är argumenten
välgrundade och beviskraftiga?

1.2. Teoretiskt perspektiv och metod
1.2.1. Teori
Ett kritiskt diskursanalytiskt perspektiv (CDA) är det som jag kommer att använda mig av i
min uppsats. CDA utvecklades på 1980-talet och kännetecknas av att man kritiskt analyserarspråkbruket. Diskurs kan definieras på flera olika sätt beroende på vilket perspektiv och teori
man använder och inom kritisk diskursanalys definieras diskurs som det sätt man tenderar att
uttrycka sig på semiotiskt (tal, text, kroppsspråk etcetera) (Boréus & Seiler Brylla 2018:308).
Diskursen som studeras i min uppsats är hur man benämner, tolkar och diskuterar de inristadeskifferstenarna på Bornholm sedan man först hittade dem 1995 fram till 2018. Diskurser
manifesteras i texter och fakta skulle till viss del inte existera utan sociala konstruktioner ivilka språket är centralt. En inriktning inom det kritiska diskursanalytiska perspektivet är att
fokusera på och analysera de ordval som forskarna använt. Att identifiera nyckelord är
givande eftersom nyckelorden uttrycker föreställningar och de utgör kärnan i
kommunikationen och framhäver ett särskilt budskap i texten (Boréus & Seiler Brylla
2018:322). Solstenar är ett nyckelord som i detta fall handlar om ett uttryck för en
6

föreställning om den betydelse som stenarna kan ha haft för trattbägarkulturen på Bornholm
under neolitikum (Boréus & Seiler Brylla 2018:322). Ord erhåller makt när de används i ett
specifikt sammanhang och ett ord kan påverka läsarnas uppfattning om det man vill beskriva.
Forskarna kategoriserar och lägger grunden för ett visst betraktelsesätt med hjälp av de ord deväljer vilket får betydelse i diskursen (Boréus & Seiler Brylla 2018:320) och för hur
människor uppfattar de inristade skifferstenarna och deras kontexter.
Som forskare utsätts man för problematiken, den s.k. reflexivitetsproblematiken, att om
man accepterar att sanningar är diskursivt producerade effekter och att verkligheten är socialt
skapad, hur ska man då som forskare själv förhålla sig till det egna arbetet man producerar?
(Winther Jörgensen & Phillips 2000:28). Det krävs att man överväger och redogör för hur
man står i förhållande till de diskurser man undersöker och vilka eventuella konsekvenser ens
eget arbete bidrar till den diskursiva produktionen av vår omvärld (Winther Jörgensen &Phillips 2000:29). Vad menas med reflexivitet? Det handlar om att medvetandegöra och
synliggöra själva tolkningsprocessen (Berggren 2002:20). När man utför en analys så pågår
det en samverkan mellan forskarens tidigare erfarenheter och upplevelsen här och nu vilket
resulterar i en referensram (Berggren 2002:20). Det innebär att man vill medvetengöra ochtydliggöra vilken roll detta spelar i kunskapsprocessen och möjliggöra för en förståelse för debeslut som man tar. I slutänden leder det förhoppningsvis till att forskningen blir mer öppen
och flexibel vilket genererar nya tankesätt och perspektiv (Berggren 2002:20).

1.2.2. Metod
Min metod bygger på en kritisk diskursanalys där jag fokuserar på den inriktning som
analyserar specifika ordval och jag kommer utföra en deskriptiv och värderande
argumentationsanalys. Den deskriptiva delen består av en beskrivning av argumenten och den
värderande delen analyserar och värderar argumentens innehåll (Boréus 2018:102). För att
rekonstruera argumenten kommer jag använda mig av Arne Næss (1992) pro et contra-modell(för och mot) där proargumenten ger stöd åt påståendet och contraargumenten talar emotpåståendet (Næss 1992:84–86). Första steget är att identifiera tesen och tillhörande argument.
Retorik, läran om vältalighet, består av bland annat av tre centrala begrepp; logos, ethos
och pathos (Boréus 2018:93). Logos försöker övertyga läsaren genom att vädja till dennes
förnuftsförmåga, ethos är användandet av en viss personlighet för att övertyga läsaren, ochpathos övertygar genom att väcka känslor och reaktioner hos läsaren (Boréus 2018:93–94).
En argumentationsanalys fokuserar på logos och är en utveckling av retoriken. De akademiska
publikationer som jag kommer analysera försöker övertyga läsaren om att resultaten är7

välgrundade och intressanta. Därför är en argumentationsanalys relevant för att beskriva och
värdera de presenterade argumenten. Syftet med min argumentationsanalys är att avgöra ivilken mån argumenten stärker eller motsäger en bestämd ståndpunkt (Boréus & Bergström
2012:93). Ett argument är ett eller flera påståenden som består av premisser, underargument
och en slutsats. Premisserna tydliggör sambandet mellan argumentet och tesen, de ger stöd åt
slutsatsen och stärker argumentets relevans (Fairclough & Fairclough 2012:36).
Underargument stödjer argumenten för att stärka dess hållbarhet. Produkten av ett argumentshållbarhet och relevans kallas för beviskraft. Påståenden är något man hävdar för att övertyga
läsaren och en argumentation används för att försvara en viss ståndpunkt (Boréus 2018:100). I
min deskriptiva analys kommer jag använda mig av symboler (bokstäver) som representerar
strukturens olika delar: ”T” framför tesen, ”P” framför proargument, ”C” framför
contraargument och ”p” framför premiss. Siffran som följer efter bokstaven informerar vart i
ordningen de förekommer i texten. Rekonstruktionen av teser och argument sker på svenska(oavsett originalspråk) och de formuleras utifrån min uppfattning av dem.
Ett logiskt perspektiv på ett argument innebär att man definierar ett bra argument utifrån
tre kriterier; premisserna måste vara rationellt godtagbara, de ska vara relevanta ochtillräckliga för att stötta slutsatsen (Fairclough & Fairclough 2012:52). Målet med envärderande argumentationsanalys ur ett logiskt perspektiv är att undersöka argumentens
rationella övertygelsekraft, vilket innebär att forskaren och författaren ska bestyrka sin tes
vilken man argumenterar för genom att tillskriva den ett rationellt stöd och erbjuda tillräckliga
skäl för trovärdighet (Fairclough & Fairclough 2012:52). Det som är syftet med analysen är
inte att avgöra om tesen är sann eller inte, utan om den är väl underbyggd. Man undersöker
effektiviteten och beviskraften hos argumentet och man ställer sig frågan hur övertygande
argumentet är (Boréus 2018:119). I en värderande argumentationsanalys ingår fyra steg; 1.
Argumentens hållbarhet, 2. Argumentens relevans, 3. Potentiella argument som har betydelse
för tesens hävdande och slutligen 4: Argumentens hållbarhet och relevans vägs samman(Boréus 2018:119).
Det första steget, att undersöka hållbarheten av ett argument, innebär att man tittar på desstrovärdighet och rimlighet. Analysen av deskriptiva argument, vilka främst används i detexter jag kommer undersöka, ifrågasätter påståendets trovärdighet och presenterandet av
vetenskapliga belägg för påståendet (Boréus 2018:119). Utöver deskriptiva argument finns det
normativa argument som består av krav på handling och är vanliga inom politiken (Boréus
2018:101). Det andra steget i analysen undersöker man argumentets relevans och uppfyllnad
8

av sitt syfte (Boréus 2018:121). Argument kan vara hållbara men saknar relevans för att
förstärka dess rationella övertygelsekraft. Det är också viktigt att leta efter hållbara och
relevanta argument som inte uppträder i diskussionen. Slutligen väger man argumentenshållbarhet och relevans samman för att utvärdera i vilken mån argumenten stärker påståendet(Boréus 2018:122).
En argumentationsanalys är relevant för min undersökning då den analyserar relevansen,hållbarheten och beviskraften hos argumenten. Argumenten underbygger eller bestrider tesen
i texterna om de dekorerade skiffer- och sandstenarna och genom en argumentationsanalys får
jag en mer konkret och djupare förståelse för tolkningarna och tolkningsprocessen.

1.3. Avgränsningar
Det som komplicerar avgränsningen något när det kommer till argumentationsanalysen på
tolkningar av ”solstenarna” är att det inte verkar råda någon enighet bland forskarna gällande
vilka stenar som faktiskt bör inkluderas i begreppet. I några av texterna avgränsar man till att
enbart inkludera de stenar som har s.k. solmönstrad ornamentik medan vissa av texternasamlar alla de inristade stenarna under begreppet ”solstenar”. Jag anser det relevant att
analysera allt material kring samtliga dekorerade skiffer- och sandstenar som påträffats vid
Rispebjerg och Vasagård för att få en helhetsbild av tolkningsprocessen. Det material som jag
kommer att utgå ifrån spänner sig från 1995, då de första inristade skiffer- och sandstenarna
hittades, och fram till år 2018 då den senaste forskningen kring stenarna publicerades.
För min argumentationsanalys kommer jag att avgränsa materialet till texter om de s.k.
solstenarna som publicerats från 2014 och framåt, totalt 7 texter. Detta eftersom de innehåller
den senaste forskningen med relevanta tolkningar och argument för min frågeställning. Detvore inte relevant att analysera äldre texter då det har utförts fler utgrävningar som samlat in
nytt material vilket har bidragit till utvecklade tolkningarna och argument.

1.4. Forskningshistorik
I detta avsnitt har jag valt att presentera den forskning som publicerats om de ristadeskiffer- och sandstenarna eftersom det är min huvudfokus i min text. Jag kommer senare att
utföra en argumentationsanalys av texterna så jag kommer enbart kortfattat sammanfatta
texternas innehåll. Jag kommer även att presentera forskning som diskuterar en eventuell
neolitisk solkult från bland annat de brittiska öarna som kan relateras till de Sydskandinaviska
platserna då det finns många liknelser mellan platserna. Dessutom används den brittiska
9forskningen som argument för en eventuell solkult på Bornholm vilket gör en presentation av
den relevant. Det har även publicerats en del material kring den astronomiska tolkningen av
megalitgravar i Sverige och Danmark som är relevant för mitt arbete. Avslutningsvis kommer
jag att presentera en kortfattad forskningshistorik om argumentationsanalysmetoden.

1.4.1. Ristade skiffer- och sandstenar
Det har publicerats ett antal texter, förutom grävrapporter och kortfattade
sammanfattningar i årsböcker, sedan man först påträffade stenarna 1995 till 2018 (Kaul 1997;
Kaul et al. 2002; Nielsen & Thorsen 2010; Nielsen et al. 2014; Nielsen et al. 2014b; Nielsen
et al. 2014c; Nielsen et al. 2015; Nielsen & Thorsen 2015a; Nielsen & Thorsen 2015b; Kaul
et al. 2016a; Kaul et al. 2016b; Thorsen et al. 2018). Texterna behandlar tolkningen av
ornamentiken på stenarna där det råder en enighet om tolkningen av solmönster på de runda
stenarna. Stenarnas rituella och religiösa tolkning är beroende av deras rituella kontexter men
det är på grund av de ristade stenarna som man relaterar de rituella praktikerna på platsen tillen solkult. I de senare publikationerna diskuterar man en separation mellan de s.k. solstenarnaoch de ”andra” ristade stenarna med geometriska mönster. De geometriska mönstren har
tolkats som växt- och markstenar utifrån deras ornamentik men de antas fortfarande ha en
koppling till solstenarna eftersom de påträffas i samma kontexter. Under årens gång har det
inte publicerats någon tolknings- eller argumentationskritisk text, förutom Flemming Kauls
text från 1997. Dock fokuserar han mer på tolkningen av de geometriskt mönstrade stenarna
än de runda och cirkelmönstrade.

1.4.2. Neolitisk solkult
Förutom forskningen om de ristade stenarna på Bornholm så har det inte skrivits så mycketom en sen mellanneolitisk solkult eller soldyrkan i Skandinavien. Dock redan 1946 beskriver
Knud Thorvildsen två ornamenterade lerskedar från Trattbägarkulturen och han noterar ”…athele Tegningen med lidt god Vilje kan opfattes som et Solbillede” (Thorvildsen 1946:83).
Han vidareutvecklar inte om det rör sig om en specifik solkult eller om ornamentiken enbart
ikonografiskt liknar en sol. Birgitta Hårdh och Curt Roslund (1991) undersökte totalt 41gånggrifter lokaliserade i Skåne och på nordöstra Själland där de mätte ingångarnasorientering och monumentens astronomiska funktion. Man diskuterade inte bara solens
betydelse för de neolitiska människorna utan även månen och måncykeln (Hårdh & Roslund
1991:38–39). Göran Henriksson publicerade 1989 sin undersökning om en större gruppgånggrifter vid Falköping där han konkluderade att ingångarna hade riktats mot soluppgången
10då den inföll halvvägs mellan vintersolståndet och vårdagsutjämningen (Henriksson 1989:62
ff.). Lars Larsson (1991) diskuterade hur brännandet av flintyxor, mejslar, pilspetsar, skrapor
och spån under neolitikum kan uppfattas som människornas försök att skapa kontakt med en
metafysisk värld (Larsson 1991:93).
Det har skrivits mycket om rituell astronomi under neolitikum på de brittiska öarna och det
jag kommer presentera är bara en liten del av allt som publicerats (Brennan 1983; Burl 1981;
Burl 2005; Davis & Rassman 2021; North 1996; O’Kelly 1982; Roberts 2015). Jack Roberts(2015) diskuterar Newgrange monumentet på Irland som är en cirkulär gånggrift som tolkats
ha en relation till soluppgången under vintersolståndet (O’Kelly 1982; Roberts 2015:50).
Newgrange är daterad till 3200–2900 f.v.t. och förutom monumentets astronomiska formation
så förekommer flertalet inristningar på stenarna, bland annat cirklar, spiraler och bågar
(O’Kelly 1982:145–146). Det har föreslagits att ornamentiken vid irländska gravkammare
representerar sol- och/eller månkult (Brennan 1983). I flertalet texter diskuterar man ävenpalissader, stencirklar och cirkulära stolphålsanläggningar, s.k. ”woodhenges” eller ”kulthus”,
och deras arkitektoniska relation till soluppgångar och solnedgångar under sommar- ochvintersolstånden (North 1996; Roberts 2015; Davis & Rassman 2021). Aubrey Burl relateradegånggrifterna vid Inverness, Skottland till viktiga punkter i måncykeln (1981:243 ff.). Hanargumenterade dessutom att neolitisk kultpraktik var fokuserad på solen och förfäderna och
att dåtidens människors kan ha trott att solen och månen var förfädernas hem och ljustrålandederas ”själar” (Burl 2005:12–16).

1.4.3. Argumentationsanalys
Argumentationsanalysen är en utveckling av den del av retoriken som fokuserar på logos
och sedan 1950-talet har metoden blivit mer tvärvetenskaplig (Boréus 2018:94). Det finns
flera sätt att genomföra en argumentationsanalys på och Kristina Boréus (2018:93–114)
presenterar tre alternativ: pro et contra-modellen som formulerats av Arne Næss (1992),
Stephen Toulmins modell som fokuserar på implicita snarare än explicita premisser (Toulmin
1958:94–145) och Fairclough och Faircloughs modell (2012) som analyserar argumentationer
vars slutsatser kräver handling. Pro et contra-modellen som jag använder mig av förklaras på
ett tydligt sätt i Gunnar Björnsson, Ulrik Kihlbom och Anders Ullholms bok
Argumentationsanalys: Färdigheter för kritiskt tänkande (2009).

11

1.5. Topografi och fornlämningsmiljö
För att få en bild av landskapet och den miljö som stenarna påträffades i kommer jag
presentera Vasagårds och Rispebjergs topografi och de fornlämningar som blivit undersökta
och registrerade.

1.5.1. Vasagård
Topografi
Bornholm består till två tredjedelar av en blottlagd klippig yta beståendes av granit eller
gnejs medan den lägre delen av ön i söder består av skiffer och sandsten (Iversen et al.
2022:156). Vasagård ligger strax sydväst om Åkirkeby och är topografiskt framträdande ilandskapet, placerat på en höjd i närheten av en å och ca tre kilometer från kustlinjen. Læsån
som går genom Læsådalen är ca 20 km lång och vid Vasagård har ån slipat ner sig i ett
jordlager bestående av grön skiffer, alunskiffer och Komstadkalk (Kaul et al. 2002:120). Vid
Vasagård finns en naturlig vadarplats över ån vilket också har givit platsen sitt namn efter det
lokala dialektnamnet ”Vasa” som betyder vada (Kaul et al. 2016:12). Norr om Vasagård
sträcker en äng ut sig. På den västra sidan består marken av ett skifferlager och på en höjd iöster består marken av en blandning av skiffer, kalksten och moränlera (Kaul et al. 2002:120).
Vasagård Öst och Väst delas av Læsån och marken på östra sidan är kuperad medan den är
mestadels platt på den västra.
Fornlämningsmiljö
1984 inledde Bornholms Museum och Nationalmuseet i Köpenhamn ett gemensamt
forskningsprojekt där målet var att undersöka Bornholms bebyggelse under yngre stenålder
(Nielsen 1989:63). Vid en höjd nordöst om Vasagård i Åker hade man i flera år påträffat
fragment av brända flintyxor (Nielsen 1989:68). Finn Ole S. Nielsen menade att de hade haften välgrundad misstanke om att det kunde ha funnit en så kallad Sarup I-anläggning undermarkytan och när det sensommaren 1988 gjordes en provgrävning på platsen bekräftades
dessa antagningar och man daterade anläggningen till 3500–3300 f.v.t. (Nielsen 1989:68).
Man fann även system-diken som daterades till omkring 3400 f.v.t. De såg ett samband
mellan anläggningen och samtliga dösar och gånggrifter som fanns i närheten eftersom
anläggningen ligger placerad mitt emellan dem. Man fann även spår efter en 500–600 år
yngre anläggning med träpalissader, liknande som man senare påträffade vid utgrävningarna i
Hyllie i Malmö, Skåne (Nielsen 2014:14). Testgrävningen följdes upp med en större
12utgrävning 1993, ett samarbete mellan Bornholms Museum och Nationalmuseet. De flesta
fynden daterades till mellan 2900–2800 f.v.t. och på grund av keramikornamentikens
särskilda kännetecken så blev denna fas av neolitikum på Bornholm döpt efter platsen;”Vasagård-fasen” (Thorsen et al. 2018:8).
1992 lokaliserade man ytterligare en Sarup I-anläggning på den västra sidan om Læsån när
man studerade flygfoton och 1994 gjordes en mindre utgrävning på platsen som bekräftade
det man sett på flygfotona. 2007 utförde Bornholms Museum magnetometerundersökningar
som sedan geofysiker från Kiels universitet fortsatte med åren 2011 och 2015 och dessutom
grävdes ett 200 m stort sökschakt tvärs över den västra delen år 2007. Dessa undersökningar
ligger till grund för de utgrävningar som senare gjordes mellan 2012–2018 (Thorsen et al.
2018:8). Under dessa utgrävningar påträffades cirkulära stolpanläggningar, s.k.
”woodhenges”, vilka tolkas ha haft en rituell funktion. Utgrävningarna som utfördes mellan
2014–2017 utfördes i samarbete mellan arkeologistudenter från Aarhus Universitet och
Köpenhamns Universitet och när man fokuserade på systemdikena kring den palisserade
hägnaden 2016 och 2017 fann man skålformationer på två större stenar som manargumenterar kan dateras till uppförandet av gravmonumentet under neolitikum (Iversen et al.
2022:159).
Vid Vasagård finns Bornholms största gravmonument med en dös i den östliga delen som
daterats till ca 3600–3400 f.v.t. och en gånggrift i den västliga delen med dateringen 3400–
3300 f.v.t. (Nielsen & Kofod 2006:11). Vid en undersökning av monumentet 1894 påträffades
fynd som daterades till yngre bronsålder (1100–500 f.v.t.) vilket vittnar om att monumenten
använts och haft betydelse långt efter att det först uppfördes.

1.5.2. Rispebjerg
Topografi
Rispebjerg återfinns ca 8 km sydöst från Vasagård och landskapen på båda platsernapåminner väldigt mycket om varandra. Rispebjerg ligger placerat på en väldränerad underjord
av lerskiffer och är topografiskt framträdande i landskapet på ett backparti mellan Peders- och
Povls kyrkor (Nielsen 1998:83, Nielsen et al. 2014c:107). Den högsta delen av backen
avgränsas i väst med branta backar och den halvbågeformade Öle Å slingrar sig nedanför
backarna (Nielsen et al. 2014c:107). Liksom vid Vasagård består jordlagret av skiffer och
massvis av skifferflagor påträffas i lerjorden.

13

Fornlämningsmiljö
Nationalmuseet i Köpenhamn utförde utgrävningar vid Rispebjerg 1950 till 1958 där deundersökte vallanläggningar till en Ringborg som dateras till järnålder, omkring år 0, men
man fann även spår från en neolitisk bosättning tillhörande sen trattbägarkultur (Nielsen et al.
2014c:107). 1954 togs ett geodetiskt flygfoto över Rispebjerg och då uppenbarades
tillväxtskillnader som antydde att det funnits en yttre cirkulär vall (Nielsen 1998:83) och
liknande spår identifierades på ett flygfoto taget 1989 vilket ledde till att Bornholms Museum
utförde utgrävningar 1995 för att undersöka detta. Vid utgrävningarna fann man fler fynd som
daterades och identifierades till sen trattbägarkultur och med hjälp av långa testschakt kunde
man konstatera att det funnits, precis som vid Vasagård, kraftiga palissader (Nielsen et al.
2014c:108). 1995 gjordes de första utgrävningarna vid den södra delen av platsen som kallas
Borggård och då fann man spår från yngre stenåldern och man fann resterna av en jordvall
tillhörande den yttre ringvallen som man observerat på flygfotot från 1954 (Nielsen 1998:83).
Vid de arkeologiska undersökningarna 1995–2001 påträffades fyra anläggningar som följt
efter varandra på samma plats och den äldsta har blivit daterad till 2900–2700 f.v.t. 1995påträffades en så kallad Vasagårdanläggning (Nielsen 2014:14). Efter det har tre
palissadinhägnader avlöst varandra. Både innanför palissaderna och utanför har man hittatspår efter boplatser i form av fintaavslag, slipsten och sten- och flintredskap (Nielsen &Kofod 2006:67). Man har även hittat 26 cirkulära stolphålsanläggningar i nära anslutning till
palissaderna. 2008 utfördes en mindre arkeologisk undersökning i samband med ett
parkeringsbygge och 2011 gjordes en geometrisk kartläggning av platsen (Nielsen 2014:14).
Till skillnad mot Vasagård finns det ingen Sarup-anläggning på platsen med system-diken.

1.6. Materialpresentation
I ovanstående kapitel nämns en rad olika anläggningar och artefakter som jag kommer
beskriva mer ingående i detta kapitel. Detta är relevant eftersom solstenarna påträffades isamma kontext vilket har påverkat tolkningarna. Inledningsvis presenterar jag de sju textersom jag kommer använda mig av i min argumentationsanalys.

1.6.1. TexterI argumentationsanalysen undersöker jag sju olika texter som behandlar skiffer- ochsandstenarna från Rispebjerg och Vasagård. Anledningen till att jag valt dessa texter är att de
är de senast publicerade texterna om de dekorerade skiffer- och sandstenarna. För att få en14

helhetsbild över materialet om stenarna har jag inkluderat alla texter publicerade mellan
2014–2018, oavsett i vilket medium de publicerats, så länge som de bygger på relevant
forskningsmaterial och är författade av forskare med god kännedom om det arkeologiska
materialet som berörs.
De första två texterna är kapitel från boken ”Solstensoen” (Nielsen et al. 2014a). Boken
beskriver Bornholms neolitiska historia med stort fokus på de dekorerade skiffer- ochsandstenarna. Båda texterna är skrivna av Poul Otto Nielsen, Finn Ole S. Nielsen och Michael
S. Thorsen. Poul Otto Nielsen är arkeolog som varit delaktig i forskningsprojektet om
Bornholms bebyggelse från yngre stenåldern sedan 1984 och han har varit ansvarig för deförhistoriska samlingarna på Nationalmuseet i Köpenhamn. Finn Ole S. Nielsen är arkeolog,
tidigare chefsarkeolog för Bornholms Museum, som ansvarat för forskningsprojektet på
Bornholm och Michael S. Thorsen är arkeolog vid Bornholms Museum. Texterna är relevanta
att analysera då de hänvisar till grävrapporter och är författade av arkeologer som medverkat
vid utgrävningarna och som arbetat med materialet personligen. Dock är texterna mer
beskrivande än analyserande vilket försvagar analysen något.
Den tredje texten ”Vasagård på Bornholm – palisader, solsten og et 4,900 år gammelt,
dekoreret kulthus” (2015) är skriven av Poul Otto Nielsen, Jens-Björn R. Andresen och
Michael S. Thorsen. Jens-Björn R. Andresen är professor vid avdelningen för förhistoriskarkeologi vid Aarhus Universitet som deltagit vid utgrävningar på Bornholm och texten är
publicerad i tidskriften Nationalmuseets Arbejdsmark. Tidskriften publiceras en gång om åretoch innehåller vetenskapliga artiklar. Författarna har medverkat vid utgrävningarna vilket
förstärker textens relevans, dock är texten mer beskrivande än analyserande.
Den fjärde texten består av två delar av en artikel, ”Solsten” och ”Rispebjerg og Vasagård”(2015a+b), som publicerades i tidskriften SKALK. SKALK är en populärvetenskaplig tidskrift
som publicerar artiklar som är lättförståeliga för en bred publik. Även om artikeln inte är så
analyserande så är den baserad på forskning och är skriven av Poul Otto Nielsen och Michael
S. Thorsen.
Den femte texten ”Lys over land” (2016b) är också publicerad i tidskriften SKALK och är
författad av Flemming Kaul, Jens-Björn R. Andresen och Michael S. Thorsen. Flemming
Kaul är arkeolog, kurator och forskare vid Nationalmuseet i Köpenhamn och är mest känd för
sitt arbete om bronsålderns ikonografi och kosmologi. Texten är kortfattad men behandlar de15

dekorerade skiffer- och sandstenarna mer djupgående än tidigare artiklar i SKALK och belyser
nyare forskning gällande de så kallade växt- och markstenarna.
Den sjätte texten ”Recent finds of Neolithic miniature rock art on the island of Bornholm –including topographic motifs” (2016a) är publicerad i Adoranten, årsskrift för Scandinavian
Society for Prehistoric Art, som publicerar vetenskapliga artiklar som blivit lästa ochgranskade av ämnesexperter innan publicering. Texten är författad av Flemming Kaul, JensBjörn R. Andresen och Michael S. Thorsen. Texten är analyserande och undersöker den
senaste forskningen kring ristade skiffer- och sandstenar, ornamentiken och dess funktion och
innebörd.
Den sjunde och sista texten är en grävrapport från utgrävningarna vid Vasagård 2012–2018(Thorsen et al. 2018). Texten är skriven av Michael S. Thorsen, Finn Ole S. Nielsen och Poul
Otto Nielsen och den innehåller ett beskrivande och analyserande kapitel om de ristadeskiffer- och sandstenarna.

1.6.2. Ristade skiffer- och sandstenar
Första gången man påträffade de ornamenterade stenarna var 1995
när man grävde vid Rispebjerg. Då fann man 5 stenar eller fragment av
stenar och totalt under åren har man hittat fler än 20 liknande stenarfrån Rispebjerg (Kaul 1997, Nielsen 2000, Kaul et al. 2002, Nielsen etal. 2014c, Kaul et al. 2016:11) och 541 vid Vasagård (Thorsen et al.
2018:17). I Nationalmuseets arbejdsmark 2002 beskrivs en av

Fig. 2. VAS#1708 Sten med
spindelvävsornamentik frånVasagård. Foto: John Lee. Källa:Nationalmuseet, Danmark.

stenarna som ett av de ”finaste” fynden från utgrävningarna vid Rispebjerg. Det är en
medvetet rundad sandsten som har koncentriska cirklar och korta
linjer som strålar ut från mitten (Fig. 1, s. 5) (Kaul et al. 2002:130).
Stenarna är små, ca 2,5–5 cm i diameter, flata och består oftast av
skiffer- eller sandsten. Stenarna som i några av texterna benämns som”solstenar”, på grund av deras runda form och dekorationerna som
bland annat består av en koncentrisk cirkel och linjer som går fråncirkeln i mitten ut mot kanterna (Kaul et al. 2016:11). Några av derunda stenarna har vad man kallar för spindelvävsmönster (Fig. 2 och

Fig. 3. VAS #1567 från Vasagård
med växtliknande mönster, ca 3 x 3
cm. Foto: Bornholms Museum.

7a). Intressant nog finns det inga stenar som ser likadana ut och det är bara de runda stenarna
som har cirkulära dekorationer (Kaul et al. 2016:21). Några av stenarna har en mer fyrkantigeller njurlik form och ornamentiken med geometriska mönster har bland annat tolkats till16

växt-mönster (Fig. 3), steg-mönster (Fig. 4), rektangulära mönster(Fig. 5) och så kallade ”markstenar” (Fig. 6) vars ornamentik liknar
ett slags fältsystem (Kaul et al. 2016:22). Stenarna, oavsett form ochornamentik, påträffas i samma kontext i stolphålen intill palissadernaFig. 4. Ornamenterad stenfrån Rispebjerg med stegmönster. Teckning: Bjørn
Skaarup, Nationalmuseet
Köpenhamn.

och de cirkulära stolpanläggningarna (Kaul etal. 2016:22). I vissa fall är stenarna medvetet
fragmenterade innan deponering vilket man

tolkat har skett i en rituell kontext (Kaul et al. 2016:22). Ett
praktexempel för en så kallad solsten påträffades vid utgrävningarna
2016 vid Vasagård (Fig. 7a och 7b). Den mäter 4 cm i diameter och
har vad man tolkat som en ”sol-sida” (Fig. 7a) och en ”mån-sida” (Fig.
7b) (Kaul et al. 2016:13).

Fig. 6. VAS#3730 från Vasagård
med så kallat fält-mönster. Foto:
Rogvi N. Johansen, Foto/Medie
Moesgaard.

Fig. 7a. VAS#3770 från Vasagård med
sol-mönster. Foto: Rogvi N. Johansen,
Foto/Medie Moesgaard.

Fig. 5. VAS #682 frånVasagård med rektangulära
mönster. Foto: Bornholms
Museum.

Fig. 7b. VAS#3770 från Vasagård
med mån-mönster. Foto: Rogvi NJohansen, Foto/Medie Moesgaard.

1.6.2.1. Lerskivor
Lerskivorna nämns oftast i samband med ”solstenarna” då de påminner om varandra i bådeutformning och halvcirkelformad ornamentik (Kaul et al. 2002; Nielsen et al. 2014b; Nielsen
et al. 2014c; Nielsen et al. 2015; Kaul et al. 2016). De har även påträffats i samma kontexteroch därför är det också relevant att jag beskriver dessa mer ingående.
Lerskivor från neolitiska bosättningar och trattbägarkultur är relativt vanliga och harpåträffats på flera platser i Europa, bland annat i Sydskandinavien och norra Tyskland(Davidsen 1974:5–7). Redan 1854 påträffades två ornamenterade lerskivor i en dös vidBognæsgård, Danmark och de daterades till tidig mellanneolitikum (Davidsen 1974:5). Man
17

har också påträffat lerskivor med halvcirkelformad ornamentik längs kanterna vid bland annat
danska Trelleborg, Flædemose och As Vig, Vejle (Davidsen 1978:103–104). Vid Trelleborg,
Danmark, hade en av lerskivorna tre koncentriska skåror runt ett excentriskt hål och bågar av
tandavtryck längs kanterna (Davidsen 1978:33; Kaul et al. 2016:29).
Redan vid utgrävningarna 1988 vid Vasagård påträffades dekorerade lerskivor som
daterades till sen trattbägarkultur (Nielsen 1989:16) och 1993 påträffades fler lerskivor i
stolphålen till palissaderna tillsammans med brända och obrända ben (Nielsen & Nielsen
1994:134). Även vid stolphålen till de cirkulära stolpanläggningarna har man påträffat
lerskivor med halvbågeformad ornamentik (Nielsen et al. 2014b:96). Även om ornamentiken
har utförts med olika tekniker på olika geografiska platser så påminner de om varandra
ikonografiskt och de har även påträffats i liknande kontexter.

1.6.3. Inhägnade anläggningar och palissader
Vid både Vasagård och Rispebjerg har man påträffat inhägnade anläggningar och
palissader som fått specifika benämningar, s.k. Sarup-anläggningar och Vasagårdanläggning.
Tolkningarna av anläggningarna har haft betydelse för tolkningarna av solstenarna vilket gör
dessa relevanta för min analys. Vid Vasagård har man tolkat den äldre inhägnade
anläggningen som en Sarup I-anläggning och de yngre palissaderna som Vasagårdanläggning.
Även vid Rispebjerg påträffades en Vasagårdanläggning. För att få en tydligare bild över hur
anläggningarna varit konstruerade och vilka troliga funktioner de kan ha haft så följer härnäst
en mer ingående beskrivning.

1.6.3.1. Sarup-anläggningarna I och II
Sarup I och II är inhägnade anläggningar som återfinns på sydvästra Fyn, Danmark, och deligger topografiskt på en sandigt näs i ett flackt hedlandskap och anläggningarna påträffades
precis intill mötet mellan två åar; Hårby ån och Möllebäcken. Mellan åren 1971 och 1984
grävdes platsen ut och man kunde konstatera att det funnits inhägnade anläggningar frånneolitikum liknande de anläggningar som påträffats i Michelsberg-, Chassén- och Windmill
Hill kulturerna (Andersen 1997:15). Sarup är den första platsen i södra Skandinavien där manpåträffat sådana anläggningar och som utförligt undersökts och forskats kring vilket ligger tillgrund för att platsen används som modell för liknande platsers tolkningar. Poul Otto Nielsenskrev 2004 en artikel om sexton olika inhägnade anläggningar i västra Europa daterade till
neolitikum där han diskuterar deras troliga funktioner och roll i det neolitiska samhället. De

18

tolkningar som Nielsen presenterar om de inhägnade anläggningarnas funktion, inkluderat
anläggningen vid Vasagård, bygger på forskningen kring Sarup I (ca 3400 f.v.t.) och Sarup II(ca 3250 f.v.t.). De inhägnade anläggningarna kan ha fungerat som en mötesplats för
människor som deltog i ceremonier och ritualer samt fungerat som ett centrum för
kommunikation (Nielsen 1999:133, Klassen 2014: 239–247, Kaul et al. 2016:12). Vid den
tidpunkt som anläggningarna användes bodde troligtvis människorna på mindre boplatser
spridda i landskapet och det skulle stötta teorin om anläggningarna som stora samlingsplatser(Nielsen et al. 2014b:85).
Sarup I
Sarup I är daterad till ca 3400 f.v.t., den så kallade Fuchsbergfasen, en period som pågår iövergången mellan tidig- och mellan neolitikum (Andersen & Madsen 1978). Det inhägnadeområdet inkluderar totalt 8,5 hektar och det fanns även spår av en palissad (Andersen
1997:29). Palissaden har fungerat som en gräns mellan de yttre system-dikena och det inreområdet. Påträffandet av mänskliga ben i dikena och intill palissaderna spelar en viktig roll itolkandet av platsernas funktion. Man påträffade inga hela kroppar vid utgrävningarna utan
enbart mänskligt käk- och skallben i system-dikena och ett bränt ben ifrån människa intill
palissaden (Andersen 1997:308). Man har därför kommit fram till att platsen mest troligt har
använts vid behandlandet av den döda kroppen och fungerat som en tillfällig begravningsplats
där man senare grävt upp kvarlevorna och placerat dem i deras permanenta viloplats i
exempelvis dösar och gånggrifter som är samtida med Sarup I-anläggningar (Andersen
1997:307). Platserna var troligtvis ämnade för folksamlingar och rituella praktiker där
bearbetning och manipulation av mänskliga kvarlevor skedde inom området för de inhägnade
anläggningarna. Man hittade även andra objekt nedgrävda som exempelvis keramik
innehållandes spannmålsfrö, redskap i flinta och stridsyxor (Andersen 1997: 58–62). En
polerad tjockskaftad flintyxa hittades nedgrävd med eggen uppåt intill ett stolphål i den inre
palissaden och några gropar i de centrala områdena av boplatsen innehöll redskap av flinta
eller keramikfragment som tolkas som offergåvor (Nielsen 2004:26). Man påträffade också
under utgrävningarna fyra mindre cirkulära stolpformationer, s.k. ”woodhenges”, och sådana
konstruktioner påträffades första gången vid en trattbägarbosättning vid Nedre Grødbygård,Bornholm och den tolkades som en rituell anläggning (Nielsen & Nielsen 1991). Liknande
anläggning påträffades även vid Sarup II. De s.k. ”woodhenges” har tolkats som kulthus vilka
kommer att presenteras mer ingående nedan.

19

Vid Vasagård påträffades som tidigare nämnt en Sarup 1-anläggning vilken daterades till
3500–3300 f.v.t. och var samtida med uppförandet av dösarna i området (Nielsen et al.
2015:53). Det påträffades två breda rader med system-diken som formar en halvbåge påhöjdens högsta del (Nielsen et al. 2014b:82). System-dikena vid Vasagård tolkas som
tillfälliga gravplatser för de avlidna innan de slutligen placerades i dösar eller gånggrifter(Nielsen et al. 2015:53).
Sarup II
Sarup II dateras till Klintebakkefasen som är en period under början av mellanneolitikum
ca 3250 f.v.t. (Andersen 1997:64). Det inhägnade området som daterats till denna fas mäter ca
3,5 hektar och precis som vid Sarup I hittades spår av en träpalissad. Palissaden fungeradesom en barriär mellan de yttre system-dikena och det inre området. I Sarup II påträffades inga
mänskliga ben i dikena men brända ben hittades i stolphålen till träkonstruktionen med ensemi-cirkulär dikesform runt omkring (Andersen 1999:249–250). Praktiker relaterade till
begravningsceremonier antas ha tagit plats inom palissaderna under Sarup II.

1.6.3.2. Vasagårdanläggning
Vid Vasagård påträffades, ca 70 m från system-dikena, stolphål från fyra kraftiga
palissader. Palissaderna stod i en riktning mot ett stenblock med skålgropar inristade och man
fann i området omkring stenblocket både flinta, ben, tänder och en 8 cm skifferyxa som
dateras till sen trattbägarkultur 2900–2800 f.v.t. (Nielsen et al. 2014b:89). Det går dessvärre
inte att datera när skålgroparna blev inristade men stenen tycks ha haft en betydelse för den
sena trattbägarkulturen med tanke på artefakterna som påträffas runt stenen. Även på denvästra sidan om Læsån påträffades under testgrävningar 2013 spåren efter palissader som mättca 200 m i västlig riktning och området mellan de östliga- och västliga palissaderna mäter ca
600 m (Nielsen et al. 2014b:90).
Vid utgrävningarna 1995–1996 på Rispebjerg återfanns 13–14 palissaddiken, varav några
var dubbla palissader, och 5 cirkulära stolpanläggningar (”woodhenges”, ”kulthus”) varav två
av dessa hade dubbla palissader som ledde fram till dem (Kaul et al. 2002:130, Nielsen et al.
2014c:108). De yttre palissaderna inhägnar ett område på 6 hektar och man påträffade lerkärl,
ornamenterade lerskivor, brända och obrända redskap av flinta och solstenar (Nielsen et al.
2014c:108).
20

Brännandet av flintredskap vid både Vasagård och Rispebjerg tolkas som en representation
av rituell praktik eftersom flinta inte finns naturligt på Bornholm (Nielsen et al. 2015:52) och
brännandet av flinta skapar spektakulära ljud och rörelser (Larsson 1991). Den tidigare
inhägnade platsen vid Vasagård (Sarup I-anläggning) ansågs viktig och helig eftersom manåteranvände platsen både som samlingsplats, rituell arena och boplats (Nielsen 2004:28). I
Europa omvandlades flera tidigare inhägnade platser under 3200–2800 f.Kr. till stora
boplatser och i Tyskland har man bland annat tolkat platserna som försvarsanläggningar vilket
man inte fokuserat på när man diskuterat platserna i södra Skandinavien (Nielsen 2004:29).

1.6.4. ”Kulthus”
Vid utgrävningarna av Nedre Grødbygård, Bornholm 1986 och 1988 grävde man fram två
cirkulära stolpanläggningar som daterades till 2800–2700 f.v.t. och ytterligare tre
anläggningar vid utgrävningarna 1990 (Nielsen 1989:17, 21, Nielsen & Nielsen 2014:134).
Vid senare utgrävningar påträffas liknande anläggningar vid både Vasagård och Rispebjerg.
Vid Rispebjerg påträffades bränd lera, nedgrävda ben från en ko, fragment av yxor, bränd
flinta och brända ben (Nielsen & Thorsen 2015:19). Det återfinns totalt 21 cirkulära
stolpanläggningar innanför palissaden och 5 utanför (Nielsen & Thorsen 2015:20). En av
anläggningarna anses extra intressant eftersom nära centrum av anläggningen påträffades enflat sandsten som tolkas till ett altarbord eller offersten (Nielsen et al. 2014b:99, Nielsen &Thorsen 2015:21). I stolphålen påträffades bland annat fragment av brända flintyxor, fragment
av lerkärl och lerskivor, brända djurben, tre bärnstenspärlor och tre solstenar (Nielsen et al
2014b:99, Nielsen & Thorsen 2015:22). Man påträffade även bränd lerklining vilket beskrivs
mer ingående i avsnittet ”lerklining” nedan. Lerkliningen och dess karaktär bidrar till
tolkningen av de cirkulära stolpanläggningarna som ”kulthus” då man anser att ornamentikenpåminner om ”solstenarna” och lerskivorna och deras ”strålande sol” (Nielsen et al.
2014b:99).

Fig. 8. Rekonstruktion av en cirkulär
anläggning vid Rispebjerg.

21

1.6.4.1. Lerklining
Lerkliningen som påträffades vid utgrävningarna 2014 vid Vasagård Väst hittades i
stolphålen till den cirkulära stolpanläggningen (Fig. 9 och 10). Det finns märken och avtryck
på lerkliningens baksida som visar att den har suttit på en träkonstruktion (Nielsen et al.
2014b:98–99, Nielsen & Thorsen 2015:22). Troligen är det resterna av en väggpanel som
suttit på den runda anläggningen. På framsidan är de dekorerade med parallella rader av korta,avlånga streck samt parallella fåror som omger runda ytor och inuti ytorna har det suttit
rosetter (Nielsen et al. 2014b:98–99, Nielsen & Thorsen 2015:23). På tre av fragmenten
hittade man små rester av brända djurben (Fig. 9). Man påträffade även lerklining intill
palissaden så troligen har även den varit dekorerad med ornamenterad lerklining.

Fig. 9 VAS#1688 Ornamenterad lerklining
med fragment av brända djurben. Foto:
Anne Moesgaard. Källa: Nationalmuseet,
Danmark.

Fig. 10. VAS#1691 Ornamenterad lerklining.
Foto: Anne Moesgaard. Källa:Nationalmuseet, Danmark.

2. Analys
I det första avsnittet kommer jag att beskriva hur tolkningsprocessen har sett ut sedan man
hittade de första inristade skiffer- och sandstenarna 1995 till de senast publicerade texterna
2018. I det andra avsnittet utför jag en argumentationsanalys som inleds med en deskriptiv
analys och sedan följer en värderande analys.

2.1. Tolkningsprocessen
1995 påträffades som sagt de första fem ornamenterade skiffer- och sandstenarna vid
Rispebjerg. Stenarna beskrivs samma år i tidskriften ”Arkæologiske udgravninger i Danmark”
som dekorerade med geometrisk ornamentik och det nämns ingenting om någon koppling tillsolen (Nielsen P.O. 1996:70, Nielsen F.O. 1996:143). Två år tidigare hade man identifierat en
Sarup-anläggning vid Rispebjerg. Man fann bland annat fynd som relaterades till rituella22

praktiker vilket gjorde att man tolkade anläggningen som en plats avsedd för rituella
praktiker, en boplats eller fästning (eller alla tre) (Nielsen & Nielsen 1994:134). Det tidigaste
nämnandet av liknelser till solen, som jag kan hitta i texterna, sker redan ett år efter att man
påträffat de första stenarna. Det står skrivet under en bild på en ornamenterad skiffersten frånRispebjerg att den har solmönster inristade (Watt 1996:55). Det står ingenting mer ingåendeän så i texten. 1997 skriver Flemming Kaul en något kritiserande text i tidskriften SKALK om
stenarna från Rispebjerg. Kaul beskriver hur man påträffat liknande stenar på andra platser,
bland annat en ornamenterad kalkstensflisa vid Hindbymosse i Malmö, fyra ristade sandstenarvid Östra Vemmenhög och en sandstensflisa med ristade tvärstrecksmönster vid Grødby,Bornholm (Kaul 1997:10–12). Han föreslår att stenarna kan ha fungerat som någon sorts
amuletter men eftersom de inte har hål kan man inte ha burit dem som smycken (Kaul
1997:13). Han ställer också frågan i texten om de helt enkelt varit ett sorts tidsfördriv eller ett
sätt att öva sig på att teckna mönster (Kaul 1997:13). 1998 påträffas två cirkulära
stolphålsanläggningar vid Rispebjerg som man tolkar som relaterade till rituella praktiker och
kult (Thorsen 1999:148–149) och ytterligare en rund anläggning påträffas 1999 tillsammans
med en ornamenterad skiffersten. Benämningen ”solsten” används första gången 2002 i”Arkæologiske udgravninger i Danmark 2001” (Thorsen 2002:123) och i ”Bornholms
Museum, Bornholms Kunstmuseum 2000–2001” (Nielsen 2002:92). Vid den tidpunkten hademan grävt ett antal år vid Rispebjerg och påträffat ca 20 ornamenterade skifferstenar med
diverse mönster. Dessutom hade man identifierat cirkulära stolpanläggningar, s.k.
”woodhenges”, offerfynd i form av flintredskap och brända ben vilket ledde till att man
ganska säkert tolkade de ristade skifferstenarna som rituella deponeringar.
2002 publiceras en större text i Nationalmuseets arbejdsmark där man diskuterar stenarna
mer ingående och man presenterar även vilka argument som använts för tolkningarna. Detföreslås i texten att cirkelmönstren på stenarna är solbilder då flera av cirklarna har korta
linjer som strålar ut från cirkeln i mitten (solens strålar) (Kaul et al. 2002:134). Man
argumenterar också för att solen bör ha varit betydelsefull för den jordbrukande
trattbägarkulturen och den kan dessutom ha spelat en roll i en s.k. dödskult som knyts tillgånggrifter på olika platser i Europa. Det är knappast någon tillfällighet att ingångarna tillgånggrifterna i Danmark ofta riktas mot sydöst, solens uppgång under vintersolståndet. Dockär de ristade stenarna inte samtida med uppförandet av gånggrifterna och tolkningen av
stenarna som solstenar är osäker. Dock anser Kaul, Nielsen och Nielsen att de ornamenterade
stenarna ganska säkert varit knutna till någon form av religiös praktik. (Kaul et al. 2002:134).
23

Det tar några år, sedan publiceras det 2010 ”Solkult på Rispebjerg” vilket ganska tydligt
presenterar tolkningen redan i rubriken. 2014 publiceras boken ”Solstensoen” vilket också ären tydlig markering för hur man tolkar stenarna och vilken betydelse de har för tolkningen av
platserna. 2016 sker det en förändring då man påträffar en sten med ett nytt sorts mönster somfår benämningen ”marksten” (Kaul et al. 2016a:14). Man börjar nu fokusera forskningen påde ”andra” ristade stenarna och man föreslår i grävrapporten från 2018 att man framöver bör
separera de s.k. solstenarna från de geometriskt mönstrade stenarna, s.k. växt- eller
markstenar (Thorsen et al. 2018:17).

2.2. Argumentationsanalys
I den deskriptiva analysen beskrivs och rekonstrueras argumenten enligt Næss (1992) prooch contrametoden som tidigare nämnts. Det innebär att jag kommer
identifiera tesen i varje enskild text som jag analyserar och alla tillhörandepro- och contraargument. ”T” kommer skrivas framför tesen, ”P” för
proargument, ”C” för contraargument och ”p” för premiss (Tabell 1). Ett

Tabell 1.

T
PCp

Symboler
Tes
Proargument
Contraargument
Premiss

exempel: Om det skrivs P1P2 så betyder det att P2 är det andra argumentet (iden ordning de förekommer i texten) som direkt stöder tesen och P1 är ett underargument som
stöder det argumentet.
I den värderande analysen, som sker direkt efter varje texts deskriptiva del, avgörs
argumentens underbyggnad genom att undersöka deras hållbarhet och relevans. Närhållbarheten och relevansen sedan vägs samman så får man argumentens beviskraft. Analysen
präglas av min förståelse för ordet ”kult” vilket gör det nödvändigt att redogöra för hur jag
tolkar och definierar ordet. Kult består av ceremoniella och rituella handlingar, så somvördnadsfull dyrkan i organiserade former.

2.2.1. Text 1:”VASAGÅRD – STENALDERBOENDERNES SAMLINGSPLADS VID LÆSÅEN”(NIELSEN ET AL. 2014B)
T:P1:

På grund av förekomsten av strålmotiv på de små stenskivorna har de fåttbenämningen ”solsten”. Ornamentiken kan ses som ett uttryck för en solkult hosdåtidens bondebefolkning.
Stenskivorna har medvetet formats runda med inristade mönster som bland annatutgår från stenens mittpunkt, vissa har en cirkel i mitten och halvbågar längs
kanterna.

24

C1:

De kan ha fungerat som spelbrickor precis som tolkningen av de runda
stenskivorna av flinta från samma period påträffade på andra platser.
C2:
Möjligtvis att förstenade graptoliter i Dicellograptus-skiffern kan ha inspirerat tillde konstnärliga mönstren.
P2:
Solstenarna påträffas i vad som tolkats som rituella kontexter, bland annat i
stolphålen till de s.k. ”kulthusen”.
P3:
Solstenarna påträffas i samma kontext som dekorerade lerskivor och lerklining
som har liknande ornamentik som solstenarna, med strålande linjer och cirklar.
C1P1:
Vissa av stenarna har inga mönster som påminner och solen och de är inte heller
runda till formen.
P1C1P1: De stenar som har en icke-cirkulär form kan vara fragment av något större ochvilken form de ursprungligen har haft är svårt att veta.
P4:
Placeringen av stenarna, i bland annat system-dikena, berättar något om deras
funktion och mängden stenar som påträffas på dessa platser visar på medveten
handling.
Tesen i den första textens argumentation lyder: ”solstenarnas ornamentik som ett uttryck
för en solkult”. Av detta påstående dras slutsatsen att forskarna anser att soldyrkan var en
rituell praktik under neolitikum vid Vasagård. Det förekommer ett antal proargument där P1
syftar till öka hållbarheten av påståendet genom att lyfta fram stenarnas form och ornamentik
som påminner om en sol. Formen och ornamentiken är relevant för tesen eftersom det är enuttrycksform som använts och fortfarande används idag för att uttrycka idéer och budskap. I
P2 lyfts kontexten fram vilket ökar både påståendets hållbarhet och relevans. P3 ökarornamentikens relevans eftersom ju fler artefakter som uttrycker liknande symbolism desto
större betydelse i dåtidens samhälle kan man anta att de har haft. Hållbarheten är inte lika
tydlig eftersom man måste då först måste anta att lerskivorna och lerkliningen representeraren soldyrkan innan man se hur deras närvaro ökar påståendets trovärdighet. P4 syftar till att
öka hållbarheten och relevansen hos påståendet genom att peka på antalet artefakter sompåträffats och att de har medvetet placerats där vilket har stor betydelse i sammanhanget.
Det förekommer också contraargument där C1 och C2 föreslår andra funktioner som
stenarna kan ha haft genom att hänvisa till liknande fynd från andra platser och ornamentikens
alternativa budskap. C1 hänvisar dock till stenar av annan art vilket försvagar dess relevans.
C1P1 syftar till att minska hållbarheten genom att påpeka hur vissa av stenarna inte är rundadeoch att det inte går att se någon liknelse till solen. I P1C1P1 försvagas contraargumentet
eftersom de icke-rundade stenarna oftast är fragment av något större och hur de ursprungligen
har sett ut är omöjligt att säga.
I den första texten är strukturen tydlig och proargument fyller sin funktion att öka tesens
trovärdighet. Proargumenten har högre beviskraft än contraargumenten och därför kan man
25anta att tesen är hållbar. Solsymbolismen på stenarna, lerklining och lerdiskar och den rituellakontexten är övertygande argument för att solen haft en betydelse i de rituella praktikerna vid
Vasagård under neolitikum. Dock ställer jag mig frågan vilken betydelse de stenar som inte
har solmönster och som inte är rundade? Att samla alla dekorerade stenskivor under samma
benämning försvagar tesen.

2.2.2. Text 2:”RISPEBJERG. EN CENTRALPLADS FRA SEN TRAGTBÆGERKULTUR”(NIELSEN ET AL. 2014C)
T:

Solstenarna som en del av rituella offringar till solen.

P1:Några av stenarna har genom sina slipade kanter formats nästan helt cirkelrunda.

P2:

Dekorationen består bland annat av koncentriska cirklar och korta linjer somstrålar ut från cirkeln.
Det förekommer många olika mönster på stenarna, inte bara solmotiv, och det
finns många olika former på stenarna.
De flesta stenar ger ett intryck av att utgå från mitten, vilket påminner om
solmotiv, därav den populära benämningen solsten.
Stenarna påträffas i rituella kontexter med bland annat offerritualer.

C1P1:
P3:
P4:
P5:

Kanske har det förekommit någon form av kris, sviktande solljus eller missväxt,
som lett till att människorna offrat till solen i hopp om mer solljus och bättre
skördar.

Tesen i den andra texten lyder: ”solstenarna offrades rituellt till solen”. I P1, P2 och P3
argumenterar man för att formen och ornamentiken påminner om solen vilket ökar bådehållbarheten och relevansen av påståendet. Contraargumentet C1P1 pekar på förekomsten av
andra former och mönster vilket är relevant och det försvagar hållbarheten av proargumenten
P1, P2 och P3. P4 lyfter fram den rituella kontexten och kontexten är som tidigare nämnt
väldigt viktig för tolkandet av materialet. I P5 argumenterar man för orsaken till att man
rituellt offrat stenarna till solen. Eftersom man inte för fram vetenskapliga bevis för
förekomsten av någon kris med sviktande solljus eller missväxt så är det ett spekulativt
argument som inte förstärker tesen. Det är möjligt att det förekommit en sådan kris men utan
bevis så ökar inte hållbarheten.
Man använder ordet solsten i tesen vilket skulle vara en representativ benämning om man
enbart pratade om stenarna med solmönster. Dock benämner man alla stenarna som solstenar.
Man hänvisar till att de påträffats i samma rituella kontext, vilket visar relationen mellan
stenarna, men man ger ingen vidare förklaring till deras relation till solen. Att det finns stenarutan solsymbolism försvagar argumentens beviskraftighet. Att man dyrkat solen i rituella26

praktiker känns troligt men att alla stenar varit en del av rituella offringar till solen övertygar
inte mig.

2.2.3. Text 3:”VASAGÅRD PÅ BORNHOLM – PALISADER, SOLSTEN OG ET 4,900 ÅR
GAMMELT, DEKORERET KULTHUS” (NIELSEN ET AL. 2015)
T:

Dekorerade stenar som ett uttryck för religiösa föreställningar riktade mot solen.

P1:

Stenarna är medvetet rundade.

P2:

På flera av stenarna finns ristade linjer som utgår från stenens mitt och på andraåterfinns en cirkelfigur i mitten och halvcirklar längs kanterna, dekorationer som
kan ses som ett uttryck för en solkult.
Dekorationen kan tolkas som non-figurativ i likhet med de flesta andra neolitiska
dekorationer.
Vissa av de rundade stenarna har ingen dekoration och påminner om stenar funna i
sydliga Danmark vilka tolkats som spelbrickor.
De odekorerade runda stenarna har påträffats i samma rituella kontext som dedekorerade och kan därför har haft samma betydelse.
Stenarna har påträffats i rituella kontexter som exempelvis i stolphålen till decirkulära anläggningarna, s.k. ”woodhenges” och ”kulthus”.

C1:
C2:
P1C2:
P4:

Tesen i den tredje texten lyder: ”Stenarna uttrycker religiösa föreställningar riktade motsolen”. ”. I P1 och P2 argumenterar man för att formen och ornamentiken påminner om solenvilket ökar både hållbarheten och relevansen av påståendet. Contraargumentet C1 är relativt
svagt då man inte vet exakt vilka andra dekorationer man menar och vilka argument som
använts för sådana tolkningar. I C2 är man tydligare med vilka andra artefakter man pratar om
men inte heller här får man någon bakgrund till varför man tolkat dem som spelbrickor.
Dessutom lyfts en viktig poäng fram i P1C2, att de olika stenarna har påträffats i samma
rituella kontexter, vilket ökar relevansen men hållbarheten ökar inte eftersom det inte
nödvändigtvis innebär rituella praktiker riktade mot solen. P4 informerar mer specifikt vad denrituella kontexten innefattar och det förstärker övertygelsen om stenarnas rituella funktion
men inte specifikt någon soldyrkan. Relevansen är hög i det argumentet men hållbarheten är
lägre.
I tesen används påstås det att dekorerade stenar kan ses som ett uttryck för soldyrkan men
man är inte särskilt tydlig med vilka stenar man menar. Hade man i stället hänvisat till
dekorerade stenar med solmönster så skulle det blivit mycket tydligare. Att stenar med
solmönster påträffade i rituella kontexter varit en del av soldyrkan känns övertygande. Dockbenämner man alla dekorerade stenar som solstenar vilket inte är hållbart.
27

2.2.4. Text 4:”SOLSTEN” OCH ”RISPEBJERG OG VASAGÅRD” (NIELSEN & THORSEN
2015A+B)
T:

Solstenarna som en del av en solkult.

P1:

På flera av de runda stenarna syns strålande linjer som utgår från stenens mittpunkteller från en cirkel.
Några av stenarna har endast några få ristade linjer och några är helt odekorerade
men rundade.
Stenarna påträffades i en rituell kontext, i stolphålen till s.k. kulthus, med rituelladeponeringar av brända- flintyxor, djurben och lerklining.

C1P1:
P2:

Den fjärde argumentsdeskriptionen är på två kortare texter i en artikel i tidskriften SKALK
och tesen lyder: ”solstenarna är en del av en solkult”. P1 argumenterar för ornamentikens
liknelse till en sol och solstrålar vilket är hållbart och relevant. C1P1 är ett contraargument
som lyfter fram stenar som inte har tydliga solmönster och stenar utan ornamentik vilket
försvagar benämningen ”solstenar”. P2 hänvisar till stenarnas rituella kontext som i
tolkningsprocessen är väldigt relevant och hållbart.
Det är relativt få argument som presenteras i texterna men de är relevanta och hållbara
vilket ökar tesens beviskraft. Argumentationen för stenarna som en del av rituella praktiker
riktade mot solen är väl underbyggd, dock används ordet ”solstenar” i tesen men man
inkluderar stenar utan solmönster vilket jag som läsare inte blir övertygad om.

2.2.5. Text 5:”LYS OVER LAND” (KAUL ET AL. 2016B)
T:
P1:
P2:

Dekorerade stenar, s.k. solstenar, kan ha ingått i ritualer riktade mot denlivgivande solen.
Stenarna är dekorerade med cirkulära mönster som uppfattas som solbilder dåvissa av cirklarna har en strålkrans.
Solstenarna är funna på rituella samlingsplatser.

C1P1:

Vissa av stenarna har annan geometrisk form och mönster som kan inte tolkas
som solbilder.
P1C1P1: Stenarna med annan form och mönster har påträffats i samma rituella eller
religiösa kontext och bör då haft en viss betydelse.
P3:
Solstenarna kan ha använts tillsammans med de s.k. markstenarna i en ritual där
solstenen förts över markstenen för att säkra ljus och fruktbarhet över mark och
land.
Den femte texten är en artikel i tidskriften SKALK och tesen lyder: ”solstenar kan ha ingått
i ritualer riktade mot solen”. P1 argumenterar för att det finns solbilder på stenarna och P2
28

hänvisar till stenarnas rituella kontext och båda argumenten anser jag vara hållbara och
relevanta. Contraargumentet C1P1 belyser det faktum att inte alla solstenar har vad man kan
tolka som solmönster men P1C1P1 hänvisar till att stenarna påträffats i samma rituella eller
religiösa kontext vilket har betydelse för tolkningen. Dock upplevs en försvagning av
hållbarheten i benämningen solstenar. P3 erbjuder ett möjligt samband mellan solstenarna ochmarkstenarna där de båda används i en sol- och fruktbarhetsritual. Detta är ett intressantargument som inte tidigare presenterats i forskningen och det påvisar både relationen mellan
stenarna och stenarnas relation till solen, oavsett ornamentik.
Argumenten i texten är hållbara och relevants och de uppfyller sitt syfte att övertyga
läsaren om stenarna med solmönster och deras rituella koppling till solen. Dock, som tidigare,inkluderas alla stenarna under benämningen solsten. Jag upplever en vilja i texten att separera
markstenarna från solstenarna och inte inkludera dem under samma benämning vilket skulle
vara ett steg i rätt riktning.

2.2.6. Text 6:”NEOLITHIC MINITURE ROCK ART: ON THE ISLAND OF BORNHOLM –INCLUDING TOPOGRAPHIC MOTIFS” (KAUL ET AL. 2016A)
T:

Neolitisk religion var fokuserad på solen vilket bland annat solstenarna vittnar om.

P1:Några av stenarna är nästan helt cirkelrunda, genom slipning av kanterna, och är
dekorerade med koncentriska cirklar med korta strålande linjer som utgår fråncirklarna (gloria).
Motiven på de runda stenarna har tolkats som solmotiv, ikonografiska renderingar
av solen omgiven med en gloria; de strålande linjerna liknar en strålande sol.
Några av stenarna är inte rundade och har dekorationer som inte kan liknas med
solmönster.
Även om vissa av stenarna inte kan tolkas som ”solstenar” så bör man tolka dem
tillsammans med solstenarna.
En av stenarna har man tolkat utifrån dekorationerna inneha en ”sol-sida” och en”mån-sida”
Solmönster förekommer bara på de runda stenarna.

P2:
C1:
P1C1:
P3:
P1P2:
P4:
P5:
P6:
P7:

Liknande mönster med solsymbolism förekommer på bland annat lerskivor, frånbåde Rispebjerg och Vasagård men också från andra platser med trattbägarkultur.
Om man jämför solstenarnas motiv med solmotiv på annan samtida media så kan
man följa motiven tillbaka i tiden, i alla fall i en bred ikonografisk mening.
Lerskedar med solmotiv som påträffats i rituella kontexter, daterade till ca 3200
f.v.t.
S.k. ”ögon-motiv”, som påträffats på bland annat dansk keramik frånmellanneolitikum, kan relateras till solen ikonografiskt, men de tolkades på 1970talet av processuella arkeologer som inte tog ikonografiska eller religiösa
tolkningar i beaktning.
29

P8:

P9:
P10:

P11:

Lerlock, både flata och kupade, har påträffats med vad man skulle kunna tolka som
solmotiv, och dekorationen påminner om solstenarna från Rispebjerg och
Vasagård.
Stenarna påträffas i rituella kontexter.
Neolitisk soldyrkan kan bland annat observeras i ett signifikant antal gånggriftervars öppningar riktas mot sydöst, i riktning mot soluppgången undervintersolståndet.
Neolitiska inhägnade monument och stencirklar på de brittiska öarna och Irland
visar också på en relation mellan soluppgångar och solnedgångar under vinter- ochsommarsolståndet.

Text 6 är den enda texten, av de jag analyserat, som enbart fokuserat på de ristade sandoch skifferstenarna och deras kontexter i sin undersökning. Tesen lyder: ” neolitisk religion
var fokuserad på solen vilket bland annat solstenarna vittnar om”. P1 P2 och P3 argumenterar
för ornamentikens likhet till solen vilket både är hållbart och relevant. Jag har kunnat
identifiera ett contraargument, C1, som belyser förekomsten av olika former och mönster på
stenarna, solstenar och s.k. växt- och markstenar med topografiska element. Man diskuterar
tolkningen av stenarna med topografiska motiv och man använder sig av jämförelser frånandra platser som stöd för sina tolkningar. I P1C1 argumenterar man för solstenarnas och växtoch markstenarnas samhörighet och betydelse då de påträffas i samma kontexter men man
diskuterar inte hur de relaterar till varandra i en rituell praktik.
Underargumentet P1P2 till det andra proargumentet i texten syftar till att stötta argumentet
om de runda stenarnas likhet till solen. Eftersom det enbart är de runda stenarna som har
solmönster så särskiljer de sig från de andra där man ännu inte kunnat påvisa någon koppling
mellan artefakternas form och ornamentik. P4, P5 och P8 hänvisar till möjliga solmönster på
bland annat lerdiskar och lerlock som även påträffats i liknande kontexter. Argumenten är
relevanta eftersom de belyser förekomsten av solmönster på samtida artefakter, påträffade irituella kontexter och kulturell samhörighet. P5 och P6 hänvisar till solmotivens historiska
bakgrund och förekomsten av solmotiv på något äldre artefakter, ca 3200 f.v.t. Argumenten är
relevanta och hållbara, även om relevansen försvagas något på grund av artefakternas skilda
material.
Förekomsten av solmönster är möjligtvis inte en ny företeelse bland det arkeologiska
materialet vilket proargumentet P7 vill upplysa om. Arkeologin har utvecklats genom tidernaoch perspektiv och tolkningar har förändrats. Möjliga solmönster kan identifieras på artefakterfrån tidigare neolitisk forskning vilket skulle styrka tesen om en möjlig soldyrkan underneolitikum. P9 argumenterar för betydelsen av den rituella kontexten vilket är relevant och
30hållbart. P10 belyser forskningen av neolitiska gånggrifter och deras relation till solen.
Argumentet är hållbart men relevansen försvagas då gånggrifterna är äldre än de ristadestenarna. P11 lyfter fram förekomsten av soldyrkan på samtida platser med liknande kontexteri Storbritannien och Irland vilket är hållbart och relevant.
Texten uppfyller sitt syfte att övertyga läsaren om solens roll i de rituella praktikerna. Att
man separerar de s.k. solstenarna från stenarna med växt- och markmotiv ökar tesens
trovärdighet. Argumenten som lyfter fram solmönster på annan media som är samtida, derituella kontexterna och olika platsers relation till solen ökar tesens beviskraftighet.

2.2.7. Text 7:”VASAGÅRD ØST 2018. UDGRAVNING OG DOKUMENTATION AF
PALISADER FRA SEN TRAGTBÆGERKULTUR PÅ BORNHOLM SAMTSTATUS OVER UNDERSØGELSERNE VED VASAGÅRD 2012–18” (THORSENET AL. 2018)
T:

Solstenarna som bevis för neolitisk soldyrkan.

P1
P2:

Solstenarna har påträffats i rituella kontexter, exempelvis cirkulära
stolphålsanläggningar och system-diken.
Solstenarna har inristade sol-, växt- och markmotiv.

C1P2:

Det är möjligt att stenarna med olika motiv bör särskiljas.

P3:

Solstenarna är påträffas i en kontext med andra artefakter med solmotiv, så somlerskivor och lerklining.
Skivor av bärnsten dekorerade med hjulkors påträffas hos den samtida
kugleamforakulturen i Polen och Baltikum, och de tolkas som tecken på soldyrkan
och tros ha använts som amuletter.
Solstenarna kan ha använts som amuletter.

P4:

p1P4:

Tesen lyder: ”solstenarna bevisar en neolitisk soldyrkan”. Jag har enbart identifierat ett
contraargument vilket används dels för att argumentera mot att alla dekorerade stenar
inkluderas under benämningen ”solstenar”, dels som en ursäkt för att man inkluderat alla
stenarna. Det är en grävrapport som argumenterar för sina tolkningar av solstenarna och
därför är det kanske inte heller relevant att lyfta fram argument som motsäger tolkningarna. P1
och P3 är relevanta och hållbara argument eftersom kontexter är viktiga för tolkningar av
artefakter. Proargumenten P2, P3 och P4 är alla relevanta och hållbara eftersom de lyfter framaspekter som övertygar läsaren om en eventuell soldyrkan. Att jämföra med andra samtida
platser i Europa med liknande fynd är till viss del relevant eftersom de är just samtida men
samtidigt är exempelvis bärnstenarna från Polen och Baltikum inte från samma kultur och har31därför en hel del olikheter bland de kulturella elementen. Dessutom består artefakterna av ett
annat material, bärnsten i stället för sand- och skiffersten, vilket påverkar relevansen.
Premissen p1P4 syftar till att öka relevansen av P4 genom att påpeka att solstenarna kan haanvänts som amuletter vilket de dekorerade stenarna också kan ha använts som.

2.2.8. Sammanfattning av analys
Det återfinns ett antal proargument som används i alla texterna och det är hänvisningen tillsolsymbolismen på några av stenarna och den rituella kontexten. Båda argumenten är
relevanta och hållbara och de påvisar en rituell relation som möjligen kan kopplas till solen.
Dock samlar man alla stenarna under benämningen solsten vilket upplevs både missledandeoch ohållbart. I två av texterna (Kaul et al. 2016a; 2016b) uttrycker man en vilja att separera
stenarna och man diskuterar olika tolkningar. Man presenterar teorin om relationen mellansolstenarna och markstenarna i ett rituellt sammanhang där solstenarnas ljus övermarkstenarna skulle leda till växtlighet och fruktbarhet. En väldigt intressant teori som jag
hoppas det forskas mer om i framtiden.
Många av texterna känns upprepande vilket kan bero på att man ofta hänvisar till varandra
och använder sig av samma källor och liknande resonemang. Det återfinns även en viss
ytlighet hos några av texterna vilket troligtvis har att göra med i vilket sammanhang depublicerats. De korta texterna har publicerats i tidskriften SKALK vilket är en
populärvetenskaplig tidskrift om dansk arkeologi och kulturhistoria. Texterna är skrivna av
forskare men på ett lättförståeligt och beskrivande sätt. Detta leder till att texterna är mer
informativa än analytiska och argumenterande.
Några av texterna hänvisar till liknande artefakter på andra platser. Man beskriverförekomsten av solmotiv på bärnsten i Polen och Baltikum som är samtida med solstenarna.
Man presenterar också forskningen om megalitgravar och deras relation till solen och månen
vilket skulle ge en kontinuitet för en soldyrkan som sträcker sig under flera hundra år underneolitikum. Man uttrycker även en önskan om nytolkningar på tidigare publicerat material
med nya perspektiv som eventuellt skulle påvisa förekomsten av en neolitisk solkult.
Förekomsten av solmotiv på både stenar, lerklining, lerkärl och lerdiskar vid Rispebjerg
och Vasagård ger en indikation på hur betydelsefull solsymbolismen bör ha varit för dåtidens
människor. Oavsett om den varit riktad mot solen eller inte så har den investerats i och den
har varit närvarande i många människors liv. Den återfinns på betydelsefulla platser som
samlat många människor under en längre tid. Symbolismen på bland annat stenarna har säkert
32även funnits i människors medvetande långt efter att den inte längre kunde upplevas visuellt
genom deras samband med de inhägnade platserna som är så utmärkande i landskapet.

3. DiskussionFrågan som jag presenterade i inledningen lyder: ”hur beskrivs och tolkas de inristadeskiffer-och sandstenarna och är argumenten välgrundade och beviskraftiga?”.
Tolkningsprocessen av de dekorerade stenarna visar tydligt att den rituella kontexten har
spelat en stor roll för tolkningarna av stenarna. Att man beskriver ornamentikens likhet tillsolen redan ett år efter att man påträffat de första stenarna ger en antydan om forskarnas fokus
på deras roll i en eventuell solkult. Det är inte nödvändigtvis fel att hänvisa till solen ibeskrivningarna av stenarna, ornamentiken liknar trots allt solmönster, men risken finns att
man tillskriver artefakterna förutfattade meningar. Man lägger också väldigt stort fokus på
stenarna som har solmönster och man använder dessa stenar för att tolka anläggningarna ochplatserna som arenor för en solkult under mellanneolitikum. Något jag saknar i det
publicerade materialet är en definiering av ordet kult. Definieringen skulle öka förståelsen för
forskarnas tolkningar och minimera risken för eventuella missförstånd.
I den tidiga tolkningsprocessen nämner man växt- och markstenarna men de bidrar inte
nämnvärt till platstolkningarna. Dock lägger man mer energi i de senare publikationerna på att
presentera eventuella tolkningar av samtliga stenar och sambandet mellan dem. Relationen
mellan stenarna är högst relevant för tolkningarna av platserna och praktikerna och deras
gemensamma relation till solen skulle ge teorin om en solkult ökad beviskraftighet.
Man hävdar att solstenarna enbart har påträffats på Bornholm, vilket är korrekt om man
bara pratar om de runda cirkelmönstrade stenarna, men det har påträffats dekorerade sandoch skifferstenar på andra platser i norra Europa. Vid Hindby Mosse i västra Skåne, enbosättning från övergången mellan tidig neolitikum och mellan neolitikum, påträffades eninristad sten med geometriskt mönster (Burenholt 1981; 1991). Ytterligare en plats där två
liknande inristade skifferstenar påträffades är från Östra Vemmenhög i östra Skåne (Larsson
1985, Larsson 1992). Även på Bornholm har man påträffat en inristad skiffersten när man
1979 grävde ut en mellanneolitisk bosättning vid Runegård daterad till 3200–3000 f.Kr.
Anledningen till att man fokuserat så mycket på de s.k. solstenarna är att det är ett
fascinerande fynd som bidrar med nya perspektiv och insikter om det neolitiska samhället.
Mönstren på några av stenarna påminner nämnvärt om solmotiv och deras runda form tillför
symbolismen ytterligare. Människorna har investerat både tid och energi på att forma och
33dekorera stenarna och sen har man medvetet placerat dem på utvalda betydelsefulla platser.
Solsymbolerna innebär inte i sin enskildhet förekomsten av en solkult men tillsammans med
den rituella kontexten är det en högst trolig tolkning. Det vore spännande att kunna spåra en
solkult ända bak till neolitikum.
Solen kan ha haft en betydelsefull roll för människorna men det utesluter inte
nödvändigtvis att andra himlakroppar eller gudomar varit viktiga i ritualerna. Precis somHårdh och Roslund (1991) presenterar om månens betydelse i gånggriftsmaterialet från ca
3200 f.v.t. så kan månen fortsatt varit betydelsefull senare. Teorin om växt- ochmarkstenarnas rituella samband med solstenarna i ceremonier är intressant. Det skulle ge en
fördjupad insikt om de rituella praktikerna som utövats på platserna och motivationen bakom
dem. De stenar man lägger minst fokus på är de odekorerade stenarna. De påträffas i samma
kontexter men vilken roll och betydelse har de haft i ritualerna? Varför har man bemödat sig
att forma stenarna men inte dekorera dem?
Att man samlar alla de inristade skiffer- och sandstenarna under benämningen solstenar
anser jag vara problematiskt. Stenarna utan solmotiv har ingen uppenbar relation till solenvilket gör att benämningen i vissa fall känns missledande. Risken med att ge stenarna en så
riktad benämning är att man lätt fastnar och låser sig vid en tolkning. Christopher Tilley(1999) diskuterar ”frusna metaforer” när han undersöker användandet av begreppet”megaliter” inom den arkeologiska forskningen (Tilley 1999:82–101). Begreppet solstenar
kan vara en enbart beskrivande term på de inskriptioner som identifierats på skifferstenarna
men användandet av solen inom rituella och religiösa sammanhang som det skrivits mycketom ger begreppet en annan innebörd. Risken med ett sådant begrepp är det blir till en frusen
metafor där begreppet tar över och strukturerar det arkeologiska medvetandet och förhindrar
ett eventuellt återskrivande av dåtiden (Tilley 1999:83). Forskningen blir så fokuserad på att
bevisa en eventuell solkult att det andra materialet används i samma riktning eller kanske
anses oviktigt. Bör man då i fortsättningen undgå benämningen solstenar? Inte nödvändigtvis.
Dock bör man förtydliga bakgrunden till benämningen och betydelsen som man tillskriverden.
Texterna som jag analyserat är tydligt riktade mot att stärka tolkningen om en neolitisk
soldyrkan eller solkult vilket försvårar argumentationsanalysen. De är inte debatterande eller
kritiska texter som syftar till att lyfta fram både pro- och contraargument. Dock kan man sehållbarheten och relevansen i argumenten och hur de ökar beviskraften hos tesen. Man lyfter
fram kontexter som med stor sannolikhet varit kopplade till rituella praktiker. Ornamentikens
34likhet till solen och jämförandet med forskning från andra, antingen samtida eller på annat sättrelaterade, platser bidrar till styrkandet av tesen. Man kan tydligt se att det är en text som
särskiljer sig från de andra och det är Kaul et al. 2016 (text 6). Det är en forskningsartikel som
främst fokuserar på ornamentiken och formen på stenarna. De andra texterna är antingen små
artiklar i tidskrifter (text 3, 4 och 5), delar av kapitel i böcker (text 1 och 2) eller en
grävrapport (text 7). Det är i Kaul et al. 2016 som läsaren blir tydligast övertygad om
stenarnas relation till solen tack vare argumentens underbyggnad med hållbarhet och relevans.
Under neolitikum har solen troligtvis varit väldigt viktig för de jordbrukande människorna
och den har varit, och är fortfarande, en konstant del av människors vardag. Vädret är ett
konstant diskussionstema i dagens samhälle och det påverkar väldigt många aspekter imänniskors liv. Solen kan vara skillnaden mellan rikedom och fattigdom, mellan liv och dödeller mellan en uppiggande och grå vardag. Oavsett hur solen påverkar människor så kan man
i alla fall konstatera att den påverkar människor. Oavsett om Rispebjerg och Vasagård varit
ceremoniella anläggningar för en neolitisk solkult eller inte så är platserna oerhört intressantaoch spännande. Anläggningarna har krävt ett enormt arbete och engagemang vilket involveratmånga människor. Att platserna haft stor betydelse för dåtidens människor är otvivelaktigt.
Det dyker hela tiden upp nya och uppseendeväckande fynd från utgrävningarna vid Vasagård
och spännande forskning finns att vänta i framtiden.

4. Slutsatser
Tolkningsprocessen av de ristade skiffer- och sandstenarna har för det mesta varit väldigt
fokuserad på att bevisa förekomsten av en neolitisk solkult. Det blir problematiskt när man
inkluderar samtliga stenar, oavsett motiv, under begreppet solsten eftersom dekorationens
liknelse till solen används som argument för en eventuell solkult. Stenarna, som man
kategoriserar som växt- och markmotiv, påvisar ingen liknelse till solen men man
argumenterar för sambandet genom att hänvisa till att stenarna påträffats i samma rituellakontexter och bör därför haft en liknande betydelse och funktion. Att stenarna använts i ett
rituellt sammanhang känns väldigt sannolikt men att samtliga skulle använts i en rituell
dyrkan till solen är mindre uppenbart. Risken med att lägga för stort fokus på en viss kategori
av artefakter är att man kanske förbiser andra intressanta aspekter av det neolitiska samhället
som också vore relevanta för tolkningarna.
Solen har med största sannolikhet spelat en viktig roll för människorna, speciellt dejordbrukande människorna, under neolitikum och den har varit närvarande på ett eller annat
35sätt under deras liv. Precis som den är närvarande i människors liv idag och påverkar flera
aspekter av våra liv. Argumenten i texterna har uppfyllt sitt syfte att övertyga mig om
stenarnas närvaro i rituella sammanhang och solens betydelse för dåtidens människor. Jag ärövertygad om att det förekommit en solkult på Bornholm men det utesluter inte att andra
former av dyrkan förekommit. Månen, växter, fruktbarhet och väderfenomen, exempelvis
regn och sol, kan alla varit dyrkade i de rituella ceremonierna som kan ha utspelats vid deinhägnade anläggningarna vid Rispebjerg och Vasagård.

Källförteckning:
Andersen, Niels H. (1997). The Sarup enclosures: The Funnel Beaker Culture of the Sarupsite including two causewayed camps compared to the contemporary settlements in the area
and other European enclosures. Århus: Århus University Press.
Andersen, Niels H. (1999). Saruppladsen. Tekst. Sarup vol 2. Höjbjerg: Jysk Arkæologisk
Selskab og Moesgård Museum.
Andersen, Niels H. & Madsen, Torsten. (1978). ”Skåle og bægre med storvinkelbånd fra
yngre stenalder. Overgangen mellem tidlig- og mellemneolitikum”. Kuml 1977. Köpenhamn:
Nordisk Forlag, s. 131–160.
Berggren, Åsa. (2002). ”Reflexivitet inom arkeologin”. I: Berggren, Åsa & Burström, Mats
(red.). Reflexiv fältarkeologi? Stockholm: Malmö: Riksantikvarieämbetet & Malmö
kulturmiljö, s. 19–28.
Björnsson, Gunnar, Kihlbom, Ulrik och Ullholm, Anders. (2009). Argumentationsanalys:
Färdigheter för kritiskt tänkande. Stockholm: Natur & Kultur.
Boréus, Kristina. (2018). ”Argumentationsanalys”. I: Boréus, Kristina & Bergström, Göran(red.), 4:e uppl. Textens mening och makt. Metodbok i samhällsvetenskaplig text- och
diskursanalys. Lund: Studentlitteratur AB, s. 93–130.
Boréus, Kristina & Bergström, Göran. (2012). ”Argumentationsanalys”. I: Boréus, Kristina &Bergström, Göran (red.), 3:e uppl. Textens mening och makt. Metodbok isamhällsvetenskaplig text- och diskursanalys. Lund: Studentlitteratur AB, s. 91–138.
Boréus, Kristina & Seiler Brylla, Charlotta. (2018). ”Kritisk diskursanalys”. I: Boréus,
Kristina & Bergström, Göran (red.), 4:e uppl. Textens mening och makt. Metodbok isamhällsvetenskaplig text- och diskursanalys. Lund: Studentlitteratur AB, s. 305–351.
Brennan, Martin. (1983). The Starts and the Stones. Ancient Art and Astronomy in Ireland.
London: Thames and Hudson.
Burenholt, Göran. (1981). Stenåldersbilder. Hällristningar och stenålderekonomi. Hällbilder
som samhällsdokument från sten- och bronsålder i Europa och Nordafrika 5000–500 f.Kr”.
Stockholm: Stureförlaget AB.

36

Burenholt, Göran. (1991). Arkeologi i Sverige 1: Fångstfolk och herdar. Höganäs: Förlags
AB Wiken.
Burl, Aubrey. (1981). Rites of the Gods. London: J.M. Dent & Sons Ltd.
Burl, Aubrey. (2005). Prehistoric Astronomy and Ritual, 2:a uppl. Buckinghamshire: Shire
Publications LTD.
Davidsen, Karsten. (1974). ”Neolitiske lerskiver belyst of danske fund”. Aarbøger for Nordisk
Oldkyndighed og Historie 1973:5–72.
Davidsen, Karsten. (1978). The Final TRB Culture in Denmark: a settlement study.
Köpenhamn: Akademiskt Förlag.
Davis, Stephen & Rassman, Knut. (2021). ”Beyond Newgrange: Brú na B ´oinne in the later
Neolithic”. Proceedings of the Prehistoric Society 87, s. 189–218.
https://doi.org/10.1017/ppr.2021.6
Fairclough, Isabela & Fairclough, Norman. (2012). Political discourse analysis: a method foradvanced students. Abingdon: Routledge.
Henriksson, Göran. (1989). ”De västgötska gånggrifternas samband med solkult”. Falbygden
1989(43), s. 62–88.
Hårdh, Birgitta & Roslund, Curt. (1991). ”Passage Graves and the Passage of the Moon”. I:
Jennbert, Kristina, Larsson, Lars, Petré, Rolf & Wyszomirska-Werbart, Bozena (red.) Regions
and Reflections. In Honor of Märta Strömberg. Lund: Almqvist & Wiksell International, s.
35–43.
Iversen, Rune, Thorsen, Michael, & Andresen Jens-Björn R. (2022). ”Neolithic Cupmarks
from Vasagård on Bornholm, Denmark: Dating the Rock Art Tradition in Southern
Scandinavia”. European Journal of Archaeology 25 (2), s. 155–175.
Jörgensen Winther, Marianne & Phillips, Louise. (2000). ”Diskursanalys: som teori och
metod”. Lund: Studentlitteratur AB.
Kaul, Flemming. (1997). ”Tegneøvelser”. I: SKALK 1997(1), s. 10–13.
Kaul, Flemming, Nielsen, Finn Ole S. & Nielsen, Poul Otto. (2002). ”Vasagård og
Rispebjerg. To indhegnede bopladser fra yngre stenalder på Bornholm”. Nationalmuseets
Arbejdsmark 2002, s. 119–138.
Kaul, Flemming, Andresen Jens-Björn R. & Thorsen. Michael S. (2016a). ”Recent finds ofNeolithic miniature rock art on the island of Bornholm – including topographic motifs”.
Adoranten, Scandinavian Society for Prehistoric Art 2016, s. 5–36.
Kaul, Flemming, Andresen, Jens-Björn R. & Thorsen, Michael S. (2016b). ”Lys over land”. I:
SKALK 2016(5), s.14–17.
Klassen, Lutz. (2014). Along the Road: Aspects of Causewayed Enclosures in South
Scandinavia and Beyond (East Jutland Museum Publications, 2). Aarhus: Aarhus University
Press.

37

Larsson, Lars. (1985). ”En kustboplats från tidig bondestenålder i södra Skåne”. Ale:Historisk tidskrift för Skåneland 1985(4), s. 1–14.
Larsson, Lars. (1991). ”Axes and Fire – Contacts with the Gods”. I: Olausson, Deborah &Vandkilde, Helle (eds.). Form, Function and Context. Material culture studies in
Scandinavian archaeology. Stockholm: Almqvist & Wiksell International, s. 93–103.
Larsson, Lars. (1992). ”Neolithic Settlement in Skateholm Area, Southern Scania”. I: Larsson,
Lars (red.) Meddelanden från Lunds universitets historiska museum 1991–1992. Lund: Lunds
universitets historiska museum, s. 5–43.
Nielsen, Finn Ole S. (1989). ”Bornholms bebyggelse i yngre stenalder – etforskningsprojekt”. I: fra Bornholms Museum 1987–1988. Rönne: Bornholms Museum, s. 63–
72.
Nielsen, Finn Ole S. (1996). ”140. Borggård”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 1995.
Köpenhamn: Det Arkæologiske Nævn, s. 143.
Nielsen, Finn Ole S. (1998). ”Nyt om Ringborgen på Rispebjerg”. Bornholms museum,
Bornholms Kunstmuseum 1996–1997. Rönne: Bornholms Museumsforening, s. 77–96.
Nielsen, Finn Ole S. (2002). ”Bornholms Museums antikvariske arbejde 2000–2001”. I:
Knudsen, Ann Vibeke (red.) Bornholms Museum, Bornholms Kunstmuseum 2000–2001.
Rönne: Bornholms Museumsforening, s. 87–116.
Nielsen, Finn Ole S. (2014). ”Inledning”. I: Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. &Adamsen, Christian (red.) Solstensoen - På sporet af Bornholms bondestenalder. Rönne:Bornholms Museum, s. 9–14.
Nielsen, Finn Ole S. & Kofod, Gerda. (2006). Fortidsminder på Bornholm. Allinge:
Bornholms Regionskommune, Natur & Miljö.
Nielsen, Finn Ole S. & Nielsen, Poul Otto. (1991). ”The Middle Neolithic Settlement at
Grødbygård, Bornholm”. I: Jennbert, Kristina, Larsson, Lars, Petré, Rolf & WyszomirskaWerbart, Bozena (red.) Regions and Reflections. In Honor of Märta Strömberg. Lund:
Almqvist & Wiksell International, s. 51–66.
Nielsen, Finn Ole S. & Thorsen, Michael S. (2010). ”Solkult på Rispebjerg”. I: Laursen,
Jesper & Jörgensen, Lars (red.) Dronning Margrethe og Arkæologien. Moesgård Museum &Nationalmuseet, Köpenhamn, s. 146–151.
Nielsen, Poul Otto. (1989). ”Neolitiske bopladser. Udgravningsmetodiske eksempler fra nye
undersøgelser”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 1988. Köpenhamn: DetArkæologiske Nævn, s. 11–26.
Nielsen, Poul Otto. (1996). ”Neolitikum”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 1995.
Köpenhamn: Det Arkæologiske Nævn, s. 69–73.
Nielsen, Poul Otto. (2000). ”Den indhegnede stenalderboplads”. I: Hvass, Steen (red.) Vor
skjulte kulturarv. Til Hendes Majestæt Dronning Margrethe II, 16. April 2000. Köpenhamn:
Det Kongelige Nordiske Oldskriftselskab, Jysk arkæologisk Selskab, s. 54–55.

38

Nielsen, Poul Otto. (2004). ”Causewayed camps, palisade enclosures and central settlementsof the Middle Neolithic in Denmark”. Journal of Nordic Archaeological Science 14, s. 19–33.
Nielsen, Poul Otto & Nielsen, Finn Ole S. (1994). ”119. Vasagård, 06.02.05 Åker, Befæstet
anlæg/boplads, Yngre stenalder, Dyrkning”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 1993.
Köpenhamn: Det Arkæologiske Nævn, s. 134.
Nielsen, Poul Otto & Nielsen, Finn Ole S. (2014). ”Grødby. Toskibede huse og runde anlæg”.
I: Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. & Adamsen, Christian (red.) Solstensoen - Påsporet af Bornholms bondestenalder. Rönne: Bornholms Museum, s. 119–150.
Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. & Adamsen, Christian (red.). (2014a). Solstensoen På sporet af Bornholms bondestenalder. Rönne: Bornholms Museum.
Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. & Thorsen, Michael S. (2014b). ”Vasagård –Stenalderboendernes samlingsplads vid Læsåen”. I: Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S.
& Adamsen, Christian (red.) Solstensoen - På sporet af Bornholms bondestenalder. Rönne:Bornholms Museum, s. 81–106.
Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. & Thorsen, Michael S. (2014c). ”Rispebjerg. En
centralplads fra sen tragtbægerkultur”. I: Nielsen, Poul Otto, Nielsen, Finn Ole S. &Adamsen, Christian (red.) Solstensoen – På sporet af Bornholms bondestenalder. Rönne:Bornholms Museum, s. 107–118.
Nielsen, Poul Otto, Andresen, Jens-Björn R. & Thorsen, Michael S. (2015). ”Vasagård på
Bornholm – palisader, solsten og et 4,900 år gammelt, dekoreret kulthus”. Nationalmuseets
Arbejdsmark 2015, s. 50–63.
Nielsen, Poul Otto & Thorsen, Michael S. (2015a). ”Solsten”. SKALK 2015(1), s. 16–17.
Nielsen, Poul Otto & Thorsen, Michael S. (2015b). ”Rispebjerg og Vasagård”. SKALK
2015(1), s. 18–23.
Nielsen, Svend. (1999). The Domestic Mode of Production – and Beyond. An archaeologicalinquiry into urban trends in Denmark, Iceland and Predynastic Egypt. Köpenhamn: Det
Kongelige Nordiske Oldskriftselskab.
North, John. (1996). Stonehenge. Neolithic man and the Cosmos. London:
HarperCollinsPublishersNæss, Arne. (1992). Empirisk semantik. Stockholm: Almqvist & Wiksell.
O’ Kelly, Michael J. (1982). Newgrange. Archaeology, art and legend. London: Thames andHudson Ltd.
Roberts, Jack. (2015). ”The Brú Na Boinne. The Great Passage Cairns and Prehistoric art ofthe Boyne Valley”. Adoranten 2015, s. 44–65.
Thorsen, Michael S. (1999). ”169. Brogård”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 1998.
Köpenhamn: Det Arkæologiske Nævn, s.148–149.
Thorsen, Michael S. (2002). ”177. Brogård”. I: Arkæologiske udgravninger i Danmark 2001.
Köpenhamn: Kulturarvsstyrelsen, s. 123.
39

Thorsen, Michael S., Nielsen, Finn Ole S. & Nielsen, Poul Otto. (2018). VASAGÅRD ØST
2018. Udgravning og dokumentation af palisader fra sen tragtbægerkultur på Bornholm samt
status over undersøgelserne ved Vasagård 2012–18. Bornholms Museum & Nationalmuseet.
https://www.kulturarv.dk/fundogfortidsminder/Lokalitet/136628/
Thorvildsen, Knud. (1946). ”Grønhøj ved Horsens. En Jættestue med Offerplads”. Aarbøger
for Nordisk Oldkyndighed og Historie 1946, s. 73–94.
Tilley, Christopher. (1999). Metaphor and Material Culture. Oxford: Blackwell Publishers
Ltd.
Toulmin, Stephen. (1958). The Uses of Argument. London: Cambridge University Press.
Watt, Margrethe. (1996). ”Det antikvariske arbejde 1994 – 1995”. I: Knudsen, Ann Vibeke(red.) fra Bornholms Museum 1994 – 1995. Rönne: Bornholms Museum, s. 49–58.

Illustrationer:Fig. 1: VAS#1034 ”Solsten” från Vasagård, Bornholm.
https://samlinger.natmus.dk/do/asset/13828
Fig. 2: VAS#1708 Sten med spindelvävsornamentik från Vasagård.
http://samlinger.natmus.dk/DO/13824
Fig. 3: VAS#1567 från Vasagård med växtliknande mönster, ca 3 x 3 cm.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 4: Ornamenterad sten från Rispebjerg med steg-mönster.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 5: VAS #682 från Vasagård med rektangulära mönster.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 6: VAS#3730 från Vasagård med så kallat fält-mönster.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 7a: VAS#3770 från Vasagård med sol-mönster.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 7b: VAS#3770 från Vasagård med mån-mönster.
https://rockartscandinavia.com/images/articles/a16kaulmfl.pdf
Fig. 8: Rekonstruktion av en cirkulär anläggning vid Rispebjerg.
http://bornholmsecrets.com/castles-forts/rispebjerg-ring-fort/
Fig. 9: VAS#1688 Ornamenterad lerklining med fragment av brända djurben.
https://samlinger.natmus.dk/do/asset/69272
Fig. 10: VAS#1691 Ornamenterad lerklining.
https://samlinger.natmus.dk/do/asset/69274
40