LIITE 13

Asiantuntijalausunto
Hanna Nohynek, LT ylilääkäri

Asianajotoimisto Merilampi Oy / asianajaja Jussi Ikonen on pyytänyt minulta THL:n ylilääkärinä jarokotetutkijana asiantuntijalausuntoa liittyen Helsingin käräjäoikeudessa vireillä olevaan oikeudenkäyntiin L
706/2022/1504. En ole perehtynyt kyseisen jutun oikeudenkäyntiaineistoon, mutta minulle on kerrottu
taustaksi, että asia liittyy tilanteeseen, jossa henkilöltä on evätty pääsy ravintolaan puuttuvan
koronatodistuksen (koronapassi) vuoksi.
Asiantuntijalausunnossa minua on pyydetty esittämään perusteltu näkemykseni koronatodistuksen
tarkoituksesta sekä sen toimivuudesta suhteessa sillä tavoiteltuihin hyötyihin. Lisäksi minua on pyydetty
lausumaan THL:n puolesta laitoksen käsityksestä koronarokotteen tehokkuudesta koronapassiin liittyvää
lainsäädäntöä valmisteltaessa sekä sen jälkeen.
Lausuntoni koskee asian hahmottamiseksi ja mahdollisesti ratkaisemiseksi tarpeellisia kysymyksiä, mutta seei sisällä kannanottoa kyseiseen oikeudenkäyntiin muutoin.
Vastaan minulle esitettyihin kysymyksiin seuraavasti:1) Mikä oli koronapassin tarkoitus eli mitä hyötyjä sillä tavoiteltiin?
Vuonna 2021 koronapassia suunniteltiin yhtenä koronapandemian torjuntakeinona monien joukossa, ja
sillä pääasiassa pyrittiin rajoittamaan SARS-CoV-2 viruksen aiheuttamaa epidemian leviämistä javaikuttamaan terveydenhuollon kantokyvyn säilyttämiseen.
Yksilön näkökulmasta koronapassilla ajateltiin olevan rokotushalukkuutta lisäävä vaikutus, joka
toteutuessaan lisäisi yksilön suojaa virustartunnoilta, vakavalta koronataudilta ja mahdolliselta kuolemalta.
Yhteiskunnan näkökulmasta koronapassin toivottiin sekä vähentävän varsinkin riskiryhmiin kuuluvien
joutumista vakavan koronan vuoksi sairaalahoitoon että auttavan yhteiskunnan toimintojen ja palveluiden
auki pysymisessä ja sitä kautta myös väestön terveyden ja toimeentulon edistämisessä. Oli hyvin tiedossa,
että Suomessa ei ollut riittävästi tehohoidon paikkoja, jos epidemia olisi syksyllä 2021 lähtenyt samalla
tavalla kiihtymään kuin esimerkiksi Kiinassa ja Italiassa alkuvuonna 2020.
Taustalla koronapassin tekniseen toteutukseen myötävaikutti myös EU:n komission pitkäaikaisempi toive
kansallisten ja jopa EU-tasoisten standardoitujen digitaalisten rokotustodistusten luomisesta: koronapassia
ajateltiin pilotiksi tällaiselle todistukselle, joka hyvin toteutuessaan käsittäisi kaikki väestön rokotukset,
iästä ja rokoteantigeenista riippumatta. Digitaalista rokotustodistusta oli toivottu pitkään sekä kansalaisten
että monien eri toimijoiden suunnasta. Pandemian opeista ajateltiin saatavan laajempaa yhteiskunnallista
hyötyä kuin vain koronan torjuntaa käsittävänä. Yhtenä lisävaikuttimena oli myös tulevaisuuden
mahdollisiin uuden taudin aiheuttamiin pandemioihin varautuminen.

2) Jälkikäteen tarkasteltuna, kuinka toimiva keino koronapassi oli sillä tavoiteltujen hyötyjen
saavuttamisessa?
Virallista vaikuttavuusanalyysia koronapassin toimivuudesta eli hyödyistä ja haitoista ei ole tehty Suomessa.
Kun passin lanseerausta harkittiin ja edistettiin, kiertävinä valtaviruksina olivat erilaiset pre-omikron

variantit Wuhan, alfa, beta ja delta, joista tiedettiin, että niitä vastaan rokotuksilla oli huomattava
suojateho sekä tartunnoilta, lieviltä tautimuodoilta että vakavalta taudilta ja kuolemalta.
Kansainvälisesti on arvioitu, että rokotusten suoja tartuttavuutta vastaan oli mRNA pohjaisella Comirnatyrokotteella (valmistaja BioNTech-Pfizer) noin 40–50 % deltaviruksen aiheuttamaa jatkotartuntaa vastaan,mutta se laski kolmen kuukauden jälkeen tasolle 25 %. Adenovirusvektorirokotteen Vaxzerian (valmistajaAstra Zeneca) tuottama tartuttavuuden vähenemä oli vähäisempi kuin Comirnaty-rokotteen, mutta
runsaamman mRNA-määrän Spikevax-rokotteen (valmistaja Moderna) aikaansaama suoja oli
todennäköisesti pidempi kuin Comirnaty-rokotteella. Kun otetaan huomioon sekä tartuntojen että
tartuttavuuden vähenemä, ensimmäisten kuukausien aikana toisesta mRNA-rokoteannoksestadeltavariantin valtakaudella rokotus vähensi kokonaistartuttavuuspotentiaalia noin 90 %. Myöhemmin, elinoin 3-6 kuukauden kuluttua toisesta annoksesta rokotus vähensi kokonaistartuttavuuspotentiaalia pitkällä
annosvälillä rokotetuilla noin 75 %. Tällaisilla lukemilla oli odotettavissa, että koronapassilla tulisi olemaan
merkitystä sekä epidemian kontrollin että sairaalahoidon kapasiteetin riittävyyden näkökulmasta.

Vuoden 2021 syksy oli kuitenkin haastava, sillä koronapandemia oli hyvin dynaamisessa tilassa. Omikron
variantin rantauduttua Suomeen loppuvuonna 2021 marras-joulukuussa ja vallattua tilaa preomikronvarianteilta kävi selväksi, että viruksessa tapahtuneiden mutaatioiden vuoksi saatavilla olevien
rokotteiden kyky estää tuolloin kiertävien virusten tartuntoja oli oleellisesti heikentynyt, vaikka suojateho
vakavaa tautimuotoa vastaan oli säilynyt erinomaisena. Tästä seurauksena oli, että myös rokotettu saattoi
tietämättään infektoitua koronaviruksella ja olla oireettomana tai hyvin lievin oirein tartuttava
ympäristölleen. Toki rokottamattomien tartuttavuus oli edelleen suurempaa ja pitkäkestoisempaa
rokotettuihin verrattuna.

3) Mikä oli THL:n käsitys koronarokotteen tehosta koronapassilainsäädäntöä valmisteltaessa ja
muuttuiko tuo käsitys myöhemmin?
THL puolsi koronapassia valmisteluvaiheessa sen arvioituihin yksilö- ja väestötason hyötyihin perustuen,
mutta marras-joulukuussa 2021 THL:n käsitys muuttui omikronvariantin rantautuessa Suomeen ja
ottaessa valtaviruksen aseman. Muistioissaan ja lausunnoissaan THL toi esille muuttuneen epidemiologisen
tilanteen ja sen vaikutukset sille, mitä koronapassin käytöltä voitiin odottaa.
Koronapassin lainsäädäntöä valmisteltaessa tilanteessa, jossa alkuperäiset ja sen rakenteen kanssa hyvinsamanlaiset virusvariantit deltavarianttiin asti olivat valtaviruksia THL näki, että laajasti käytettynä
koronapassilla voitiin hyvinkin mataloittaa epidemiakäyrää, eli hidastaa viruksen leviämistä Suomessa ja
siten helpottaa terveydenhuollon kuormitusta tilanteessa, jossa alkoi olla pulaa vaikeasti sairaiden sairaalaja tehohoitopaikoista.
THL lausui, että koronapassi kohdentaa rajoituksia siihen pieneen osaan aikuisväestöä, joka on
rokottamaton, ja joka siksi tuottaa sairaalataakkaa ratkaisevasti enemmän tartuntaa kohti kuin laaja
rokotettu enemmistö. Eli saavutettavissa oli paljon enemmän per rajoitettu ihminen kuin yleisillä, kaikkia
koskevilla rajoituksilla. Intervention tehokkuudella THL tarkoitti, että tavoite pyritään saavuttamaan
mahdollisimman pienin panoksin. Eri rajoitustoimilla pyrittiin myös yleisesti vähentämään tartuntoja, janiiden kaikkien kohdalla päti se, että tarkoituksenmukaista ja vaikuttavaa sairaalataakan vähentämiseksi oli
vähentää tartuntoja juuri heiltä, joilla se suurimmalla todennäköisyydellä johtaa sairaalahoitoon eli iäkkäillä
ja lääketieteellisiin riskiryhmiin kuuluvilla.

THL myös totesi, että koronapassia vielä tehokkaammin rokottamattomia olisi voitu suojata käyttämällä
rokotuspassia. Koronapassin voi saada myös negatiivisella testituloksella, mikä johti siihen, että passillarajoitettuun tilaisuuteen pääsi ilman rokotussuojaa. Vaikka rokote pienensi tartuntojen todennäköisyyttä
rokotetussa väestössä verrattuna rokottamattomaan väestöön, se ei tuottanut steriiliä immuniteettia.
Rokotettukin voi tartuttaa, mutta muiden rokotettujen joukossa mahdollinen tartunta ei tuota juurikaan
sairaalahoitotaakkaa. Sen sijaan ilman rokotussuojaa olevan henkilö voi saada rokotetulta tartunnan, joka
voi johtaa hyvinkin vakavaan taudinkuvaan.
Kun STM pyysi THL:lta lausuntoa vuodenvaihteessa 2021-2022 siitä, pitäisikö koronapassia jatkaa vielä
kolmen rokoteannoksen tai laboratoriotestauksen vaatimuksella, THL otti kielteisen kannan. Tähän vaikutti
sekä rokotteiden saatavuus ja kohdennus eri riskiryhmiin että yhä ilmeisemmäksi käynyt näyttö siitä, että
valtavirukseksi muodostunut omikronvariantti väisti sekä rokotusten että sairastumisen synnyttämää
immunologista suojaa, ja että tartunnat ja tartuttavuus sekä rokotetuilla että hybridi-immuniteetinomaavilla (s.o. rokote ja infektion muodostama suoja) oli mahdollista.
Tammikuussa 2022 THL katsoi, että tilanteessa, jossa valtaosalla väestöstä oli koronapassiin vaadittavat
rokotukset, mutta omikronin ollessa valtaviruksena, rokotukset eivät (niissä tilanteissa jossa koronapassi
olisi käytössä) tehokkaasti estä tartuntojen välittymistä eteenpäin, mutta vakavan sairastumisen riski on
rokotetuilla erittäin huomattavasti vähentynyt. Rokottamattomat testitodistuksen omaavat henkilöt olivat
samoin tartuntavaarassa ja heillä ei ollut rokotusten antamaa suojaa vakavaa sairaalaan johtavaa tautia
vastaan. Tästä syystä, sen hetkisessä epidemiatilanteessa, koronapassin, jonka saisi myös negatiivisellatestitodistuksella, ei voitu katsoa edistävän epidemian vakavien vaikutusten hallintaa, rokottamattomien
kansalaisten hengen ja terveyden suojaamista eikä terveydenhuollon kantokyvyn säilymistä. Näin ollen THL
katsoi, että koronapassin käytössä passi tulisi myöntää vain rokotuksen tai sairastetun taudin perusteella.
Jos ennakkotesti-käyttö olisi ollut rokottamattomille vaihtoehto palvelujen käytölle, heidän riskinsä olisi
käytännössä ollut lähes samanlainen kuin jos palvelut olisivat olleet avoinna kaikille ilman mitään
rajoituksia tai passivaatimusta. Rokotetuille taas tämä olisi ollut vain pieni riskin lisäys.

Helsingissä, 30.8.2023

Hanna Nohynek
LT, ylilääkäri