1

Helsingfors hovrätt

22.6.2024

via: helsinki_muutoksenhaku.ko@oikeus.fi

Sökande av tillstånd att fortsätta:Mika Vauhkala
för

Aki

Nummel,Aki

Nummelin(Aki

Nummelin

Law

Office)Processadress:

aki.nummelin@gmail.com
Tfn. 0400432428
Postadress: Viimatie 14, 28190 Björneborg

Svarande:
1) Den finska staten
2) Fazer Restauranger Oy

ANSÖKAN OM TILLSTÅND FÖR VIDARE BEARBETNING
Asien:
Ansökan om tillstånd till fortsatt handläggning av Helsingfors tingsrätts dom i mål L706/2022/1504(31.5.2024, beslutsnummer 1017 5944)

Skäl för att ansöka om tillstånd att fortsätta förfarandet enligt rättegångsbalken:
Vi ber respektfullt Helsingfors hovrätt att bevilja sökandena tillstånd att överklaga hela domen,
eftersom det finns anledning att betvivla riktigheten av slutresultatet av tingsrättens beslut och det
inte är möjligt att bedöma riktigheten av slutresultatet av tingsrättens beslut utan att bevilja tillstånd
att överklaga.
Dessutom är det fråga om ett exceptionellt fall där man bedömer om lagen om smittsamma
sjukdomar är förenlig med grundlagen, Fazer Ravintolat Oy:s skyldighet att iaktta alla paragrafer ilagen om smittsamma sjukdomar i samma fall och samtidigt, Europeiska konventionen om demänskliga rättigheterna och Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och
Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och Europeiska konventionen om demänskliga rättigheterna och Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

2

Den bindande karaktären och tillämpligheten av Europadomstolens rättspraxis vid tillämpningenav lagen om smittsamma sjukdomar, grundläggande processuella frågor och tolkningen av
jämställdhetslagen. I detta avseende bör hovrätten med största respekt bevilja ytterligare tillstånd
att tillämpa lagen på andra liknande fall. Vi anser att Helsingfors tingsrätt helt har underlåtit att
bedöma relevansen av de ovan nämnda lagarna och rättspraxis i det mål som sökanden har väckt.

Ämne och grunder
Sökanden Mika Vauhkala (nedan antingen sökanden, Vauhkala eller sökanden) har hindrats frånatt komma in på Fazer Cafe (Kluuviksgatan 3, Helsingfors) den 10 december 2021 kl. 9.00.
Sökanden har krävts visa upp ett så kallat kupongpass som villkor för att komma in på
restaurangen. Sökanden hade inte ett sådant pass, varför han avvisades från caféet. Sökanden anser
att kravet på att visa upp ett pass i hans fall var omotiverat och rättsstridigt, bland annat på grund
av atta) han har varit vid perfekt hälsa när han gick till kaféetb) han eller hon inte tillhör en "riskgrupp" och, med vetskap vid tidpunkten om att
kranskärlsvaccin orsakar skadliga biverkningar, inte kunde ha tvingats att ta ett potentiellt
skadligt kranskärlsvaccinc) Enligt de uppgifter som överläkaren vid THL Hanna Nohynek och infektionsläkaren vid
HNS Asko Järvinen gav i tingsrätten var kranskärlsvaccinet avsett att skydda endast dem
som hade fått det, och Vauhkala kunde inte genom att själv ta kranskärlsvaccinet ha skyddatnågon på Fazer Cafe från kranskärlssjukdom. Detta bekräftas också av vår skriftliga
bevisning, där Europeiska läkemedelsmyndigheten bekräftar Nohyneks och Järvinens
uppgifter: kranskärlsvaccinet skyddade endast dem som hade tagit kranskärlsvaccinet.
d) Sökanden anser att kravet på vaccination som villkor för tillträde till ett kafé (enligt artikel
1 i protokoll nr 12 till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande friheterna skall staten säkerställa att enskilda inte godtyckligt
hindras från att bland annat äta på en restaurang) strider mot hans övertygelse och religion,
eftersom troende utgör Jesu kropp på jorden och Jesu kropp inte får förorenas med
skadliga ämnen.
e) redan i december 2021 var det känt för läkarkåren att de kranskärlsvacciner som användes
för att kvalificera sig för kranskärlspasset inte förhindrade spridningen av kranskärlssjukdom
vid den tidpunkten. Detta bekräftades i tingsrättsförfarandet av bland annat THL:schefsläkare

3

Hanna Nohynek och Asko Järvinen, infektionsläkare vid HUS. Dessutom har vi lagt framomfattande medicinsk bevisning för tingsrätten om att kranskärlsvaccinerna inte har
förhindrat spridningen av kranskärlssjukdom. Nohynek och Järvinen har vittnat om att deredan sommaren 2021 har förmedlat denna information till statsrådet.
f) Konstitutionsutskottet har godkänt lagstiftningen om coronapass på grundval av att
medicinska bevis visar att coronavacciner förhindrar spridning av kranskärlssjukdom.
Samtidigt har konstitutionsutskottet krävt att regeringen följer utvecklingen av den
medicinska kunskapen om kranskärlssjukdom. Eftersom Nohynek och Järvinen vid
tingsrättsförhandlingen har uppgett att de har vidarebefordrat information om
kranskärlsvaccinens ineffektivitet till regeringen, och regeringen inte har inhämtat
information om kranskärlsvaccinens faktiska effektivitet ens från allmänt tillgängliga
informationskällor (som vi har lämnat många exempel på som skriftlig bevisning vid
tingsrättsförhandlingen), har regeringen uppenbarligen inte följt utvecklingen av den
medicinska kunskapen om vacciner. Vi hade gärna hört f.d. statsminister Sanna Marin, som
var ansvarig för statsrådsberedningen när lagstiftningen om räntepasset utarbetades, särskilt
i denna fråga, men tingsrätten har vägrat att låta oss kalla henne som vittne. Eftersom
regeringen inte har uppfyllt konstitutionsutskottets krav på att följa utvecklingen av den
medicinska kunskapen har lagstiftningen om koronarpasset inte utarbetats i enlighet med
konstitutionen, och den har definitivt inte tillämpats på det sätt som konstitutionen kräver.
På samma sätt har statsrådet inte följt utvecklingen av den medicinska kunskapen om
huruvida coronatesterna, de så kallade PCR-testerna, har varit giltiga för att med tillräcklig
säkerhet fastställa att en person har covid-19g) sökanden har kunnat äta frukost på Hotel Kämpp samma dag (10.12.2021) och under dekommande dagarna även på andra ställen, även på andra Fazer Restaurants Oy:sverksamhetsställen. Eftersom det i jämställdhetslagen sägs att "diskriminering är direkt omnågon på grund av personliga skäl behandlas mindre förmånligt än någon annan skulle habehandlats, behandlas eller skulle behandlas i en jämförbar situation", har denna
jämförbara situation uppstått på grund av detta, Vauhkala har kunnat komma in på andra
caféer/restauranger vid ungefär samma tidpunkt och enligt samma räntelagstiftning som
han inte har kunnat komma in på Fazer Café (Kluuvikatu, Helsingfors). Diskrimineringen
grundade sig på ett antagande om Vauhkalas hälsotillstånd då han inte behövde uppvisa ett
kupongkort. Vauhkala var dock fullt frisk när han besökte kaféet och han omfattades inte av
det sjukförsäkringssystem som gällde vid tidpunkten (10.12.2021).

4

på grundval av medicinsk kunskap, orsakade någon hälsorisk för andra personer på kaféet
genom sin närvaro på kaféeth) Fazer Ravintolat Oy har enligt sökandens uppfattning brutit mot jämställdhetslagen,eftersom bolaget direkt har diskriminerat Vauhkala, eftersom Fazer Ravintolat Oy:såtgärder inte har grundat sig på lag. Fazer Ravintolat Oy har underlåtit att iaktta 58 h och 58i § i lagen om smittsamma sjukdomar.
58 j § som gäller bolagets försummelse att göra upp en skriftlig plan för hur bolaget ska
fullgöra de skyldigheter och begränsningar som följer av Södra Finlands länsstyrelses beslut
samt 58 j § som gäller bolagets försummelse att informera Vauhkala om behandlingen av
personuppgifter i det räntebärande passet. Dessutom har Fazer Ravintolat Oy beslutat attbörja kräva att kunderna i dess cafeteria visar upp ett kupongkort under hela dagen, medan
kupongkort normalt krävs i cateringföretag först från kl. 17.00 och framåt. Detta har
motiverats med att Fazer Restauranger Ab på detta sätt har kunnat locka kunder till sina
lokaler utan att behöva iaktta några begränsningar i sina lokaler och därigenom maximera
sin vinst. Genom att neka tillträde till restaurangen kränktes den grundlagsfästa rätten tilllikabehandling och skydd för privatlivet när det gäller utlämnande av hälsouppgifter, rätten
till respekt för privatlivet, religions- och övertygelsefriheten och samvetsfriheten samt rätten
till icke-diskriminering som garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga
rättigheterna och de grundläggande friheterna och rätten till religions- och övertygelsefrihet
som garanteras i artikel 12 i Europakonventionen. Fazer Ravintolat Oy har underlåtit att
uppfylla sina skyldigheter enligt de mänskliga rättigheterna att respektera enskilda personers
värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter och att inte tolerera någon form av
diskriminering.
i) Statens lagstiftning om räntepass har också varit grundlagsstridig eftersom den har
möjliggjort en betydande överföring av offentlig makt till ett privat företag, i detta fallFazer Ravintolat Oy. Lagstiftningen har gjort det möjligt för ett privat företag att självt
bestämma när det ska krävas ett pass som villkor för inträde till en restaurang. Fazer
Ravintolat Oy har krävt ett kort som villkor för inträde under hela sin öppettid, vanligtvis
först efter kl. 17.00 i andra restauranger.
Enligt artikel 124 i konstitutionen kan "en offentlig förvaltningsuppgift anförtros åt en annan
person än.
till en offentlig myndighet endast genom eller med stöd av lag, om det är nödvändigt för att
myndigheten ska kunna fullgöra sin uppgift på ett korrekt sätt och inte undergräver
grundläggande rättigheter, rättssäkerhet eller andra krav på god förvaltning. Uppgifter som
innefattar betydande myndighetsutövning får dock endast anförtros en offentlig myndighet."
Tillträdesförbud till en restaurang under hela dagen som ett undantag från de övriga5

av företag inom samma sektor har inneburit en betydande myndighetsutövning, som endast
får anförtros en myndighet. Sökanden har vidare gjort gällande att den omständigheten att
en vanlig restauranganställd har rätt att kontrollera räntepasset, genom vilket den
restauranganställde fick tillgång till Vauhkalas personliga medicinska uppgifter, också
utgjorde en betydande myndighetsutövning.
j) andra kriterier för att erhålla ett koronarpass, förutom att bara ta koronarvacciner, har också
kränkt Vauhkalas grundläggande och mänskliga rättigheter. Det kan inte ha krävts att
Vauhkala ska drabbas av en smittsam sjukdom av allmänt intresse var sjätte månad.
Vauhkala, som är vid god hälsa och i gott skick, har aldrig insjuknat i coronaviruset. Matti
Muukkonen, doktor i juridik, vittnade vid tingsrättsförhandlingen - också på grundval av sin
enda referentgranskade juridiska artikel om coronapasslagstiftningen - att för att
coronapasslagstiftningen skulle ha säkerställt de grundläggande rättigheterna för friska
individer som av ideologiska skäl inte hade fått coronavaccination, skulle staten ha varit
tvungen att bekosta gratis coronatestning för alla, så att individerna kunde åtnjuta degrundläggande och mänskliga rättigheter som de har rätt till. För att få ett koronarpass o c h
å t n j u t a d e grundläggande rättigheterna för alla, i enlighet med artikel 6 i patientlagen,artikel 5 i Oviedokonventionen och punkt IV i den medicinska etiska koden, skulle de somvägrade det medicinska förfarandet ha varit tvungna att genomgå ett PCR-test var tredje dag
och betala mellan 100 och 200 euro varje gång. Detta skulle ha inneburit att de som vägradekoronarvaccinet skulle ha varit tvungna att betala mellan 1 000 och 2 000 euro per månad
med egna medel för att fullt ut kunna åtnjuta sina grundläggande och mänskliga rättigheter,vilket skulle ha varit helt orimligt ur ekonomisk synvinkel. Grundläggande och mänskliga
rättigheter måste kunna åtnjutas av alla, oavsett förmögenhet

Allvarliga handläggningsfel som inträffat under tingsrättsförhandlingarna och som förhindrat en
rättvis prövning av målet
Det är nödvändigt att få tillstånd till fortsatt handläggning på grund av ett antal allvarliga
handläggningsfel i tingsrätten, vilka har förhindrat en rättvis prövning av målet och äventyrat
sökandens rättssäkerhet.
Dessa allvarliga fel inkluderar:
1) Domaren Markku Saarikoski, den domare som handlade målet, var förhindrad att handläggamålet2) Domaren Marko Lepistö, den domare som handlade målet, var förhindrad att handlägga målet

63) Vägran att höra Sanna Marin, ett vittne som åberopats av sökanden, var inte rättsligt grundad.
4) Vägran att höra Satu Koskela, ett vittne som åberopats av sökanden, var inte lagligen grundad.
5) Det muntliga förhöret vid huvudförhandlingen med den av svaranden utsedde
juridiske experten Janne Salminen strider mot gällande rättspraxis6) Utfrågningen av Hanna Nohynek som sakkunnig var rättsstridig7) Det strider mot principen om jura novit curia att de förberedande handlingar som
svarandena har lämnat in tillåts utgöra skriftlig bevisning i målet.
8) Sökandens begäran om förhandsavgörande avseende statens tilldelning av kontrakt för
tillhandahållande av coronavaccin i Finland till sökanden avslogs, trots att sökandens
huvudsakliga grund var coronavaccinets ineffektivitet mot spridningen av covid-19.
Här följer en mer detaljerad uppdelning av de allvarliga fel som nämns ovan, med motiveringar.

Domare Markku Saarikoskis diskvalificering
Enligt 13 kap. 6 § andra stycket rättegångsbalken (OC, 4/1734) (441/2001) är en domare jävig om
han eller hon har ett förhållande till en part, antingen på grund av anställning eller på annat sätt, som,särskilt med hänsyn till arten av det mål som han eller hon har att handlägga, ger upphov till
berättigade tvivel om domarens opartiskhet i målet. Enligt punkt 2 i samma artikel utgör enbart detförhållandet att en part är en stat, en kommun eller ett annat offentligt organ inte något hinder enligt
punkt 1. Enligt artikel 7.3 i kapitel 13 i Code of Judicial Conduct är en domare också jävig omnågon annan omständighet som är jämförbar med dem som avses i detta kapitel ger upphov till
rimligt tvivel om domarens opartiskhet i ärendet.
Den 9.11.2023 fick vi veta att Markku Saarikoski, som var tingsdomare och ordförande i vårtmål, vid sidan av sitt domaruppdrag kommer att arbeta som medlare vid riksmedlarens byrå.
Den 16 september 2021 utsågs han för en treårig mandatperiod med början den 20 september
2021 (nyhet om detta: https://valtioneuvosto.fi/-/1410877/markku-saarikoski- medlare-vidbyrån-för-utnämnd-medlare).
Den andra svaranden i vår talan är finska staten. I praktiken är svaranden den finska regeringen,som är samma organ som utsåg Saarikoski till medlare för riksmedlarens byrå. Social- och
hälsovårdsministeriet, som är en del av statsrådet och i detta fall för dess räkning, har fått i uppdrag
att sköta talan för statens räkning. Dessutom lyder den nationella medlarens kontor administrativt
under arbets- och ekonomiministeriet. Det nämnda ministeriet spelade en nyckelroll i utarbetandet
av lagstiftningen om räntepasset, som är föremål för tvisten i förevarande mål.

7

Uppgiften om Saarikoskis bisyssla som av regeringen utsedd medlare vid riksmedlarens kansli kom
som en fullständig överraskning för oss, eftersom denna bisyssla inte nämns i det register överdomares anknytningar och bisysslor som förs av justitieförvaltningen (det s.k. Sisi-registret,
https://asiointi.oikeus.fi/sidonnaisuus-ja-sivutoimirekisteri/ilmoitus/search). Enligt uppgifterna i
registret har Saarikoski varit domare vid Helsingfors tingsrätt sedan den 1 september 2007 och harvarit suppleant på deltid i arbetsdomstolens expert- och sakkunnigledamöter från den 1 januari
2019 till den 31 december 2023. Sisi-registret borde också ha innehållit en hänvisning till
Saarikoskis treåriga tjänst som medlare vid riksmedlarens byrå. Denna tjänst lades dock till i Sisiregistret först efter det att Saarikoski hade uppmärksammats på våra anklagelser om obstruktion. I
sin förklaring sade Saarikoski att informationen "oavsiktligt hade utelämnats" från Sisi-registret.
I vår ansökan hävdade vi att den finska staten, i praktiken den finska regering som tillträdde 2021,
hade brutit mot Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Samma regering som vi påstår
har begått ett allvarligt brott mot de mänskliga rättigheterna har utsett Saarikoski till sin medlare.
Dessa fakta, tillsammans med det faktum att Saarikoskis ställning som medlare inte nämndes iregistret över domares anknytningar och bisysslor, vilket krävs enligt lag, ger enligt vår mening
rimliga skäl att tvivla på Saarikoskis opartiskhet i målet i den mening som avses i § 13:6(2) och §13:7.3 i KO.
Mot bakgrund av ovanstående har vi gjort en invändning enligt § 13:8 i rättegångsreglerna om att
domare Saarikoski var jävig.
Tingsrätten avslog Saarikoskes invändning om hinder genom beslut den 22 januari 2024 (dnr 1015
0438). Tingsrätten motiverade sitt beslut bl.a. med att "[d]et förhållandet att tingsdomaren
Saarikoskis bisyssla inte hade antecknats i föreningsregistret saknar betydelse för bedömningen[av jävsfrågan]". Detta faktum var emellertid ett av våra huvudsakliga skäl för att ifrågasätta
Saarikoskis jäv; Saarikoski hade försummat att i mer än två år anmäla detta ämbete till Sisiregistret.
Underlåtenheten att avge den lagstadgade förklaringen och det faktum att han agerade underöverinseende av statsrådet, som är medåtalad i Vauhkala-målet, ger upphov till rimliga skäl att hävda
att Saarikoski var jävig att leda juryn i Vauhkala-målet.
Dessutom anger tingsrätten följande i sitt beslut:
I förevarande fall är det motiverat att fästa uppmärksamheten på att
riksmedlingsinstitutet enligt uppgift inte har deltagit i det förfarande som avses iansökan.

8i förberedelsen av beslutet. Utgången av talan kommer inte heller att inverka påverksamheten vid riksmedlarens byrå eller dess personal. Förbindelsen mellanministeriet och Saarikoski måste anses vara tämligen avlägsen.
Vi har emellertid inte ens hävdat att den nationella medlarens byrå skulle ha spelat någon roll iberedningen av de beslut som avses i klagomålet, utan att detta skulle ha skett inom ramen för
ministeriet för sysselsättning och ekonomi, som är en del av statsrådet. Vi hävdade inte heller att
utgången av talan skulle ha haft någon inverkan på den nationella medlarens byrå eller dess personal.
Vi hävdade att ministeriet för sysselsättning och ekonomi är Saarikoskis löneutbetalare och att han
utnämndes till sin tjänst av samma regering som förberedde den omtvistade lagstiftningen om
räntepass.
Tingsrätten har således helt underlåtit att ta upp eller ignorerat de centrala grunderna för vårtestoppel-argument. Beslutet är därför inte tillräckligt motiverat på det sätt som krävs enligt
rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat
bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt att få ett motiverat beslut och att överklaga
det kan säkerställas på ett effektivt sätt.
Sökandens rätt att erhålla ett motiverat beslut och att överklaga detta beslut har nu avslagits,
eftersom motiveringen inte i sak eller överhuvudtaget bemöter de argument som sökanden har
anfört. Beslutet är därför rättsstridigt mot bakgrund av den rättsliga vägledning som ges iförstainstansrättens ovannämnda dom.

Domare Marko Lepistös diskvalificering
Enligt 13 kap. 7 § 2 mom. i rättegångsbalken (1.6.2001/441) är en domare jävig att på nytt behandlasamma mål eller en del av det vid samma domstol, om det finns grundad anledning att misstänka att
han eller hon på grund av ett tidigare avgörande eller av någon annan särskild orsak har en
förutfattad mening i saken.Enligt 13 § 3 mom. är en domare också jävig om någon annanomständighet som är jämförbar med dem som avses i detta kapitel ger anledning till skäligt tvivel
om domarens opartiskhet i saken.
Enligt Antti Tapanilas doktorsavhandling "Domarjäv" (Finlands Juristförbunds publikationer: Aserien 2007) kan en domares jäv påverkas av en förutfattad mening om en rättsfråga, som kan ha
uppkommit t.ex. i samband med en tidigare rättegång.
En domares förutfattade mening om en rättsfråga framgår av de avgöranden som han har meddelat i
liknande fall i förhållande till det aktuella målet (s. 307-308). Enligt Tapanila.

9

Om domaren uttrycker exceptionellt ovillkorliga åsikter utan att ta hänsyn till rättskällorna kan
detta ge upphov till misstankar om partiskhet som kan undergräva domarens opartiskhet (s. 309,
fotnot 269).
Tingsdomare Marko Lepistö har varit tingsdomare i mål L 706/2021/2416 (dom av den 10 september
2021, beslutsnummer 165570/2021). Målet gällde ersättning som sökandena krävde för brott mot
likabehandlingslagen när HUS/Helsingfors kvinnoklinik inte tog emot sökandena på grund av att deinte använde ansiktsmask. Kvinnokliniken hade vid den aktuella tidpunkten en gällande
rekommendation om användning av munskydd. Lepistö avvisade talan utan att utfärda stämning pågrund av bl.a. följande skäl"[Kärandeparternas] krav grundades på ett förnekande av allvaret i Coronapandemin, baserat på förnekelse. Enligt tingsrättens uppfattning baserades
emellertid det påstådda beteendet mot [kärandena] på vad som vid tidpunkten för
händelsen var ett allmänt uppfattat nödvändigt och oumbärligt sätt att skydda andras
hälsa och säkerhet i sjukhusmiljön.
Jämställdhetslagen kan inte skydda en enskild persons åsikt som är eller kan varaägnad att äventyra andra människors hälsa eller allmänna säkerhet."
I domen anges vidare att "[de sökande] var ett gift par som hade hindrats från att göra ett
fostervattensprov på grund av den åsikt som uttrycktes. De klagande hade uppgett att de inte troddepå allvaret i covid-19-pandemin och att maskerna åtminstone inte hjälpte mot sjukdomen.
Användningen av masker och visir ledde till att de båda fick en panikattack."
Domaren Marko Lepistö vägrade därför att delge HUS stämningen med motiveringen att han
själv hade hävdat att sökandenas yrkande grundade sig på ett förnekande av allvaret iräntepandemin, grundat på "förnekande". Något sådant påstående om "denialism" gjordes
emellertid inte i stämningsansökan. Dessutom var förfarandet mot sökandena (att kräva att deskulle bära mask) enligt domarens uppfattning grundat på ett nödvändigt och oundgängligt medel
för att skydda hälsa och säkerhet.
I 5 kap. 6 § rättegångsbalken föreskrivs att en talan ska avvisas och att målet ska avgöras utan att
något genmäle begärs:
Domstolen skall avvisa talan om käranden inte följer den uppmaning som avses iartikel 5 och ansökan är så ofullständig, oklar eller förvirrad att den inte kan läggas
till grund för rättegången, eller om domstolen av andra skäl inte kan ta upp målet till
prövning.

10

Domstolen ska avvisa talan genom dom i den mån den är uppenbart ogrundad.
I ingressen till artikel 6.2 och i rättspraxis har det slagits fast att en uppenbar avsaknad av grund för
en talan innebär en brist i den materiella grunden för talan som inte kan avhjälpas ens senare iförfarandet. En sådan situation uppstår när de faktiska omständigheter som käranden åberopar (deomständigheter som åberopas i målet) inte gör det möjligt för käranden att styrka vad han påstår isin stämningsansökan (s.k. rättslig ogrundadhet).
Domare Lepistö har därför redan innan stämningen utfärdades beslutat att stämningsansökan var
uppenbart ogrundad, i enlighet med artikel 5:6.2 i rättegångsreglerna. Enligt Lepistö hadesökandena inte ens påstått att de hade behandlats mindre förmånligt än andra kunder vid sjukhusetoch att de omständigheter som angavs i ansökan, på grund av att bevisbördan inte hade uppfyllts,
inte kunde leda till det resultat som sökandena hade yrkat, varför ansökan skulle avvisas. Detta
argument är emellertid absurt: Sökandena har uttryckligen angett som en faktisk omständighet att
villkoret för att de skulle få tillträde till fostervattensprovet den 23 mars 2021 var att de skulle bära
en mask eller ett visir och att de av hälsoskäl inte kunde bära en mask eller ett visir, det vill säga att
de behandlades mindre förmånligt än sjukhuskunder som bar en mask eller ett visir och som var
inskrivna på sjukhuset för behandling, på grundval av en förbjuden diskrimineringsgrund. Enbart
det förhållandet att kärandena inte uttryckligen "underströk" att de behandlades annorlunda än
kunder som bar mask är således mycket svårt att se som en tillräcklig grund för att det "uppenbart"
saknas rättslig grund för talan i den mening som avses i artikel 5:6.2 i rättegångsbalken.
En ändamålsenlig tillämpning av lagen
Lepistös partiskhet och det faktum att han i sitt resonemang hänvisar till 11 § andra stycket
diskrimineringslagen genom att uppenbarligen medvetet underlåta att citera resten av
bestämmelsen tyder också på att hans resonemang är partiskt. Han konstaterar emellertid att ensärbehandling är berättigad även om det saknas en bestämmelse som anger på vilka grundersärbehandlingen är berättigad, under förutsättning att särbehandlingen har ett syfte som är
godtagbart med hänsyn till grundläggande och mänskliga rättigheter och att medlen för att uppnå
detta syfte är proportionerliga. I bestämmelsen anges emellertid att denna bestämmelse inte är
tillämplig på bland annat myndighetsutövning eller utövande av offentliga förvaltningsuppgifter.
Lepistö kände till eller borde ha känt till att fostervattensprov omfattas av tillhandahållandet avrådgivningstjänster enligt 15 § hälso- och sjukvårdslagen (1326/2010), vilket omfattas av
utövandet av offentlig förvaltningsuppgift i den mening som avses i 11 § 2 mom. 1 punkten ilikabehandlingslagen. Således

11säger till exempel Eeva Nykänen i sin artikel "Privata tjänsteleverantörer som leverantörer av
offentliga social- och hälsovårdstjänster" (Lakimies-tidningen 3-4/2020 s. 8):"... social- och hälsovårdstjänster, som är de offentliga myndigheternas ansvar,
omfattas av den offentliga förvaltningen. Public service-uppdrag som anses vara
offentliga förvaltningsuppgifter kan till sitt innehåll likna tjänster som tillhandahålls
av den privata sektorn. Det avgörande för att definiera uppgiftens karaktär är om den
offentliga sektorn ansvarar för att organisera och finansiera tjänsterna... Exempelvis
omfattas inte tjänster som tillhandahålls av ett företag som tillhandahåller hälso- ochsjukvårdstjänster eller bostäder för äldre av public service-uppdraget, såvida inte
tillhandahållandet av tjänsten grundar sig på en lagstadgad skyldighet för - - kommunen att organisera tjänsten. Om tillhandahållandet av den aktuella tjänsten
grundar sig på ett sådant arrangemang, är det en offentlig förvaltningsuppgift som
den privata tjänsteleverantören utför i detta fall."
Utifrån Nykänens artikel är det klart att tillhandahållandet av barnhälsovårdstjänster - inklusive
fostervattensprov - är en offentlig förvaltningsuppgift, eftersom den grundar sig på kommunens
lagstadgade skyldighet att tillhandahålla dem enligt 15 § i hälso- och sjukvårdslagen.
Tillhandahållandet av fostervattensprov omfattas således av det lagstadgade kravet påsärbehandling enligt 11 § 1 mom. jämställdhetslagen och 11 § 2 mom. i den av Lepistö tillämpade
bestämmelsen gäller inte fostervattensprov. Följaktligen skulle fostervattenprovsklinikens
maskpåstående ha behövt grunda sig på en lag som antagits av parlamentet i enlighet med vad som
krävs i artikel 11.1 i jämställdhetslagen för att påståendet skulle uppfylla jämlikhetskravet ochdärmed vara lagligt. Användningen av munskydd har dock inte i något skede varit lagstadgad i
Finland, och även om regeringen våren 2021 lade fram ett lagförslag om detta, drog den tillbaka sittförslag den 31 mars 2021 och återkom aldrig till frågan.
Lepistös attitydmässiga användning av språket
Ordet "förnekelse" (ett ord som aldrig använts av kärandena själva) som används av kärandena i
Lepstein-målet förknippas i allmänhet med företeelser som är särskilt socialt förkastliga, såsom
klimatförnekelse, förintelseförnekelse och vaccinförnekelse. Se t.ex. Osmo Pekonens artikel den 27
april 2022 "Förnekare av många slag" (https://www.tiedetoimittajat.fi/tiedekeskiviikko/monensortin-denialisteja/), där det bl.a. konstateras att "förnekelse är vår tids sjukdom". Se också t.ex.
Syksy Räsäsäsäsens och Kari Enqvists artikel av den 5.5.2014 "Denialism, a collateral damage ofscientific progress?" (https://journal.fi/tt/article/view/41570), där redan i rubriken ordet "denialism"
kopplas till "skada"12

ett negativt, icke önskvärt fenomen. I båda skrifterna har ordet "förnekelse" i minst tio år
förknippats med en stark känsla av ogillande och undvikande i vanligt språkbruk.
Sökanden anser att Lepistös användning av ordet förnekande i samband med sökandens yrkande imålet måste anses vara ett uttryck för en exceptionellt ovillkorlig ståndpunkt, som är fristående frånrättskällorna, och som ger upphov till misstankar om en partiskhet som äventyrar domarens
opartiskhet (se ovan och Tapanila 2007 s. 309, fotnot 269).
Mot bakgrund av det ovan anförda anser sökanden att det står klart att Lepistös starka språkbruk idomen av den 10 september 2021 ger upphov till ett rimligt tvivel om hans opartiskhet vid
handläggningen av mål om bestridande av coronaråtgärder som rör liknande rättsfrågor, såsom iförevarande mål Vauhkala mot finska staten och Fazer, i den mening som avses i artikel 13.7.2 irättegångsbalken.
Eftersom Marko Lepistö har tillämpat likabehandlingslagen i mål L 706/2021/2416 på ovan nämnda
sätt på ett uppenbart ändamålsenligt sätt, har använt ett starkt anklagande språk i förhållande till
sökandens påståenden och har avvisat den aktuella talan utan att utfärda en stämning på uppenbart
oseriösa och/eller tvivelaktiga grunder, ger detta upphov till en välgrundad misstanke om att han
omfattas av OC 13:7.2 i lagen om räntepandemier i allmänhet och om mål om ifrågasättande av
ränteåtgärder i synnerhet. Sökanden anser att Lepistös partiskhet är sådan att han inte kan agera
objektivt och opartiskt i Vauhkala mot finska staten och Fazer.
Tingsrätten avslog Lepistös yrkande om hinder genom beslut den 19 mars 2024 (dnr 1016 1641).
Tingsrätten motiverade sitt beslut bl.a. enligt följande:
Vauhkalas uppfattning att tingsdomaren Lepistö hade gjort ett exceptionellt absolut
uttalande utan anknytning till rättskällorna grundade sig främst på atttingsdomaren Lepistö hade använt begreppet "förnekelse" som en del av sittresonemang.
Tingsrätten finner i detta avseende att enbart användandet av nämnda uttryck inte kananses utgöra ett från rättskällorna fristående uttalande, än mindre ett exceptionellt
ovillkorligt sådant.
Det avgörande är att målen L 706/2021/2416 och L 706/2022/1504 rör olika
rättsfrågor. I det första målet har domaren Lepistö inte gjort något rättsligt
ställningstagande som skulle kunna leda till en inkompetensbedömning i ett senare
mål.

13

fråga. Det finns inte skäl att göra en annan bedömning av denna slutsats på grundval
av ett enda uttryck som tingsdomaren Lepistö har använt.
Sammanfattningsvis konstaterar tingsrätten att partens egen uppfattning om
domarens jäv inte är avgörande utan tvivlet måste vara sakligt motiverat. Vauhkala
har inte åberopat någon bevisning till stöd för sitt påstående om bristande kompetens
som objektivt sett skulle ge upphov till ett rimligt tvivel på tingsfiskalen Lepistös
opartiskhet i målet.
Påståendet att distriktsdomare Lepistö inte var jävig måste därför avvisas.
Tingsrättens bedömning att Lepistös användning av begreppet "förnekelse" inte kan anses vara ett
rättskällelöst uttalande, än mindre ett exceptionellt absolut sådant, är felaktig. Tingsrättens
konstaterande att sökanden till stöd för sin jävsinvändning inte åberopat någon bevisning som
objektivt sett skulle ge upphov till ett rimligt tvivel på tingsdomaren Lepistös opartiskhet i målet ärockså felaktigt. Användningen av ordet "förnekelse", tillsammans med den medvetnarättstillämpningen och det faktum att talan avvisades utan att stämning utfärdades utan tillräckliga
skäl, gav upphov till objektivt välgrundade tvivel om Lepistös opartiskhet i andra mål där
koronaåtgärderna kritiserades.

Avslag på att höra vittnet Sanna Marin
Vi krävde en muntlig förhandling i tingsrätten av Sanna Marin, som var statsminister när
räntepasslagstiftningen utarbetades, på temat "vad regeringen har grundat sin uppfattning om
nödvändigheten av räntepasslagstiftningen på och hur regeringen har följt upp nödvändigheten av
att reglera räntebegränsningar i förhållande till förverkligandet av grundläggande rättigheter".
Tingsrätten vägrade att höra Marin som vittne i målet och motiverade sitt beslut den 27 februari 2024
bl.a. enligt följande:
Tingsrätten anser att målet rör konstitutionella och processuella rättsfrågor. En
enskild politikers åsikter eller uppfattningar, även om denne var premiärminister vid
den tidpunkt då den aktuella lagstiftningen antogs, saknar betydelse vid prövningenav sådana rättsfrågor.
Ärligt talat förstår vi inte ens vad tingsrätten menar med detta. Det finns utan tvekan åtminstone
konstitutionella frågor inblandade. Vi håller också med om tingsrättens

14

att de personliga åsikterna eller uppfattningarna hos Marin, som var premiärminister, är irrelevantanär man överväger de rättsliga frågor som är inblandade - nödvändigheten av
räntepasslagstiftningen och fullgörandet av regeringens skyldighet att övervaka den. Det som är
relevant är istället de konkreta åtgärder som regeringen vidtog eller inte vidtog under ledning av
statsminister Marin, och det är Sanna Marin, som var ansvarig för regeringen, som är bäst lämpad
att uttala sig i dessa frågor. Eftersom svarandena inte har lagt fram någon bevisning för att belysa
dessa rättsliga frågor, finns det ingen rättslig grund för att vägra höra Sanna Marin, och det hadedärför varit nödvändigt att höra Sanna Marin för att sökandens talan skulle kunna vinna framgång.
Enligt den uppfattning som kommer till uttryck i rättspraxis bör domstolen tillämpa
begränsningsregeln i OC 17:8 med viss försiktighet och inrikta begränsningsbesluten på klara ochtydliga fall. Det är svårt för en domare att begränsa antalet vittnen mot partens vilja, eftersom
domaren inte på förhand kan dra slutsatser om vittnenas trovärdighet, såvida det inte är uppenbart
att det finns för många vittnen (Vuorenpää m.fl. 2021, Prosessioikeus, Alma Talent 2021 s. 609; seäven HE 46/2014 s. 56 och LaVM 19/2014 s. 8).
Enligt förarbetena till OC 17:8 är det normalt motiverat att diskutera omfattningen av bevisningen
med parterna innan domstolen går vidare med att avvisa bevis enligt denna paragraf. I första handbör man om möjligt försöka nå en överenskommelse så att parterna frivilligt avstår från bevisningsom är onödig eller annars klandervärd (RP 46/2014 rd s. 57; se även Rautio m.fl., Bevisning: en
kommentar till 17 kap. rättegångsbalken, Edita lakitieto 2020 s. 85).
I förevarande fall har dock tingsrätten inte ens försökt att diskutera med parterna om det är
nödvändigt eller inte att höra Marin, utan endast ensidigt och utan någon praktisk motiveringuttalat att hans hörande inte skulle vara relevant för målet.
Det kan till och med vara en kränkning av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna om
beslutet att begränsa bevisningen inte är vederbörligen motiverat (t.ex. Suominen mot Finland
1.7.2003; se även Rautio m.fl. 2020 s. 85).
Tingsrätten har således uppenbarligen feltolkat vår bevisning i samband med Marin-förhöret; vifann inte något svar på frågan om vår bevisning om hur regeringen hade övervakat nödvändigheten
av regleringen av ränterestriktioner i förhållande till förverkligandet av grundläggande rättigheter.
Det fanns således ingen rättslig grund för att vägra att höra Marin.
Tingsrätten motiverade vidare sin vägran att höra Marin på följande sätt:

15

Enligt 17 kap. 8 § rättegångsbalken ska rätten avvisa bevisning som är irrelevant
eller annars obehövlig.
Förhöret med vittnet Sanna Marin är inte relevant i detta mål och det är därför onödigt
att höra henne i detta mål. Domstolen måste därför neka att höra henne i detta mål.
Dessutom konstaterade tingsrätten i sitt beslut av den 28 mars om hörande av Sanna Marini och
Satu Koskela att det i rättspraxis konsekvent har vägrats att höra ministrar och departementschefersom vittnen i liknande eller likartade mål.
Tingsrätten gjorde emellertid inte någon ytterligare hänvisning till sådan etablerad rättspraxis och
gav inte heller något resonemang om varför Marin-förhöret inte skulle vara relevant i detta mål.
Parterna har därför inte möjlighet att bedöma det rättsliga resonemang som ligger till grund för
denna rättspraxis. Beslutet är därför inte tillräckligt motiverat på det sätt som krävs enligt
rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om motiveringen av ett förvaltningsbeslut ärtillräcklig bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt att få ett motiverat beslut och
att överklaga det kan säkerställas på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut om vägran att höra Marin inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten praktiskt taget inte gav några konkreta skäl för vägran; mer
exakt gav tingsrätten inga konkreta skäl till varför Marins förhör inte skulle vara relevant för den
bevisfråga vi har tagit upp.
Tingsrätten reagerade endast på den bevisning som han hade uppfunnit och som han skulle ha hörts
om i rätten: hans uppfattning eller åsikt i frågan. Men som vi redan har konstaterat är Marins
uppfattningar och åsikter enligt vår mening irrelevanta för målet.
I själva verket angav tingsrätten inte ens några skäl för att vägra att höra Marin. Redan av detta skäl
var vägran olaglig.

Avslag på att höra vittnet Satu Koskela
Vi begärde att Satu Koskela, avdelningschef vid social- och hälsovårdsministeriet vid tidpunkten
för beredningen av räntepasslagstiftningen, skulle höras muntligen om frågan "vilken medicinsk
forskning eller juridisk bedömning som låg till grund för social- och hälsovårdsministeriets
anvisningar till regionförvaltningsverken".
Tingsrätten vägrade att höra Koskela som vittne i målet och motiverade sitt beslut den 27 februari2024 bl.a. enligt följande:16

Vidare saknar enligt tingsrätten synpunkter eller åsikter från den tjänsteman som
deltagit i beredningen av den aktuella bestämmelsen betydelse vid prövningen avsådana rättsfrågor som avses ovan. Enligt tingsrätten föreligger dessutom den aktuellabevisningen alltid i skriftlig form i lagstiftningsprojektet i form av ett utkast till
regeringsproposition och dess förarbeten, varför bevisningen ska ersättas med
dokumentbevis enligt artiklarna 3-4 i den bestämmelsen.
... Enligt 17 kap. 8 § rättegångsbalken ska rätten avvisa bevisning som är irrelevant
eller annars obehövlig.
... Förhöret med vittnet Satu Koskela är irrelevant i detta mål och bevisningen måste
ersättas med skriftlig bevisning, så förhöret med vittnet är onödigt i detta mål.
Domstolen måste därför vägra att höra henne i detta mål.
I Koskelas fall var vår bevisning baserad på vilken typ av medicinsk forskning eller juridisk
bedömning som STM:s vägledning till de regionala administrativa myndigheterna baserades på. Vihåller med tingsrätten om att Koskelas personliga åsikter, i likhet med Marins, är irrelevanta när det
gäller att bedöma de rättsliga frågorna. Den fråga som vi skulle ha velat höra Koskela om (STM:svägledning till regionförvaltningsverken) har emellertid inte framkommit i något skriftligt materiali något skede av förfarandet eller dess beredning; tingsrättens hänvisning till "sådan bevisning i
lagstiftningsprojektet, alltid i regeringens proposition och dess förarbeten" har ingenting att göra
med STM:s administrativa vägledning till regionförvaltningsverken, utan endast med beredningenav lagstiftningen.
Förhöret med Koskela kunde således inte ersättas med väsentligt mindre kostsam eller tidskrävandeoch väsentligt mer tillförlitlig bevisning och det fanns inte någon rättslig grund för att vägra höra
Koskela. Under alla omständigheter gäller det ovan nämnda uttalandet i rättslitteraturen om att
domstolen bör tillämpa begränsningsregeln i OC 17:8 med viss försiktighet och endast rikta
begränsningsbeslut till klara fall.
Dessutom konstaterade tingsrätten i sitt beslut av den 28 mars om hörande av Sanna Marini och
Satu Koskela att det i rättspraxis konsekvent har vägrats att höra ministrar och departementschefersom vittnen i liknande eller likartade mål.
Tingsrätten gjorde emellertid ingen ytterligare hänvisning till sådan etablerad rättspraxis och
förklarade inte heller på något sätt varför Koskela-förhöret var irrelevant i detta fall. Parterna har
därför inte möjlighet att bedöma det rättsliga resonemang som ligger till grund för

17denna rättspraxis grundar sig på. Beslutet är därför inte tillräckligt motiverat på det sätt som krävs
enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett förvaltningsbeslut är tillräckligt
motiverat bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt att få ett motiverat beslut och
att överklaga det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut om vägran att höra Koskela inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten praktiskt taget inte gav några konkreta skäl för vägran; mer
exakt, tingsrätten gav inte några konkreta skäl till varför hörandet av Koskela inte skulle vara
relevant i målet i förhållande till den bevisning vi har lagt fram.
I själva verket gav tingsrätten inte ens några skäl för att vägra att höra Koskela. Redan av detta skäl
var vägran olaglig.

Muntlig utfrågning av den juridiska experten Janne Salminen
Staten presenterade sin juridiska expert Janne Salmi för en skriftlig och muntlig utfrågning iförfarandet, förutom att han gav ett skriftligt expertutlåtande för rättegången. Enligt etablerad finsk
rättspraxis hörs dock inte juridiska experter muntligen i domstolsförhandlingar. Även svaranden,
finska staten själv, genom sitt ombud, har i sitt svar den 31 augusti 2022 till tingsrätten anfört
följande:
117. (Muntligt) hörande av juridiska experter är inte en del av det finska förfarandet.
Huvudprincipen är att domstolen känner till lagen (jura novit curia). Parterna(vanligtvis genom sina ombud/advokater) kan naturligtvis lägga fram sina rättsliga
argument i sina inlagor, och i synnerhet i slutrapporten, och kan hänvisa till och
lägga fram rättskällor och expertutlåtanden för domstolen om de så önskar.
Vi instämmer i den uppfattning som framförs i statens svar 31.8.2022 att juridiska experter i princip
inte bör höras muntligen som sakkunniga i finska domstolsprocesser. Vi ställer oss därför frågande tillvarför staten, helt i strid med sitt tidigare uttalande, ändå har kallat Salminen till muntlig förhandlingoch varför tingsrätten har accepterat detta.
Av skäl som anförts ovan anser vi att tingsrätten borde ha nekat Salminen muntlig förhandlingenligt 17 kap. 8 § rättegångsbalken, i dess lydelse enligt den nya lagen.

18

med betydligt mindre kostnader eller ansträngningar och med betydligt mer tillförlitlig bevisning(Salminens skriftliga sakkunnigutlåtande), och eftersom hans muntliga hörande ändå är onödigt
med hänsyn till den rådande finska rättskulturen. Denna uppfattning bekräftades under det muntliga
förhöret med Salminen vid huvudförhandlingen, eftersom han vid huvudförhandlingen inte sadenågot muntligt som inte redan hade lästs upp i hans skriftliga sakkunnigutlåtande, utan snarare
föreföll att endast läsa upp utdrag ur sitt skriftliga utlåtande.
Tingsrätten borde ha beaktat det ovan nämnda onödiga muntliga förhöret med Salminen som en
självklarhet, särskilt som den vägrade att höra sökandens huvudvittnen Sanna Marini och Satu
Koskela. Redan parternas likhet inför lagen och den kontradiktoriska principen kräver att
tingsrätten skulle ha tagit initiativ till att pröva sådana grundläggande frågor om processledning på
ett korrekt sätt och med respekt för parternas rättigheter.

Muntlig utfrågning av Hanna Nohynek som sakkunnig
Staten inhämtade ett skriftligt sakkunnigutlåtande från Hanna Nohynek, överläkare vid THL, ochpresenterade henne även muntligen för tingsrätten som sakkunnig, vilket tingsrätten godtog. Enligt
vår uppfattning kunde Hanna Nohynek emellertid inte ha hörts som sakkunnig i domstolen,
eftersom hon var överläkare vid Institutet för hälsa och välfärd vid den tidpunkt då lagstiftningenom koronarpass utarbetades och trädde i kraft och upprepade gånger gjorde starka offentliga
uttalanden om koronarvacciner och koronarpass. Dessutom, som staten har uppgett i sitt svar på vår
begäran om ändringar, "har staten förlitat sig på THL genom hela lagstiftningen om koronarpass,och THL har gjort många uttalanden i frågan som finns tillgängliga från offentliga källor" (se t.ex.
sammanfattning av den 6 november 2023, s. 43). Eftersom regeringen alltid har förlitat sig på THL
vid beredningen av räntepasslagstiftningen är det uppenbart att Nohynek också har varit involveradi beredningen av räntepasslagstiftningen. Av dessa skäl är Nohyneks inblandning i målet sådan att
hans opartiskhet äventyras. Av samma skäl anser vi att Nohynek inte kan agera som expert för
finska staten, varken skriftligt eller muntligt. Han borde därför uttryckligen ha hörts som vittne imålet.
Det skriftliga expertutlåtandet från Nohynek borde därför också ha ignorerats.
I sitt beslut den 27 februari 2024 anförde tingsrätten följande i sitt beslut om att höra Nohynek som
sakkunnig:

19

Tingsrätten finner att ... Nohenekis status inte omfattas av 17 kap. 35 §rättegångsbalken§i den mening som avses i artikel 5.1, att de har en sådan anknytning till målet eller
den berörda parten att deras opartiskhet skulle äventyras eller att det finns någon
annan objektiv anledning att anta att deras opartiskhet skulle äventyras.
De omständigheter som sökanden har åberopat rör den normala bedömningen av
bevisningen som ska beaktas i expertutlåtanden. De kan således höras som
sakkunniga eller, i avsaknad av ett skriftligt sakkunnigutlåtande eller enligt den
utnämnande partens uppfattning, alternativt som vittnen.
Tingsrätten anger emellertid inte några skäl för denna uppfattning. Beslutet är därför inte tillräckligt
motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett
förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt
att få ett motiverat beslut och att överklaga det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut att höra Nohynek som expert inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten inte angav några konkreta skäl för sitt beslut. Redan av
detta skäl är beslutet olagligt.
Vidare har vi förståelse för att det är rättsligt omöjligt att samma person samtidigt hörs som
sakkunnig (statens vittne) och som vittne (målsägandens vittne). Detta är emellertid vad som skett
vid rättegången. Detta är en fråga som enligt vår mening förtjänar ett förhandsavgörande frånhovrätten.

Lagstiftningsmaterial i form av skriftlig bevisning
Staten och Fazer har som skriftlig bevisning åberopat lagstiftningsdokumenten V1 och V6, dvs.
regeringens proposition 131/2021 rd och grundlagsutskottets utlåtande PeVL 35/2021 rd. Enligt
vår uppfattning kan de emellertid inte utgöra skriftlig bevisning som ska prövas underhuvudförhandlingens bevisningsfas, eftersom de är lagstiftningshandlingar och en del av
lagstiftningen, som domstolen måste känna till ex officio. Detta är en fråga som enligt vår mening
förtjänar ett förhandsavgörande från hovrätten.

Ignorera och ignorera skärmen
Tingsrätten ignorerade fullständigt, bland annat, vittnesmålet från kärandens vittne Matti Muukkonen
och den rättsliga analysen av den omtvistade lagstiftningen om räntepass

20

likabehandlingsansatsen. Tingsrätten konstaterade endast, med exakt samma ordalydelse som
statens advokat använde i huvudförhandlingen, att "Muukkonen inte nämner rätten till liv och
hälsa, som har varit den huvudsakliga motiveringen för statens och PeVK:s räntepasslagstiftning".
Muukkonens artikel - liksom Vauhkalas klagomål - var emellertid inte en omfattande kritik av
analysen av räntepasslagstiftningen utifrån de grundläggande rättigheterna, utan främst en kritik av
analysen av räntepasslagstiftningen utifrån jämlikhetsaspekten. Även om Muukkonen hade nämntnågot om rätten till liv och hälsa i sin artikel, skulle detta i vilket fall som helst inte ha motbevisat
den viktigaste rättsvetenskapliga slutsatsen i Muukkonens artikel, som helt ignorerades av
tingsrätten - ur perspektivet för systemet med grundläggande rättigheter skulle det ha varit ett
mindre ingripande i de ovaccinerades (inklusive käranden) rättigheter om de hade erbjudits gratis
testning (Muukkonens artikel s. 13), och därför uppfyllde räntepasslagstiftningen inte
proportionalitetskravet i begränsningarna av de grundläggande rättigheterna.

Tingsrätten ignorerade artikel 106 i konstitutionen
Helsingfors tingsrätts beslut går till på så sätt att tingsrätten för det första bortser från Vauhkalas
huvudskäl för sin talan och anger att tingsrätten inte är behörig att pröva räntepasslagstiftningens
grundlagsenlighet. Genom att göra detta åsidosätter tingsrätten i praktiken den behörighet som den
har enligt artikel 106 i konstitutionen att bedöma grundlagsenligheten av räntepasslagstiftningen och
dess tillämpning i det aktuella fallet. Av denna anledning, och för att ansökan om tillstånd till fortsatt
handläggning logiskt skall kunna handläggas parallellt med tingsrättens beslut, yrkar sökanden äventillstånd till fortsatt handläggning på den grunden att det är av vikt för rättstillämpningen i andra
liknande fall att bedöma i vilka fall domstolen kan pröva en riksdagslags grundlagsenlighet.
Helsingfors tingsrätt har helt åsidosatt 106 § i grundlagen genom att konstatera att domstolen inte
kan pröva Eduskunta-lagens grundlagsenlighet eftersom grundlagsutskottet redan har gjort en sådan
prövning.
Sökanden gör i första hand gällande att statens lagstiftning om räntepass har lett till att hans
grundläggande och mänskliga rättigheter har upphävts och att lagstiftningen om räntepass strider
mot konstitutionen. Enligt artikel 106 i konstitutionen gäller följande: "Om tillämpningen av enlagbestämmelse i ett mål vid domstolen skulle vara uppenbart oförenlig med konstitutionen, ska
domstolen ge företräde åt bestämmelsen i konstitutionen."
I sin dom konstaterar tingsrätten att "i förevarande fall, där konstitutionsutskottet har prövat
grundlagsenligheten av passlagstiftningen, dvs. 58i § smittskyddslagen, och funnit att

21

så att lagen kan antas genom ordinarie lagstiftningsförfarande, har tingsrätten i princip inte
behörighet att bedöma dess påstådda grundlagsstridighet. Bestämmelsens grundlagsenlighet har
bedömts av konstitutionsutskottet och varken utskottet eller någon konstitutionell expert som
konsulterats under utskottets överläggningar har uttryckt uppfattningen att bestämmelsen strider
mot grundlagen".
Tingsrätten konstaterar emellertid också att "praxis för konstitutionell granskning har utgått från att
prioritetsbestämmelsen i artikel 106 PL endast kan tillämpas i situationer av lagtolkning som inte har
varit föremål för granskning av konstitutionsutskottet".
I det aktuella fallet har konstitutionsutskottet lämnat ett förhandsvillkor om hur regeringen ska
hantera lagstiftningen om koronarpass i ljuset av utvecklad medicinsk kunskap. Dessutom har
konstitutionsutskottet inte bedömt koronarpasslagstiftningen i förhållande till artikel 124 i
konstitutionen, om vilken vi kommer att tillhandahålla juridisk bedömning och bevis senare.
Som framgår av tingsrättens dom har "sökanden gjort gällande att syftet att förhindra spridning av
sjukdomen, vilket låg till grund för räntepasslagstiftningen, inte grundades på aktuell vetenskaplig
kunskap, trots att konstitutionsutskottet vid flera tillfällen hade betonat regeringens skyldighet att
noga följa behovet av att upprätthålla regleringen om räntebegränsningar och eventuella problem
som kunde uppstå vid tillämpningen av den".
I alla de expertutlåtanden som överlämnades till konstitutionsutskottet drogs slutsatsen att
lagstiftningen om räntepass var proportionerlig och nödvändig mot bakgrund av de
medicinska och epidemiologiska uppgifter som uttryckligen hade lagts fram.
Konstitutionsutskottet konstaterade för sin del att "[ä]ven om förslaget försätter enskilda
personer i en annan situation kan den föreslagna regleringen inteenligt konstitutionsutskottets uppfattning, mot bakgrund av de medicinska skäl som ligger till grund
för den, godtycklig". När det gäller skriftlig bevisning 8 som sökanden gav in i tingsrätten noteras
att Equal Opportunities Commissioner, Stenman, uppgav att användningen av räntepasset enligt
Stenman var godtagbart om det kunde lindra det medicinska tillståndet.
Förutsättningen för lagstiftningen om koronarpass har därför varit tydlig: lagstiftningen om
koronarpass har varit proportionerlig och nödvändig endast och enbart mot bakgrund av de
medicinska bevis som lagts fram. Den logiska rättsliga slutsatsen är att om den medicinska
kunskapen förändras måste lagstiftningen och dess tillämpning förändras. Detta är en fråga av
rättslig betydelse mot bakgrund av de allmänna villkoren för begränsning av grundläggande
rättigheter. Enligt doktrinen om begränsning av grundläggande rättigheter kan grundläggande
rättigheter endast begränsas av en lägre regleringsnivå än konstitutionen under vissa väldefinieradeförhållanden. Dessa villkor innefattar bland annat att grunden för begränsningen måste grunda sigpå22

i riksdagsordningen, att inskränkningen ska vara godtagbar och påkallad av angelägna samhälleligaskäl samt att inskränkningarna ska vara förenliga med proportionalitetskravet.
Proportionalitetskravet kan anses bestå av både ett lämplighetskrav och ett nödvändighetskrav;
inskränkningen måste vara lämplig i allmänhet för att uppnå det eftersträvade målet och dessutom
kan målet inte uppnås på ett sätt som är mindre ingripande än de grundläggande rättigheterna.

Skyldigheten för statsrådet att övervaka effekterna av regleringen och vidta korrigerande åtgärder
Regeringens skyldighet att följa upp lagstiftningens effekter framgår bl.a. av konstitutionsutskottets
uttalanden om räntepasslagstiftningen:
PeVL 35/2021 vp (förordning om användning av räntecertifikat) s. 4, punkt 10:(10) Regeringen ska noga följa effekterna av regleringen och vid behov vidta åtgärder
för att rätta till den.
PeVL 26/2021 vp (gränstestning och bl.a. TTL 16a-16f §) s. 4, punkt 9:(9) Kommittén betonar också behovet av att noga övervaka förordningens effekteroch att införa lagändringar vid behov.
PeVL 14/2020 vp (tillfällig begränsning av restaurangverksamhet, TTL 58a §) s. 6:
Konstitutionsutskottet understryker att den föreslagna regleringen även tidsmässigt
måste begränsas till vad som är nödvändigt. Regeringen måste noga följa upp
behovet av att behålla regleringen och eventuella problem som kan uppstå itillämpningen och vidta åtgärder för att komma till rätta med dem.
Konstitutionsutskottet har i sitt yttrande över regleringen av användningen av smyckesintyg ställt
som villkor att regeringen noga ska följa effekterna av regleringen och vid behov vidta åtgärder för
att rätta till den. Om den medicinska kunskapen hade förändrats skulle således regleringen(införandet av intressebeviset och kravet på att erhålla det på grundval av beslut av regionala
administrativa kontor) ha behövt ändras. Enligt sökanden underlät statsrådet att göra detta, vilket
ledde till att han i onödan och i strid med sina grundläggande rättigheter var tvungen att skaffa ett
pass på Fazer Kluuvis café kl. 9.00 den 10 december 2021.

Tidigare premiärminister Marinis vittnesmål stoppas av tingsrätten

23

Eftersom konstitutionsutskottet hade ansett att regeringen var skyldig att följa upp effekterna av
regleringen och vid behov vidta åtgärder för att rätta till den och eftersom statsministern var ansvarig
för regeringens verksamhet, hade sökanden beslutat att kalla den tidigare finska statsministern Sanna
Marin som vittne i tingsrätten. Det var under hennes tid som regeringen överlämnade
räntepasslagstiftningen till riksdagen för godkännande. Sanna Marins vittnesmål hade rubriken: "påvad regeringen har grundat sin uppfattning om nödvändigheten av räntepasslagstiftningen och hur
regeringen har övervakat nödvändigheten av regleringen av ränterestriktioner i förhållande till
förverkligandet av de grundläggande rättigheterna".
Ett centralt syfte med koronarpasset har varit att förhindra att kranskärlssjukdom överförs från enperson till en annan. På basis av den skriftliga bevisning som sökanden gett in till tingsrätten ochde muntliga vittnesmålen, i synnerhet utlåtandena av överläkare Hanna Nohynek vid THL och
infektionsläkare Asko Järvinen vid HNS samt utlåtandena av kardiolog Aseem Malhotra, var det
sommaren 2021 känt att kranskärlsvaccin inte förhindrar att kranskärlssjukdom överförs från enperson till en annan i mer än hälften av fallen. Den viktigaste informationen har dock varit att envaccinerad person också kunde ha överfört koronar hjärtsjukdom till en annan vaccinerad person.
Ett koronarpass kan alltså ha lett till att en vaccinerad person som haft tillgång till en anläggning
med ett grönt koronarpass har kunnat smitta intet ont anande personer med kranskärlssjukdom.
Som beskrivits ovan vägrade emellertid tingsrätten att kalla Sanna Marin som vittne och domstolen
har därmed inte någon förstahandskunskap om hur regeringen uppfyllde konstitutionsutskottets
förutsättning för att anta räntepasslagstiftningen.

Läkarutlåtanden och läkarundersökningar som skriftlig bevisning
Vittnena Järvinen och Nohynek - Nohynek även som sakkunnig - som hördes i tingsrätten har
bekräftat kärandens uppfattning att coronavaccinerna inte har förhindrat spridningen av covid 19.
Enligt Järvinen var det redan i slutet av 2020, när de första coronavaccinerna introducerades, känt
för det medicinska samfundet att de endast gav 50% skydd mot coronavirusinfektion och att
effekten varade i 2-3 månader. Varje gång en ny variant av viruset dyker upp har vaccinernas effekt
och verkningstid minskat. Detta har lett till att coronavirusvaccinerna i början av december 2021
kommer att ha blivit betydligt mindre effektiva.
Enligt Nohyneks vittnesmål hade det skydd som coronavaccinet gav sjunkit till noll sex månader efter
att det hade administrerats.

24

Under rättegången har käranden presenterat både Järvise och Nohynek med Exhibit 13, vilket var
en studie som genomfördes i den amerikanska delstaten Wisconsin i juli 2021 om hur SARS-CoV2-viruset har spridits trots vaccinet vid en tidpunkt då deltavarianten var i allmänt bruk. Studien
mätte liknande virusbelastningar hos personer som bor i Wisconsin, USA, oavsett
vaccinationsstatus, under en period då prevalensen av deltavarianten var hög och stigande.
Studiens data bekräftade uppfattningen att vaccinerade personer som smittats av Delta-varianten
kunde sprida SARS-CoV-2-viruset till andra människor på samma sätt som ovaccinerade personer.
Båda vittnena har i rätten medgett att de kände till resultaten av studien. Enligt Nohynek har
resultaten av studien varit kända i flera månader före augusti 2021, då studien publicerades.
Både Nohynek och Järvinen har sagt att de har informerat ministeriet och, genom ministeriet,
regeringen, om att coronavaccinerna inte har förhindrat överföring av covid-19, inte ens från en
vaccinerad till en annan. Denna information har vidarebefordrats åtminstone sedan sommaren
2021. Båda säger att vaccinerna endast har varit effektiva för att förhindra sjukhusinläggningar och
att detta, enligt Nohyneks uttalande, endast har varit fallet för sköra människor, såsom särskiltäldre.
Både Nohynek och Järvinen har i intervjuer sagt att det inte har inneburit någon risk för devaccinerade, som genom vaccinet har skyddats från sjukhusvistelse, att en enda vaccinerad person
har kommit in i ett rum med ett stort antal vaccinerade personer. Å andra sidan har en ovaccinerad
persons inträde i ett rum med vaccinerade personer enligt båda parternas uppfattning inte skilt sig
nämnvärt från en tidigare vaccinerad persons inträde i ett rum, eftersom ävenden vaccinerade personen kan ha burit på en coronavirussmitta och kan ha överfört den till andra som,trots vaccination, mycket väl kan ha insjuknat i coronavirussjukdom.
Med hänsyn till sökandens skriftliga bevisning vill vi framhålla följande punkter, som vi anser
visar att intagandet av corona mRNA-vaccinet, vilket var ett villkor för att erhålla coronapasset,
inte har uppfyllt sin avsedda funktion att förhindra spridning av covid-19, inte ens från en
vaccinerad till en annan, och inte heller har skyddat mot covid-19.
När det gäller bevis 14 tyder undersökningsuppgifterna på att sjukdomen har spridits mellan fullt
vaccinerade individer. När det gäller bevis 15 dras slutsatsen att individer med en
genombrottsinfektion har liknande virusbelastningar som ovaccinerade individer och effektivt kan
sprida infektionen under hemförhållanden, inklusive till fullt vaccinerade kontakter. När det gäller
Bevis 16 antog många beslutsfattare att vaccinerade individer kunde uteslutas som en källa tillpotentiell infektion. Det förefaller vara grovt oaktsamt att försumma vaccinerade

25

befolkningen som en potentiell och väsentlig smittkälla när beslut fattas om folkhälsoåtgärder.
Ovanstående bevis visar också att tillträdet för vaccinerade personer till offentliga lokaler enligt
coronaviruspasset i själva verket har skapat en situation där personer som, trots vaccination, harsmittats av covid-19 har kunnat och har spridit coronavirus till andra - intet ont anande medmänniskor. För att respektera jämlikheten och samtidigt - som regeringen har sagt sig vilja
göra - skydda människor från coronaviruset borde alla kunder som försökte komma in på Fazer
Kluuvi-kaféet ha testats för coronaviruset.
När det gäller styrkande handlingar 17 har coronavirusvacciner inte förhindrat sjukdomen, och i
Israel (som låg i framkant när det gäller distributionen av coronavirusvacciner) har
coronavirusinfektioner konstaterats hos dem som fått en tredje dos av vaccinet.
Dokumentärbevisning 18 fortsätter trenden i Israel och visar att nästan alla vuxna i Israel har
vaccinerats, men att coronaviruset bara har spridit sig.
Vaccination har inte förhindrat spridning av sjukdomen eller överföring av sjukdomen bland devaccinerade. Av bilaga 19 framgår att en fullständig vaccinserie har lett till coronavirusinfektioner
bland sjuksköterskor i Österbotten, av bilaga 20 framgår att i Birkaland korrelerar en ökning av
vaccinationstäckningen med en ökning av förekomsten av covid-19-sjukdom och av bilaga 21
framgår att på Kajanalands centralsjukhus har coronavirusinfektioner förekommit bland patienteroch personal som har fått coronavirusvaccination. Enligt denna bevisning har vaccinet således inte
förhindrat spridningen av coronavirussjukdomen, utan det finns tvärtom indikationer på att det tilloch med har påskyndat spridningen av sjukdomen.
Enligt bilaga 31 säger Nohynek, en överläkare vid THL, att studierna visade att vaccinet endastnågot minskade överföringen framåt, och att idén om fördelarna med vaccinet var för svartvit ochinte ens återspeglade den vetenskapliga kunskapen vid den tiden. "Vaccinet skyddade mot
infektion, men bara måttligt och under en kort tid". Enligt bilaga 32 uppgav Europeiska
läkemedelsmyndigheten (EMA) att covid-19-vaccinet inte var avsett att förhindra överföring av
sjukdom från en person till en annan och att vaccinet endast var avsett att skydda dem som
vaccinerats. EMEA:s uttalande tyder på att även om Vauhkala hade tagit vaccinet skulle det inte ha
skyddat någon annan från sjukdomen. Vägran att ge Vauhkala tillträde till Fazers café har såledesinte skyddat någon, har inte skyddat rättsliga intressen, utan har i stället kränkt Vauhkalas rätt tilllikabehandling och rätt till tillträde till restaurang som garanteras i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna. Den nationella expertgruppen för vaccinering, KRAR, ansåg enligt THL
Kontio, enligt bilaga 34, att eftersom vaccinering inte helt förhindrar infektioner, skulle vaccinering
inte vara det primära sättet att förhindra infektioner. Vidare kunde man enligt Kontio inte diskutera
flockimmunitet eftersom den inte uppnåddes.
Tingsrätten erkänner endast den medicinska bedömningen av fallet genom att uttala följande:26"Tingsrätten bedömde att den framlagda medicinska bevisningen visade att denrådande medicinska uppfattningen var att coronavirusvaccinerna var effektiva när
det gällde att skydda de vaccinerade från allvarliga former av sjukdom och att
vaccinerna också bidrog till att förhindra spridningen av coronaviruset. Dessutom
skyddade coronapasset även andra grundläggande rättigheter för medborgarna och
minskade belastningen på hälso- och sjukvårdssystemet inför en utmanande
sjukdomssituation. Syftet med lagstiftningen om coronapass var att säkerställa att
medborgarnas grundläggande rättigheter tillgodoses i så stor utsträckning sommöjligt och att förebygga de skador som en pandemi orsakar samhället."Mot bakgrund av den bevisning som lagts fram i målet finner vi tingsrättens påstående att
coronavaccin skulle ha bidragit till att förhindra spridningen av coronaviruset under hösten och
december 2021 mycket tveksamt.
Under alla omständigheter uppfyller inte en begränsning av grundläggande rättigheter enbart på
grundval av "nyttig" nytta kravet på proportionalitet och nödvändighet i villkoren för begränsning av
grundläggande rättigheter; här underlåter tingsrätten helt att göra denna proportionalitetsbedömning.

Coronatestning utförd med ett opålitligt test
Enligt staten diskriminerades inte heller Vauhkala på grund av att han kunde ha fått ett negativt
PCR-testresultat var 72:a timme. Detta skulle dock ha kostat mellan 100 och 200 euro per session,vilket skulle ha inneburit en extra kostnad på mellan 1 000 och 2 000 euro per månad bara för att
Vauhkala skulle kunna åtnjuta sina rättigheter enligt konstitutionen och Europakonventionen. Detta
skulle naturligtvis i sig ha betraktats som en kränkning av de grundläggande rättigheterna.
Målsäganden ifrågasätter emellertid också PCR-testernas effektivitet. På grundval av yttrandet frånexperten Astrid Stuckelberger måste slutsatsen dras att de PCR-tester som används av de finska
myndigheterna ger 97 procent falskt positiva resultat. Begränsningar av de grundläggande
rättigheterna som grundar sig på PCR-tester kan följaktligen inte uppfylla de allmänna villkoren för
begränsningar av de grundläggande rättigheterna. Det bör också noteras att konstitutionsutskottet trots att det förlitar sig på medicinsk kunskap - inte har bedömt förutsättningarna för att använda
PCR-tester, trots att de har spelat en central roll vid bedömningen av förekomsten av
kranskärlssjukdom. Det måste anses att konstitutionsutskottet inte har gjort en adekvat bedömning
av lagstiftningen om koronarpasset genom att underlåta att bedöma PCR-testets eventuellaotillförlitlighet. I praktiken har spridningen och omfattningen av covid-19 bedömts enbart på
grundval av resultaten av PCR-tester. Det finns anledning att befara att detta

27

testformatet har lett till ett mycket stort antal falskt positiva resultat, vilket leder till onödiga
inskränkningar i de berörda personernas grundläggande och mänskliga rättigheter.
Redan på denna grund bör Helsingfors hovrätt bevilja Vauhkala tillstånd till fortsatt handläggningför att bedöma om lagstiftningen om koronapass är förenlig med grundlagen när det gäller
påvisande av covid-19 nästan uteslutande genom PCR-test.
Stückelbergers expertutlåtande visar att PCR-testresultaten inte på ett tillförlitligt sätt har kunnat
förutsäga hälsotillståndet eller smittsamheten hos den person som testas för coronavirus. Ettcoronaviruspass kunde erhållas med ett negativt coronatestresultat, utöver den så kallade gröna
coronavaccinationen och coronavirussjukdomen, även om coronatestet inte uppfyllde
förväntningarna i lagstiftningen om coronaviruspass.
Det är ostridigt att infektionen med covid-19 fastställs på grundval av resultatet av PCR-testet ochsökanden har för detta ändamål lämnat in ett antal skriftliga bevis. Det framgår av Stückelbergers
yttrande att PCR-testet inte är ett diagnostiskt verktyg och att det under alla omständigheter inte
med säkerhet kan sägas om ett positivt test visar på förekomsten av kvarvarande antikroppar mot
viruset eller mot en gammal infektion i provet. US Centers for Disease Control and Prevention(CDC) har också i sina riktlinjer för användning av PCR angett att "påvisande av viralt RNA inte
nödvändigtvis innebär att det finns ett infektiöst virus eller att 2019-nCoV är orsaken till kliniska
symtom". Enbart dessa fakta är tillräckliga för att visa att PCR-testresultat, och därmed
coronastatistik, är otillförlitliga.
När det gäller en inhemsk provstudie i HUS-regionen hävdade staten att positiva PCR-testresultat idenna provstudie skulle ha uppnåtts med relativt låga Ct-värden, vilket skulle göra testresultaten
tillförlitliga. Vår bevisning 31 - HUS Diagnostic Centres HUSLAB-studiedokument - visar
emellertid att Ct-värdet enligt HUS Diagnostic Centre självt inte gör det möjligt att dra tillförlitliga
slutsatser om den provtagna personens virusbelastning och därmed hans eller hennes smittsamhet,
och att det finns stora osäkerheter i den kliniska tolkningen av proverna i allmänhet. På grund av
denna stora osäkerhet säger PCR-testresultaten därför inte något tillförlitligt om en persons
sjuklighet eller smittsamhet av coronaviruset.
Den höga graden av osäkerhet i resultaten av PCR-testet som HUS-diagnostikcentret framhåller
förklaras av de vetenskapliga fakta som presenteras i Stückelbergers uttalande. PCR-tekniken kan
identifiera det genetiska materialet i ett virus, men inte hela viruset: även om PCR-tekniken är bra
på att korrekt identifiera det genetiska materialet i ett virus, kan den inte upptäcka om det kommerfrån ett helt

28

om viruset. PCR-testet kan därför inte diagnostisera någon virusinfektion och är inte ett giltigt test för
att påvisa smittsamhet.
COVID-patienter är smittsamma i 7-8 dagar, men en smittad person kan testa positivt för PCRäven om han eller hon inte längre är sjuk eller smittsam. Personer som tidigare har haft covid-19
kan ha ett positivt PCR-testresultat i 80 dagar eller mer, även om de inte längre är sjuka,
infekterade eller smittsamma. Patienter som är immuna och aldrig har haft några symtom kan
testa positivt.
I sina expert- och vittnesmål har THL:s överläkare Nohynek sagt att PCR-tester är mycket känsliga
och inte ger en fullständig bild av smittsamheten. PCR-testresultaten kan förbli positiva långt efter det
att smittsamheten har upphört. En person kan utsöndra spår av viruset men inte nödvändigtvis vara
smittsam. I själva verket bekräftade Nohynek Stückelbergers uttalande i ett yttrande till Helsingfors
tingsrätt.
Tingsrätten erkänner ovanstående bevisning enligt följande (s. 47 och 51 i domslutet):
Tingsrätten konstaterar också att räntesnurrevaccinet inte var det enda villkoret för
att erhålla räntesnurrepasset. Om en person inte har velat/har kunnat ta ett
kranskärlsvaccin har en sådan person också kunnat få ett kranskärlspass genom att få
ett negativt kranskärlstest eller om personen haft en kranskärlssjukdom under desenaste sex månaderna. Om Vauhkala inte ville ta coronavaccinerna för att han ansåg
att det stred mot hans religiösa övertygelse att göra det, så tvingades han aldrig tilldet. Detta måste beaktas vid bedömningen av huruvida lagstiftningen om räntepass ärförenlig med artikel 9 i det europeiska insättningsgarantisystemet, särskilt med
hänsyn till proportionalitetsprincipen. I vilket fall som helst var räntepasslagstiftningenendast i kraft för operatörer som inte tillhandahåller en så kalladnödvändighetstjänst. Således var t.ex. apotek eller livsmedelsbutiker inte skyldiga att
ha ett pass, vilket är en viktig faktor när man undersöker om passlagstiftningens
proportionalitetsvillkor är uppfyllt.
Tingsrätten beaktar således inte på något sätt den bevisning som lagts fram i målet avseende
coronatesternas tillförlitlighet eller det faktum att testerna var betalda, utan konstaterar endast att
Vauhkala skulle ha haft möjlighet att göra testerna om han så önskat. Tingsrätten ignorerar ochbortser därmed helt från den relevanta bevisningen. Enbart denna avsaknad av sakskäl gör att
domen är lagstridig.

29

Lagstiftning om räntepass godkänns inte av konstitutionsutskottet
Enligt sökandens uppfattning framgår det av de muntliga vittnesmålen och den skriftliga
bevisningen att statsrådet inte beaktade medicinsk information vid den tidpunkt dåräntepasslagstiftningen utarbetades, att förvrängd eller åtminstone föråldrad medicinsk informationom fördelarna med vacciner med största sannolikhet meddelades konstitutionsutskottet och att
räntepasslagstiftningen inte kunde ha grundats på aktuell medicinsk information.
Senast den 10 december 2021 uppfyllde lagstiftningen om räntepass inte kriterierna för allmänna
inskränkningar i de grundläggande rättigheterna, eftersom inskränkningen, dvs. kravet på ett
räntepass som villkor för tillträde till en restaurang, inte var ägnad att uppnå det angivna syftet. Detta
berodde på att villkoret för att erhålla ett coronapass, nämligen att ta ett coronavaccin, inte ledde till
att coronasjukdomen inte spred sig och att coronavaccinet endast kunde skydda högst den person
som själv hade tagit coronavaccinet. Om Vauhkala hade tagit coronavaccinet och fått ett grönt
coronapass som hade gjort det möjligt för honom att komma in på Fazer Kluuvi-kaféet, skulle
situationen med avseende på överföringen av coronar hjärtsjukdom inte på något sätt ha förändrats
för dem som redan hade varit på kaféet och som ännu inte hade vaccinerats.
för alla nya kunder som kan komma till anläggningen.
På så sätt kan konstitutionsutskottet inte anses ha prövat räntepasslagstiftningens grundlagsenlighet
när lagstiftningens grundlagsenlighet har ändrats mot bakgrund av förändrad medicinsk kunskap.
Regeringen borde ha följt den medicinska kunskapsutvecklingen. Detta är inte vad statsrådet har
gjort. Vidare borde statsrådet ha vidtagit korrigerande åtgärder i förhållande till förordningen, vilket
konstitutionsutskottet har krävt. Eftersom regeringen inte har vidtagit några korrigerande åtgärder
har lagstiftningen om räntepass förlorat det konstitutionella godkännande som konstitutionsutskottet
gav den.

Överträdelser av artikel 124 i konstitutionen
Delstatens lagstiftning om räntepass har också varit grundlagsstridig eftersom den har möjliggjort en
betydande överföring av offentlig makt till ett privat företag, i detta fall Fazer Restaurants Ltd.
Lagstiftningen har gjort det möjligt för ett privat företag att självt bestämma när det ska krävas ett
pass för att få tillträde till en restaurang.
Fazer Restaurants Ltd har krävt ett kupongkort som villkor för att få tillträde till sina lokaler underhela öppettiden, vanligtvis först från kl. 17.00 och framåt på andra restauranger. Artikel 124 i
konstitutionen"En offentlig förvaltningsuppgift får överlämnas till någon annan än en myndighet endast med stöd
av lag eller författning.

30

om det är nödvändigt för att uppgiften ska kunna utföras på ett korrekt sätt och inte undergräver
grundläggande rättigheter, rättssäkerhet eller andra krav på god förvaltning. Uppgifter som
innefattar betydande myndighetsutövning får dock endast anförtros en offentlig myndighet." Atthindra tillträde till en restaurang under hela dagen, som ett undantag från andra företag i samma
bransch, innebar en betydande myndighetsutövning som endast kan anförtros en offentlig
myndighet. Syftet med smittskyddslagen är att förebygga smittsamma sjukdomar och deras
spridning och den skada de orsakar människor och samhälle, inte att reglera öppettiderna för
företag. Stängningen av butiker syftar till att förhindra spridningen av covid-19 och, samtidigt som
stängningen av butiker har en effekt på skyddet av allmänheten mot spridningen av covid-19, har
stängningen av butiker en effekt på skyddet av allmänheten mot spridningen av covid-19.
§Näringsfriheten kan inte överföras till ett privat företag, men en sådan uppgift som innefattar
betydande myndighetsutövning kan endast ha anförtrotts en myndighet.
Sökanden har vidare anfört att den omständigheten att en vanlig restauranganställd har rätt att
kontrollera räntepasset genom vilket den restauranganställde har tillgång till Vauhkalas personliga
hälsouppgifter också utgör en betydande myndighetsutövning.
Den uppenbara grundlagsstridigheten i räntepasslagstiftningen framgår av att lagstiftningen,nämligen 58i § i lagen om smittsamma sjukdomar, inte har varit exakt utan har överlåtit åt den
privata aktören, i detta fall Fazer Ravintolat Oy, att välja om den vill kränka de grundläggande
rättigheterna eller inte. Företrädarna för Fazer-koncernen hade möjlighet att välja att antingenagera på ett icke-diskriminerande sätt gentemot sökanden
som skulle ha medfört ekonomiska förluster för Fazer, eller diskriminerande beteende gentemot
sökanden. Att åberopa ekonomisk förlust som försvar för att de grundläggande rättigheterna haråsidosatts är inte förenligt med lag. Enligt svarandens verkställande direktör Kostilainen "framgår
det av det material som ni hänvisar till på annat ställe (på regionförvaltningsverkets webbplats) att"det är upp till restaurangbranschen att bestämma vid vilka tidpunkter d e n t a r i b r u kräntesnurran".
När lagstiftningen inte är exakt, dvs. när den tillåter ett privat företag att besluta om huruvida det
ska hindra en person från att komma in i dess lokaler på grund av förmodad hälsoinformation vid
en viss tidpunkt på dagen, är lagstiftningen inte förenlig med doktrinen om begränsning av
grundläggande rättigheter. Som svarandens verkställande direktör själv förklarar i sitt brev till
sökanden har svaranden utövat den "rätt" som nämns på regionförvaltningsverkets webbplats att
själv bestämma vid vilka tidpunkter bolaget har infört räntesnurran.
Tingsrätten anförde följande som svar på våra argument ovan avseende artikel 124 i konstitutionen(s. 56 i domen):31"Tingsrätten konstaterar att även denna fråga klargjordes i enlighet med praxis när
lagen om kronvittnen infördes och att det inte är fråga om betydande
myndighetsutövning när en cafeteriamedarbetare endast kontrollerar om en person
har kronvittne eller inte."
Det framgår emellertid inte av tingsrättens avgörande vad denna "etablerade praxis" är och hur målet
avgjorts i enlighet därmed. Denna särskilda fråga togs för övrigt inte upp i riksdagshandlingarna (HE131/2021 vp), bortsett från Hidéns försök att ta upp frågan i sitt yttrande. Tingsrätten har således helt
enkelt ignorerat och bortsett från sökandens rättsliga argument genom att utan motivering"konstatera" att det inte förhåller sig på det sätt som sökanden hävdar. Parterna kan därmed inte
bedöma de rättsliga resonemang som ligger till grund för beslutet. Beslutet är därför inte tillräckligt
motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett
förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat bedömas utifrån om partens rätt att få ett motiverat beslut
och att överklaga det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.
Frågans betydelse återspeglas också i det faktum att konstitutionsutskottet inte har tagit ställning till
denna fråga i sina yttranden, vilket visar att detta är en verkligt öppen fråga som domstolen bör ta
ställning till på grundval av konstitutionen, med stöd av lagstiftning, rättsprinciper och rättspraxis. I
en tvetydig situation, och särskilt när frågan inte har b e h a n d l a t s p å e t t korrekt sätt underutarbetandet, bör frågan tolkas till förmån för sökanden.
För att rättsligt kunna bedöma definitionen av en funktion som utövar betydande offentlig makt
och huruvida lagen om smittsamma sjukdomar och de åtgärder som myndigheterna vidtagit haröverfört betydande offentlig makt till en icke-offentlig myndighet, ber vi Helsingfors hovrätt att
bevilja Vauhkala tillstånd att föra talan i målet.

Lagstiftningen om räntepass strider mot grundlagen
Tingsrätten har inte heller på något sätt bedömt den uppenbara grundlagsstridigheten i samband med
beredningen av räntepasslagstiftningen i att staten, när käranden begärde att staten skulle
tillhandahålla beredningshandlingarna för räntepasslagstiftningen, under rättegångsprocessen har
uppgett att den inte har sådana beredningshandlingar, utan staten har endast förlitat sig på THL:sutlåtanden. Detta står i strid med grundlagsutskottets ståndpunkt, som i sitt utlåtande PeVL 11/2016
rd - HE 13/2016 rd (med anledning av regeringens

32

om utkastet till proposition till riksdagen med förslag till lag om smittsamma sjukdomar och vissa
lagar som har samband med den) konstateras det att enligt den allmänna motiveringen till
regeringens proposition har det grundläggande förslaget till regeringens proposition utarbetats av
en konsult på uppdrag av social- och hälsovårdsministeriet. Lagstiftningsberedning är en av
departementens huvuduppgifter. Det är klart att den inte kan läggas ut på entreprenad. I praktiken
har det dock ansetts att detta inte hindrar att externa utredningar eller expertråd inhämtas.
I det aktuella fallet är det emellertid ostridigt att beredningen av räntepasslagstiftningen enligt
statens utsago helt och hållet baserade sig på THL:s, inte ministeriernas, utlåtanden o c hberedning. Vi anhåller om att Helsingfors hovrätt beviljar tillstånd till fortsatt handläggning av
ärendet också för att statens förklaring om att man vid beredningen av räntepasslagstiftningen heltoch hållet förlitat sig på THL:s utlåtanden ska kunna granskas och för att det ska kunna utredas om
beredningen av räntepasslagstiftningen stred mot grundlagsutskottets åsikt att lagberedningen är en
av ministeriernas viktigaste uppgifter.
När staten i sin bevisning bland annat stöder sig på THL:s veckobulletiner är det uppenbart att det
inte är fråga om åsikterna hos ett opartiskt expertorgan, utan om en organisation som direkt och
uppenbarligen är centralt involverad i beredningen av lagstiftningen om räntepass och vars
bulletiner har stött den lagstiftning som organisationen har berett. Följaktligen kan statens
bevisning i detta avseende inte anses vara trovärdig.

Tillämpning av 28 § diskrimineringslagen i målet
Vauhkala anser också att Helsingfors tingsrätt inte har bedömt innebörden av 28 § ijämställdhetslagen i målet. Också av denna anledning bör tillstånd till fortsatt handläggningbeviljas.
När Vauhkala under förfarandet har gett tillräckliga skäl för sitt påstående att han har diskriminerats
av både Fazer och staten, är det svarandena som ska bevisa att det inte har skett någon överträdelse av
förbudet enligt 28 § i jämställdhetslagen.
Staten har dock under rättsprocessen gjort allt som står i dess makt för att förhindra att målet
avgörs. Vauhkala har trots sina påstötningar inte lyckats få statens företrädare, f.d. statsminister
Sanna Marini och justitieministeriets avdelningschef Koskela, att vittna i domstol.
Trots begäran om förhandsavgörande har staten inte överlämnat de ovan nämnda förarbetena tilllagstiftningen om coronaviruspass och inte heller avtalen om leverans av mRNA-vacciner mot
coronavirus till den del som de gäller de coronavirusvacciner som levererats till Finland.
Leveransavtalens betydelse skulle vara33

var att se om tillverkaren hade garanterat att vaccinerna skulle fungera och om de hade testats för
att säkerställa att de verkligen fungerade.

Brott mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna
Vauhkala har också yrkat på fortsatt handläggning på den grunden att hovrätten bör pröva om
Europakonventionen och Europadomstolens praxis är tillämplig på Vauhalas fall. Helsingfors
tingsrätt har med en mycket kortfattad motivering ansett att det i Vauhkalas fall inte finns skäl att
anse att staten har begått en kränkning av de mänskliga rättigheterna mot Vauhkala.
Tingsrättens uppfattning grundar sig enbart på utlåtandet av Salminen, som avgav ett
expertutlåtande för statens räkning, om att smyckescertifikatet i grundlagsutskottets utlåtanden har
bedömts uppfylla kraven på tillåtlighet och proportionalitet för begränsningar av de grundläggande
rättigheterna och vidare att "bedömningen är i linje med kraven i miljökonsekvensbeskrivningen
för motsvarande begränsningar av de grundläggande rättigheterna och att begränsningarna av degrundläggande rättigheterna därför inte heller strider mot skyldigheterna imiljökonsekvensbeskrivningen". Enligt tingsrättens yttrande har "Salminen anfört att det är väl
etablerat att lagförslag som granskas av konstitutionsutskottet också genomgår en liknande
prövning av förenligheten med konventioner om mänskliga rättigheter, och att detta har ansetts
vara den korrekta tolkningen av EIS". I sin dom stöder sig tingsrätten ytterligare på Salminen och
konstaterar att "Salminen har också anfört att han, utöver de faktorer som nämns i PeVL:syttrande, och med hänsyn till de mycket korta tidsfristerna för lagstiftningens ikraftträdande, ansåg
att det var uppenbart att regleringen av kranscertifikatet uppfyllde proportionalitetskraven för
lagstiftning som inskränker en grundläggande rättighet".
Vidare skriver tingsrätten i domen att "tingsrätten kommer att bedöma relevansen avmålsägandens vittne Muukkonens rapport nedan, men konstaterar redan här att Muukkonen inte
har lämnat någon relevant information i detta avseende som skulle kunna påverka denna
bedömning".
Av de skäl som anges nedan har Vauhkalas fall ett mycket likartat förhållande till
Europakonventionen och tingsrättens åsidosättande av Europakonventionen enbart på grund av
Salminens uttalande innebär också ett åsidosättande av Vauhkalas rätt till en rättvis rättegång. Mot
denna bakgrund finner vi att ett prövningstillstånd är av väsentlig betydelse för att Vauhkalas rätt tillen rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europakonventionen ska kunna förverkligas.

34

Eftersom tingsrätten vägrat att pröva målet avseende kränkningar av Europakonventionen och i sin
motivering endast förlitat sig på Salminens yttrande erinrar vi om att vi redan i inledningen av
ansökan om tillstånd till fortsatt handläggning anfört att det muntliga förhöret med den av
svaranden utsedde sakkunnige, Janne Salminen, vid huvudförhandlingen stred mot gällande
rättspraxis av följande skäl:
Enligt fast finsk rättspraxis hörs inte juridiska experter muntligen i domstolsförhandlingar. Ävenfinska staten själv, genom sitt ombud, anförde följande i sitt svar till tingsrätten den 31 augusti 2022:
117. (Muntligt) hörande av juridiska experter är inte en del av det finska förfarandet.
Huvudprincipen är att domstolen känner till lagen (jura novit curia). Parterna(vanligtvis genom sina ombud/advokater) kan naturligtvis lägga fram sina rättsliga
argument i sina inlagor, och i synnerhet i slutrapporten, och kan hänvisa till och
lägga fram rättskällor och expertutlåtanden för domstolen om de så önskar.
Vi instämmer i den uppfattning som framförs i statens svar 31.8.2022 att juridiska experter i princip
inte bör höras muntligen som sakkunniga i finska domstolsprocesser. Vi ställer oss därför frågande tillvarför staten, helt i strid med sitt tidigare uttalande, ändå har kallat Salminen till muntlig förhandlingoch varför tingsrätten har accepterat detta.
Av ovan angivna skäl anser vi att tingsrätten borde ha nekat Salminen muntlig förhandling enligt
17 kap. 8 § rättegångsbalken, eftersom den kan ersättas med väsentligt mindre kostsam eller
tidskrävande och väsentligt mer tillförlitlig bevisning (Salminens skriftliga sakkunnigutlåtande)och eftersom hans muntliga förhandling i vart fall är obehövlig med hänsyn till den rådande finska
rättskulturen. Denna uppfattning bekräftades under det muntliga förhöret med Salminen vid
huvudförhandlingen, eftersom han vid huvudförhandlingen inte sade något muntligt som inte redan
hade lästs upp i hans skriftliga sakkunnigutlåtande, utan snarare föreföll att endast läsa upp utdragur sitt skriftliga utlåtande.
Tingsrätten borde ha beaktat det ovan nämnda onödiga muntliga förhöret med Salminen som en
självklarhet, i synnerhet som tingsrätten vägrade att höra sökandens huvudvittnen Sanna Marini
och Satu Koskela. Redan parternas likhet inför lagen och den kontradiktoriska principen förutsätter
att tingsrätten på eget initiativ skulle ha beaktat en sådan onödig muntlig förhandling.

35

grundläggande frågor om processledning på ett lämpligt sätt och med respekt för parternas
rättigheter.
Muukkonen är utbildad juris doktor och har, som han berättade för tingsrätten, erbjudit sig att skriva
en bedömning av genomförandet av ovaccinerade grundläggande rättigheter i förhållande till
räntepasslagstiftningen för konstitutionsutskottet, ett erbjudande som social- och
hälsovårdsministeriet och undervisnings- och kulturministeriet inte har antagit. Han är också
författare till den enda referentgranskade juridiska artikeln om pass och grundläggande rättigheter,
som ingår i den skriftliga bevisning som lämnats in till Vauhkala tingsrätt.

Ignorera Muukkonens åsikt utan giltigt skäl
Tingsrätten har i praktiken helt ignorerat betydelsen av Muukkonens vittnesmål och den
referentgranskade juridiska artikel han skrivit, enbart på den grunden att Muukkonen inte skulle habedömt rätten till liv på något sätt. Det finns dock många grundläggande rättigheter, och ingen enskild
av dem kan upphöjas till en nivå av betydelse som är vida överlägsen andra. Muukkonen har också
påpekat detta i sitt vittnesmål i tingsrätten och konstaterat att de grundläggande rättigheterna bildar en
sammanhängande helhet, från vilken det inte är möjligt att separera delarna och placera dem i enojämlik ställning. Enligt honom bedöms de grundläggande rättigheterna från fall till fall. Enligt
WHO:s definition är hälsa till exempel inte bara frånvaro av sjukdomsframkallande element, som till
exempel virus, utan framför allt ett meningsfullt liv i sin helhet. Om en person inte kan leva ett
fullvärdigt liv, t.ex. på grund av påtvingade medicinska ingrepp och restriktioner, förkortar detta isjälva verket och enligt forskning livet och påverkar livskvaliteten negativt.
Även om Muukkonen hade nämnt något om rätten till liv och hälsa i sin artikel, skulle det i vilket
fall som helst inte ha motbevisat den huvudsakliga rättsliga iakttagelsen i Muukkonens artikel,
vilken helt ignorerades av tingsrätten - ur perspektivet av systemet med grundläggande rättigheter
skulle det ha varit ett mindre ingripande i de ovaccinerades (inklusive käranden) rättigheter om dehade erbjudits gratis testning (Muukkonens artikel s. 13), och därför uppfyllde inte
räntepasslagstiftningen proportionalitetskravet i begränsningarna av de grundläggande
rättigheterna.
För att kunna behandla även dessa frågor ber vi Helsingfors hovrätt att bevilja tillstånd till fortsatt
handläggning.

36

Vauhkalas egen uppfattning har lämnats åt sidan
Enligt Vauhkala är det centrala problemet med tingsrättens dom i förhållande till fair trial-processen
att hans egna åsikter i praktiken helt utelämnats från domen. Tingsrätten har medgett att Vauhkala
har en religiös övertygelse, men något annat framgår egentligen inte av vad Vauhkala själv har sagt
om detta i domstol. Även enligt Högsta domstolens praxis (KKO:2016:20) ska emellertid
bedömningen av den kränkning som en enskild person har upplevt grundas på den kränkning som
personen själv har upplevt, och detta kan inte framgå annat än genom att personen hörs och sin
berättelse bedöms. I praktiken har tingsrätten inte gjort detta överhuvudtaget. Målet är också viktigt
på så sätt att tingsrätten genomgående i domen har hänvisat till Högsta domstolens praxis när det
gäller förutsättningarna för att staten ska vara skadeståndsskyldig för kränkningar av mänskliga
rättigheter. Dessa är: (i) kränkningen av de mänskliga rättigheterna har ägt rum; (ii) kränkningen
kan anses vara tillräckligt allvarlig; (iii) kränkningen har orsakat kausal skada.
Skadans svårighetsgrad och orsakssambandet bör därför bedömas på grundval av den skada och det
skadedjup som Vauhkala själv upplevde.
Vauhkala har aktivt försökt ta reda påa) om han eller hon tillhör en riskgrupp för kranskärlssjukdom som han eller hon inte tillhörb) vad konsekvenserna av att ta ett coronavaccin skulle kunna bli för honom eller henne.
Genom sin egen forskning har hon kommit fram till att hennes risk att bli allvarligt sjuk av
hjärtinfarkten var minimal, och hon ville inte ta risken att hon i sin tur skulle kunna
drabbas av allvarliga hälsoskador av vaccinet.
Vauhkala har berättat för domstolen att hans religiösa övertygelse har stått i strid med det faktum att
ett potentiellt skadligt vaccin skulle kunna skada Kristi kropp, som består av troende tillsammans.
Vauhkala visste också att coronavaccinet och det medicinska förfarandet i allmänhet var frivilligt och
att vägran att genomgå ett frivilligt förfarande inte bör leda till att grundläggande rättigheter upphävs.
På Fazer Kluuvi café har Vauhkala efter en kort diskussion hindrats från att komma in på caféet
eftersom han inte hade sitt räntekort. Vauhkala berättade att kunder på Fazer hade följt
diskussionen mellan honom och de anställda. Vauhkala kände att han inte hörde hemma och att
han var en underlägsen medborgare. Under utfrågningen sade han att han också hade hindrats frånatt få tillgång till tjänster vid flera tillfällen i ett senare skede. Vauhkala var

37utsattes för många offentliga angrepp på den grupp människor som han ansåg sig företräda,
nämligen människor som medvetet - antingen av så kallade ideologiska eller religiösa eller andra
skäl - vägrade ta coronavaccin. Denna grupp människor ansåg sig ha rätt till kroppslig integritet ochrätt att vägra medicinska ingrepp. Enligt Vauhkala omfattade dessa angrepp bland annat IltaSanomies journalist Manninens artikel i april 2021 om ovaccinerade som kulkus och biskop
Laajasalos uttalande i oktober 2021 om att ovaccinerade bär ansvaret för sina medmänniskors död. I
november hade Lasse Lehtonen efterlyst marknadsföring och propaganda för att tvinga människor
att genomgå coronavaccinationer. Vauhkala såg detta agerande från offentliga personer och
beslutsfattare som en demonisering och stigmatisering av henne.
Vauhkala berättade vid utfrågningen att påtryckningar från allmänheten och upprepade vägran att
betjäna honom fick honom att känna sig som om han levde i ett öppet fängelse, där han bara fick gå till
närbutiken, men inte mycket annat. Han har känt att han hamnat i den här situationen utan egenförskyllan. Han sade att han hade börjat planera att flytta från Helsingfors för att hitta en plats där han
inte skulle känna att han levde under öppna fängelseförhållanden. Det som var särskilt smärtsamt för
Vauhkala var att hon inte visste hur länge situationen skulle vara och att hon till och med bildade en
förening för att kämpa för de konstitutionella rättigheterna för människor som hon.
Vauhkala har fattat beslutet att inte genomgå kranskärlstransplantationer på grundval av en
informerad undersökning och religiös övertygelse. Han har berättat att han under våren 2021 hörde
talas om Jari, som hade blivit blind på ena ögat på grund av Pfizers kranskärlsvaccin och som också
hade fått medicinsk ersättning för detta. Vauhkala hade senare träffat denne Jari. Han hade tidigare
sett ett videomeddelande av Kary Mullis, utvecklaren av PCR-testet, där Mullis sade att testet inte
hade utvecklats för att upptäcka sjukdomen. Vauhkala visste att internationella läkemedelsföretag
upprepade gånger hade dömts att betala miljardböter för oärliga metoder i samband med
marknadsföring av läkemedel.
När han fortsätter att utreda coronafrågan har han upptäckt en mängd annan information om hur
coronavacciner har skadat människor. Han har också hört från en klient som kom till hans firmas
kontor om en ung person vars hälsa hade blivit helt förstörd av en så kallad "grisspruta". I sina
efterforskningar har han upptäckt att kranskärlsvaccin har rekommenderats för högriskgrupper, till
vilka Vauhkala som aktiv och frisk person inte hör.
Vauhkala fortsatte med att berätta att han varit kristen sedan 1994. I hans tro ingår uppfattningen
att de troende är Kristi kropp på jorden och att detta Guds tempel måste vårdas. Efter att ha varit
medveten om de ovan nämnda nackdelarna, som38

och det faktum att han inte kan riskera att smittas av coronaviruset när han är frisk och i god form,
har han beslutat att inte ta vaccinerna. Han visste också att han inte kunde skydda andra genom att
ta coronavaccinet, utan att personer i riskzonen måste skydda sig själva genom att själva ta
coronavaccinet.
Vauhkala har tillhört två olika grupper vars rättigheter har kränkts av staten genom den
konstitutionella och Europadomstolens räntepasslagstiftning och dess praktiska tillämpning. Å
ena sidan var Vauhkala en frisk person som av ideologiska skäl inte ville ta corona mRNAvaccinet och å andra sidan förbjöd hans religiösa övertygelse honom att ta vaccinet, som han på
grundval av sin egen kunskap, som bland annat grundade sig på information från bekanta och
kunskap som han förvärvat under sina studier, ansåg kunde skada hans kropp, som på grundval
av hans tro är en del av Kristi kropp, som troende måste ta hand om på bästa möjliga sätt. Den
ideologiska uppfattningen hos dem som inte vaccinerar sig mot coronavirussjukdomen skyddasockså av lagen, eftersom artikel 6 i patientlagen, artikel 5 i Oviedokonventionen och punkt IV iden medicinska etiska koden garanterar att ingen är skyldig att samtycka till ett medicinskt
ingrepp mot sin vilja.

Europadomstolens rättspraxis i förhållande till nationell lagstiftning
Europeiska människorättsdomstolen står över det finska domstolsväsendet i människorättsfrågor och
de finska domstolarna måste i sina avgöranden följa människorättsdomstolens rättspraxis. Enligt
tingsrättens uppfattning är Salminens uttalande om att grundlagsutskottet redan har bedömt
räntepasslagstiftningens förenlighet med Europakonventionen tillräckligt för att säkerställa att staten
har iakttagit Europakonventionen i Vauhkala-målet. Detta stöds inte av Europadomstolens
rättspraxis, eftersom det är Europadomstolens uppgift att bedöma om stater som har anslutit sig till
EIS följer Europakonventionen. Europadomstolens rättspraxis har visat att även nationell lagstiftning
direkt har möjliggjort en kränkning av en individs mänskliga rättigheter. I Norris mot Irland (1988)ansåg Europadomstolen att irländsk lagstiftning hade tillåtit ett ihållande ingrepp i en sökandes rätttill respekt för sitt privatliv, vilket domstolen ansåg vara en kränkning av Europakonventionen.
Europadomstolens mål I.B. mot Grekland (2013) är direkt kopplat till Vauhkala-målet och fungerar
som prejudikat för målet. Fallet I.B. v. Greece gällde en HIV-positiv patient.

39

Avskedande av en positiv klagande kort efter diagnos. Den klagandes skadeståndsanspråk vanndelvis framgång i lägre instanser men landets högsta domstol avslog kraven på snäva grunder och
med stöd av en uppenbart felaktig premiss om sjukdomens smittsamma natur. Enligt
Europadomstolen utgjorde förfarandet diskriminering enligt artikel 14 i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna (EKMR) i förhållande till det skydd för privatlivet som garanteras i artikel 8.
Det aktuella målet är mycket likt Europadomstolens mål, eftersom införandet av räntepasset också
grundade sig på en uppenbart felaktig premiss om smittsamheten av covid-19: vid tidpunkten för
avskedandet i Europadomstolens mål var det allmänt känt att HIV:HIV-bärare inte överför HIV vid
normal kontakt mellan människor, och på samma sätt var det redan vid tidpunkten för utarbetandet
av lagstiftningen om coronaviruset allmänt känt att personer som inte är smittade av coronaviruset
inte överför SARS-CoV-2 vid normal kontakt mellan människor på ett annat sätt än personer som ärsmittade av coronaviruset.
I Europadomstolens rättspraxis tillmäts resolutionerna från Europarådets parlamentariska församling
stor betydelse. PACE:s resolution 2361 (2021): I punkt 7.3.2 kräver församlingen att dess
medlemsstater, inklusive Europaparlamentet, ska. I artikel 7.3.2 anger PACE att ingen får
diskrimineras på grund av att man inte vaccinerar sig, oavsett om detta beror på potentiella
hälsorisker eller helt enkelt på bristande vilja att låta sig vaccineras. Även av detta skäl måste ickevaccination - och indirekt icke-immunisering - ses mot bakgrund av artiklarna 14 och 14 i
Europakonventionen.
som "andra statusbaserade grunder" i den mening som avses i det tolfte tilläggsprotokollet. Av
särskild betydelse är punkt 13.3.8 i resolution 2383 (2021) från Europarådets parlamentariska
församling, där det anges att, för att undvika diskriminering vid användningen av passet,
vederbörlig uppmärksamhet bör ägnas åt situationer där personer vägrar att låta sig vaccineras på
grund av personliga åsikter eller övertygelse, och att medlemsstaterna, särskilt f ö r denna grupp av
personer, bör säkerställa att ett eventuellt passystem inte i praktiken leder till påtryckningar eller
gör det obligatoriskt att använda passet.
Tingsrätten konstaterar helt riktigt att resolutionerna från Europarådets parlamentariska församling
inte är direkt rättsligt bindande, men Europadomstolen tillmäter dem stor betydelse i sin
rättspraxis, och eftersom finska domstolar också bör tillämpa Europadomstolens rättspraxis i sina
domar borde Helsingfors tingsrätt ha gjort detsamma.
Följande utdrag ur domskälen är särskilt anmärkningsvärt (s. 52):
Tingsrätten konstaterar att det i båda de avsnitt i PACE-resolutionen som kärandenåberopar (7.3.1 och 7.3.2) dock nämns att, samtidigt som det säkerställs att,

40

att ingen utsätts för påtryckningar eller diskriminering för att inte ha vaccinerats, menockså för att säkerställa en hög vaccinationstäckning. Uttalandena visar också att den
epidemiologiska situationen och uppskattningarna inom ett land bäst bedöms av delokala myndigheterna. PACE:s resolution är dessutom inte rättsligt bindande förnågon EU-medlemsstat.
Tingsrätten anser att sökanden inte heller har visat att staten i detta fall har brutit mot
PACE-beslutet.
Sökanden har redan visat att lagstiftningen om räntepass var förtryckande och/eller diskriminerande
mot låntagare utan ränta. I PACE-resolutionen anges att förutom att säkerställa att ingen utsätts förpåtryckningar eller diskriminering för att inte ha vaccinerats, måste en hög vaccinationstäckningsäkerställas. Med andra ord ska vaccinationstäckningen inte ha säkerställts genom att pressa eller
diskriminera de ovaccinerade, vilket skedde i Finland. Målet att öka vaccinationstäckningen togs
inte heller formellt upp i Finland i något skede av beredningen av lagen om räntepass. Trots detta
fann tingsrätten slutligen, i strid med den logiska slutsatsen av sitt resonemang, att sökanden inte
hade visat att staten hade brutit mot resolutionen. Tingsrättens resonemang följer inte reglerna för
logisk syllogism och är därmed internt inkonsekvent med sig självt.

Europadomstolens mål Vavricka m.fl. mot Republiken Tjeckien
Staten hävdade att målet Vavricka mot Tjeckien (2021) skulle ha varit tillämpligt som ett
förhandsavgörande även i det aktuella målet. Målet gällde obligatoriska poliovaccinationer för
barn och statens utrymme för skönsmässig bedömning att ålägga sina administrativa subjektsådana skyldigheter. Sökanden gav emellertid i Helsingfors tingsrätt fullständiga och detaljeradeskäl till varför det målet inte i något avseende var tillämpligt på målet som en rättsfråga:1) Målet rörde traditionella vacciner som hade använts i årtionden och vars säkerhetsprofil och
potentiella biverkningar på kort och lång sikt hade blivit mycket tydliga för
forskarsamhället och allmänheten (se t.ex. punkt 290 i Vavricka-domen:"Vaccinationsskyldigheten avser nio sjukdomar mot vilka vaccination anses vara effektiv
och säker av forskarsamhället"). Däremot var de flesta av de coronavirusvacciner som
användes i Finland mRNA-vacciner med ny teknik som aldrig hade använts på människor
före coronavirusets tid och vars verkningsmekanism är helt annorlunda än den för
konventionella vacciner, vilket framgår av våra bilagor 23-26. Det fanns inte heller någon
samsyn i forskarvärlden om mRNA-vacciners säkerhet och effekt.

412) Vavricka-målet grundade sig till stor del på det faktum att en tillräckligt hög
vaccinationstäckning (polio och andra traditionella vacciner) skapar en så kallad"flockskydds-" eller "flockimmunitets"-effekt, som ligger i medlemsstaternas allmänna
intresse och kan motivera en viss begränsning av enskilda medborgares privatliv (jfr. Se
punkt 276 i Europadomstolens dom, och t.ex. yttrandet från den tjeckiska
hälsovårdsmyndigheten i punkt 153 i Vavřička-domen, det franska inlägget, särskilt
punkterna 213 och 215, och det polska inlägget, särskilt punkt 223). Det framgår emellertid
tydligt av vår bevisning att kranskärlsvaccinerna inte orsakade någon sådan
flockimmunitetseffekt, dvs. att kranskärlsvaccinerna inte förhindrade att sjukdomen spreds
eller ens att någon insjuknade i sjukdomen, vilket var känt redan hösten 2021 (se till
exempel sökandens skriftliga bevisföremål 34, där Mia Kontio, en ledande expert vid THL,
i november 2021 uppgav att det inte kunde bli fråga om någon flockimmunitet när det
gällde kranskärlsvacciner).
3) En viktig slutsats från Europadomstolen var också att tjeckisk lag tillät ett undantag frånvaccinationskravet utan hot om sanktioner om den berörda parten uppvisade en "permanentkontraindikation" mot att vaccinera sitt barn (punkt 291 i domen, "en permanentkontraindikation mot vaccination"). En kontraindikation är ett skäl eller hinder för
användning av ett läkemedel eller annan behandling (källa:https://www.terveyskirjasto.fi/ltt03681). I Finland hade sökanden Vauhkala, för att undvika
det starka vaccinationstryck som coronaviruspasset innebar, i praktiken inget annat
alternativ än att insjukna i coronaviruset eller betala mellan 100 och 200 euro var tredje dag.
4) Sökanden hävdade vidare att den rättsliga bedömningen i Vavřička-målet att
tvångsvaccinering utgör ett ingrepp i rätten enligt artikel 8.1 i Europakonventionen måste
tolkas, särskilt mot bakgrund av den ovannämnda resolutionen från PACE, som att starka
politiska och sociala påtryckningar, särskilt för att ta mRNA-vacciner som tidigare inteanvänts på människor och som var tillgängliga enligt villkorade marknadsföringstillstånd,också utgör ett ingrepp i rätten enligt artikel 8.1 i Europakonventionen.
Tingsrätten motbevisade alla ovanstående argument i Vavricka-målet på följande sätt (domen s.
47-48):
Tingsrätten anser också att Europadomstolens avgörande i målet Vavricka mot
Tjeckien leder till slutsatsen, såsom svaranden tolkar det, att staten har ett stortutrymme för skönsmässig bedömning för att skydda hållbarheten i hälsa och
hälsovård på befolkningsnivå och en stark rätt att skydda och vidta lämpligaåtgärder för att skydda människors hälsa.

42

att skydda liv och hälsa, och att det är proportionerligt att kräva att de för vilka
vaccination utgör en avlägsen hälsorisk ska acceptera detta universella skydd i densociala solidaritetens namn till förmån för dem som av hälsoskäl inte kan få vaccin.
Tingsrätten har således återigen helt ignorerat och bortsett från de argument som käranden framfört;
till och med det begrepp om social solidaritet som tingsrätten använde sig av baserades på
traditionella vacciners flockskyddseffekt, som enligt Mia Kontio, en ledande expert vid THL, inte
kunde nämnas i fråga om koronarvacciner. Faktum är att resten av tingsrättens resonemang är ett
direkt citat från statens meddelande om invändningar av den 31 augusti 2023 (punkt 47, s. 16):Europadomstolen uttalade vidare att det inte kan anses oproportionerligt att kräva
att de som vaccineras mot en avlägsen hälsorisk ska acceptera denna allmänt
tillämpliga skyddsåtgärd i den sociala solidaritetens namn till förmån för dem som
av hälsoskäl inte kan få tillgång till vaccin.
Tingsrätten bortser därmed helt från de omfattande argument som käranden anfört och kopierar
endast direkt svarandens gamla skriftliga yttrande (som inte ens presenterades vid
huvudförhandlingen och som domen därför inte ens borde grundas på), vilket dock inte är
tillämpligt som rättslig vägledning i förevarande fall, eftersom coronavaccinationerna inte ens
kunde ge en flockskyddseffekt och därför inte kunde krävas av någon "i den sociala solidaritetensnamn". Tingsrättens resonemang svarar därför inte på något sätt mot de argument som sökanden
anfört och domen är redan av detta skäl otillräckligt motiverad och därmed lagstridig.

Situationen för friska ovaccinerade personer i förhållande till lagstiftningen om räntepass har inte alls
bedömts
Vi ber också Helsingfors hovrätt om tillstånd att fortsätta handläggningen av målet så att hovrätten
kan bedöma i vilken utsträckning staten borde ha garanterat friska ovaccinerade personer och personer
som av religiösa skäl har vägrat coronavaccination rätten att åtnjuta sina grundläggande ochmänskliga rättigheter.
Vauhkala kallade Matti Muukkonen, PhD, som har publicerat den enda peer-reviewed juridiska
artikeln om genomförandet av grundläggande rättigheter i samband med räntepasslagstiftningen, att
vittna vid huvudförhandlingen i tingsrätten.
Muukkonens juridiska artikel och hans muntliga utfrågning behandlade frågan om under vilka
omständigheter en inskränkning av de grundläggande rättigheterna ska anses vara ett "basket case".

43

de restriktioner som är förknippade med. Enligt Muukkonen borde utgångspunkten vara
normalläget, dvs. en situation där det inte finns några inskränkningar, eftersom om utgångspunktenvar det rådande sakläget skulle det i praktiken innebära att man accepterade tanken att man först
kan inskränka de grundläggande rättigheterna på vissa grunder och sedan införa nya
inskränkningar genom att jämföra dem med de befintliga inskränkningarna. Regeringen hadeemellertid valt att göra på ett annat sätt, dvs. att jämföra den situation som skapats genom
räntepasslagstiftningen med ett redan inskränkt samhälle.
Enligt Muukkonen gjordes ingen jämlikhetsbedömning av friska ovaccinerade personer ikonstitutionsutskottet. Resultatet blev att de två friska personernas möjlighet att åtnjuta sina
rättigheter helt berodde på om de hade ett giltigt räntepass eller inte. Muukkonen påpekade att
jämförelsesituationen var felaktig eftersom vaccinering var frivillig och det inte kunde vara rätt att
åtnjutandet av grundläggande rättigheter skulle grunda sig på samtycke till ett frivilligt medicinskt
förfarande. Faktum är att även en person som har smittats av coronaviruset men som har fått ett
grönt coronaviruspass skulle ha bättre förutsättningar att åtnjuta sina rättigheter än en frisk person
som inte har fått ett coronaviruspass. Detta skulle inte heller vara ett korrekt perspektiv med tankepå den grundläggande rätten till liv, eftersom en sjuk person som har skaffat ett kort sannoliktskulle sprida sin sjukdom på andra ställen i det utrymme som han eller hon kan få tillträde till med
ett kort. Enligt Muukkonen har det odeklarerade men faktiska syftet med passlagstiftningen varit att
öka vaccinationstäckningen, vilket kan anses vara mycket tveksamt mot bakgrund av kriteriet"tvingande samhälleligt behov" i doktrinen om inskränkningar i de grundläggande rättigheterna.

Ränteprövningen borde ha varit kostnadsfri för att säkerställa likabehandling
Enligt Muukkonen skulle proportionalitetsprincipen ha uppfyllts på bästa sätt om coronatestet hadevarit kostnadsfritt även för personer som inte tog coronavaccin av ideologiska eller andra skäl som
inte hade med hälsan att göra. Enligt 6 § 2 mom. i grundlagen krävs det ett godtagbart skäl för
särbehandling: är det godtagbart att två friska personer försätts i en ojämlik ställning på grund av att
den ena har vidtagit en frivillig åtgärd, dvs. tagit coronavaccinet, och den andra inte har gjort det,
medan en sjuk och smittsam person som har vidtagit åtgärden försätts i en bättre ställning än en frisk
och icke smittsam person som inte har vidtagit åtgärden? Och denna ojämlika behandling i ensituation där vaccination motiverades just med att förhindra infektion och minska sjukdomsbördan.
Och som vi har sett i Muukkonen, Järvinen, Nohynek och Malhotra

44

expertutlåtande var det inte nödvändigt eller ens möjligt, åtminstone inte i princip, att skydda den
vaccinerade gruppen genom att undvika närvaron av de ovaccinerade.
Enligt Muukkonen utsattes friska ovaccinerade personer också för politiska och socialapåtryckningar att vaccinera sig. Logiken var att man antingen ger upp sin lika rätt till tjänster, eller
så tar man en hel serie vaccinationer för att validera sitt pass, eller så blir man sjuk, eller så betalarman 100-200 euro var 72:a timme för ett PCR-test. I Europarådets parlamentariska församlings(PACE) resolution 2361 från 2021, punkt 7.3.1, förbjuds dock alla politiska eller socialapåtryckningar på personer som av någon anledning vägrar coronavaccination. I den andra PACEresolutionen från 2021, nummer 2383, anges dessutom i punkt 13.3.8 att för att undvika
diskriminering vid användningen av passet bör vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt situationer där
personer vägrar att låta vaccinera sig på grund av personlig åsikt eller övertygelse, och att
medlemsstaterna, särskilt för denna kategori av personer, bör säkerställa att ett eventuellt passystemi praktiken inte leder till påtryckningar eller i praktiken gör vaccinering obligatorisk.
I sin muntliga utfrågning sade Muukkonen att han på eget initiativ hade kontaktat social- och
hälsovårdsministeriet och erbjudit möjligheten att "syrapröva" räntepasslagstiftningen. STM
hänvisade Muukkonen till att kontakta undervisnings- och kulturministeriet, men inte heller där tog
man emot Muukkonens erbjudande. Muukkonen erbjöd sig därför att ge ministerierna en juridisk
bedömning av passlagstiftningens bestämmelser om likabehandling, men de var inte intresserade
av detta erbjudande. Denna brist på intresse från ministeriernas sida har bidragit till att Vauhkala,som en frisk ovaccinerad person, har utsatts för särbehandling utan godtagbar anledning. Om
ministerierna hade utövat den omsorgsplikt som konstitutionsutskottet ålagt dem genom att godta
Muukkonens juridiska bedömning, skulle diskrimineringen av Vauhkala sannolikt inte ha ägt rum.
Muukkonen kunde inte förklara orsakerna till denna brist på intresse och entusiasm på ministerierna
för att få juridisk utvärdering av högsta kvalitet. Å andra sidan sade Asko Järvinen i sin muntligautfrågning att räntepandemin var "den första politiska pandemin". Med detta menade Järvinen blandannat att till exempel smittskyddsläkare har varit oeniga med ministerierna om åtgärder som rör
räntebegränsningar. Å andra sidan var en ökad vaccinationstäckning uppenbarligen ett outtalat mål
för ministerierna och myndigheterna i stort, och kanske berodde den bristande entusiasmen för
Muukkonens bedömning på att en objektiv bedömning skulle ha lett till det,45

att det valda påtryckningsförfarandet, som skulle ha lett till den önskade ökningen av
vaccinationstäckningen, inte kunde ha motiverats på ett öppet och rättsligt hållbart sätt.
Inte heller har situationen för dem som av religiösa skäl har vägrat koronarvacciner bedömts på något
sätt i samband med beredningen av lagstiftningen om koronarpass.

Åtnjutandet av grundläggande rättigheter får inte vara beroende av förmögenhet
Lagstiftningen om coronapass innebar att om man vägrade frivillig coronavaccination var man
antingen tvungen att få en vanlig infektionssjukdom eller genomgå ett coronatest var 72:a timme,
vilket kostade 100-200 euro varje gång, eller cirka 1000-2000 euro per månad. Åtnjutandet av
grundläggande och mänskliga rättigheter får dock inte vara beroende av förmögenhet.
Vi ber respektfullt Helsingfors hovrätt att bevilja tillstånd till fortsatt handläggning även i dettamål. För den framtida tolkningen av lagen är det nödvändigt att klargöra om det på grundval av degrundläggande och mänskliga rättigheterna är legitimt för staten att kräva att människor betalar för
att åtnjuta sina grundläggande och mänskliga rättigheter.

Tingsrättens dom är också ogrundad i sin bedömning av de enskilda bestämmelserna
Logiken i Helsingfors tingsrätts beslut har således varit att först hindra sökanden från att kalla sina
nyckelvittnen till huvudförhandlingen, att inte bifalla sökandens begäran om redigering, trots att
det rörde sig om väsentliga bevishandlingar, och att därefter, på mycket lösa rättsliga grunder,
förklara att domstolen inte har behörighet att pröva räntepasslagstiftningens grundlagsenlighet och
att domstolen inte anser att staten har brutit mot sina skyldigheter enligt Europakonventionen.
Även om man accepterar - och käranden inte accepterar - domstolens ovanstående premisser,
lämnar tingsrättens bedömning fortfarande ett betydande antal juridiskt väsentliga element saknade.

Tingsrätten har rättsstridigt vägrat att kalla sökanden att vittna mot avdelningschefen vidsocialdepartementet, Koskela.
Den viktigaste av dessa är att räntepasslagstiftningen inte direkt ledde till att ett räntepassanspråk
lämnades in på Fazer Kluuvi den 10.12.2021, utan det krävdes fortfarande en separat ansökan i södra
Finland.

46

Regionförvaltningsverkets beslut att Fazer Ravintolat Oy kunde ha krävt att dess kunder skulle
uppvisa ett kupongkort som villkor för att få tillträde till Fazer Kluuvis café kl. 9.00. Sökandens
bilaga 7 har anknytning till detta ärende. Av den framgår att regionförvaltningsverken i oktober sände
ett frågeformulär till social- och hälsovårdsministeriet om grunderna för att införa begränsningar. I
sitt svar, som undertecknats av avdelningschef Koskela, konstaterade STM att begränsningarna bör
vara lågt satta.
Enligt den skriftliga bevisningen har regionförvaltningsverken begärt ett förtydligande av socialoch hälsovårdsministeriets anvisningar om fastställande av begränsningar med hjälp av Institutet
för hälsa och välfärds tabell för bedömning av riskpotentialen, med tanke på atta) Enligt THL är tabellen vägledande ochb) Enligt information från lokala och regionala experter härrör infektionerna för
närvarande inte från händelser som är särskilt riskfyllda.
De regionala förvaltningsbyråerna frågade:
1. Kommer STM i händelse av en epidemi, där inga infektioner beräknas ske specifikt
vid offentliga tillställningar, att vägleda kommissionen att överväga att införa
restriktioner för offentliga tillställningar eller för användning av lokaler mer allmänt
och trots ovanstående?
2. Om STM föreskriver att restriktioner bör övervägas mer generellt, anser STM att
de bör fastställas till.
• alla offentliga evenemang med betydande risk som nämns i THL:stabell för bedömning av riskpotential (med beaktande av att tabellenendast är vägledande)?
• för alla offentliga evenemang och allmänna möten?
• alla lokaler som omfattas av § 58d (inklusive lokaler därlågriskverksamheter enligt THL:s tabell för bedömning av riskpotential
utförs), om villkoren för tillämpning av § 58d TTL är uppfyllda?
• på något annat sätt?
3. Hur kan beslut i de ovan nämnda situationerna motiveras på ett rättssäkert
sätt?

47

Det framgår därför tydligt av regionförvaltningsverkens fråga till STM att restriktionerna harbaserats på en vägledande bedömningstabell från THL, som inte har varit exakt och uppenbarligen
inte heller baserad på medicinsk kunskap, vilket vi kommer att se i framtiden. Dessutom var
regionförvaltningsverken vid den tidpunkten medvetna om (brevet var daterat den 1 november
2021, mindre än 1,5 månader före diskrimineringen av Vauhkala) att infektioner, enligt informationfrån lokala och regionala experter, för närvarande inte härrör från högriskhändelser i synnerhet.
Som framgår av det svar som undertecknats av Koskela besvarar brevet inte någon av de frågor som
regionförvaltningsverken ställt. Brevet är fullt av allmänna formuleringar och lämnar
regionförvaltningsverken i ovisshet om hur de ska förhålla sig till det faktum att infektionerna inte
härrörde från högriskhändelser vid den aktuella tidpunkten och hur AVI:s beslut ska motiveras
juridiskt.
På basis av detta obesvarade brev införde Södra Finlands AVI i början av december en
begränsning för bland annat Helsingforsregionen, på basis av vilken räntepasset har begärts av
sökanden Vauhkala den 10 december 2021 kl. 9.00 på Fazer Cafe (Kluuviksgatan 3, Helsingfors).
Enligt artikel 107 i konstitutionen gäller att "Om en bestämmelse i ett dekret eller annan
underordnad lagstiftning strider mot konstitutionen eller annan lag, får den inte tillämpas av en
domstol eller annan myndighet". Hela händelsen med diskrimineringen av Vauhkala började med ett
begränsningsbeslut av ESAVI, baserat på STM:s riktlinjer, som inte var baserade på juridiska eller
medicinska grunder. ESAVI:s begränsningsbeslut var i sig uppenbart oförenligt med konstitutionen
eller annan lag och borde inte tillämpas i domstol. Den statliga myndighetens agerande var således
redan från början diskriminerande, redan innan Vauhkala försökte komma in i cafeterian den 10
december 2021 kl. 9.00.
Sökanden skulle ha velat kalla STM:s avdelningschef Koskela att vittna i rätten om följande ämne:"på vilken medicinsk forskning eller juridisk bedömning har STM:s vägledning till de regionala
förvaltningsmyndigheterna baserats". Tingsrätten nekade Vauhkala att kalla Koskela trots att det iövrigt inte fanns någon skriftlig eller muntlig bevisning i ämnet.
Enligt Vauhkala grundade sig social- och konsumentministeriets svar till regionförvaltningsverken
inte på en medicinsk eller juridisk bedömning av behovet av att kräva kupongkort i sådana
serveringsställen som Fazer Kluuvi, men det ledde ändå till att Regionförvaltningsverket i Södra
Finland fattade ett beslut om begränsning som diskriminerade Vauhkala.

48

10.12.2021 kl. 9.00. Regionförvaltningsverkets beslut var således inte nödvändigt med hänsyn tilllagstiftningen om räntepass och ledde inte till det önskade resultatet att förhindra spridningen av
covid-19. Dessutom skulle målet ha uppnåtts med mindre restriktiva medel, såsom att uppmana
människor att tvätta händerna noggrant innan de går in på ett kafé.
Det är uppenbart att Regionförvaltningsverket i Södra Finlands beslut att bevilja en ansökan om
räntepass strider mot grundlagen och de allmänna villkoren för begränsning av de grundläggande
rättigheterna och därför inte kan överklagas hos domstol eller annan myndighet.
Regionförvaltningsverkets beslut stred dessutom mot 124 § i grundlagen, eftersom det gav
serveringsstället Fazer Kluuvi café rätt att bestämma vid vilken tidpunkt på dagen det skulle börja
kräva att kunderna skaffade ett räntepass.
Enbart detta beslut av regionförvaltningsverken, som grundar sig på ett ogrundat brev från socialoch arbetsministeriet, är tillräckligt för att Helsingfors hovrätt skall bevilja Vauhkala tillstånd att
fortsätta rättegången. Det faktum att tingsrätten inte tillät att Koskela, som undertecknat STM:sbrev, kallades att inställa sig vid domstolen visar att tingsrätten förfarit felaktigt i processuellt
hänseende och att det även av denna anledning bör beviljas tillstånd till fortsatt handläggning.

Tingsrättens bedömning av betydelsen av OKV:s rapport var uppenbart felaktig
Svarandestaten Finland har som skriftlig bevisning lämnat in justitiekanslerns beslut V4 av den 12
april 2023 angående ett klagomål om coronavaccination av hälsovårdspersonal. Sökanden har anfört
att detta beslut inte har något samband med det aktuella ärendet. Tingsrätten anför följande (s. 48 idomen):"... Justitiekanslersämbetet (nedan justitiekanslersämbetet) begärde den 2 december
2022 en utredning av social- och hälsovårdsministeriet (nedan social- och
hälsovårdsministeriet) om hur ministeriet har övervakat att de konstitutionella
kraven i 48 a § i lagen om smittsamma sjukdomar (som gällde coronavaccinering av
sjukskötare) uppfylls och om hur ministeriet har försäkrat sig om att dessa krav
uppfylls.
... På grundval av sin efterföljande undersökning har OCR kommit till slutsatsen att
den inte har funnit något olagligt beteende eller åsidosättande av skyldigheter frånSTM:s sida när det gäller övervakning och bedömning av de konstitutionella eller
medicinsk-epidemiologiska villkoren för giltigheten av bestämmelsen i fråga.

49

Tingsrätten anser att OKV:s beslut visar att STM:s förfarande för att säkerställa
grundlagsenligheten av de åtgärder som vidtogs under räntepandemin var fullt
godtagbart och tillräckligt."
Tingsrättens tolkning är helt ohållbar och, enligt kärandens uppfattning, ett uppenbart tecken på
partiskhet och/eller oprofessionalism från domarnas sida.
För det första kan man inte från OKV:s analys av artikel 48a i MLO dra några slutsatser eller
tolkningar (åtminstone inte med hjälp av en traditionell logisk syllogism) att STM:s agerande för
att säkerställa att andra åtgärder än räntepasslagstiftningen var förenliga med konstitutionen underräntepandemin också var godtagbart och tillräckligt, än mindre "fullt" godtagbart och tillräckligt,
som tingsrätten uttryckte det. Argumentet är logiskt sett likvärdigt med följande syllogism:"Byggnadsinspektören inspekterade rörsystemet i huset och fann inga felaktigheter
eller försummelser."➔ "Enligt

byggnadsinspektören var de åtgärder som byggherren vidtagit

för att säkerställa säkerheten och efterlevnaden av byggnadens strukturer iövrigt fullt godtagbara och tillräckliga."
En sådan "slutsats" är en tydlig indikation på partiskhet och/eller oprofessionalism från domarnassida, vilket gör dem antingen obehöriga i den mening som avses i 13 kap. rättegångsbalken eller påannat sätt olämpliga att utföra sina uppgifter.
För det andra ger OMC praktiskt taget aldrig beslut, utan främst lösningar. Detta är ytterligare ett
tydligt tecken på inkompetens och/eller likgiltighet hos den som författat domen.

Tingsrättens roll i målet
Av tingsrättens dom (s. 45) framgår att "[t]ingsrättens uppgift är att avgöra om
räntepasslagstiftningen, mot bakgrund av den information som lagstiftarna hade tillgång till vid
tidpunkten för dess ikraftträdande, var en motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de
fördelar som eftersträvades, dvs. om räntepasslagstiftningen bl.a. var förenlig med den för Finland
bindande EIS".
Det har emellertid inte ankommit på tingsrätten att pröva om räntepasslagstiftningen, mot bakgrund
av den information som lagstiftarna hade tillgång till vid tidpunkten för dess tillkomst, var en
motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de fördelar som eftersträvades. Det var tingsrätten som
hade att pröva om

50

räntepasslagstiftningen är en motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de fördelar som
eftersträvas mot bakgrund av den information som omsorgsfulla lagstiftare hade eller borde ha haftkännedom om.
Sökanden har upprepade gånger och konsekvent betonat denna synpunkt: enligt
konstitutionsutskottets yttranden borde statsrådet noggrant ha bedömt nödvändigheten av att
förordningen skulle förbli i kraft och, även om denna nödvändighet upphörde att existera, bordestatsrådet ha ändrat eller upphävt förordningen i detta avseende. När tingsrätten nu fastställer och
beskriver sin uppgift bortser den helt från denna ståndpunkt, som upprepade gånger har upprepats
av konstitutionsutskottet. Enligt sökandens uppfattning är detta ytterligare ett bevis på domarnas
uppenbara partiskhet och/eller oprofessionalism.

Tingsrättens beslut med anledning av begäran om förhandsavgörande
Sökanden yrkade att tingsrätten skulle ålägga finska staten att förete följande handlingar:
1) Kopior av avtal mellan EU och/eller finska staten och de olika tillverkarna av
kranskärlsvaccin för anskaffning av kranskärlsvaccin. Från dessa dokument söker vi
information om huruvida EU och/eller finska staten har några särskilda krav påkranskärlsvaccinens funktionalitet eller användbarhet, t.ex. för att förhindra insjuknandeeller spridning av covid 19, eller om EU och/eller finska staten har några andra kvalitetskrav
på de beställda kranskärlsvaccinerna. Alternativt andra dokument som ger ovanstående
information
2) de medicinska rapporter som låg till grund för den så kallade "coronary passport"lagstiftningen, som tillfälligt var i kraft 2021-2022. I synnerhet de exakta detaljerna i demedicinska och andra vetenskapliga uppgifter och studier som låg till grund förpåståendet och antagandet att användningen av koronarpasset skulle ha förhindrat
spridningen av covid-19.
Sökanden ansåg att den begärda informationen är relevant som bevisning, eftersom rättegången
delvis handlar om huruvida de statliga myndigheterna i december 2021 borde ha varit medvetna
om den vetenskapliga kunskapen, som var allmänt spridd i forskarsamhället vid den tidpunkten,
om att användningen av coronapasset inte förhindrade spridningen av covid-19 i betydande
utsträckning eller ens alls. Under riksdagsdebatten ansåg flera experter att lagstiftningen om
räntepass var förenlig med grundlagen om dess införande skulle vara till nytta för att förhindra
spridningen av covid-19.
Frågan i detta sammanhang är om regeringen har fullgjort sin skyldighet att, som
konstitutionsutskottet framhållit, bevaka nödvändigheten av räntepasslagstiftningen och om

51Regeringen borde ha vidtagit åtgärder för att komma till rätta med regleringen innan de händelser
som är aktuella i förevarande mål inträffade den 10 december 2021.
Eftersom målet också gällde coronavacciner och deras roll för att förhindra spridningen av
coronaviruset och den skada de orsakar som en del av effekterna av lagstiftningen om coronapass, kan
dessa avtal ha varit relevanta som bevisning i målet.
Tingsrätten besvarade vår begäran om förhandsavgörande enligt följande i sitt beslut den 27 februari2024:
Vid tolkningen av 17 kap. 40 § i rättegångsbalken har det i rättspraxis ansetts
tillräckligt att de handlingar som begärs kan ha bevisvärde för någon relevant
bevisfråga (t.ex. KKO 2019:7).
När det gäller de handlingar som krävs från finska staten i punkt 1 anser tingsrätten
att dessa avtalshandlingar eller andra handlingar som hänvisas till och åberopas inte
kan vara relevanta som bevisning i målet. Frågan i målet är inte om
räntesubventionerna är ändamålsenliga eller effektiva, utan om det fanns en rättslig
grund för lagstiftningen om räntesubventioner och om den lagstiftningen var förenlig
med EIS och likabehandlingslagen. Huruvida avtalshandlingarna innehåller några
krav på effektiviteten i coronarinjektionerna är därför irrelevant för avgörandet avmålet. Av dessa handlingar eller av de övriga handlingar som åberopats kan inte
heller utläsas något om lagligheten av regeringens agerande i förhållande tillskyldigheten att före den 10 december 2021 kontrollera nödvändigheten av den
reglering som sökanden åberopade hösten 2021.
När det gäller de handlingar som krävs från finska staten i punkt 2 anser tingsrätten
att de medicinska rapporter som låg till grund för coronapasslagstiftningen å andra
sidan är offentliga, dvs. ett interimistiskt förbud är inte nödvändigt. Dessa rapporter
finns upptagna i hänvisningarna till regeringens proposition om
koronapasslagstiftningen (131/2021 vp) och kan fortfarande hittas online på delänkar som svaranden tillhandahållit
Tingsrättens domskäl är absurda och håller inte för en närmare granskning: Räntepasslagstiftningen
grundade sig i stor utsträckning på den rättsliga frågan huruvida räntesnurrorna var effektiva ellerändamålsenliga för att uppnå lagstiftningens mål - att förhindra spridningen av coronaviruset och
minska sjukdomsbördan - och huruvida räntepasslagstiftningen därmed uppfyllde proportionalitetsoch nödvändighetskraven för inskränkningen av de grundläggande rättigheterna. Sökanden hargenom sin bevisning uttryckligen visat att coronavaccinerna inte ens kunde uppnå dessa mål och att
detta redan var känt senast hösten 2021.

52

Fazer Ravintolat Oy:s överträdelse av jämställdhetslagenFazer Ravintolat Oy har enligt sökandens uppfattning brutit mot diskrimineringslagen. För
rättstillämpningen i andra liknande fall är det viktigt att bevilja prövningstillstånd i målet, eftersom
det är fråga om en tolkning av huruvida Fazer Ravintolat Oy:s agerande grundade sig på en lag som
Fazer Ravintolat Oy var skyldigt att följa, även om den enligt sökandens uppfattning stred mot
grundlagen och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna.
Enligt sökanden har bolaget diskriminerat Vauhkala genom att direkt hindra henne från att
komma in på Fazer Kluuvis café 10.12.2021 kl. 9.00, och Fazer Ravintolat Oy:s förfarande har
inte haft stöd i lag. Enligt 11 § i diskrimineringslagen är särbehandling inte diskriminering om
den grundar sig på lag.
Det är också viktigt att bevilja tillstånd till fortsatt handläggning för att bedöma om Fazer
Ravintolat Oy borde ha iakttagit hela lagen om smittsamma sjukdomar i fråga om räntetaket.
I tingsrättens dom (s. 56) anges bl.a. att "tingsrätten anser vidare att överträdelsen av dessa
bestämmelser (58 j och h §§ TTL) inte på något sätt skulle kunna utgöra en kompensatorisk påföljd
enligt 13 § diskrimineringslagen, utan att det i huvudsak är fråga om processuella bestämmelser
som bedöms som administrativa sanktioner".
Sökanden anser att hela lagstiftningen måste iakttas strikt, särskilt i en situation där lagstiftningenom räntepass obestridligen kränker Vauhkalas grundläggande och mänskliga rättigheter. Kärnan i
passlagstiftningen utgörs av artiklarna 58h, 58i och 58j i lagen om smittsamma sjukdomar och de
utgör en helhet som de cateringföretag som begärde passet var tvungna att strikt följa för att
säkerställa att cateringföretagens kunders grundläggande rättigheter inte kränktes.
Fazer Ravintolat Oy har underlåtit att iaktta 58 h och i § i lagen om smittsamma sjukdomar genom
att inte göra upp en skriftlig plan för hur de skyldigheter och begränsningar som AVI:s beslut
medför ska genomföras samt 58 j § genom att inte informera Vauhkala om behandlingen av
personuppgifter i räntesäcken. Fazers café borde enligt 58 h § 3 mom. i lagen om smittsamma
sjukdomar ha gjort den plan som avses i nämnda lagrum tillgänglig för kunder och andra som deltar
i verksamheten och enligt 58 i § 4 mom. i lagen om smittsamma sjukdomar borde planen ha
innehållit en upplysning om att Fazer kräver att kunder och andra som deltar i verksamheten
uppvisar pass. Vidare föreskrivs i artikel 58h i TTL att en verksamhet som kräver pass ska ha enskriftlig plan för hur den ska genomföra de skyldigheter och restriktioner som anges i det beslut som
avses i artikel 58d.1 i TTL.

53Målsäganden Mika Vauhkala och hans vän Mika Jantus, som följde med Vauhkala till Fazer Kluuvikaféet 10.12.2021 kl. 9.00, hördes vid tingsrättsförhandlingen och enligt dem fanns det inte någon
skriftlig plan för hur kaféet skulle genomföra de skyldigheter och begränsningar som AVI-beslutet
medförde, trots att lagen förutsätter det. De hade inte heller informerats av caféets anställda om
behandlingen av personuppgifter i kupongpåsen. Tingsrätten fäste ingen vikt vid Vauhkalas och
Jantunens redogörelse för ärendet, utan förlitade sig enbart på vittnet Tuominen från Fazer
Ravintolat Oy, som vid tidpunkten för händelsen var ansvarig föreståndare för Fazer Kluuvi café.
Tuominen bekräftade att en plan för egenkontroll hade upprättats. Han sade också att han inte hadekunnat hitta någon sådan plan.
På frågan om vad han trodde att planen innehöll kunde Tuominen inte påminna sig om att hanskulle ha lagt till information om att Fazer krävde att kunderna skulle visa upp ett räntepass eller
hur Fazer Kluuvi skulle genomföra de skyldigheter och begränsningar som ålagts bolaget. Enligt
tingsrättens dom "hade vittnet (Tuominen) upprättat en plan för egenkontroll för Fazer Kluuvis
café och den hade uppdaterats på vederbörligt sätt. Tyvärr hittades den inte senare för
dokumentation, efter att vittnet hade gått vidare till andra uppgifter, men den hade verkligen
upprättats och var också synlig på kaféets vägg vid den aktuella tidpunkten".
Det är fortfarande oklart vad tingsrättens säkerhet om egenkontrollplanen och dess faktiska
uppdaterade innehåll grundar sig på. Tingsrätten ska agera opartiskt och bedöma rättstvisten
opartiskt. Så har inte skett i förevarande fall utan tingsrätten har gjort en ensidig bedömning av
målet ur svarandens synvinkel och utan synbar grund förlitat sig på vad svarandens vittne har sagt,
utan att ta hänsyn till att vittnet är anställd av svaranden och därmed står i beroendeställning tillsvaranden och utan att ta hänsyn till vad svaranden faktiskt har sagt. Han har inte ens kunnat
förklara vad som står i planen om kravet på ett räntepass, trots att lagen är tydlig: den skriftliga
planen borde ha innehållit information om hur caféet/Fazer Ravintolat Oy skulle genomföra deskyldigheter och begränsningar som följer av AVI-beslutet.
Sökanden har gjort allt för att klargöra saken genom att begära att få se den skriftliga planen i fråga,men planen har inte skickats till sökanden. Tingsrätten konstaterar endast att den skriftliga planen
tyvärr inte har hittats i efterhand för dokumentation, eftersom vittnet hade gått vidare till andra
uppgifter, men att den säkerligen har upprättats och även var synlig på väggen i caféet vid den
aktuella tidpunkten.
Enligt sökandens uppfattning innebär den omständigheten att det inte finns någon plan endast att det
inte fanns någon plan. Revisionsrätten har inte förklarat varför den ensidigt har ansett att

54

svarandens vittnesutsaga utan att någon ytterligare förklaring gavs. Tingsrättens användning av
uttrycket "det skrevs med säkerhet" ovan är dessutom, enligt kärandens uppfattning, ytterligare ett
flagrant exempel på domarnas uppenbara partiskhet och/eller oprofessionalism.

Kunderna har inte informerats i enlighet med lagen om smittsamma sjukdomar
Vauhkala och Jantunen, som har hörts i målet, har berättat att de inte har blivit informerade påFazer Kluuvi cafeteria om hur personuppgifterna i kupongpåsen kommer att behandlas. Fazer
Ravintolat Oy:s vittne Tuominen har inte heller kunnat säga hur han skulle ha informerat Vauhkala
och Jantunen på caféet om behandlingen av personuppgifterna i kupongpåsen.
Vad omfattar den information som avses i lagen? I regeringens proposition 226/2021 klargörs att
innehållet i 58j § kommer att förtydligas i regeringens proposition 131/2021, där regeringens
ståndpunkt anges att behandling av personuppgifter kräver att kunden informeras.
Fazers argument att Vauhkalas affärer inte skulle ha nått upp till nivån för informationsskyldighet
enligt artikel 58j.1 i TTL eftersom han inte hade ett räntepass är enligt vår mening felaktigt. Enligt
bestämmelsen:... Behandlingen av de personuppgifter som ingår i certifikatet kräver också att kundenoch deltagaren informeras ...
Enligt ingressen till bestämmelsen (HE 131/2021 vp, s. 52):... behandlingen av personuppgifter på certifikatet skulle också kräva att kunden ochdeltagaren i verksamheten, i enlighet med dataskyddsförordningen, informeras om
att personuppgifterna endast kommer att behandlas för att kontrollera certifikatets
giltighet, för att kontrollera personens namn och för att kontrollera om villkoren för
att få tillgång till anläggningen är uppfyllda. Dessutom bör det informeras om att
uppgifterna i certifikatet inte får registreras eller lagras enligt denna lag, enligt vad
som anges i punkt 3 ovan, eller behandlas för något annat ändamål. I enlighet med
avsnitt 58j.3 i TTL får uppgifterna i certifikatet inte registreras eller lagras eller
behandlas för något annat ändamål.
Vi hävdar att det inte ens är möjligt att tillämpa dataskyddsförordningen eller att tillhandahålla
information enligt dataskyddsförordningen. Information i den mening som avses idataskyddsförordningen innebär att den registrerade särskilt informeras. Å andra sidan var det
enligt artikel 58j.3 i TTL inte tillåtet att registrera några uppgifter över huvud taget. Eftersom ingen
kan registreras enligt § 58j.3

55blir en "registrerad" är det inte möjligt att överhuvudtaget tillhandahålla den information som krävs
enligt GDPR. Hänvisningen till information "i enlighet med dataskyddsförordningen" förefallersåledes ha tagits med av misstag eller oavsiktligt i regeringens proposition. Lagtexten och dess
ingress, som hänvisar till information till "kunden och deltagaren", måste således tillämpas.
Vauhkala var kund hos Fazer eller deltagare i Fazers verksamhet i den mening som avses i artikel
58j.1 TTL när han försökte köpa frukost från Fazer Cafe Kluuv. Enligt ingressen till bestämmelsenborde han, som en förutsättning för att få ta del av kupongpasset, ha informerats om att hanspersonuppgifter endast skulle behandlas i syfte att kontrollera certifikatets giltighet, kontrollera
personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde till lokalen var uppfyllda. Denna
information skulle ha lämnats i förväg, innan passet ens behövde visas upp, eftersom kunden, om
informationen hade lämnats i efterhand, inte skulle ha kunnat vara säker på att de uppgifter som
samlats in om honom inte skulle registreras eller lagras på något sätt i den mening som avses iartikel 58j.3 i TTL.
På fråga sade vittnet Tuomis att han och en annan anställd på caféet endast hade informerat
Vauhkala och hans vän om att de var tvungna att visa upp sitt räntepass för att få komma in på
caféet. Kunden hade således inte informerats på det sätt som krävs enligt lag.
Eftersom det i ingressen till bestämmelsen anges att kunden eller deltagaren ska informeras om att"personuppgifterna endast kommer att behandlas i syfte att kontrollera certifikatets giltighet,
kontrollera personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde till anläggningen är
uppfyllda", och eftersom detta inte har skett, har Fazer därför enligt vår mening direkt brutit mot
artikel 58j.1 TTL.
Sökanden gör gällande att Fazer borde ha följt lagstiftningen i dess helhet och att avsaknaden av en
skriftlig plan och bristen på information gjorde att Fazer handlade i strid med lagen om
smittsamma sjukdomar genom att neka Vauhkala tillträde till kaféet, och således inte
diskriminerade på grundval av lagen.

Ojämlik behandling av Vauhkala
Kärnan i tingsrättens dom avseende Fazer Ravintolat Oy:s ersättningsskyldighet har därmed
behandlats. Fazer Ravintolat Oy:s agerande, så som vi har tolkat och intygat, har inte haft stöd ilag, varför diskrimineringen inte har varit befogad. Nästa

56

går vi igenom hur Vauhkala har behandlats annorlunda än hur andra människor skulle ha behandlats ien jämförbar situation.
Fazer Ravintolat Oy, ett traditionellt, finansiellt starkt och förmöget företag som ingår i Fazerkoncernen, har förbundit sig att respektera de mänskliga rättigheterna, vilket framgår av sökandens
bilaga 10: Fazer tolererar inte begränsningar av rörelsefriheten och Fazer respekterar individens
värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter och tolererar inte diskriminering av något slag.
Trots detta har svarandens verkställande direktör Miika Kostilainen besvarat sökandens brev, i vilket
sökanden har krävt att bolaget skall ersätta honom för hans intrång, på följande sätt:Även påstatsrådets webbplats, som ni hänvisar till, anges mycket tydligt att "om en restaurang kräver att
dess kunder skall ha ett kupongkort, behöver den inte iaktta de strängare restriktioner än vanligt
som gäller för området i fråga om öppethållnings- och serveringstider, antalet tillåtna kunder eller
kravet att varje kund skall sitta inomhus". I det material som ni hänvisar till på annan plats (påregionförvaltningsverkets webbplats) anges att "det är upp till serveringsstället att bestämma vid
vilka tidpunkter det tar i bruk kupongpasset".
I Fazers fall var det därför en metod för att undvika de begränsningar av kundinträdet som annars
skulle ha ålagts Fazer. Det är fråga om att uppnå en högre vinst genom att inskränka Vauhkalas
grundläggande rätt till privatliv. På flera andra kaféer fanns det inte någon sådan praxis som
begränsade den grundläggande rättigheten, inte heller på några andra Fazer-kaféer. Fazer har inte
visat att det fanns något annat skäl än ökad ekonomisk vinst för att begränsa Vauhkalas tillträde till
restaurangen på morgonen den 10 december 2021 i förhållande till Fazers egen policy att respektera
enskildas värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter.
Fazer Restaurants Ltd har beslutat att börja kräva att deras cafékunder visar upp ett kupongkort
under hela dagen, även om kupongkort normalt inte krävs i livsmedelsbutiker förrän efter kl.
17.00. Detta har gjorts på grundval av att det har gjort det möjligt för Fazer Restaurants Ltd att
locka kunder till sina lokaler utan att behöva följa några restriktioner i sina lokaler och därmed
maximera sina vinster.
Genom att neka tillträde till restaurangen kränktes den grundlagsfästa rätten till likabehandling och
skydd för privatlivet när det gäller utlämnande av hälsouppgifter, rätten till respekt för privatlivet,
religions- och övertygelsefrihet och rätten till icke-diskriminering som garanteras i
Europakonventionen samt rätten att inte godtyckligt nekas tillträde till restaurangen som garanteras
i artikel 1 i protokoll nr 12 till konventionen. Fazer Ravintolat Oy har således underlåtit att
uppfylla sina skyldigheter enligt

57

dess åtaganden om mänskliga rättigheter om nolltolerans mot begränsningar av rörelsefriheten
och Fazers respekt för individers värdighet, integritet och grundläggande rättigheter samt dessvägran att tolerera diskriminering av något slag.
Såsom framgår av sökandens skriftliga bevisning 9, 11 och 12 har sökanden haft möjlighet att ätapå Hotell Kämp omedelbart efter Fazer Kluuvi-episoden och de följande dagarna på andra
restauranger och till och med på andra Fazer-caféer. Det fanns således inget hinder för Fazerkaféet att faktiskt låta Vauhkala äta frukost 10.12.2021. Situationen under de övriga dagarna ochpå de övriga platserna var jämförbar enligt likabehandlingslagen. I 10 § jämställdhetslagenföreskrivs följande:
Diskriminering är direkt om någon på grund av personliga skäl behandlas mindreförmånligt än någon annan har behandlats, behandlas eller skulle ha behandlats i enjämförbar situation.
Att äta på andra ställen under samma lagstiftning och samma ESAVI-begränsningsbeslut har varit
en jämförbar situation enligt lagens definition. Sökanden anser med andra ord att han i en jämförbar
situation 10.12.2021 kl. 9.00 på Fazer Kluuvi har behandlats på ett diskriminerande sätt iförhållande till andra caféer/restauranger både utanför Fazer Ravintolat Oy och i bolagets övriga
verksamhetsställen. Diskrimineringen har grundat sig på ett antagande om Vauhkalas hälsotillstånd,eftersom han inte har kunnat uppvisa ett pass för intressebevakning. Vauhkala var dock fullt frisk
när han gick till caféet.

Om skyldigheten att ersätta kostnader
Vauhkala anser att tingsrättens beslut att förplikta honom att ersätta statens rättegångskostnader
inte grundar sig på en rättsligt giltig bedömning av målet. Även av detta skäl anser Vauhkala att
det är av vikt för ledning av rättstillämpningen i andra liknande fall att prövningstillstånd meddelas.
De huvudsakliga rättsliga felaktigheterna i bedömningen av skulden för juridiska kostnader ärföljande:
1) Vid huvudförhandlingen informerades samtliga parter om att kostnadsräkningen skulle ges inmåndagen den 15 april 2024. Först efter detta datum gav staten in ett yrkande om återbetalning av
mervärdesskatten. Även om statens yrkande var försenat godtog tingsrätten att staten faktiskt kunde
ha yrkat ersättning även för mervärdesskatten.

582) Statens tidsåtgång för att väcka talan var orimlig, inte minst eftersom staten redan från början
hade uppgett att det inte fanns någon grund för talan. Det nästan dubbla antalet timmar jämfört
med den tid som sökandens advokat har lagt ned visar att staten medvetet har försökt att öka sittyrkande och därigenom ålägga sökanden ytterligare kostnader. Detta kan tolkas som chicaneri.
3) Det statliga ombudets timkostnadsnorm har varit för hög i förhållande till den juridiska
kompetens som visats. Statens advokat har ingen kunskap om människorättskonventioner och har
främst fokuserat på att smutskasta motparten, vilket strider mot riktlinjerna för god advokatsed.
4) Salminens arvode, som var statens sakkunnige, borde inte ha godtagits eftersom den
sakkunnige enligt principen jura novit curia inte ens borde ha kallats att inställa sig vid domstolen5) I motsats till sin ursprungliga förklaring har staten använt sig av mer än en assistent och
Vauhkala har förklarat att han accepterar att endast en assistent används - vilket Vauhkala själv
också har gjort.

Ansökan om tillstånd till fortsatt handläggning av målet mot Nummelin
upphäva Helsingfors tingsrätts dom, enligt vilken "Nummelin skall förpliktas att solidariskt med
Vauhkala ersätta rättegångskostnaderna med 20 000 euro".
a) strider mot rättegångsbalkenb) som strider mot statens grunder för kärandens anspråk.
Prövningstillstånd bör därför meddelas eftersom det finns anledning att betvivla riktigheten av
slutresultatet i tingsrättens dom och det inte är möjligt att bedöma riktigheten av slutresultatet itingsrättens dom utan att prövningstillstånd meddelas.
På sidan 59 i domen anges följande: "Enligt artikel 6 i kapitel 21 i civilprocesslagen kan en parts
företrädare, ombud eller biträde, som uppsåtligen eller av oaktsamhet i den mening som avses iartikel 4 eller 5 har orsakat en annan part sådana kostnader som avses i detta kapitel, efter att haberetts tillfälle att yttra sig, åläggas att solidariskt med den berörda parten bära dessa kostnader."Av domen framgår vidare: "Tingsrätten konstaterar att i rättspraxis och litteratur har en
medhjälpares eller ett ombuds ansvar ansetts vara undantagsfall, och59

en hög tröskel för personligt ansvar. En advokats kostnadsansvar är en sanktion för att han handlat i
strid med rättegångsreglerna (Jokela 1995, s. 162). Till skillnad från vad som gäller för normalt
skadeståndsansvar kräver advokatens ansvar en subjektiv grund, dvs. han måste uppsåtligen eller av
oaktsamhet ha handlat i strid med rättegångsreglerna (hänvisning till § 21:6 i Vägledande regler om
god advokatsed 21:4 och 21:5§). De typer av agerande som avses i artikel 5 i kapitel 21 i OSL omfattar bland annat att göra en
invändning som den som gjorde den visste eller borde ha vetat var ogrundad, eller att underlåta att
följa ett domstolsbeslut eller på annat sätt bryta mot en skyldighet att förlänga förfarandet. Det
agerande som avses i artikel 4 i kapitel 21 i OSL är t.ex. att inleda ett onödigt rättsligt förfarande."På sidan 60 skriver tingsrätten: "Tingsrätten finner att advokatens ovan beskrivna åtgärder i sig
var lagliga medel för att skydda klientens ställning och intressen och för att säkerställa en rättvis
rättegång, men att avgivandet av uttalanden i strid med och utöver begäran om uttalanden var ett
pliktbrott som förlängde rättegången."
Enligt tingsrättens egen uppfattning var därför ombudets agerande ett lagligt sätt att agera för
klientens räkning. Enligt Advokatsamfundets riktlinjer för god advokatsed:a) I punkt 5.8 definieras skyldigheten att avsäga sig uppdraget. Denna skyldighet
uppkommer om det efter det att advokaten accepterat uppdraget inträffar en
omständighet som gör att advokaten är inkompetent eller jävig. Advokaten är också
skyldig att frånträda uppdraget om: 1. lagligt hinder eller därmed jämförligt
tvingande skäl förhindrar uppdragets fullgörande, eller 2. klienten begär att
advokaten skall handla i strid med lag eller god advokatsed och trots varning inteåterkallar begäran.
b) punkt 3.1 kräver att en advokat är lojal mot sin klientc) 3.2 innebär att en advokat vid fullgörandet av sitt uppdrag skall vara fri från varje
yttre påverkan som kan inverka menligt på hans förmåga att fullt ut tillvarata klientens
intressen. Advokaten får inte låta besvärande omständigheter eller andra sådana
faktorer påverka utförandet av sitt uppdrag. Advokaten skall i sin verksamhet bevara
sitt oberoende, även om detta kräver åtgärder eller lösningar som inte faller klienten,
motparten, myndigheter eller andra i smaken.
d) I punkt 2.2 anges att försvaret av de grundläggande och mänskliga
rättigheterna och upprätthållandet av rättsstatsprincipen kräver att advokatkåren
är oberoende av offentliga myndigheter.

60

Dessa riktlinjer definierar omfattningen av agentens skyldighet att agera som Nummelin. Enligt
tingsrätten själv har Nummelin agerat exakt i enlighet med dessa instruktioner. Tingsrättens beslut
att förplikta Nummelin att solidariskt bidra till statens rättegångskostnader med 20 000 euro måste
därför anses strida mot rättegångsbalken och god advokatsed.
Vidare fann tingsrätten att en ospecificerad del av skulden uppkommit som en följd av detta,
att "talan, i sin ursprungliga och ändrade form enligt ovan, i den mån den har lämnats utan bifall,
grundas på en uppenbart oriktig rättstillämpning och visar på uppenbar vårdslöshet från ombudetssida, i den mån sökanden visste eller borde ha vetat att talan var ogrundad".
I kapitel 14 i rättegångsbalken fastställs förfarandet i domstol enligt följande:2 § (22.7.1991/1052)
Du får inte ändra stämningsansökan under förfarandets gång. Käranden har dockrätt att...
3) yrka ränta eller göra gällande något annat sekundärt yrkande eller ens ett nytt
yrkande, om det grundas på väsentligen samma omständigheter.
Om en sådan ansökan som avses i punkt 1.2 eller 1.3 görs först vid huvudförhandlingen,ska ansökan avvisas om dess prövning skulle fördröja rättegången.
Ett sådant krav kan inte ställas i en högre instans.
Framläggande av nya omständigheter till stöd för en talan ska inte anses utgöra enändring av talan, såvida inte detta ändrar sakfrågan.
Enligt rättegångsbalken har käranden därför rätt att framställa ett annat eller till och med ett nytt
yrkande, förutsatt att det i allt väsentligt grundar sig på samma grund.
I förevarande fall är det fråga om att framställa nya yrkanden, som stöds av en kompletterande
redogörelse och av att vissa av grunderna för de gamla yrkandena överges. Eftersom sökanden har
utövat sina rättigheter enligt rättegångsbalken och sökandens advokat har biträtt sökanden iförevarande mål i enlighet med sina skyldigheter, kan sökandens juridiska rådgivare därför inte
straffas.

61

Beslutet grundar sig inte på ett krav från staten
Domstolen kan inte på eget initiativ, utan endast på begäran av en part i målet, ta på sig ett
juridiskt biträdes rättsliga ansvar enligt 21 kap. 4-6 §§ rättegångsbalken. De grunder på vilka staten
yrkade att Nummelin skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna beskrivs i domen på
följande sätt:"Staten har ansett att när det står klart att staten inte kan åläggas att betala ersättning till
Vauhkala för kränkningen av Europakonventionen och när sökanden och hans ombud ändå har
fortsatt att driva målet och att blåsa upp målet genom att lägga fram ännu ett argument som rör
religionsfrihet, har detta varit en försumlig och vårdslös handläggning av målet. I detta avseendeär förfarandet onödigt. Nummelin, sökandens ombud, skall därför förpliktas att ersätta statens
kostnader, tillsammans med sin klient, för det fall att sökanden förlorar målet.
Delstaten har därför yrkat att agent Nummelin ska förpliktas att ersätta delstatens
rättegångskostnader:a) det borde ha stått klart för ombudsmannen att staten inte kan åläggas att betala
ersättning till Vauhkala för kränkningen av Europakonventionen om de mänskliga
rättigheternab) Sökanden och hans ombud har fortsatt att driva ärendet och ytterligare utvidgat
det genom att lägga fram ett nytt argument som rör religionsfrihet.
c) Nummelins handläggning av målet av de skäl som anges ovan var försumlig
och vårdslös.
Frågan om advokatens ansvar ska grundas på det yrkande som framställts av parten, mentingsrättens beslut grundas inte på det yrkande som framställts av staten. Tingsrättens bedömning
att Nummelin ska vara solidariskt ansvarig för statens fordran om 20 000 euro är därför inte
förenlig med lag.
I vilket fall som helst kommer vi också att bemöta de argument som staten har framfört:
Statens uppfattning att talan skulle vara uppenbart ogrundad har redan från början grundats påstatens önskan att förhindra att en pinsam talan kommer upp till prövning. Vi har utförligt
diskuterat grunderna för talan i ansökan om prövningstillstånd och i vårt överklagande, så det är
onödigt att återkomma till dessa grunder här annat än att konstatera att vår talan grundades på enstark rättslig bedömning, en stor mängd bevis bestående av farmaceutiska och juridiska experteroch en betydande mängd bevis.

62experter, ett stort antal medicinska studier och ovedersäglig bevisning för händelserna på Fazer
Kluuvi-caféet den 10 december 2021 kl. 9.00.
För att godta statens uppfattning att talan är helt ogrundad skulle ombudsmannen vara tvungen att
förkasta det rättsliga resonemanget i fallet i sin helhet och anse att Vauhkala i princip inte skulle hahaft rätt att äta på restaurangen, trots att artikel 12 i Europeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) inte är tillämplig.
Tilläggsprotokoll 1 till Europakonventionen kräver uttryckligen att staten förhindrar godtyckligt
nekande av tillträde till en restaurang, anser att de betydande medicinska studierna och åsikterna
hos de medicinska företrädare som gav muntligt vittnesmål i frågan är felaktiga och avvisar som
nonsens artikeln av Dr Muukkonen, den enda finska juridiska experten som har skrivit en artikel iämnet. Det är emellertid helt omöjligt att komma till en sådan slutsats - med hänsyn till sunt förnuft
och rättsuppfattning. THL:s överläkare Nohynek och HUS:s smittskyddsläkare Järvisen har itingsrätten vittnat om att vaccinerna inte har förhindrat spridningen av corona annat än i liten
utsträckning, och att vaccinerna inte har skyddat någon annan än den som har tagit dem, så att
Vauhkala inte har kunnat utgöra någon fara för någon på Fazer Kluuvi-kaféet den 10 december
2021 klockan 9 på morgonen. Eftersom detta är vad medicinska experter har sagt till oss, finns det
ingen möjlighet att agenten, med sin helt otillräckliga medicinska utbildning, skulle ha kunnat
motbevisa deras åsikter - än mindre att agenten skulle ha kunnat motbevisa resultaten av ett stortantal medicinska studier.
Vi erinrar vidare om att staten redan i september 2022 utnyttjade sin rätt att begära att tingsrätten
skulle avskriva målet som ogrundat och att tingsrätten inte har medgett detta. Följaktligen fanntingsrätten också att talan var tillräckligt välgrundad för att fortsätta.
Tingsrättens dom leder också till svårigheter för medborgare som driver krav mot staten, särskilt
på grund av mänskliga rättigheter, att hitta ett ombud. Ett ombud skulle behöva överväga
möjligheten att, genom att behöva ange grunderna för talan och genom att möta statens argument
om att "staten inte kan kränka mänskliga rättigheter", riskera att själv behöva bära en del av
rättegångskostnaderna.
För att kunna vara oberoende av offentliga myndigheter, i enlighet med god advokatsed, måste en
advokat kunna arbeta utan rädsla för att behöva betala sin klients rättegångskostnader. Helsingfors
tingsrätts beslut är en allvarlig kränkning av det skydd som advokater traditionellt har åtnjutit och
som har gjort det möjligt för medborgarna att få tillgång till professionellt rättsligt bistånd i mål
mot staten.

1

KLAGOMÅL

Asien:
Överklagande av Helsingfors tingsrätts dom i mål L706/2022/1504 (31.5.2024, beslutsnummer 1017
5944)

Krav som ställs:1) Vauhkalas huvudyrkande är att målet ska återförvisas till Helsingfors tingsrätt på grund
av allvarliga processuella oegentligheter. Staten ska dessutom förpliktas att ersätta
parterna för deras rättegångskostnader hittills jämte dröjsmålsränta enligt 4 § 1 mom. iräntelagen under en månad från dagen för tingsrättens dom.
2) I andra hand yrkar Vauhkala att Helsingfors hovrätt beslutar hålla en muntlig förhandling imålet, vid vilken käranden ges rätt att som vittnen kalla f.d. statsminister Marin och
avdelningschef Koskela vid social- och hälsovårdsministeriet, samt att staten åläggs att
tillställa käranden både de upphandlingskontrakt om kranskärlsvaccin som gäller Finland
och regeringens förarbeten till lagstiftningen om kranskärlspass. Vi yrkar vidare att staten
vid huvudförhandlingen ska åläggas att iaktta gällande processlag och rättspraxis, enligt
vilka lagstiftningshandlingar inte får åberopas som skriftlig bevisning och ingen juridisk
expert får kallas att avge muntlig bevisning i domstol. På samma sätt kräver vi att hovrättens
huvudförhandling åtföljs av rättelse av andra rättegångsfel som förekommit i tingsrätten.
Vid den muntliga huvudförhandlingen yrkar sökanden att svarandena solidariskt skall
förpliktas att till sökanden utge följande belopp
1. 10 000 euro i skadestånd med stöd av 23 § diskrimineringslagen för
diskriminering på grund av förmodat hälsotillstånd
2. Finska staten/Valtiokonttori ska betala 10 000 euro i ersättning med stöd av artikel 13
i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande
friheterna (Europakonventionen).

2

kränkning av artikel 1, artikel 8, artikel 9, artikel 13, artikel 14 och artikel 1 i protokoll nr 12till Europakonventionen
3. Svarandena ska solidariskt ersätta svarandens rättegångskostnader i såväl tingsrätten
som hovrätten jämte dröjsmålsränta enligt 4 § första stycket räntelagen under en månad
från dagen för denna dom.
3) Nummelin yrkar att Helsingfors tingsrätts beslut att ålägga honom att solidariskt med Vauhkaladela ett kostnadsyrkande om 20 000 euro skall upphävas då det strider mot rättegångsbalken ochriktlinjerna för god advokatsed. Tingsrättens beslut är även felaktigt i processuellt hänseende,
eftersom de skäl som tingsrätten anfört inte grundar sig på de skäl som käranden anfört.

Kort beskrivning av ärendet
Vauhkala försökte 10.12.2021 kl. 9 på morgonen ta sig in på Fazer Kluuvi i Helsingfors. Som
villkor för inträde krävdes att han skulle visa upp ett kupongpass. Vauhkala hade inte något sådant
pass och var inte sjuk på något sätt. Vauhkala har nekats inträde, varefter han har fått äta frukost på
det närbelägna Kämppi.
Fallet baseras på antagandet att om Vauhkala inte har ett grönt kort är han potentiellt smittad av
covid-19 och på grundval av detta blockeras hans tillträde till restaurangen. Diskrimineringslagens
artikel 8 (förbud mot diskriminering), som anger att ingen får diskrimineraspå grund av bl.a. hälsotillstånd, är direkt tillämplig i det aktuella fallet. Diskriminering är förbjudenoavsett om den grundar sig på ett faktum eller ett antagande som rör personen själv eller någon
annan. Tyngdpunkten i detta fall ligger därför på presumtionen. Detta är grunden för vårt krav på
ersättning enligt jämställdhetslagen, eftersom Vauhkala inte var sjuk när han gick till Fazer-kaféet,utan diskriminerades på grundval av ett antagande om hans hälsotillstånd.
Vi har också begärt ersättning från staten för kränkningen av de rättigheter som Vauhkala
garanteras enligt artiklarna 8 och 9 i Europakonventionen, lästa genom artikel 14, och artikel 1 i
protokoll nr 12 till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna.8 Artikel 8 anger att var ochen har rätt till respekt för sitt privatliv, artikel 9 anger att var och en har rätt till respekt för sitt
privatliv och artikel 12 anger att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv. Artikel 8 säger att
var och en har rätt till respekt för sitt privatliv, artikel 9 säger att var och en har rätt till tankefrihet,
samvetsfrihet och religionsfrihet, artikel 14 förbjuder alla former av diskriminering genom att defri- och rättigheter som erkänns i Europakonventionen ska kunna åtnjutas utan diskriminering pågrund av t.ex. åsikt eller religion.

3(inklusive enligt finsk lag) att åtnjuta utan diskriminering på grund av t.ex. åsikt eller religion. Dessa
rättigheter har också ansetts innefatta att staten vidtar åtgärder för att förhindra att någon godtyckligt
nekas tillträde till en restaurang.
Enbart det förhållandet att en person har utsatts för en handling som hindrar honom från att åtnjuta
en rättighet som han är berättigad till (artikel 1 i protokoll nr 12 till Europakonventionen förbjuder
godtyckligt nekat tillträde till en restaurang) måste anses utgöra en kränkning av en grundläggande
rättighet och en mänsklig rättighet som garanteras av Europakonventionen. I hovrätternas rättspraxis
har ersättningsbeloppet för diskriminering på grund av etniskt ursprung fastställts till 800 euro(Helsingfors hovrätt 18.6.2020, mål R20/707, efter att en anställd på en bensinstation vägrat öppna
en bensindispenser för romer; Helsingfors hovrätt 23.Helsingfors hovrätt 6.3.2015 i mål R14/409
efter att de svarande vägrat öppna en bensindispenser för en rom). Enligt rekommendationerna frånAdvisory Board for Personal Injury är den rekommenderade ersättningen för vägran att servera på
grund av kränkt etniskt ursprung 300-1500 euro, så hovrätternas ersättningspraxis i dessa fall har
gynnat den så kallade medelvägen.
Det faktum att Vauhkala inte har fått komma på middag är åtminstone jämförbart med att intekunna tanka sin bil eller få service på en restaurang. I Vauhkalas fall måste man dock komma ihågatt hennes diskriminering har ägt rum i ett socialt sammanhang där den stöds av regeringens
auktoritet och resten av den politiska beslutsapparaten och av den mycket starka mediebevakningenav corona mRNA-vaccinet. Den allmänna opinionen har påverkats starkt av dessa krafter, till
exempel mot Vauhkala, som medvetet har vägrat att ta corona mRNA-vaccinet. Under konstanttryck från allmänheten har den förödmjukelse och det lidande som Vauhkala upplevt varit betydligt
större än det som drabbat de romer som nekats tjänster. Intensiteten i det offentliga trycket framgår
till exempel av en intervju med premiärminister Marin som publicerades kort efter det att
lagstiftningen om räntepass trädde i kraft den 24 oktober 2021:
Marin hade ingen sympati för de ovaccinerade.
- Jag har svårt att relatera till människor som är kritiska till vaccinering", säger
Marin.
(Bevisföremål 28)
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har beslutat att finska staten ska betala ett
skadestånd på över 10 000 euro. I målet Hokkanen mot Finland (1994) fick 200 0004ersättning för ideell skada med ett belopp på DM. I sin dom 1994 godtog Europadomstolen att
enbart ett konstaterande av intrång, dvs. avsaknad av verkställighet av umgängesrätt, inte skulle
vara tillräckligt under omständigheterna i målet, men satte ned ersättningen - med hänvisning till
skälig grund - till 100 000 mark (ca 16 800 euro). I Z mot Finland (1997) hade klagandens privatliv
kränkts (främst) genom att känsliga medicinska uppgifter om honom lämnats ut i en dom frånappellationsdomstolen rörande brott som begåtts av hans make. Ersättning för ideell skada begärdes
med två miljoner mark. Regeringen hävdade att en eventuell ersättning inte borde överstiga det
maximala beloppet på 70 000 mark för offer för de aktuella sexuella våldsbrotten. Europadomstolen
konstaterade att den inte är bunden av nationell ersättningspraxis även om den kan söka vägledningdärifrån. Även i detta fall fastställdes ersättningen till 100 000 mark, dvs. 16 800 euro.
I vilket fall som helst, baserat på KKO:s beslut 2016:20, är nyckelfrågan hur den skadelidandeparten uppfattar överträdelsen.
I fallet Nummelin fann tingsrätten att Nummelin av oaktsamhet hade förlängt rättegången i onödan
genom att göra uttalanden som i och för sig var lagliga och som enligt tingsrätten syftade till att
skydda klientens ställning och intressen samt att säkerställa en rättvis rättegång. Tingsrättens beslut
strider starkt mot grunderna för advokatyrket, eftersom skyddet för ett juridiskt biträde i princip
måste vara särskilt högt för att säkerställa att klienten har tillgång till ett fullgott juridiskt biträde
för att kunna driva sin sak. Om advokater ständigt måste överväga om de kan hållas solidariskt
ansvariga med sina klienter, kommer detta att urholka det skydd som advokatyrket traditionelltåtnjuter och hindra klienter från att erhålla rättsligt bistånd.

Viktiga juridiska svagheter i Helsingfors tingsrätts dom
Helsingfors tingsrätt har avfattat en dom som ur kärandens synvinkel är klart partisk på grund av
den uppenbara inkompetensen hos de två domarna i tingsrätten och andra allvarliga processuella
fel under rättegången, och som grundar sig på mycket svaga rättsliga resonemang, enligt följande:a) För det första förklarar tingsrätten att den inte har behörighet - trots artikel 106 i
konstitutionen - att bedöma räntepasslagens grundlagsenlighet, eftersom
konstitutionsutskottet redan har bedömt räntepasslagens grundlagsenlighet iparlamentsdebatten.

5b) enligt Salminen, statens expertvittne, är lagstiftningen om räntepass utformad på ett sättsom respekterar Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och domstolen anser
därför att lagstiftningen om räntepass inte strider mot de skyldigheter som följer av
Europakonventionen om de mänskliga rättigheternac) Sökandens enskilda anspråk mot staten har avvisats av tingsrätten genom att sökandens
huvudsakliga bevisning och argument har ignorerats och åsidosatts.
d) Fazer Ravintolat Oy har - även om det inte finns några bevis för detta - iakttagit alla
bestämmelser i lagstiftningen om smittsamma sjukdomar, varför vägran att ge Vauhkala
tillträde till Fazer Kluuvi café inte har varit diskriminerande, eftersom åtgärden mot
Vauhkala har grundats på lagen. Under alla omständigheter anser domstolen att de påstådda
överträdelserna av artiklarna 58h, i och j i lagen om smittsamma sjukdomar på sin höjd
utgör överträdelser av förfarandebestämmelserna och därför inte påverkar målets sakfråga.
Vauhkala har svarat på detta på följande sätt:a) I förevarande fall är frågan inte om räntepasslagstiftningen i princip strider mot
grundlagen, utan om räntepasslagstiftningen och dess tillämpning stred mot grundlagen i
Vauhkala-målet. Enligt de allmänna villkoren för inskränkning av grundläggande
rättigheter måste inskränkningen av grundläggande rättigheter i allmänhet vara lämplig för
att uppnå det eftersträvade målet och målet får dessutom inte kunna uppnås på ett mindreingripande sätt. I Vauhkalas fall skulle begränsningen att Vauhkala hade erhållit ett "grönt
räntekort" inte ha lett till att någon av kunderna på Fazer Kluuvis kafé skulle ha varit
säkrare om Vauhkala hade hållit sig borta från kaféet än om han hade kunnat gå in på kaféet
för att äta frukost. Begränsningen av Vauhkalas grundläggande rättighet var således inte
lämplig för att uppnå det eftersträvade målet, nämligen att förhindra spridningen av covid19. Målet kunde dessutom ha uppnåtts på ett mindre ingripande sätt, t.ex. genom att kräva
att kaféets kunder tvättar händerna noggrant innan de går in på kaféet. Vauhkala löpte
dessutom inte själv någon risk att drabbas av covid-19 och hade genom läsning och
observation skaffat sig information som hade fått honom att misstänka att en person som
vaccinerats med coronavirusvaccinet skulle kunna drabbas av negativa hälsoeffekter. Ingen
kan tvingas - med risk för att förlora sina grundläggande och mänskliga rättigheter - att
riskera sin hälsa.
Konstitutionsutskottet har fastställt en presumtion för räntepasslagstiftning att den är
konstitutionell eftersom konstitutionsutskottet.

6

utifrån den medicinska kunskap som finns tillgänglig har coronapasslagstiftningen kunnat
förhindra spridningen av covid-19 och den skada den orsakar. Vauhkala har dock itingsrätten, med stöd av muntlig och skriftlig bevisning, vittnat om att coronavaccinerna,
som har varit en central metod för att erhålla det s.k. gröna kortet, inte har kunnat förhindra
spridningen av covid-19 och att detta var känt redan under hösten 2021. Det har vidare
bevisats att kravet på att genomgå ett coronatest var 72:a timme och att betala 100-200 eurovarje gång för att fullt ut kunna åtnjuta de grundläggande och mänskliga rättigheter som var
och en av oss har, har kränkt sökandens rätt till icke-diskriminering. Vauhkala har ävenvisat att det vanligt förekommande coronatestet, det så kallade PCR-testet, ger för många
falskt positiva resultat för att det ska vara möjligt att avgöra vem som har rätt att åtnjuta
grundläggande och mänskliga rättigheter. Det tredje sättet att få ett koronapass för de"gröna" har varit att var sjätte månad insjukna i covid-19, som klassificeras som ensmittsam folkhälsosjukdom. Detta kunde dock inte krävas av Vauhkalab) Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna innebär vissa skyldigheter för varje
stat som har undertecknat den, och Europadomstolens rättspraxis definierar
genomförandet av Europakonventionen. Europadomstolens rättspraxis har slagit fast att
nationell lagstiftning också direkt kan strida mot Europakonventionen. Det är såledesinte den nationella aktören som ska avgöra om den nationella lagstiftningen strider mot
Europakonventionen, utan det är domstolen som ska bedöma frågan. Helsingfors tingsrätt
har i praktiken vägrat att göra denna bedömning.
c) tingsrättens bedömning av enskilda rättsfrågor inte längre är giltig efter det att tingsrätten
inte har gjort en bedömning av räntepasslagstiftningens förenlighet med regeringsformen
och Europakonventionend) bevisningen visar att Fazer Ravintolat Oy till och med har brutit mot de skyldigheter somålagts bolaget genom räntepasslagstiftningen, vilket innebär att bolagets direkta
diskriminering av Vauhkala inte har stöd i lag. Fazer Ravintolat Oy har därför under alla
omständigheter gjort sig skyldigt till en överträdelse av jämställdhetslagen.

Kriterier för ett prioriterat anspråk:Domare Markku Saarikoskis diskvalificering

7

Enligt 13 kap. 6 § andra stycket rättegångsbalken (OC, 4/1734) (441/2001) är en domare jävig om
han eller hon har ett förhållande till en part, antingen på grund av anställning eller på annat sätt, som,särskilt med hänsyn till arten av det mål som han eller hon har att handlägga, ger upphov till rimligt
tvivel om domarens opartiskhet i målet. Enligt punkt 2 i samma artikel utgör enbart det förhållandet
att en part är en stat, en kommun eller ett annat offentligt organ inte något hinder enligt punkt 1.
Enligt artikel 7.3 i kapitel 13 i Code of Judicial Conduct är en domare också jävig om någon annanomständighet som är jämförbar med dem som avses i detta kapitel ger upphov till rimligt tvivel om
domarens opartiskhet i ärendet.
Den 9.11.2023 fick vi veta att Markku Saarikoski, som var tingsdomare och ordförande i vårtmål, vid sidan av sitt domaruppdrag kommer att arbeta som medlare vid riksmedlarens byrå.
Den 16 september 2021 utsågs han för en treårig mandatperiod med början den 20 september
2021 (nyhet om detta: https://valtioneuvosto.fi/-/1410877/markku-saarikoski- medlare-vidbyrån-för-utnämnd-medlare).
Den andra svaranden i vår talan är finska staten. I praktiken är svaranden den finska regeringen,som är samma organ som utsåg Saarikoski till medlare för riksmedlarens byrå. Social- och
hälsovårdsministeriet, som är en del av statsrådet och i detta fall för dess räkning, har fått i uppdrag
att sköta talan för statens räkning. Dessutom lyder den nationella medlarens kontor administrativt
under arbets- och ekonomiministeriet. Det nämnda ministeriet spelade en nyckelroll i utarbetandet
av lagstiftningen om räntepasset, som är föremål för tvisten i förevarande mål.
Uppgiften om Saarikoskis bisyssla som av regeringen utsedd medlare vid riksmedlarens kansli kom
som en fullständig överraskning för oss, eftersom denna bisyssla inte nämns i det register överdomares anknytningar och bisysslor som förs av justitieförvaltningen (det s.k. Sisi-registret,
https://asiointi.oikeus.fi/sidonnaisuus-ja-sivutoimirekisteri/ilmoitus/search). Enligt uppgifterna i
registret har Saarikoski varit domare vid Helsingfors tingsrätt sedan den 1 september 2007 och harvarit suppleant på deltid i arbetsdomstolens expert- och sakkunnigledamöter från den 1 januari
2019 till den 31 december 2023. Sisi-registret borde också ha nämnt Saarikoskis treåriga tjänst som
medlare vid riksmedlarens byrå. Denna tjänst lades dock till i Sisi-registret först efter det att
Saarikoski hade uppmärksammats på våra anklagelser om obstruktion. I sin förklaring sade
Saarikoski att informationen "oavsiktligt hade utelämnats" från Sisi-registret.
I vår ansökan hävdade vi att den finska staten, i praktiken den finska regering som tillträder 2021,
hade brutit mot Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande
friheterna. Samma8statsrådet, som vi hävdar har begått en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna, har utsett
Saarikoski till medlare.
Dessa fakta, tillsammans med det faktum att Saarikoskis ställning som medlare inte nämndes iregistret över domares anknytningar och bisysslor, vilket krävs enligt lag, ger enligt vår mening
rimliga skäl att tvivla på Saarikoskis opartiskhet i målet i den mening som avses i § 13:6(2) och §13:7.3 i KO.
Mot bakgrund av ovanstående har vi gjort en invändning enligt § 13:8 i rättegångsreglerna om att
domare Saarikoski var jävig.
Tingsrätten avslog Saarikoskes invändning om hinder genom beslut den 22 januari 2024 (dnr 1015
0438). Tingsrätten motiverade sitt beslut bl.a. med att "[d]et förhållandet att tingsdomaren
Saarikoskis bisyssla inte hade antecknats i föreningsregistret saknar betydelse för bedömningen[av jävsfrågan]". Detta faktum var emellertid ett av våra huvudsakliga skäl för att ifrågasätta
Saarikoskis jäv; Saarikoski hade försummat att i mer än två år anmäla detta ämbete till Sisiregistret.
Underlåtenheten att avge den lagstadgade förklaringen och det faktum att han agerade underöverinseende av statsrådet, som är medåtalad i Vauhkala-målet, ger upphov till rimliga skäl att hävda
att Saarikoski var jävig att leda juryn i Vauhkala-målet.
Dessutom anger tingsrätten följande i sitt beslut:
I förevarande fall är det motiverat att fästa uppmärksamheten på att det inte är känt
att det nationella medlingsorganet har spelat någon roll vid utarbetandet av det beslut
som avses i ansökan. Följaktligen kommer utgången i målet inte att påverka
verksamheten vid rikslikningsmannens kansli eller dess personal.
Förbindelsen mellan ministeriet och tingsdomare Saarikoski måste anses vara rättavlägsen.
Vi hävdade emellertid inte ens att riksmedlingsinstitutet hade en roll i beredningen av de beslut som
avses i klagomålet, utan att det var arbets- och näringsministeriet, som är en del av statsrådet. Vi
hävdade inte heller att utgången av talan skulle ha haft någon inverkan på den nationella medlarensbyrå eller dess personal. Vi hävdade att ministeriet för sysselsättning och ekonomi är Saarikoskis
löneutbetalare och att han utnämndes till sin tjänst av samma regering som förberedde denomtvistade lagstiftningen om räntepass.
Tingsrätten har således helt underlåtit att ta upp eller ignorerat de centrala grunderna för vårtestoppel-argument. Beslutet är därför inte tillräckligt motiverat på det sätt som rättspraxis har gjort.

9

Erforderligt: Enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat
bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt att få ett motiverat beslut och att överklaga
det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.
Sökandens rätt att erhålla ett motiverat beslut och att överklaga detta beslut har nu avslagits,
eftersom motiveringen inte i sak eller överhuvudtaget bemöter de argument som sökanden har
anfört. Beslutet är därför rättsstridigt mot bakgrund av den rättsliga vägledning som ges iförstainstansrättens ovannämnda dom.

Domare Marko Lepistös diskvalificering
Enligt 13 kap. 7 § 2 mom. i rättegångsbalken (1.6.2001/441) är en domare jävig att på nytt behandlasamma mål eller en del av det vid samma domstol, om det finns grundad anledning att misstänka att
han eller hon på grund av ett tidigare avgörande eller av någon annan särskild orsak har en
förutfattad mening i saken.Enligt 13 § 3 mom. är en domare också jävig om någon annanomständighet som är jämförbar med dem som avses i detta kapitel ger anledning till skäligt tvivel
om domarens opartiskhet i saken.
Enligt Antti Tapanilas doktorsavhandling "Domarjäv" (Finlands Juristförbunds publikationer: Aserien 2007) kan en domares jäv påverkas av en förutfattad mening om en rättsfråga, som kan ha
uppkommit t.ex. i samband med en tidigare rättegång.
En domares förutfattade mening om en rättsfråga framgår av de avgöranden som domaren har
meddelat i liknande fall i förhållande till det aktuella målet (s. 307-308). Enligt Tapanila kan uttryck
för exceptionellt ovillkorliga åsikter som är fristående från rättskällorna ge upphov till misstankar om
en partiskhet som äventyrar domarens opartiskhet (s. 309, fotnot 269).
Tingsdomare Marko Lepistö har varit tingsdomare i mål L 706/2021/2416 (dom den 10 september
2021, beslutsnummer 165570/2021). Målet gällde ersättning som sökandena krävde för brott mot
jämställdhetslagen när HUS/Helsingfors kvinnoklinik inte tog emot sökandena på grund av att de inteanvände ansiktsmask. Vid den aktuella tidpunkten hade kvinnokliniken en gällande rekommendationom användning av munskydd. Lepistö avvisade talan utan att utfärda stämning på grund av bl.a.
följande skäl"[Målsägandenas] krav grundades på ett förnekande av allvaret i Corona-pandemin,baserat på förnekelse. Enligt tingsrättens uppfattning baserades emellertid detpåstådda beteendet mot [kärandena] på vad som vid tidpunkten för händelsen var ett
allmänt uppfattat nödvändigt och oumbärligt sätt att skydda andras hälsa och
säkerhet i sjukhusmiljön.

10

Jämställdhetslagen kan inte skydda en enskild persons åsikt som är eller kan varaägnad att äventyra andra människors hälsa eller allmänna säkerhet."
I domen anges vidare att "[de sökande] var ett gift par som hade hindrats från att göra ett
fostervattensprov på grund av den åsikt som uttrycktes. De klagande hade uppgett att de inte troddepå allvaret i covid-19-pandemin och att maskerna åtminstone inte hjälpte mot sjukdomen.
Användningen av masker och visir ledde till att de båda fick en panikattack."
Domaren Marko Lepistö vägrade därför att delge HUS stämningen på den grunden att han själv
hade hävdat att sökandenas yrkande grundade sig på ett förnekande av allvaret i räntepandemin,grundat på "förnekande". Något sådant påstående om "förnekande" framfördes emellertid inte i
stämningsansökan. Dessutom var förfarandet mot sökandena (att kräva att de skulle bära mask)
enligt domarens uppfattning grundat på ett nödvändigt och oundgängligt medel för att skydda
hälsa och säkerhet.
I 5 kap. 6 § rättegångsbalken föreskrivs att en talan ska avvisas och att målet ska avgöras utan att något
svar begärs:
Domstolen skall avvisa talan om käranden inte följer den uppmaning som avses iartikel 5 och ansökan är så ofullständig, oklar eller förvirrad att den inte kan läggas
till grund för rättegången, eller om domstolen av andra skäl inte kan ta upp målet till
prövning.
Domstolen ska avvisa talan genom dom i den mån den är uppenbart ogrundad.
I ingressen till artikel 6.2 och i rättspraxis har det slagits fast att en uppenbar avsaknad av grund för
en talan innebär en brist i den materiella grunden för talan som inte kan avhjälpas ens senare iförfarandet. En sådan situation uppstår när de faktiska omständigheter som käranden åberopar (deomständigheter som åberopas i målet) inte gör det möjligt för käranden att styrka vad han påstår isin stämningsansökan (s.k. rättslig ogrundadhet).
Domare Lepistö har därför redan innan stämningen utfärdades beslutat att stämningsansökan var
uppenbart ogrundad, i enlighet med artikel 5:6.2 i rättegångsreglerna. Enligt Lepistö hadesökandena inte ens påstått att de hade behandlats mindre förmånligt än andra kunder vid sjukhusetoch att de omständigheter som angavs i ansökan, till följd av att bevisbördan inte hade uppfyllts,
inte kunde leda till det resultat som sökandena hade yrkat, varför ansökan skulle avvisas. Detta
argument är emellertid absurt: Sökandena har uttryckligen angett som en faktisk omständighet att
villkoret för att de skulle få tillträde till fostervattensprovet den 23 mars 2021 var att de skulle bära
en mask eller ett visir och att de bland annat inte var tvungna att bära en mask eller ett visir.

11

inte kunde bära mask eller visir av hälsoskäl, dvs. att de behandlades mindre förmånligt på grund
av en förbjuden diskrimineringsgrund än sjukhusklienter som bar mask eller visir och som var
inlagda på sjukhus för behandling. Enbart det förhållandet att de klagande inte uttryckligen"understrukit" att de behandlats annorlunda än patienter som burit mask är således mycket svårt att
se som en tillräcklig grund för att det "uppenbart" saknas rättslig grund för talan i den mening som
avses i artikel 5:6.2 i rättegångsbalken.
En ändamålsenlig tillämpning av lagen
Lepistös partiskhet och det förhållandet att han i sitt resonemang hänvisar till 11 § andra stycket
diskrimineringslagen genom att uppenbarligen medvetet underlåta att citera resten av
bestämmelsen talar också för att hans resonemang är partiskt. Han konstaterar emellertid att ensärbehandling är berättigad även om det inte finns någon bestämmelse som anger på vilka grunderden är berättigad, förutsatt att särbehandlingen har ett mål som är godtagbart med hänsyn tillgrundläggande och mänskliga rättigheter och att medlen för att uppnå detta mål är
proportionerliga. I bestämmelsen anges emellertid vidare att denna bestämmelse inte är tillämplig
på bland annat utövandet av offentlig makt eller utövandet av offentliga förvaltningsuppgifter.
Lepistö kände till eller borde ha känt till att fostervattensprov omfattas av tillhandahållandet avrådgivningstjänster enligt 15 § hälso- och sjukvårdslagen (1326/2010), vilket omfattas av
utövandet av offentlig förvaltningsuppgift i den mening som avses i 11 § 2 mom. 1 punkten ilikabehandlingslagen. Detta konstateras bland annat av Eeva Nykänen i artikeln "Private service
providers as providers of public social and health services" (Lakimies magazine 3-4/2020 s. 8):"... social- och hälsovårdstjänster, som är de offentliga myndigheternas ansvar, omfattas av
den offentliga förvaltningen. Public service-uppdrag som anses vara offentliga
förvaltningsuppgifter kan till sitt innehåll likna tjänster som tillhandahålls av den privata
sektorn. Det avgörande för att definiera uppgiftens karaktär är om den offentliga sektorn
ansvarar för att organisera och finansiera tjänsterna... Exempelvis omfattas inte tjänster
som tillhandahålls av ett företag som tillhandahåller hälso- och sjukvårdstjänster eller
bostäder för äldre av public service-uppdraget, såvida inte tillhandahållandet av tjänsten
grundar sig på en lagstadgad skyldighet för - - - kommunen att organisera tjänsten. Om
tillhandahållandet av den aktuella tjänsten grundar sig på ett sådant arrangemang, är det en
offentlig förvaltningsuppgift som den privata tjänsteleverantören utför i detta fall."
Utifrån Nykänens artikel är det klart att tillhandahållandet av barnhälsovårdstjänster - inklusive
fostervattensprov - är en offentlig förvaltningsuppgift, eftersom den grundar sig på kommunens
lagstadgade skyldighet att tillhandahålla tjänsterna enligt 15 § i hälso- och sjukvårdslagen.
Tillhandahållandet av fostervattensprov omfattas således av principen om likabehandling enligt
artikel 11.1 i jämställdhetslagen.

12och § 11.2, som Lepistö tillämpade, är inte tillämplig på fostervattensprov. Följaktligen skulle
fostervattenklinikens påstående om mask ha varit tvunget att grunda sig på en sådan rikslag som
förutsätts i 11.1 § i jämställdhetslagen för att påståendet skulle vara förenligt med
jämställdhetslagen och därmed lagligt. Användningen av munskydd har dock inte i något skede
varit lagstadgad i Finland, och även om regeringen våren 2021 lade fram ett förslag till en sådan
lag, drog den tillbaka sitt förslag den 31 mars 2021 och återkom aldrig till frågan.
Lepistös attitydmässiga användning av språket
Ordet "förnekelse" (ett ord som aldrig använts av kärandena själva) som används av kärandena i
Lepstein-målet förknippas i allmänhet med företeelser som är särskilt socialt förkastliga, såsom
klimatförnekelse, förintelseförnekelse och vaccinförnekelse. Se t.ex. Osmo Pekonens artikel den 27
april 2022 "Förnekare av många slag" (https://www.tiedetoimittajat.fi/tiedekeskiviikko/monensortin-denialisteja/), där det bl.a. konstateras att "förnekelse är vår tids sjukdom". Se också t.ex.
Syksy Räsäsäsäsens och Kari Enqvists artikel av den 5.5.2014 "Denialism, a collateral damage ofscientific progress?" (https://journal.fi/tt/article/view/41570), där ordet "denialism" redan i rubriken
associeras med "damage", dvs. en negativ, oönskad företeelse. I båda artiklarna förknippas ordet"denialism" med en stark känsla av ogillande och undvikande, som har funnits i allmänt språkbruk i
minst tio år.
Sökanden anser att Lepistös användning av ordet förnekande i förhållande till sökandens yrkande imålet måste anses vara ett uttryck för en exceptionellt ovillkorlig ståndpunkt, som är fristående frånrättskällorna, och som ger upphov till misstankar om en partiskhet som äventyrar domarens
opartiskhet (se ovan och Tapanila 2007 s. 309, fotnot 269).
Mot bakgrund av det ovan anförda anser sökanden att det står klart att Lepistös starka språkbruk idomen av den 10 september 2021 ger upphov till ett rimligt tvivel om hans opartiskhet vid
handläggningen av mål om bestridande av coronaråtgärder som rör liknande rättsfrågor, såsom iförevarande mål Vauhkala mot finska staten och Fazer, i den mening som avses i artikel 13.7.2 irättegångsbalken.
Eftersom Marko Lepistö har tillämpat likabehandlingslagen på ovan angivet sätt i mål L
706/2021/2416 på ett uppenbart ändamålsenligt sätt, har använt ett starkt attitydspråk i förhållandetill sökandens yrkanden och har avvisat den aktuella talan utan att utfärda stämning på uppenbart
oseriösa och/eller tvivelaktiga grunder, ger detta upphov till en välgrundad misstanke om att han
inte har brutit mot artikel 13:7.2 i KO.

13

i den meningen att han var partisk i förhållande till mer allmänna mål som rörde räntepandemin ochifrågasättande av ränteåtgärder. Sökanden anser att Lepistös partiskhet är sådan att han inte kan agera
objektivt och opartiskt i Vauhkala mot finska staten och Fazer.
Tingsrätten avslog Lepistös yrkande om hinder genom beslut den 19 mars 2024 (dnr 1016 1641).
Tingsrätten motiverade sitt beslut bl.a. enligt följande:
Vauhkalas uppfattning att tingsdomaren Lepistö hade gjort ett exceptionellt absolut
uttalande utan anknytning till rättskällorna grundade sig främst på atttingsdomaren Lepistö hade använt begreppet "förnekelse" som en del av sittresonemang.
Tingsrätten finner i detta avseende att enbart användandet av nämnda uttryck inte kananses utgöra ett från rättskällorna fristående uttalande, än mindre ett exceptionellt
absolut sådant.
Avgörande är att målen L 706/2021/2416 och L 706/2022/1504 rör olika rättsfrågor.
I det första målet har domare Lepistö inte gett uttryck för en rättslig uppfattning som
skulle kunna leda till att inkompetens konstateras i det andra målet. Det finns ingen
grund för att göra en annan bedömning av denna slutsats på grundval av ett enda
uttryck som Lepistö använt.
Sammanfattningsvis konstaterar tingsrätten att partens egen uppfattning om
domarens jäv inte är avgörande utan tvivlet måste vara sakligt motiverat. Vauhkala
har inte åberopat någon bevisning till stöd för sitt påstående om bristande kompetens
som objektivt sett skulle ge upphov till ett rimligt tvivel på tingsfiskalen Lepistös
opartiskhet i målet.
Påståendet att distriktsdomare Lepistö inte var jävig måste därför avvisas.
Tingsrättens bedömning att Lepistös användning av begreppet "förnekelse" inte kan anses vara ett
rättskällelöst uttalande, än mindre ett exceptionellt absolut sådant, är felaktig. Tingsrättens
konstaterande att sökanden till stöd för sin jävsinvändning inte åberopat någon bevisning som
objektivt sett skulle ge upphov till ett rimligt tvivel på tingsdomaren Lepistös opartiskhet i målet ärockså felaktigt. Användningen av ordet "förnekelse", tillsammans med den medvetnarättstillämpningen och det faktum att talan avvisades utan att stämning utfärdades utan tillräckliga
skäl, gav upphov till objektivt välgrundade tvivel om Lepistös opartiskhet i andra mål där
koronaåtgärderna kritiserades.

14

Avslag på att höra vittnet Sanna Marin
Vi krävde en muntlig förhandling i tingsrätten av Sanna Marin, som var statsminister när
räntepasslagstiftningen utarbetades, på temat "vad regeringen har grundat sin uppfattning om
nödvändigheten av räntepasslagstiftningen på och hur regeringen har följt upp nödvändigheten av
att reglera räntebegränsningar i förhållande till förverkligandet av grundläggande rättigheter".
Tingsrätten vägrade att höra Marin som vittne i målet och motiverade sitt beslut den 27 februari 2024
bl.a. enligt följande:
Tingsrätten anser att målet rör konstitutionella och processuella rättsfrågor. En enskild
politikers åsikter eller uppfattningar, även om det är fråga om en person som var
premiärminister vid den tidpunkt då den aktuella lagstiftningen antogs, saknar betydelse
vid prövningen av sådana rättsfrågor.
Ärligt talat förstår vi inte ens vad tingsrätten menar med detta. Det finns otvivelaktigt åtminstone
konstitutionella frågor inblandade. Vi håller också med tingsrätten om att Marins personliga åsikter
eller uppfattningar som statsminister är irrelevanta när det gäller de rättsliga frågorna nödvändigheten av räntepasslagstiftningen och fullgörandet av regeringens skyldighet att övervaka
den. Vad som är relevant är istället de konkreta åtgärder som regeringen vidtog eller inte vidtog
under ledning av statsminister Marin, och det är Sanna Marin, som var ansvarig för regeringen, somär bäst lämpad att uttala sig i dessa frågor. Eftersom svarandena inte har lagt fram någon bevisningför att belysa dessa rättsliga frågor, finns det ingen rättslig grund för att vägra höra Sanna Marin,och det hade därför varit nödvändigt att höra Sanna Marin för att sökandens talan skulle kunna
vinna framgång.
Enligt den uppfattning som kommer till uttryck i rättspraxis bör domstolen tillämpa
begränsningsregeln i OC 17:8 med viss försiktighet och inrikta begränsningsbesluten på klara ochtydliga fall. Det är svårt för en domare att begränsa antalet vittnen mot partens vilja, eftersom
domaren inte på förhand kan dra slutsatser om vittnenas trovärdighet, såvida det inte är uppenbart
att det finns för många vittnen (Vuorenpää m.fl. 2021, Prosessioikeus, Alma Talent 2021 s. 609; seäven HE 46/2014 s. 56 och LaVM 19/2014 s. 8).
Enligt inledningen till OC 17:8 är det normalt motiverat att diskutera omfattningen av
bevisningen med parterna innan domstolen avfärdar bevisningen enligt detta avsnitt. I första
hand bör om möjligt en överenskommelse eftersträvas så att parterna frivilligt

15

skulle undanröja onödig eller annars olämplig bevisning (RP 46/2014 rd s. 57; se även Rautio m.fl.,
Todistelu: Kommentarari 17 peatükkun oikeudenkäymiskaari, Edita lakitieto 2020 s. 85).
I förevarande fall har dock tingsrätten inte ens försökt att diskutera med parterna om det är
nödvändigt eller inte att höra Marin, utan endast ensidigt och utan någon praktisk motiveringuttalat att hans hörande inte skulle vara relevant för målet.
Det kan till och med vara en kränkning av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna om
beslutet att begränsa bevisningen inte är vederbörligen motiverat (t.ex. Suominen mot Finland
1.7.2003; se även Rautio m.fl. 2020 s. 85).
Tingsrätten har således uppenbarligen feltolkat vår bevisning i samband med Marin-förhöret; vifann inte något svar på frågan om vår bevisning om hur regeringen hade övervakat nödvändigheten
av regleringen av ränterestriktioner i förhållande till förverkligandet av grundläggande rättigheter.
Det fanns således ingen rättslig grund för att vägra att höra Marin.
Tingsrätten motiverade vidare sin vägran att höra Marin på följande sätt:
Enligt 17 kap. 8 § rättegångsbalken ska rätten avvisa bevisning som är irrelevant
eller annars obehövlig.
Förhöret med vittnet Sanna Marin är inte relevant i detta mål och det är därför onödigt
att höra henne i detta mål. Domstolen måste därför neka att höra henne i detta mål.
Dessutom konstaterade tingsrätten i sitt beslut av den 28 mars om hörande av Sanna Marini och
Satu Koskela att det i rättspraxis konsekvent har vägrats att höra ministrar och departementschefersom vittnen i liknande eller likartade mål.
Tingsrätten gjorde dock ingen ytterligare hänvisning till sådan etablerad rättspraxis och förklarade
inte heller på något sätt varför Marin-förhöret var irrelevant i detta fall. Parterna kan därför inte
bedöma det rättsliga resonemang som ligger till grund för denna rättspraxis. Beslutet är därför inte
tillräckligt motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om
ett förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat bedömas med utgångspunkt i om den berörda partensrätt att få ett motiverat beslut och att överklaga det kan säkerställas på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut om vägran att höra Marin inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten praktiskt taget inte gav några konkreta skäl för vägran; mer
exakt gav tingsrätten inga konkreta skäl för det faktum att

16

varför Marin-förhöret inte skulle vara relevant för den fråga vi har tagit upp. Tingsrätten reagerade
endast på den bevisning som den hade uppfunnit för vilken han skulle ha hörts i rätten: hans
uppfattning eller åsikt i frågan. Men som vi redan har konstaterat är Marins uppfattningar och åsikter
enligt vår mening irrelevanta för målet.
I själva verket angav tingsrätten inte ens några skäl för att vägra att höra Marin. Redan av detta skäl
var vägran olaglig.

Avslag på att höra vittnet Satu Koskela
Vi begärde att Satu Koskela, avdelningschef vid social- och hälsovårdsministeriet vid tidpunkten
för beredningen av räntepasslagstiftningen, skulle höras muntligen om frågan "vilken medicinsk
forskning eller juridisk bedömning som låg till grund för social- och hälsovårdsministeriets
anvisningar till regionförvaltningsverken".
Tingsrätten vägrade att höra Koskela som vittne i målet och motiverade sitt beslut den 27 februari2024 bl.a. enligt följande:
Vidare är synpunkter eller åsikter från den tjänsteman som deltagit i beredningen av
den aktuella bestämmelsen enligt tingsrätten irrelevanta vid prövningen av sådana
rättsfrågor som avses ovan. Därtill kommer, enligt tingsrätten, att den aktuellabevisningen alltid presenteras i skriftlig form i lagstiftningsprojektet i form av ett utkast
till regeringsproposition och dess förarbeten, varför bevisningen måste ersättas med
dokumentbevisning enligt artiklarna 3-4 i den bestämmelsen.
... Enligt 17 kap. 8 § rättegångsbalken ska rätten avvisa bevisning som är irrelevant
eller annars obehövlig.
... Förhöret med vittnet Satu Koskela är irrelevant i detta mål och bevisningen måste
ersättas med skriftlig bevisning, så förhöret med vittnet är onödigt i detta mål.
Domstolen måste därför vägra att höra henne i detta mål.
I Koskelas fall var vår bevisning baserad på vilken typ av medicinsk forskning eller juridisk
bedömning som STM:s vägledning till de regionala administrativa myndigheterna baserades på. Vihåller med tingsrätten om att Koskelas personliga åsikter, i likhet med Marins, är irrelevanta när det
gäller att bedöma de rättsliga frågorna. Den fråga som vi hade velat höra Koskela om (STM:sanvisningar till de regionala förvaltningsmyndigheterna) har emellertid inte presenterats i något
skriftligt material i något skede av rättegången eller dess förberedelse; tingsrättens hänvisning till"sådan bevisning i lagstiftningsprojektet, alltid i regeringens proposition och dess förarbeten" är
inte

17

har inget att göra med den administrativa vägledning som STM ger till de regionala
förvaltningsmyndigheterna, utan endast med lagberedningen.
Förhöret med Koskela kunde således inte ersättas med väsentligt mindre kostsam eller tidskrävandeoch väsentligt mer tillförlitlig bevisning och det fanns inte någon rättslig grund för att vägra höra
Koskela. Under alla omständigheter gäller det ovan nämnda uttalandet i rättslitteraturen om att
domstolen bör tillämpa begränsningsregeln i OC 17:8 med viss försiktighet och endast rikta
begränsningsbeslut till klara fall.
Dessutom konstaterade tingsrätten i sitt beslut av den 28 mars om hörande av Sanna Marini och
Satu Koskela att det i rättspraxis konsekvent har vägrats att höra ministrar och departementschefersom vittnen i liknande eller likartade mål.
Tingsrätten gjorde emellertid inte någon ytterligare hänvisning till sådan fast rättspraxis och
förklarade inte heller på något sätt varför Koskela-förhöret var irrelevant i detta mål. Parterna har
därför inte möjlighet att bedöma det rättsliga resonemang som ligger till grund för dennarättspraxis. Beslutet är därför inte tillräckligt motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis:
enligt KHO 2019:110 ska frågan om motiveringen av ett förvaltningsbeslut är tillräcklig bedömas
med utgångspunkt i om den berörda partens rätt att få ett motiverat beslut och att överklaga det kan
säkerställas på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut om vägran att höra Koskela inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten praktiskt taget inte gav några konkreta skäl för vägran; mer
exakt, tingsrätten gav inte några konkreta skäl till varför hörandet av Koskela inte skulle vara
relevant i målet i förhållande till den bevisning vi har lagt fram.
I själva verket gav tingsrätten inte ens några skäl för att vägra att höra Koskela. Redan av detta skäl
var vägran olaglig.

Muntlig utfrågning av den juridiska experten Janne Salminen
Staten presenterade sin juridiska expert Janne Salmi för en skriftlig och muntlig utfrågning iförfarandet, förutom att han gav ett skriftligt expertutlåtande för rättegången. Enligt etablerad finsk
rättspraxis hörs dock inte juridiska experter muntligen i domstolsförhandlingar. Även svaranden,
finska staten själv, genom sitt ombud, har i sitt svar den 31 augusti 2022 till tingsrätten anfört
följande:

18

117. (Muntligt) hörande av juridiska experter är inte en del av det finska förfarandet.
Huvudprincipen är att domstolen känner till lagen (jura novit curia). Parterna (vanligtvis
genom sina ombud/advokater) kan naturligtvis lägga fram sina rättsliga argument i sina
inlagor, och i synnerhet i slutrapporten, och kan hänvisa till och presentera rättskällor och
rättsliga expertutlåtanden för domstolen om de så önskar.
Vi instämmer i den uppfattning som framförs i statens svar 31.8.2022 att juridiska experter i princip
inte bör höras muntligen som sakkunniga i finska domstolsprocesser. Vi ställer oss därför frågande tillvarför staten, helt i strid med sitt tidigare uttalande, ändå har kallat Salminen till muntlig förhandlingoch varför tingsrätten har accepterat detta.
Av ovan angivna skäl anser vi att tingsrätten borde ha nekat Salminen muntlig förhandling enligt
17 kap. 8 § rättegångsbalken, eftersom den kan ersättas med väsentligt mindre kostsam eller
tidskrävande och väsentligt mer tillförlitlig bevisning (Salminens skriftliga sakkunnigutlåtande)och eftersom hans muntliga förhandling i vart fall är obehövlig med hänsyn till den rådande finska
rättskulturen. Denna uppfattning bekräftades under det muntliga förhöret med Salminen vid
huvudförhandlingen, eftersom han vid huvudförhandlingen inte sade något muntligt som inte redan
hade lästs upp i hans skriftliga sakkunnigutlåtande, utan snarare föreföll att endast läsa upp utdragur sitt skriftliga utlåtande.
Tingsrätten borde ha beaktat det ovan nämnda onödiga muntliga förhöret med Salminen som en
självklarhet, särskilt som tingsrätten vägrade att höra sökandens huvudvittnen Sanna Marini och
Satu Koskela. Redan parternas likhet inför lagen och den kontradiktoriska principen kräver att
tingsrätten skulle ha tagit initiativ till att pröva sådana grundläggande frågor om processledning på
ett korrekt sätt och med respekt för parternas rättigheter.

Muntlig utfrågning av Hanna Nohynek som sakkunnig
Staten inhämtade ett skriftligt expertutlåtande från Hanna Nohynek, chefsläkare vid THL, ochpresenterade henne även muntligen för tingsrätten som expert, vilket tingsrätten godtog. Enligt vår
uppfattning kunde Hanna Nohynek emellertid inte ha hörts som sakkunnig i domstolen, eftersom hon
deltog i utarbetandet av lagstiftningen om räntepasset

19och, när den trädde i kraft, som överläkare vid Institutet för hälsa och välfärd, och gjorde upprepadegånger starka offentliga uttalanden om kranskärlsvaccin och kranskärlspasset. Dessutom, som
staten har uppgett i sitt svar på vår begäran om redigering, "har staten förlitat sig på THL underhela lagstiftningen om koronarpasset, där THL har gjort många uttalanden i frågan som finns
tillgängliga från offentliga källor" (se till exempel sammanfattning av den 6 november 2023, s. 43).
Eftersom regeringen alltid har förlitat sig på THL vid beredningen av räntepasslagstiftningen är det
uppenbart att Nohynek också har varit involverad i beredningen av räntepasslagstiftningen. Av
dessa skäl är Nohyneks inblandning i målet sådan att hans opartiskhet äventyras. Av samma skäl
anser vi att Nohynek inte kan agera som expert för finska staten, varken skriftligt eller muntligt.
Han borde därför uttryckligen ha hörts som vittne i målet.
Det skriftliga expertutlåtandet från Nohynek borde därför också ha ignorerats.
I sitt beslut den 27 februari 2024 anförde tingsrätten följande i sitt beslut om att höra Nohynek som
sakkunnig:
Tingsrätten finner att ... Nohenekis status inte omfattas av 17 kap. 35 §rättegångsbalken§i den mening som avses i artikel 5.1, att de har en sådan anknytning till målet eller
den berörda parten att deras opartiskhet skulle äventyras eller att det finns någon
annan objektiv anledning att anta att deras opartiskhet skulle äventyras.
De omständigheter som sökanden har åberopat rör den normala bedömningen av
bevisningen som ska beaktas i expertutlåtanden. De kan således höras som
sakkunniga eller, i avsaknad av ett skriftligt sakkunnigutlåtande eller enligt den
utnämnande partens uppfattning, alternativt som vittnen.
Tingsrätten har emellertid inte motiverat denna uppfattning. Beslutet är därför inte tillräckligt
motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om ett
förvaltningsbeslut är tillräckligt motiverat bedömas med utgångspunkt i om den berörda partens rätt
att få ett motiverat beslut och att överklaga det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.
Nu är kärandens rätt att överklaga eller att få ett motiverat beslut att höra Nohynek som expert inte
effektivt skyddad, eftersom tingsrätten inte angav några konkreta skäl för sitt beslut. Redan av
detta skäl är beslutet olagligt.
Därtill kommer att det enligt vår uppfattning är rättsligt omöjligt att samma person samtidigt hörs idomstol som både sakkunnig (kronvittne) och vittne.

20(i målsägandens förhör). Detta var emellertid vad som hände vid rättegången. Detta är en fråga som
enligt vår mening förtjänar ett förhandsavgörande från hovrätten.

Lagstiftningsmaterial i form av skriftlig bevisning
Staten och Fazer har som skriftlig bevisning åberopat lagstiftningsdokumenten V1 och V6, dvs.
regeringens proposition 131/2021 rd och grundlagsutskottets utlåtande PeVL 35/2021 rd. Enligt
vår uppfattning kan de emellertid inte utgöra skriftlig bevisning som ska prövas underhuvudförhandlingens bevisningsfas, eftersom de är lagstiftningshandlingar och en del av
lagstiftningen, som domstolen måste känna till ex officio. Detta är en fråga som enligt vår mening
förtjänar ett förhandsavgörande från hovrätten.

Ignorera och ignorera skärmen
Tingsrätten bortsåg helt från bl.a. vittnesmålet från kärandens vittne Matti Muukkonen och den
rättsliga analysen av likabehandlingsansatsen i den omtvistade räntepasslagstiftningen. Tingsrätten
konstaterade endast, med exakt samma ordalydelse som statens advokat använde vid
huvudförhandlingen, att "Muukkonen inte nämner rätten till liv och hälsa, som har varit den
huvudsakliga motiveringen för statens och PeVK:s räntepasslagstiftning". Muukkonens artikel liksom Vauhkalas klagomål - var emellertid inte en omfattande kritik av analysen av
räntepasslagstiftningen med avseende på grundläggande rättigheter, utan främst en kritik av
analysen av räntepasslagstiftningen med avseende på jämlikhet. Även om Muukkonen hade nämntnågot om rätten till liv och hälsa i sin artikel, skulle detta i vilket fall som helst inte ha motbevisat
den viktigaste rättsvetenskapliga slutsatsen i Muukkonens artikel, som helt ignorerades av
tingsrätten - ur perspektivet för systemet med grundläggande rättigheter skulle det ha varit ett
mindre ingripande i de ovaccinerades (inklusive käranden) rättigheter om de hade erbjudits gratis
testning (Muukkonens artikel s. 13), och därför uppfyllde räntepasslagstiftningen inte
proportionalitetskravet i begränsningarna av de grundläggande rättigheterna.

Skäl för ett alternativt yrkande:

Tingsrätten ignorerade artikel 106 i konstitutionen

21

Helsingfors tingsrätts beslut är utformat på ett sådant sätt att tingsrätten för det första i praktiken
bortser från Vauhkalas huvudsakliga grunder för sin talan och för det andra förklarar att tingsrätten
inte är behörig att bedöma räntepasslagstiftningens grundlagsenlighet. Genom att göra detta
ignorerar tingsrätten i praktiken den behörighet som den tilldelats enligt artikel 106 i
konstitutionen att bedöma grundlagsenligheten av räntepasslagstiftningen och dess tillämpning idet aktuella fallet.
Helsingfors tingsrätt har helt ignorerat § 106 i grundlagen och konstaterat att domstolen inte kan
bedöma grundlagsenligheten i riksdagsordningen eftersom bedömningen redan har gjorts av
grundlagsutskottet.
Sökanden gör i första hand gällande att statens lagstiftning om räntepass har lett till att hans
grundläggande och mänskliga rättigheter har upphävts och att lagstiftningen om räntepass strider
mot konstitutionen. Enligt artikel 106 i konstitutionen gäller följande: "Om tillämpningen av enlagbestämmelse i ett mål vid domstolen skulle vara uppenbart oförenlig med konstitutionen, ska
domstolen ge företräde åt bestämmelsen i konstitutionen."Tingsrätten konstaterar i sin dom att "i förevarande fall, där konstitutionsutskottet har prövat
passlagstiftningens grundlagsenlighet, dvs. 58 i § lagen om smittsamma sjukdomar, och därvid
funnit att lagen kan stiftas i vanlig lagstiftningsordning, är tingsrätten i princip inte behörig att
pröva dess påstådda grundlagsstridighet. Bestämmelsens grundlagsenlighet har bedömts iförfarandet inför konstitutionsutskottet, och varken konstitutionsutskottet eller någon konstitutionell
expert som hörts i förfarandet inför konstitutionsutskottet har uttryckt uppfattningen att
bestämmelsen strider mot grundlagen.
Tingsrätten konstaterar emellertid också att "praxis för konstitutionell granskning har utgått från att
prioritetsbestämmelsen i artikel 106 PL endast kan tillämpas i situationer av lagtolkning som inte har
varit föremål för granskning av konstitutionsutskottet".
I det aktuella fallet har konstitutionsutskottet lämnat ett förhandsvillkor om hur regeringen ska
hantera lagstiftningen om koronarpass i ljuset av utvecklad medicinsk kunskap. Dessutom har
konstitutionsutskottet inte bedömt koronarpasslagstiftningen i förhållande till artikel 124 i
konstitutionen, om vilken vi kommer att tillhandahålla juridisk bedömning och bevis senare.
Som framgår av tingsrättens dom har "sökanden gjort gällande att syftet att förhindra spridning av
sjukdomen, vilket låg till grund för räntepasslagstiftningen, inte grundades på aktuell vetenskaplig
kunskap, trots att konstitutionsutskottet vid flera tillfällen hade betonat regeringens skyldighet att
noga följa behovet av att upprätthålla regleringen om räntebegränsningar och eventuella problem
som kunde uppstå vid tillämpningen av den".

22

I alla de expertutlåtanden som överlämnades till konstitutionsutskottet drogs slutsatsen att
lagstiftningen om räntepass var proportionerlig och nödvändig mot bakgrund av de
medicinska och epidemiologiska uppgifter som uttryckligen hade lagts fram.
Konstitutionsutskottet konstaterade för sin del att "[ä]ven om förslaget försätter enskilda
personer i en annan situation kan den föreslagna regleringen inteenligt konstitutionsutskottets uppfattning, mot bakgrund av de medicinska skäl som ligger till grund
för den, godtycklig". När det gäller skriftlig bevisning 8 som sökanden gav in i tingsrätten noteras
att Equal Opportunities Commissioner, Stenman, uppgav att användningen av räntepasset enligt
Stenman var godtagbart om det kunde lindra det medicinska tillståndet.
Förutsättningen för lagstiftningen om koronarpass har därför varit tydlig: lagstiftningen om
koronarpass har varit proportionerlig och nödvändig endast och enbart mot bakgrund av de
medicinska bevis som lagts fram. Den logiska rättsliga slutsatsen är att om den medicinska
kunskapen förändras måste lagstiftningen och dess tillämpning förändras. Detta är en fråga av
rättslig betydelse mot bakgrund av de allmänna villkoren för begränsning av grundläggande
rättigheter. Enligt doktrinen om begränsning av grundläggande rättigheter kan grundläggande
rättigheter endast begränsas av en lägre regleringsnivå än konstitutionen under vissa väldefinieradeförhållanden. Dessa villkor innefattar bl.a. att grunderna för begränsningen måste grunda sig på en
rikslag, att begränsningen måste vara försvarlig och påkallad av ett överordnat samhälleligt behovsamt att begränsningarna måste uppfylla proportionalitetskravet. Proportionalitetskravet kan ansesbestå av både ett lämplighetskrav och ett nödvändighetskrav; inskränkningen måste vara lämplig iallmänhet för att uppnå det eftersträvade målet och dessutom kan målet inte uppnås på ett sätt som
är mindre ingripande i de grundläggande rättigheterna.

Skyldigheten för statsrådet att övervaka effekterna av regleringen och vidta korrigerande åtgärder
Regeringens skyldighet att följa upp lagstiftningens effekter framgår bl.a. av konstitutionsutskottets
uttalanden om räntepasslagstiftningen:
PeVL 35/2021 vp (förordning om användning av räntecertifikat) s. 4, punkt 10:(10) Regeringen ska noga följa effekterna av regleringen och vid behov vidta åtgärder
för att rätta till den.
PeVL 26/2021 vp (gränstestning och bl.a. TTL 16a-16f §) s. 4, punkt 9:(9) Kommittén betonar också behovet av att noga övervaka förordningens effekteroch att införa lagändringar vid behov.

23

PeVL 14/2020 vp (tillfällig begränsning av restaurangverksamhet, TTL 58a §) s. 6:
Konstitutionsutskottet understryker att den föreslagna regleringen även tidsmässigt
måste begränsas till vad som är nödvändigt. Regeringen måste noga följa upp
behovet av att förordningen fortsätter att gälla och eventuella problem som kan
uppstå i tillämpningen av den och vidta åtgärder för att komma till rätta med dem.
Konstitutionsutskottet har i sitt yttrande över regleringen av användningen av ett smyckesintyg ställt
som villkor att regeringen noga ska följa effekterna av regleringen och vid behov vidta åtgärder för
att rätta till den. Om den medicinska kunskapen hade förändrats skulle således regleringen(införandet av intressebeviset och kravet på att erhålla det på grundval av beslut av de regionala
administrativa kontoren) ha behövt ändras. Enligt sökanden underlät statsrådet att göra detta, vilket
ledde till att han i onödan och i strid med sina grundläggande rättigheter var tvungen att skaffa ett
pass på Fazer Kluuvis café kl. 9.00 den 10 december 2021.

Tidigare premiärminister Marinis vittnesmål stoppas av tingsrätten
Eftersom konstitutionsutskottet hade ansett att regeringen var skyldig att följa upp effekterna av
regleringen och vid behov vidta åtgärder för att rätta till den och eftersom statsministern var ansvarig
för regeringens verksamhet, hade sökanden beslutat att kalla den tidigare finska statsministern Sanna
Marin som vittne i tingsrätten. Det var under hennes tid som regeringen överlämnade
räntepasslagstiftningen till riksdagen för godkännande. Sanna Marins vittnesmål hade rubriken: "påvad regeringen har baserat sin uppfattning om nödvändigheten av räntepasslagstiftningen och hur
regeringen har övervakat nödvändigheten av regleringen av ränterestriktioner i förhållande till
förverkligandet av de grundläggande rättigheterna".
Ett centralt syfte med koronarpasset har varit att förhindra att kranskärlssjukdom överförs från enperson till en annan. På basis av den skriftliga bevisning som sökanden lämnat in till tingsrätten
och de muntliga vittnesmålen, särskilt utlåtandena av överläkare Hanna Nohynek vid THL och
infektionsläkare Asko Järvinen vid HUS samt utlåtandena av kardiolog Aseem Malhotra, var det
sommaren 2021 känt att kranskärlsvaccin inte förhindrar att kranskärlssjukdom överförs från enperson till en annan i mer än hälften av fallen. Den viktigaste informationen har dock varit att envaccinerad person också kunde ha överfört koronar hjärtsjukdom till en annan vaccinerad person.
Ett koronarpass kan alltså ha lett till att en vaccinerad person som haft tillgång till en anläggning
med ett grönt koronarpass har kunnat smitta intet ont anande personer med kranskärlssjukdom.

24

Som beskrivits ovan vägrade emellertid tingsrätten att kalla Sanna Marin som vittne och domstolen
har därmed inte någon förstahandskunskap om hur regeringen uppfyllde konstitutionsutskottets
förutsättning för att anta räntepasslagstiftningen.

Läkarutlåtanden och läkarundersökningar som skriftlig bevisning
Vittnena Järvinen och Nohynek - Nohynek även som sakkunnig - som hördes i tingsrätten har
bekräftat kärandens uppfattning att coronavaccinerna inte har förhindrat spridningen av covid 19.
Enligt Järvinen var det redan i slutet av 2020, när de första coronavaccinerna introducerades, känt
för det medicinska samfundet att de endast gav 50% skydd mot coronavirusinfektion och att
effekten varade i 2-3 månader. Varje gång en ny variant av viruset dyker upp har vaccinernas effekt
och verkningstid minskat. Detta har lett till att coronavirusvaccinerna i början av december 2021
kommer att ha blivit betydligt mindre effektiva.
Enligt Nohyneks vittnesmål hade det skydd som coronavaccinet gav sjunkit till noll sex månader efter
att det hade administrerats.
Vid rättegången har käranden presenterat både Järvise och Nohynek med Exhibit 13, vilket var en
studie som genomfördes i den amerikanska delstaten Wisconsin i juli 2021 om hur SARS-CoV-2viruset har spridits trots vaccinet vid en tidpunkt då deltavarianten var i allmänt bruk. Studien mätte
liknande virusbelastningar hos personer som bor i Wisconsin, USA, oavsett vaccinationsstatus,
under en period då prevalensen av deltavarianten var hög och stigande.
Studiens data bekräftade uppfattningen att vaccinerade personer som smittats av Delta-varianten
kunde sprida SARS-CoV-2-viruset till andra människor på samma sätt som ovaccinerade personer.
Båda vittnena har i rätten medgett att de kände till resultaten av studien. Enligt Nohynek har
resultaten av studien varit kända i flera månader före augusti 2021, då studien publicerades.
Både Nohynek och Järvinen har sagt att de har informerat ministeriet och, genom ministeriet,
regeringen, om att coronavaccinerna inte har förhindrat överföring av covid-19, inte ens från en
vaccinerad till en annan. Denna information har vidarebefordrats åtminstone sedan sommaren
2021. Båda säger att vaccinerna endast har varit effektiva för att förhindra sjukhusinläggningar,
och att detta enligt Nohyneks uttalande endast har varit fallet för sköra människor, såsom särskiltäldre.
Både Nohynek och Järvinen har berättat för oss, när de frågats ut, att en enda vaccinerad som går
in i ett rum med en stor grupp vaccinerade människor inte har utgjort någon risk för de vaccineradesom är25

hade skyddats från sjukhusvistelse tack vare vaccinationen. Däremot var det inte någon signifikant
skillnad mellan en ovaccinerad persons inträde i ett rum med vaccinerade personer och en person som
redan hade vaccinerats, eftersom både den ovaccinerade och den vaccinerade
den vaccinerade personen kan ha burit på en coronavirussmitta och kan ha överfört den till andra som,trots vaccination, mycket väl kan ha insjuknat i coronavirussjukdom.
Med hänsyn till sökandens skriftliga bevisning vill vi framhålla följande punkter, som vi anser
visar att intagandet av corona mRNA-vaccinet, vilket var ett villkor för att erhålla coronapasset,
inte har uppfyllt sin avsedda funktion att förhindra spridning av covid-19, inte ens från en
vaccinerad till en annan, och inte heller har skyddat mot covid-19.
När det gäller bevis 14 tyder undersökningsuppgifterna på att sjukdomen har spridits mellan fullt
vaccinerade individer. När det gäller bevis 15 dras slutsatsen att individer med en
genombrottsinfektion har liknande virusbelastningar som ovaccinerade individer och effektivt kan
sprida infektionen under hemförhållanden, inklusive till fullt vaccinerade kontakter. När det gäller
Bevis 16 antog många beslutsfattare att vaccinerade individer kunde uteslutas som en källa tillpotentiell infektion. Det förefaller vara grovt oaktsamt att bortse från den vaccinerade befolkningen
som en potentiell och väsentlig smittkälla när beslut fattas om folkhälsoåtgärder.
Ovanstående bevis visar också att genom att låta vaccinerade personer komma in på offentliga
platser med ett coronaviruspass har det i själva verket uppstått en situation där personer som trots
vaccination har smittats av covid-19 har kunnat och har spridit coronavirus till andra - intet ont
anande - medmänniskor. För att respektera jämlikhet och samtidigt - som regeringen har sagt sig
vilja göra - skydda människor från coronaviruset borde alla kunder som försökte komma in på
Fazer Kluuvi-kaféet ha testats för coronaviruset.
När det gäller styrkande handlingar 17 har coronavirusvacciner inte förhindrat sjukdomen, och i
Israel (som låg i framkant när det gäller distributionen av coronavirusvacciner) har
coronavirusinfektioner konstaterats hos dem som fått en tredje dos av vaccinet.
Dokumentärbevisning 18 fortsätter trenden i Israel och visar att nästan alla vuxna i Israel har
vaccinerats, men att coronaviruset bara har spridit sig.
Vaccination har inte förhindrat spridning av sjukdomen eller överföring av sjukdomen bland devaccinerade. Av bilaga 19 framgår att en fullständig vaccinserie har lett till coronavirusinfektioner
bland sjuksköterskor i Österbotten, av bilaga 20 framgår att i Birkaland korrelerar en ökning av
vaccinationstäckningen med en ökning av förekomsten av covid-19-sjukdom och av bilaga 21
framgår att på Kajanalands centralsjukhus har coronavirusinfektioner förekommit bland patienteroch personal som har fått coronavirusvaccination. Enligt denna bevisning har vaccinet således inte
förhindrat spridningen av coronavirussjukdomen, utan det finns tvärtom indikationer på att det tilloch med har påskyndat spridningen av sjukdomen.

26

Enligt bilaga 31 säger Nohynek, överläkare vid THL, att studierna visade att vaccinet endast något
minskade överföringen framåt, och att idén bakom lösningen av fördelarna med vaccinet var för
svartvit och inte ens återspeglade den vetenskapliga kunskapen vid den tiden. "Vaccinet skyddade
mot infektion, men bara måttligt och under en kort tid". Enligt bilaga 32 uppgav Europeiska
läkemedelsmyndigheten (EMA) att covid-19-vaccinet inte var avsett att förhindra överföring av
sjukdom från en person till en annan och att vaccinet endast var avsett att skydda dem som
vaccinerats. EMEA:s uttalande tyder på att även om Vauhkala hade tagit vaccinet skulle det inte ha
skyddat någon annan från sjukdomen. Vägran att ge Vauhkala tillträde till Fazers café har såledesinte skyddat någon, har inte skyddat rättsliga intressen, utan har i stället kränkt Vauhkalas rätt tilllikabehandling och rätt till tillträde till restaurang som garanteras i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna. Den nationella expertgruppen för vaccinering, KRAR, ansåg enligt THL
Kontio, enligt bilaga 34, att eftersom vaccinering inte helt förhindrar infektioner, skulle vaccinering
inte vara det primära sättet att förhindra infektioner. Vidare kunde man enligt Kontio inte diskutera
flockimmunitet eftersom den inte uppnåddes.
Tingsrätten erkänner endast den medicinska bedömningen av fallet genom att uttala följande:"Tingsrätten bedömde att den framlagda medicinska bevisningen visade att denrådande medicinska uppfattningen var att coronavirusvaccinerna var effektiva när
det gällde att skydda de vaccinerade från allvarliga former av sjukdom och att
vaccinerna också bidrog till att förhindra spridningen av coronaviruset. Dessutom
skyddade coronapasset även andra grundläggande rättigheter för medborgarna och
minskade belastningen på hälso- och sjukvårdssystemet inför en utmanande
sjukdomssituation. Syftet med lagstiftningen om coronapass var att säkerställa att
medborgarnas grundläggande rättigheter tillgodoses i så stor utsträckning sommöjligt och att förebygga de skador som en pandemi orsakar samhället."Mot bakgrund av den bevisning som lagts fram i målet finner vi tingsrättens påstående att
coronavaccin skulle ha bidragit till att förhindra spridningen av coronaviruset under hösten och
december 2021 mycket tveksamt.
Under alla omständigheter uppfyller inte en begränsning av grundläggande rättigheter enbart på
grundval av "nyttig" nytta kravet på proportionalitet och nödvändighet i villkoren för begränsning av
grundläggande rättigheter; här underlåter tingsrätten helt att göra denna proportionalitetsbedömning.

Coronatestning utförd med ett opålitligt test
Enligt delstaten diskriminerades Vauhkala inte heller på grund av att han kunde ha fått ett negativt
PCR-testresultat var 72:a timme. Detta skulle dock ha kostat 100-20027gånger, vilket skulle ha inneburit 1000-2000 euro extra per månad bara för att Vauhkala skulle
kunna åtnjuta sina rättigheter enligt konstitutionen och Europakonventionen om de mänskliga
rättigheterna. Detta skulle naturligtvis i sig ha betraktats som en kränkning av de grundläggande
rättigheterna.
Käranden ifrågasätter emellertid också PCR-testernas effektivitet. På grundval av Astrid
Stuckelbergers expertutlåtande måste slutsatsen dras att de PCR-tester som används av de finska
myndigheterna ger 97 procent falskt positiva resultat. Följaktligen kan inskränkningar i degrundläggande rättigheterna som grundar sig på PCR-tester inte uppfylla de allmänna villkoren för
inskränkningar i de grundläggande rättigheterna. Det bör också noteras att konstitutionsutskottet trots att det förlitar sig på medicinsk kunskap - inte har bedömt förutsättningarna för att använda
PCR-tester, trots att de har spelat en central roll vid bedömningen av förekomsten av
kranskärlssjukdom. Det måste anses att konstitutionsutskottet inte har gjort en adekvat bedömning
av lagstiftningen om koronarpasset genom att underlåta att bedöma PCR-testets eventuellaotillförlitlighet. I praktiken har spridningen och omfattningen av covid-19 bedömts enbart på
grundval av resultaten av PCR-tester. Det kan befaras att denna form av testning har resulterat i ett
mycket stort antal falskt positiva resultat, vilket har lett till onödiga inskränkningar i de berörda
personernas grundläggande och mänskliga rättigheter.
Helsingfors hovrätt bör bedöma om lagstiftningen om koronapass är förenlig med grundlagen när
det gäller detektion av covid-19 nästan uteslutande genom PCR-testning.
Stückelbergers expertutlåtande visar att PCR-testresultaten inte på ett tillförlitligt sätt har kunnat
förutsäga hälsotillståndet eller smittsamheten hos den person som testas för coronavirus. Ettcoronaviruspass kunde erhållas med ett negativt coronatestresultat, utöver den så kallade gröna
coronavaccinationen och coronavirussjukdomen, även om coronatestet inte uppfyllde
förväntningarna i lagstiftningen om coronaviruspass.
Det är ostridigt att infektionen med covid-19 fastställs på grundval av resultatet av PCR-testet ochsökanden har för detta ändamål lämnat in ett antal skriftliga bevis. Det framgår av Stückelbergers
yttrande att PCR-testet inte är ett diagnostiskt verktyg och att det under alla omständigheter inte
med säkerhet kan sägas om ett positivt test visar på förekomsten av kvarvarande antikroppar mot
viruset eller mot en gammal infektion i provet. US Centers for Disease Control and Prevention(CDC) har också i sina riktlinjer för användning av PCR angett att "påvisande av viralt RNA inte
nödvändigtvis innebär att det finns ett infektiöst virus eller att 2019-nCoV är orsaken till de kliniska
symtomen". Enbart dessa fakta är tillräckliga för att visa att PCR-testresultat, och därmed
coronastatistik, är otillförlitliga.

28

I det ovanstående uttalandet hävdar staten, i förhållande till en inhemsk provstudie i HUS-regionen,
att i den provstudien skulle positiva PCR-testresultat ha uppnåtts med relativt låga Ct-värden, vilket
skulle göra testresultaten tillförlitliga. Av vår bevisning 31 - HUS-diagnostikcentrumets HUSLABstudiedokument - framgår emellertid att Ct-värdet enligt HUS-diagnostikcentrumet självt inte gör det
möjligt att dra tillförlitliga slutsatser om den provtagna personens virusbelastning och därmed hanssmittsamhet, och att det finns stora osäkerheter i den kliniska tolkningen av proverna i allmänhet. På
grund av denna stora osäkerhet säger PCR-testresultaten därför inte något tillförlitligt om en persons
sjuklighet eller smittsamhet av coronaviruset.
Den stora osäkerhet i resultaten av PCR-testet som HUS-diagnoscentret framhåller förklaras av devetenskapliga fakta som presenteras i Stückelbergers uttalande. PCR-tekniken kan identifiera ett
virus genetiska material, men inte hela viruset: även om PCR-tekniken är bra på att korrekt
identifiera ett virus genetiska material, kan den inte avgöra om det kommer från hela viruset. PCR
kan därför inte diagnostisera någon virusinfektion och är inte ett giltigt test för att påvisa
smittsamhet.
COVID-patienter är smittsamma i 7-8 dagar, men en smittad person kan testa positivt för PCRäven om han eller hon inte längre är sjuk eller smittsam. Personer som tidigare har haft covid-19
kan ha ett positivt PCR-testresultat i 80 dagar eller mer, även om de inte längre är sjuka,
infekterade eller smittsamma. Patienter som är immuna och aldrig har haft några symtom kan
testa positivt.
I sina expert- och vittnesmål har THL:s överläkare Nohynek sagt att PCR-tester är mycket känsliga
och inte ger en fullständig bild av smittsamheten. PCR-testresultaten kan förbli positiva långt efter det
att smittsamheten har upphört. En person kan utsöndra spår av viruset men inte nödvändigtvis vara
smittsam. I själva verket bekräftade Nohynek Stückelbergers uttalande i ett yttrande till Helsingfors
tingsrätt.
Tingsrätten erkänner ovanstående bevisning enligt följande (s. 47 och 51 i domslutet):
Tingsrätten konstaterar också att räntesnurrevaccinet inte var det enda villkoret för
att erhålla räntesnurrepasset. Om en person inte har velat/har kunnat ta ett
kranskärlsvaccin har en sådan person också kunnat få ett kranskärlspass genom att få
ett negativt kranskärlstest eller om personen haft en kranskärlssjukdom under desenaste sex månaderna. Om Vauhkala inte ville ta kranskärlsvaccinerna eftersom hanansåg att det stred mot hans religiösa övertygelse att ta vaccinerna, var han inte

29

tvingas att göra det när som helst. Detta måste beaktas vid bedömningen av huruvida
lagstiftningen om räntepass är förenlig med artikel 9 i direktivet om
investeringstjänster, särskilt med hänsyn till proportionalitetsprincipen. I vilket fallsom helst var räntepasslagstiftningen endast i kraft för operatörer som inte
tillhandahåller en s.k. "nödvändighetstjänst". Således var t.ex. apotek eller
livsmedelsbutiker inte skyldiga att ha ett pass, vilket är en viktig faktor när man
undersöker om passlagstiftningens proportionalitetsvillkor är uppfyllt.
Tingsrätten beaktar därför inte på något sätt den bevisning som lagts fram i målet avseende
coronatesternas tillförlitlighet eller det faktum att testerna var betalda, utan konstaterar endast att
Vauhkala skulle ha haft möjlighet att göra testerna om han så önskat. Tingsrätten ignorerar ochbortser därmed helt från den relevanta bevisningen. Enbart denna avsaknad av sakskäl gör att
domen är olaglig.

Lagstiftning om räntepass godkänns inte av konstitutionsutskottet
Enligt sökandens uppfattning framgår det av de muntliga vittnesmålen och den skriftliga
bevisningen att statsrådet inte beaktade medicinsk information vid den tidpunkt dåräntepasslagstiftningen utarbetades, att förvrängd eller åtminstone föråldrad medicinsk informationom fördelarna med vacciner med största sannolikhet meddelades konstitutionsutskottet och att
räntepasslagstiftningen inte kunde ha grundats på aktuell medicinsk information.
Senast den 10 december 2021 uppfyllde lagstiftningen om räntepass inte kriterierna för allmänna
inskränkningar i de grundläggande rättigheterna, eftersom inskränkningen, dvs. kravet på ett
räntepass som villkor för tillträde till en restaurang, inte var ägnad att uppnå det angivna syftet. Detta
berodde på att villkoret för att erhålla ett coronapass, nämligen att ta ett coronavaccin, inte ledde till
att coronasjukdomen inte spred sig och att coronavaccinet endast kunde skydda högst den person
som själv hade tagit coronavaccinet. Om Vauhkala hade tagit coronavaccinerna och erhållit ett grönt
coronapass som hade gjort det möjligt för honom att komma in på Fazer Kluuvi-caféet, skulle
situationen vad gäller överföring av coronar hjärtsjukdom inte på något sätt ha förändrats för depersoner som redan befann sig på caféet och som inte hade vaccinerats.
för alla nya kunder som kan komma till anläggningen.
På detta sätt kan konstitutionsutskottet inte anses ha prövat räntepasslagstiftningens
grundlagsenlighet när lagstiftningens grundlagsenlighet har ändrats mot bakgrund av förändrad
medicinsk kunskap. Regeringen borde ha följt den medicinska kunskapsutvecklingen. Detta är inte
vad statsrådet har gjort. Vidare borde statsrådet ha

30vidta korrigerande åtgärder för att regleringen, som konstitutionsutskottet har begärt. Eftersom
regeringen inte har vidtagit några korrigerande åtgärder har lagstiftningen om räntepass förlorat det
konstitutionella godkännande som den fick av konstitutionsutskottet.

Överträdelser av artikel 124 i konstitutionen
Statens lagstiftning om räntepass har också varit grundlagsstridig eftersom den har möjliggjort en
betydande överföring av offentlig makt till ett privat företag, i detta fall Fazer Restaurants Ltd.
Lagstiftningen har gjort det möjligt för ett privat företag att självt bestämma när det ska krävas ett
pass för att få tillträde till en restaurang.
Fazer Restaurants Ltd har krävt ett kupongkort som villkor för att få tillträde till sina lokaler underhela öppettiden, vanligtvis först från kl. 17.00 och framåt på andra restauranger. Artikel 124 i
konstitutionen"En offentlig förvaltningsuppgift får anförtros någon annan än en myndighet endast enligt lag eller
med stöd av lag, om det är nödvändigt för att uppgiften ska kunna fullgöras på ett riktigt sätt ochinte äventyrar de grundläggande rättigheterna, rättssäkerheten eller andra krav på god
förvaltning. Uppgifter som innefattar betydande utövning av offentlig makt får dock endast
anförtros en myndighet." Att förbjuda tillträde till en restaurang under hela dagen, med undantag
för andra företag i samma bransch, innebär betydande myndighetsutövning, som endast kan
anförtros en myndighet. Syftet med smittskyddslagen är att förebygga smittsamma sjukdomar ochderas spridning och de skador de orsakar människor och samhälle, inte att reglera öppettiderna för
näringsidkare. Stängningen av butiker syftar till att förhindra spridningen av covid-19 och även om
stängningen av butiker har en effekt på skyddet av befolkningens hälsa är stängningen av butiker
inte förenlig med bestämmelserna i artikel 18 i konstitutionen.
§Näringsfriheten kan inte överföras till ett privat företag, men en sådan uppgift som innefattar
betydande myndighetsutövning kan endast ha anförtrotts en myndighet.
Sökanden har vidare anfört att den omständigheten att en vanlig restauranganställd har rätt att
kontrollera räntepasset genom vilket den restauranganställde har tillgång till Vauhkalas personliga
hälsouppgifter också utgör en betydande myndighetsutövning.
Den uppenbara grundlagsstridigheten i räntepasslagstiftningen framgår av att lagstiftningen,nämligen 58i § i lagen om smittsamma sjukdomar, inte har varit exakt utan har överlåtit åt den
privata aktören, i detta fall Fazer Ravintolat Oy, att välja om den vill kränka de grundläggande
rättigheterna eller inte. Företrädarna för Fazer-koncernen hade möjlighet att välja att antingenagera på ett icke-diskriminerande sätt gentemot sökanden
som skulle ha medfört ekonomiska förluster för Fazer, eller diskriminerande beteende gentemot
sökanden. Att åberopa ekonomisk förlust som försvar för att de grundläggande rättigheterna har

30åsidosatts är inte förenligt med gällande rätt.

31

Enligt svarandens verkställande direktör Kostilainen "står det i det material som ni hänvisar till på
annat ställe (på regionförvaltningsverkets webbplats) att 'det är upp till cateringbranschen att
bestämma vid vilka tidpunkter den kommer att införa räntesnurran'.
När lagstiftningen inte är exakt, dvs. när den tillåter ett privat företag att besluta om huruvida det
ska hindra en person från att komma in i dess lokaler på grund av förmodad hälsoinformation vid
en viss tidpunkt på dagen, är lagstiftningen inte förenlig med doktrinen om begränsning av
grundläggande rättigheter. Som svarandens verkställande direktör själv förklarar i sitt brev till
sökanden har svaranden utövat den "rätt" som nämns på regionförvaltningsverkets webbplats att
själv bestämma vid vilka tidpunkter bolaget har infört räntesnurran.
Tingsrätten anförde följande som svar på våra argument ovan avseende artikel 124 i konstitutionen(s. 56 i domen):"Tingsrätten konstaterar att även denna fråga klargjordes i enlighet med praxis när
lagen om kronvittnen infördes och att det inte är fråga om betydande
myndighetsutövning när en cafeteriamedarbetare endast kontrollerar om en person
har kronvittne eller inte."
Det framgår emellertid inte av tingsrättens avgörande vad denna "etablerade praxis" är och hur målet
avgjorts i enlighet därmed. Denna särskilda fråga togs för övrigt inte upp i riksdagshandlingarna (HE131/2021 vp), bortsett från Hidéns försök att ta upp frågan i sitt yttrande. Tingsrätten har således helt
enkelt ignorerat och bortsett från sökandens rättsliga argument genom att utan motivering"konstatera" att det inte förhåller sig på det sätt som sökanden hävdar. Parterna kan därmed inte
bedöma de rättsliga resonemang som ligger till grund för beslutet. Beslutet är därför inte tillräckligt
motiverat på det sätt som krävs enligt rättspraxis: enligt KHO 2019:110 ska frågan om motiveringen
av ett förvaltningsbeslut är tillräcklig bedömas med utgångspunkt i om partens rätt att få ett
motiverat beslut och att överklaga det kan tillgodoses på ett effektivt sätt.

Frågans betydelse återspeglas också i det faktum att konstitutionsutskottet inte har tagit ställning till
denna fråga i sina yttranden, vilket visar att detta är en verkligt öppen fråga som domstolen bör ta
ställning till på grundval av konstitutionen, med stöd av lagstiftning, rättsprinciper och rättspraxis. I
en tvetydig situation, och särskilt när frågan inte har b e h a n d l a t s p å e t t korrekt sätt underutarbetandet, bör frågan tolkas till förmån för sökanden.

32

Lagstiftningen om räntepass strider mot grundlagen
Tingsrätten har inte heller på något sätt bedömt den uppenbara grundlagsstridigheten i samband
med beredningen av räntepasslagstiftningen i det att staten, när käranden begärde att staten skulle
tillhandahålla beredningshandlingarna för räntepasslagstiftningen, under rättegångsprocessen har
uppgett att den inte har sådana beredningshandlingar, utan staten har endast förlitat sig på THL:sutlåtanden. Detta strider mot grundlagsutskottets ståndpunkt, eftersom det i grundlagsutskottetsutlåtande PeVL 11/2016 rd - RP 13/2016 rd (med anledning av regeringens proposition till
riksdagen med förslag till lag om smittsamma sjukdomar och till vissa lagar som har samband medden) konstateras att enligt den allmänna motiveringen till regeringens proposition har
grundutkastet till regeringens proposition utarbetats av en konsult som anlitats av social- och
hälsovårdsministeriet. Lagberedning är en av departementens huvuduppgifter. Det är klart att den
inte kan läggas ut på entreprenad. I praktiken har det dock ansetts att detta inte hindrar att externa
utredningar eller expertråd inhämtas.
I det aktuella fallet är det emellertid ostridigt att beredningen av räntepasslagstiftningen enligt
statens utlåtande helt och hållet baserade sig på THL:s, inte ministeriernas, utlåtanden och
beredning. Vi ber Helsingfors hovrätt att utreda och avgöra om beredningen av
räntepasslagstiftningen stred mot grundlagsutskottets uppfattning att lagberedningen är en av
ministeriernas viktigaste uppgifter.
När staten i sin bevisning bland annat stöder sig på THL:s veckobulletiner är det uppenbart att det
inte är fråga om åsikterna hos ett opartiskt expertorgan, utan om en organisation som direkt och
uppenbarligen är centralt involverad i beredningen av lagstiftningen om räntepass och vars
bulletiner har stött den lagstiftning som organisationen har berett. Följaktligen kan statens
bevisning i detta avseende inte anses vara trovärdig.

Tillämpning av 28 § diskrimineringslagen i målet
Vauhkala anser också att Helsingfors tingsrätt inte har bedömt innebörden av 28 § ijämställdhetslagen i målet.
När Vauhkala under förfarandet har gett tillräckliga skäl för sitt påstående att han har diskriminerats
av både Fazer och staten, är det svarandena som ska bevisa att det inte har skett någon överträdelse av
förbudet enligt 28 § i jämställdhetslagen.
Staten har dock gjort allt som står i dess makt under rättsprocessen för att förhindra att falletavgörs. Vauhkala har trots sina framställningar inte lyckats få domstolen att bevisa

33

företrädare för staten, dvs. f.d. statsminister Sanna Marini, och inte STM:s avdelningschef Koskela.
Trots begäran om förhandsavgörande har staten inte överlämnat de ovan nämnda förarbetena tilllagstiftningen om coronaviruspass och inte heller avtalen om leverans av mRNA-vacciner till dendel som de gäller de coronavirusvacciner som levererats till Finland. Leveransavtalen skulle ha varit
av betydelse för att visa om tillverkaren hade garanterat att vaccinerna skulle fungera och om
vaccinerna hade testats för att säkerställa att de fungerade.

Brott mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna
Enligt Vauhkala är Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och Europadomstolens
rättspraxis tillämpliga i målet. Helsingfors tingsrätt har med en mycket kort motivering ansett att
det i Vauhkala-fallet inte finns skäl att anse att staten har gjort sig skyldig till en kränkning av demänskliga rättigheterna i förhållande till Vauhkala.
Tingsrättens uppfattning grundar sig enbart på utlåtandet av Salminen, som avgav ett
expertutlåtande för statens räkning, om att smyckescertifikatet i grundlagsutskottets utlåtanden har
bedömts uppfylla kraven på tillåtlighet och proportionalitet för begränsningar av de grundläggande
rättigheterna och vidare att "bedömningen är i linje med kraven i miljökonsekvensbeskrivningen
för motsvarande begränsningar av de grundläggande rättigheterna och att begränsningarna av degrundläggande rättigheterna därför inte heller strider mot skyldigheterna imiljökonsekvensbeskrivningen". Enligt tingsrättens yttrande har "Salminen anfört att det är väl
etablerat att lagförslag som granskas av konstitutionsutskottet också genomgår en liknande
prövning av förenligheten med konventioner om mänskliga rättigheter, och att detta har ansetts
vara den korrekta tolkningen av EIS". I sin dom stöder sig tingsrätten ytterligare på Salminen och
konstaterar att "Salminen har också anfört att han, utöver de faktorer som nämns i PeVL:syttrande, och med hänsyn till de mycket korta tidsfristerna för lagstiftningens ikraftträdande, ansåg
att det var uppenbart att regleringen av kranscertifikatet uppfyllde proportionalitetskraven för
lagstiftning som inskränker en grundläggande rättighet".
Vidare skriver tingsrätten i domen att "tingsrätten kommer att bedöma relevansen avmålsägandens vittne Muukkonens rapport nedan, men konstaterar redan här att Muukkonen inte
har lämnat någon relevant information i detta avseende som skulle kunna påverka denna
bedömning".
Av de skäl som anges nedan har Vauhkalas fall ett mycket likartat förhållande till
Europakonventionen och tingsrättens åsidosättande av Europakonventionen enbart på grund av
Salminens uttalande innebär också ett åsidosättande av Vauhkalas rätt till en rättvis rättegång. I detta
avseende finner vi att beslutet om fortsatt handläggning

34

är avgörande för att säkerställa att Vauhkalas rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i
Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna respekteras.
Eftersom tingsrätten vägrat att pröva målet avseende kränkningar av Europakonventionen och i sin
motivering endast förlitat sig på Salminens yttrande, erinrar vi om att vi redan i inledningen av
ansökan om tillstånd till fortsatt handläggning anfört att det muntliga förhöret med den av
svaranden utsedde sakkunnige, Janne Salminen, vid huvudförhandlingen stred mot gällande
rättspraxis av följande skäl:
Enligt fast finsk rättspraxis hörs inte juridiska experter muntligen i domstolsförhandlingar. Ävenfinska staten själv, genom sitt ombud, anförde följande i sitt svar till tingsrätten den 31 augusti 2022:
117. (Muntligt) hörande av juridiska experter är inte en del av det finska förfarandet.
Huvudprincipen är att domstolen känner till lagen (jura novit curia). Parterna(vanligtvis genom sina ombud/advokater) kan naturligtvis lägga fram sina rättsliga
argument i sina inlagor, och i synnerhet i slutrapporten, och kan hänvisa till och
lägga fram rättskällor och expertutlåtanden för domstolen om de så önskar.
Vi instämmer i den uppfattning som framförs i statens svar 31.8.2022 att juridiska experter i princip
inte bör höras muntligen som sakkunniga i finska domstolsprocesser. Vi ställer oss därför frågande tillvarför staten, helt i strid med sitt tidigare uttalande, ändå har kallat Salminen till muntlig förhandlingoch varför tingsrätten har accepterat detta.
Av ovan angivna skäl anser vi att tingsrätten borde ha nekat Salminen muntlig förhandling enligt
17 kap. 8 § rättegångsbalken, eftersom den kan ersättas med väsentligt mindre kostsam eller
tidskrävande och väsentligt mer tillförlitlig bevisning (Salminens skriftliga sakkunnigutlåtande)och eftersom hans muntliga förhandling i vart fall är obehövlig med hänsyn till den rådande finska
rättskulturen. Denna uppfattning bekräftades under det muntliga förhöret med Salminen vid
huvudförhandlingen, eftersom han vid huvudförhandlingen inte sade något muntligt som inte redan
hade lästs upp i hans skriftliga sakkunnigutlåtande, utan snarare föreföll att endast läsa upp utdragur sitt skriftliga utlåtande.
Tingsrätten borde ha tagit hänsyn till det ovan nämnda onödiga muntliga förhöret med Salminen som
en självklarhet, särskilt eftersom den vägrade att höra sökandens huvudvittnen, Sanna

35

Marin och Satu Koskela, utfrågningar. Redan parternas likhet inför lagen och den kontradiktoriska
principen kräver att tingsrätten borde ha tagit initiativ till att pröva sådana grundläggande frågor
om processledning på ett korrekt sätt och med respekt för parternas rättigheter.
Muukkonen är utbildad juris doktor och har, som han berättade för tingsrätten, erbjudit sig att skriva
en bedömning av genomförandet av ovaccinerade grundläggande rättigheter i förhållande till
räntepasslagstiftningen för konstitutionsutskottet, ett erbjudande som social- och
hälsovårdsministeriet och undervisnings- och kulturministeriet inte har antagit. Han är också
författare till den enda referentgranskade juridiska artikeln om pass och grundläggande rättigheter,
som ingår i den skriftliga bevisning som lämnats in till Vauhkala tingsrätt.

Ignorera Muukkonens åsikt utan giltigt skäl
Tingsrätten har i praktiken helt ignorerat betydelsen av Muukkonens vittnesmål och den
referentgranskade juridiska artikel han skrivit, enbart på den grunden att Muukkonen inte skulle habedömt rätten till liv på något sätt. Det finns dock många grundläggande rättigheter, och ingen enskild
av dem kan upphöjas till en nivå av betydelse som är vida överlägsen andra. Muukkonen har också
påpekat detta i sitt vittnesmål i tingsrätten och konstaterat att de grundläggande rättigheterna bildar en
sammanhängande helhet, från vilken det inte är möjligt att separera delarna och placera dem i enojämlik ställning. Enligt honom bedöms de grundläggande rättigheterna från fall till fall. Enligt
WHO:s definition är hälsa till exempel inte bara frånvaro av sjukdomsframkallande element, som till
exempel virus, utan framför allt ett meningsfullt liv i sin helhet. Om en person inte kan leva ett
fullvärdigt liv, t.ex. på grund av påtvingade medicinska ingrepp och restriktioner, förkortar detta isjälva verket och enligt forskning livet och påverkar livskvaliteten negativt.
Även om Muukkonen hade nämnt något om rätten till liv och hälsa i sin artikel, skulle det i vilket
fall som helst inte ha motbevisat den huvudsakliga rättsliga iakttagelsen i Muukkonens artikel,
vilken helt ignorerades av tingsrätten - ur perspektivet av systemet med grundläggande rättigheter
skulle det ha varit ett mindre ingripande i de ovaccinerades (inklusive käranden) rättigheter om dehade erbjudits gratis testning (Muukkonens artikel s. 13), och därför uppfyllde inte
räntepasslagstiftningen proportionalitetskravet i begränsningarna av de grundläggande
rättigheterna.

Vauhkalas egen uppfattning har lämnats åt sidan

36

Enligt Vauhkala är det centrala problemet med tingsrättens dom i förhållande till fair trial-processen
att hans egna åsikter i praktiken helt utelämnats från domen. Tingsrätten har medgett att Vauhkala
har en religiös övertygelse, men något annat framgår egentligen inte av vad Vauhkala själv har sagt
om detta i domstol. Även enligt Högsta domstolens praxis (KKO:2016:20) ska emellertid
bedömningen av den kränkning som en enskild person har upplevt grundas på den kränkning som
personen själv har upplevt, och detta kan inte framgå annat än genom att personen hörs och sin
berättelse bedöms. I praktiken har tingsrätten inte gjort detta överhuvudtaget. Målet är också viktigt
på så sätt att tingsrätten genomgående i domen har hänvisat till Högsta domstolens praxis när det
gäller förutsättningarna för att staten ska vara skadeståndsskyldig för kränkningar av mänskliga
rättigheter. Dessa är: (i) kränkningen av de mänskliga rättigheterna har ägt rum; (ii) kränkningen
kan anses vara tillräckligt allvarlig; (iii) kränkningen har orsakat kausal skada.
Skadans svårighetsgrad och orsakssambandet bör därför bedömas på grundval av den skada och det
skadedjup som Vauhkala själv upplevde.
Vauhkala har aktivt försökt ta reda påa) om han eller hon tillhör en riskgrupp för kranskärlssjukdom som han eller hon inte tillhörb) vad konsekvenserna av att ta ett coronavaccin skulle kunna bli för honom eller henne.
Genom sin egen forskning har hon kommit fram till att hennes risk att bli allvarligt sjuk av
hjärtinfarkten var minimal, och hon ville inte ta risken att hon i sin tur skulle kunna
drabbas av allvarliga hälsoskador av vaccinet.
Vauhkala har berättat för domstolen att hans religiösa övertygelse har stått i strid med det faktum att
ett potentiellt skadligt vaccin skulle kunna skada Kristi kropp, som består av troende tillsammans.
Vauhkala visste också att coronavaccinet och det medicinska förfarandet i allmänhet var frivilligt och
att vägran att genomgå ett frivilligt förfarande inte bör leda till att grundläggande rättigheter upphävs.
På Fazer Kluuvi café har Vauhkala efter en kort diskussion hindrats från att komma in på caféet
eftersom han inte hade sitt räntekort. Vauhkala berättade att kunder på Fazer hade följt
diskussionen mellan honom och de anställda. Vauhkala kände att han inte hörde hemma och att
han var en underlägsen medborgare. Under utfrågningen berättade han att han också vid flera
tillfällen i ett senare skede hade hindrats från att få tillgång till tjänster. Vauhkala hade utsatts för
ett flertal offentliga angrepp på den grupp människor som han ansåg vara mest utsatta.

37

representerar personer som medvetet - antingen av ideologiska, religiösa eller andra skäl - harvägrat coronavacciner. Denna grupp människor ansåg att de hade rätt till kroppslig integritet ochrätt att vägra medicinska ingrepp. Enligt Vauhkala omfattade dessa angrepp bland annat IltaSanomies journalist Manninens artikel i april 2021 om ovaccinerade som kulkus och biskop
Laajasalos uttalande i oktober 2021 om att ovaccinerade är ansvariga för sina medmänniskors död. I
november hade Lasse Lehtonen efterlyst marknadsföring och propaganda för att tvinga människor
att genomgå coronavaccinationer. Vauhkala såg detta agerande från offentliga personer och
beslutsfattare som en demonisering och stigmatisering av henne.
Vauhkala berättade vid utfrågningen att påtryckningar från allmänheten och upprepade vägran att
betjäna honom fick honom att känna sig som om han levde i ett öppet fängelse, där han bara fick gå till
närbutiken, men inte mycket annat. Han har känt att han hamnat i den här situationen utan egenförskyllan. Hon berättade att hon hade börjat planera för att flytta från Helsingfors för att hitta enplats där hon inte skulle känna att hon levde under öppna fängelseförhållanden. det som var särskilt
smärtsamt för Vauhkala var att hon inte visste hur länge situationen skulle vara och hon bildade tilloch med en förening för att kämpa för de konstitutionella rättigheterna för människor som hon.
Vauhkala har fattat beslutet att inte genomgå kranskärlstransplantationer på grundval av en
informerad undersökning och religiös övertygelse. Han har berättat att han under våren 2021 hörde
talas om Jari, som hade blivit blind på ena ögat på grund av Pfizers kranskärlsvaccin och som också
hade fått medicinsk ersättning för detta. Vauhkala hade senare träffat denne Jari. Han hade tidigare
sett ett videomeddelande av Kary Mullis, utvecklaren av PCR-testet, där Mullis sade att testet inte
hade utvecklats för att upptäcka sjukdomen. Vauhkala visste att internationella läkemedelsföretag
upprepade gånger hade dömts att betala miljardböter för oärliga metoder i samband med
marknadsföring av läkemedel.
När han fortsätter att utreda coronafrågan har han upptäckt en mängd annan information om hur
coronavacciner har skadat människor. Han har också hört från en klient som kom till hans firmas
kontor om en ung person vars hälsa hade blivit helt förstörd av en så kallad "grisspruta". I sina
efterforskningar har han upptäckt att kranskärlsvaccin har rekommenderats för högriskgrupper, till
vilka Vauhkala som aktiv och frisk person inte hör.
Vauhkala fortsatte med att berätta att han varit kristen sedan 1994. I hans tro ingår uppfattningen
att de troende är Kristi kropp på jorden och att detta Guds tempel måste vårdas. Eftersom Vauhkala
var medveten om de ovan nämnda nackdelarna med kranskärlsvaccinet och det faktum att han vid
god hälsa och gott skick inte kunde få kranskärlsvaccinet

38risk, har han beslutat att inte ta vaccinerna. Han visste också att han inte kunde skydda andra
genom att ta coronavaccinet, utan att människor i riskzonen måste skydda sig själva genom att
själva ta coronavaccinet.
Vauhkala har tillhört två olika grupper vars rättigheter har kränkts av staten genom den
konstitutionella och Europadomstolens räntepasslagstiftning och dess praktiska tillämpning. Å
ena sidan var Vauhkala en frisk person som av ideologiska skäl inte ville ta corona mRNAvaccinet och å andra sidan förbjöd hans religiösa övertygelse honom att ta vaccinet, som han på
grundval av sin egen kunskap, som bland annat grundade sig på information från bekanta och
kunskap som han förvärvat under sina studier, ansåg kunde skada hans kropp, som på grundval
av hans tro är en del av Kristi kropp, som troende måste ta hand om på bästa möjliga sätt. Den
ideologiska uppfattningen hos dem som inte vaccinerar sig mot coronavirussjukdomen skyddasockså av lagen, eftersom artikel 6 i patientlagen, artikel 5 i Oviedokonventionen och punkt IV iden medicinska etiska koden garanterar att ingen är skyldig att samtycka till ett medicinskt
ingrepp mot sin vilja.

Europadomstolens rättspraxis i förhållande till nationell lagstiftning
Europeiska människorättsdomstolen står över det finska domstolsväsendet i människorättsfrågor och
de finska domstolarna måste i sina avgöranden följa människorättsdomstolens rättspraxis. Enligt
tingsrättens uppfattning är Salminens uttalande om att grundlagsutskottet redan har bedömt
räntepasslagstiftningens förenlighet med Europakonventionen tillräckligt för att säkerställa att staten
har iakttagit Europakonventionen i Vauhkala-målet. Detta stöds inte av Europadomstolens
rättspraxis, eftersom det är Europadomstolens uppgift att bedöma om stater som har anslutit sig till
Europakonventionen följer Europakonventionen. Europadomstolens rättspraxis har visat att ävennationell lagstiftning direkt har möjliggjort en kränkning av en individs mänskliga rättigheter. I
Norris mot Irland (1988) ansåg Europadomstolen att irländsk lagstiftning hade möjliggjort ettihållande ingrepp i en sökandes rätt till respekt för sitt privatliv, vilket domstolen ansåg vara en
kränkning av Europakonventionen.
Europadomstolens mål I.B. mot Grekland (2013) är direkt kopplat till Vauhkala-målet och fungerar
som prejudikat för målet. Målet I.B. mot Grekland gällde uppsägning av en HIV-positiv klagande kort
efter diagnos. Den klagandes krav på ersättning39

var delvis framgångsrika i de lägre instanserna, men landets högsta domstol avslog kraven på snäva
grunder och med en uppenbart falsk premiss om sjukdomens smittsamma natur. Enligt
Europadomstolen utgjorde förfarandet diskriminering enligt artikel 14 i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna (EKMR) i förhållande till rätten till privatliv som garanteras i artikel 8. Det
aktuella målet är mycket likt Europadomstolens mål, eftersom införandet av räntepasset också
grundade sig på en uppenbart felaktig premiss om smittsamheten av covid-19: vid tidpunkten för
avvisningen i Europadomstolens mål var det allmänt känt att HIV:HIV-bärare inte överför HIV vid
normal kontakt mellan människor, och på samma sätt var det redan vid tidpunkten för utarbetandet
av lagstiftningen om coronaviruset allmänt känt att personer som inte är smittade av coronaviruset
inte överför SARS-CoV-2 vid normal kontakt mellan människor på ett annat sätt än personer som ärsmittade av coronaviruset.
I Europadomstolens rättspraxis tillmäts resolutionerna från Europarådets parlamentariska församling
stor betydelse. PACE:s resolution 2361 (2021): I punkt 7.3.2 kräver församlingen att dess
medlemsstater, inklusive Europaparlamentet, ska. I artikel 7.3.1 anger PACE att ingen får
diskrimineras på grund av att han eller hon inte vaccinerar sig, oavsett om detta beror på potentiella
hälsorisker eller helt enkelt på bristande vilja att låta sig vaccineras. Även av detta skäl måste ickevaccination - och indirekt icke-immunisering - ses mot bakgrund av artiklarna 14 och 14 i
Europakonventionen.
som "andra statusbaserade grunder" i den mening som avses i det tolfte tilläggsprotokollet. Av
särskild betydelse är punkt 13.3.8 i resolution 2383 (2021) från Europarådets parlamentariska
församling, där det anges att för att undvika diskriminering vid användningen av passet bör
vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt situationer där personer vägrar att låta sig vaccineras på grund
av personliga åsikter eller övertygelse, och att medlemsstaterna, särskilt f ö r denna grupp av
personer, bör säkerställa att ett eventuellt passystem inte i praktiken leder till påtryckningar eller
gör det obligatoriskt att använda passet.
Tingsrätten konstaterar helt riktigt att resolutionerna från Europarådets parlamentariska församling
inte är direkt rättsligt bindande, men Europadomstolen tillmäter dem stor betydelse i sin
rättspraxis, och eftersom finska domstolar också bör tillämpa Europadomstolens rättspraxis i sina
domar borde Helsingfors tingsrätt ha gjort detsamma.
Följande utdrag ur domskälen är särskilt anmärkningsvärt (s. 52):
Tingsrätten noterar dock att båda de avsnitt i PACE-resolutionen som citeras av
käranden (7.3.1 och 7.3.2) nämner att samtidigt som man säkerställer att ingenpressas eller diskrimineras för att inte vaccineras, är det ändå nödvändigt att

40också säkerställa en hög vaccinationstäckning. Uttalandena visar också att den
epidemiologiska situationen och uppskattningarna inom ett land bäst bedöms av delokala myndigheterna. PACE:s resolution är dessutom inte rättsligt bindande förnågon EU-medlemsstat.
Tingsrätten anser att sökanden inte heller har visat att staten i detta fall har brutit mot
PACE-beslutet.
Sökanden har redan visat att lagstiftningen om räntepass var förtryckande och/eller diskriminerande
mot låntagare utan ränta. I PACE-resolutionen anges att förutom att säkerställa att ingen utsätts förpåtryckningar eller diskriminering för att inte ha vaccinerats, måste en hög vaccinationstäckningsäkerställas. Med andra ord ska vaccinationstäckningen inte ha säkerställts genom att pressa eller
diskriminera de ovaccinerade, vilket skedde i Finland. Målet att öka vaccinationstäckningen togs
inte heller formellt upp i Finland i något skede av beredningen av lagen om räntepass. Trots detta
fann tingsrätten slutligen, i strid med den logiska slutsatsen av sitt resonemang, att sökanden inte
hade visat att staten hade brutit mot resolutionen. Tingsrättens resonemang följer inte reglerna för
logisk syllogism och är därmed internt inkonsekvent med sig självt.

Europadomstolens mål Vavricka m.fl. mot Republiken Tjeckien
Staten hävdade att målet Vavricka mot Tjeckien (2021) skulle ha varit tillämpligt som ett
förhandsavgörande även i det aktuella målet. Målet gällde obligatoriska poliovaccinationer för
barn och statens utrymme för skönsmässig bedömning att ålägga sina administrativa subjektsådana skyldigheter. Sökanden gav emellertid i Helsingfors tingsrätt fullständiga och detaljeradeskäl till varför det målet inte i något avseende var tillämpligt på målet som en rättsfråga:1) Målet rörde traditionella vacciner som hade använts i årtionden och vars säkerhetsprofil och
potentiella biverkningar på kort och lång sikt hade blivit mycket tydliga för
forskarsamhället och allmänheten (se t.ex. punkt 290 i Vavricka-domen:"Vaccinationsskyldigheten avser nio sjukdomar mot vilka vaccination anses vara effektiv
och säker av forskarsamhället"). De flesta av de coronavirusvacciner som användes i
Finland var däremot mRNA-vacciner med ny teknik som aldrig hade använts på människor
före coronatiden och vars verkningsmekanism är helt annorlunda än den som gäller för
konventionella vacciner, vilket framgår av våra bilagor 23-26. Det fanns inte heller någon
samsyn i forskarvärlden om mRNA-vacciners säkerhet och effekt.

412) Vavricka-målet grundade sig till stor del på det faktum att en tillräckligt hög
vaccinationstäckning (polio och andra traditionella vacciner) skapar en så kallad"flockskydds-" eller "flockimmunitets"-effekt, som ligger i medlemsstaternas allmänna
intresse och kan motivera en viss begränsning av enskilda medborgares privatliv (jfr. Se
punkt 276 i Europadomstolens dom, och t.ex. yttrandet från den tjeckiska
hälsovårdsmyndigheten i punkt 153 i Vavřička-domen, det franska inlägget, särskilt
punkterna 213 och 215, och det polska inlägget, särskilt punkt 223). Det framgår emellertid
tydligt av vår bevisning att kranskärlsvaccinerna inte orsakade någon sådan
flockimmunitetseffekt, dvs. att kranskärlsvaccinerna inte förhindrade att sjukdomen spreds
eller ens att någon insjuknade i sjukdomen, vilket var känt redan hösten 2021 (se till
exempel sökandens skriftliga bevisföremål 34, där Mia Kontio, en ledande expert vid THL,
i november 2021 uppgav att det inte kunde bli fråga om någon flockimmunitet när det
gällde kranskärlsvacciner).
3) En viktig slutsats från Europadomstolen var också att tjeckisk lag tillät ett undantag frånvaccinationskravet utan hot om sanktioner om den berörda parten uppvisade en "permanentkontraindikation" mot att vaccinera sitt barn (punkt 291 i domen, "en permanentkontraindikation mot vaccination"). En kontraindikation är ett skäl eller hinder för
användning av ett läkemedel eller annan behandling (källa:https://www.terveyskirjasto.fi/ltt03681). I Finland hade sökanden Vauhkala, för att undvika
det starka vaccinationstryck som coronapasset innebar, i praktiken inget annat alternativ än
att insjukna i coronavirussjukdom eller att betala mellan 100 och 200 euro var tredje dag.
4) Sökanden hävdade vidare att den rättsliga bedömningen i Vavřička-målet att
tvångsvaccinering utgör ett ingrepp i rätten enligt artikel 8.1 i Europakonventionen måste
tolkas, särskilt mot bakgrund av den ovannämnda resolutionen från PACE, som att starka
politiska och sociala påtryckningar, särskilt för att ta mRNA-vacciner som tidigare inteanvänts på människor och som var tillgängliga enligt villkorade marknadsföringstillstånd,också utgör ett ingrepp i rätten enligt artikel 8.1 i Europakonventionen.
Tingsrätten motbevisade alla ovanstående argument i Vavricka-målet på följande sätt (domen s.
47-48):
Tingsrätten anser också att Europadomstolens avgörande i målet Vavricka mot Tjeckien
leder till slutsatsen, såsom svaranden tolkar det, att staten har ett stort utrymme för
skönsmässig bedömning för att skydda hållbarheten i hälsa och sjukvård på
befolkningsnivå och42

en stark rätt att skydda och vidta lämpliga åtgärder för att skydda människors liv och
hälsa och att det är proportionerligt att kräva att de personer för vilka vaccinering
utgör en avlägsen hälsorisk ska acceptera detta universella skydd i den sociala
solidaritetens namn till förmån för dem som av hälsoskäl inte kan få vaccin.
Tingsrätten har således återigen helt ignorerat och bortsett från de argument som käranden framfört;
till och med det begrepp om social solidaritet som tingsrätten använde sig av baserades på
traditionella vacciners flockskyddseffekt, som enligt Mia Kontio, en ledande expert vid THL, inte
kunde nämnas i fråga om koronarvacciner. Faktum är att resten av tingsrättens resonemang är ett
direkt citat från statens meddelande om invändningar av den 31 augusti 2023 (punkt 47, s. 16):Europadomstolen uttalade vidare att det inte kan anses oproportionerligt att kräva
att de som vaccineras mot en avlägsen hälsorisk ska acceptera denna allmänt
tillämpliga skyddsåtgärd i den sociala solidaritetens namn till förmån för dem som
av hälsoskäl inte kan få tillgång till vaccin.
Tingsrätten bortser därmed helt från de omfattande argument som käranden anfört och kopierar
endast direkt svarandens gamla skriftliga yttrande (som inte ens presenterades vid
huvudförhandlingen och som domen därför inte ens borde grundas på), vilket dock inte är
tillämpligt som rättslig vägledning i förevarande fall, eftersom coronavaccinationerna inte ens
kunde ge en flockskyddseffekt och därför inte kunde krävas av någon "i den sociala solidaritetensnamn". Tingsrättens resonemang svarar därför inte på något sätt mot de argument som sökanden
anfört och domen är redan av detta skäl otillräckligt motiverad och därmed lagstridig.

Situationen för friska ovaccinerade personer i förhållande till lagstiftningen om räntepass har inte alls
bedömts
Vi ber Helsingfors hovrätt att bedöma i vilken utsträckning staten borde ha garanterat friska
ovaccinerade personer och personer som av religiösa skäl vägrat coronavaccin rätten att utöva sina
grundläggande och mänskliga rättigheter.
Vauhkala kallade Matti Muukkonen, PhD, som har publicerat den enda peer-reviewed juridiska
artikeln om genomförandet av grundläggande rättigheter i samband med räntepasslagstiftningen, att
vittna vid huvudförhandlingen i tingsrätten.
Muukkonens juridiska artikel och hans muntliga utfrågning behandlade frågan om under vilka
omständigheter en inskränkning av de grundläggande rättigheterna ska anses vara ett "basket case".

43

de restriktioner som är förknippade med. Enligt Muukkonen borde utgångspunkten vara
normalläget, dvs. en situation där det inte finns några inskränkningar, eftersom om utgångspunktenvar det rådande sakläget skulle det i praktiken innebära att man accepterade tanken att man först
kan inskränka de grundläggande rättigheterna på vissa grunder och sedan införa nya
inskränkningar genom att jämföra dem med de befintliga inskränkningarna. Regeringen hadeemellertid valt att göra på ett annat sätt, dvs. att jämföra den situation som skapats genom
räntepasslagstiftningen med ett redan inskränkt samhälle.
Enligt Muukkonen gjordes ingen jämlikhetsbedömning av friska ovaccinerade personer ikonstitutionsutskottet. Resultatet blev att de två friska personernas möjlighet att åtnjuta sina
rättigheter helt berodde på om de hade ett giltigt räntepass eller inte. Muukkonen påpekade att
jämförelsesituationen var felaktig eftersom vaccinering var frivillig och det inte kunde vara rätt att
åtnjutandet av grundläggande rättigheter skulle grunda sig på samtycke till ett frivilligt medicinskt
förfarande. Faktum är att även en person som har smittats av coronaviruset men som har fått ett
grönt coronaviruspass skulle ha bättre förutsättningar att åtnjuta sina rättigheter än en frisk person
som inte har fått ett coronaviruspass. Detta skulle inte heller vara ett korrekt perspektiv med tankepå den grundläggande rätten till liv, eftersom en sjuk person som har skaffat ett kort sannoliktskulle sprida sin sjukdom på andra ställen i det utrymme som han eller hon kan få tillträde till med
ett kort. Enligt Muukkonen har det odeklarerade men faktiska syftet med passlagstiftningen varit att
öka vaccinationstäckningen, vilket kan anses vara mycket tveksamt mot bakgrund av kriteriet"tvingande samhälleligt behov" i doktrinen om inskränkningar i de grundläggande rättigheterna.

Ränteprövningen borde ha varit kostnadsfri för att säkerställa likabehandling
Enligt Muukkonen skulle proportionalitetsprincipen ha uppfyllts på bästa sätt om coronatestet hadevarit kostnadsfritt även för personer som inte tog coronavaccin av ideologiska eller andra skäl som
inte hade med hälsan att göra. Enligt 6 § 2 mom. i grundlagen krävs det ett godtagbart skäl för
särbehandling: är det godtagbart att två friska personer försätts i en ojämlik ställning på grund av att
den ena har vidtagit en frivillig åtgärd, dvs. tagit coronavaccinet, och den andra inte har gjort det,
medan en sjuk och smittsam person som har vidtagit åtgärden försätts i en bättre ställning än en frisk
och icke smittsam person som inte har vidtagit åtgärden. Och denna ojämlika behandling i ensituation där vaccination motiverades just med att förhindra infektion och minska sjukdomsbördan.
Och som vi har sett i Muukkonen, Järvinen, Nohynek och Malhotra

44

expertutlåtande var det inte nödvändigt eller ens möjligt, åtminstone inte i princip, att skydda den
vaccinerade gruppen genom att undvika närvaron av de ovaccinerade.
Enligt Muukkonen utsattes friska ovaccinerade personer också för politiska och socialapåtryckningar att vaccinera sig. Logiken var att man antingen ger upp sin lika rätt till tjänster, eller
så tar man en hel serie vaccinationer för att validera sitt pass, eller så blir man sjuk, eller så betalarman 100-200 euro var 72:a timme för ett PCR-test. I Europarådets parlamentariska församlings(PACE) resolution 2361 från 2021, punkt 7.3.1, förbjuds dock alla politiska eller socialapåtryckningar på personer som av någon anledning vägrar coronavaccination. I den andra PACEresolutionen från 2021, nummer 2383, anges dessutom i punkt 13.3.8 att för att undvika
diskriminering vid användningen av passet bör vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt situationer där
personer vägrar att låta vaccinera sig på grund av personlig åsikt eller övertygelse, och att
medlemsstaterna, särskilt för denna kategori av personer, bör säkerställa att ett eventuellt passystemi praktiken inte leder till påtryckningar eller i praktiken gör vaccinering obligatorisk.
I sin muntliga utfrågning sade Muukkonen att han på eget initiativ hade kontaktat social- och
hälsovårdsministeriet och erbjudit möjligheten att "syrapröva" lagstiftningen om räntepass. STM
hänvisade Muukkonen till att kontakta undervisnings- och kulturministeriet, men inte heller där
accepterades Muukkonens erbjudande. Muukkonen erbjöd därför ministerierna att göra en juridisk
bedömning av passlagstiftningens bestämmelser om likabehandling, men ministerierna var inte
intresserade av detta erbjudande. Denna brist på intresse från ministeriernas sida har bidragit till att
Vauhkala, som en frisk ovaccinerad person, har utsatts för särbehandling utan godtagbar
anledning. Om ministerierna hade utövat den omsorgsplikt som konstitutionsutskottet ålagt dem
genom att godta Muukkonens juridiska bedömning, skulle diskrimineringen av Vauhkala sannolikt
inte ha ägt rum.
Muukkonen kunde inte förklara orsakerna till denna brist på intresse och entusiasm på ministerierna
för att få juridisk utvärdering av högsta kvalitet. Å andra sidan sade Asko Järvinen i sin muntligautfrågning att räntepandemin var "den första politiska pandemin". Med detta menade Järvinen blandannat att till exempel smittskyddsläkare har varit oeniga med ministerierna om åtgärder som rör
räntebegränsningar. Å andra sidan var en ökad vaccinationstäckning uppenbarligen ett outtalat mål
för ministerierna och myndigheterna i stort, och kanske berodde den bristande entusiasmen för
Muukkonens bedömning på att en objektiv bedömning skulle ha lett till det,45

att det valda påtryckningsförfarandet, som skulle ha lett till den önskade ökningen av
vaccinationstäckningen, inte kunde ha motiverats på ett öppet och rättsligt hållbart sätt.
Inte heller har situationen för dem som av religiösa skäl har vägrat koronarvacciner bedömts på något
sätt under beredningen av lagstiftningen om koronarpass.

Åtnjutandet av grundläggande rättigheter får inte vara beroende av förmögenhet
Lagstiftningen om coronapass innebar att om man vägrade att ta ett frivilligt coronavaccin var man
antingen tvungen att få en vanlig infektionssjukdom eller genomgå ett coronatest var 72:a timme,
vilket kostade 100-200 euro varje gång, eller cirka 1000-2000 euro per månad. Åtnjutandet av
grundläggande och mänskliga rättigheter får dock inte vara beroende av förmögenhet.
Vi ber respektfullt Helsingfors hovrätt att bedöma även detta fall. För den framtida tolkningen av
lagen måste det klargöras om det på grundval av grundläggande och mänskliga rättigheter är
legitimt för staten att kräva att människor betalar för att kunna åtnjuta sina grundläggande ochmänskliga rättigheter.

Tingsrättens dom är också ogrundad i sin bedömning av de enskilda bestämmelserna
Logiken i Helsingfors tingsrätts beslut har således varit att först hindra sökanden från att kalla sina
nyckelvittnen till huvudförhandlingen, att inte bifalla sökandens begäran om redigering, trots att
det rörde sig om väsentliga bevishandlingar, och att därefter, på mycket lösa rättsliga grunder,
förklara att domstolen inte har behörighet att pröva räntepasslagstiftningens grundlagsenlighet och
att domstolen inte anser att staten har brutit mot sina skyldigheter enligt Europakonventionen.
Även om man accepterar - och käranden inte accepterar - domstolens ovanstående premisser,
lämnar tingsrättens bedömning fortfarande ett betydande antal juridiskt väsentliga element saknade.

Tingsrätten har rättsstridigt vägrat att kalla sökanden att vittna mot avdelningschefen vidsocialdepartementet, Koskela.
Den viktigaste av dessa är att räntepasslagstiftningen inte direkt ledde till att ett räntepassanspråk
lämnades in på Fazer Kluuvi den 10.12.2021, utan det krävdes fortfarande en separat ansökan i södra
Finland.

46

Regionförvaltningsverkets beslut att Fazer Ravintolat Oy kunde ha krävt att dess kunder skulle
uppvisa ett kupongkort som villkor för att få tillträde till Fazer Kluuvis café kl. 9.00. Sökandens
bilaga 7 har anknytning till detta ärende. Av den framgår att regionförvaltningsverken i oktober sände
ett frågeformulär till social- och hälsovårdsministeriet om grunderna för att införa begränsningar. I
sitt svar, som undertecknats av avdelningschef Koskela, konstaterade STM att begränsningarna bör
vara lågt satta.
Enligt den skriftliga bevisningen har regionförvaltningsverken begärt ett förtydligande av socialoch hälsovårdsministeriets anvisningar om fastställande av begränsningar med hjälp av Institutet
för hälsa och välfärds tabell för bedömning av riskpotentialen, med tanke på atta) Enligt THL är tabellen vägledande ochb) Enligt information från lokala och regionala experter härrör infektionerna för
närvarande inte från händelser som är särskilt riskfyllda.
De regionala förvaltningsbyråerna frågade:
1. Kommer STM i händelse av en epidemi, där inga infektioner beräknas ske specifikt
vid offentliga tillställningar, att vägleda kommissionen att överväga att införa
restriktioner för offentliga tillställningar eller för användning av lokaler mer allmänt
och trots ovanstående?
2. Om STM föreskriver att restriktioner bör övervägas mer generellt, anser STM att
de bör fastställas till.
• alla offentliga evenemang med betydande risk som nämns i THL:stabell för bedömning av riskpotential (med beaktande av att tabellenendast är vägledande)?
• för alla offentliga evenemang och offentliga möten?
• alla lokaler som omfattas av § 58d (inklusive lokaler därlågriskverksamhet enligt THL:s tabell för bedömning av riskpotential
utförs), om villkoren för tillämpning av § 58d TTL är uppfyllda?
• på något annat sätt?
3. Hur kan beslut i de ovan nämnda situationerna motiveras på ett rättssäkert
sätt?

47

Det framgår därför tydligt av regionförvaltningsverkens fråga till STM att restriktionerna harbaserats på en vägledande bedömningstabell från THL, som inte har varit exakt och uppenbarligen
inte heller baserad på medicinsk kunskap, vilket vi kommer att se i framtiden. Dessutom var deregionala administrativa myndigheterna vid den tidpunkten medvetna om (brevet var daterat den 1
november 2021, mindre än 1,5 månader före diskrimineringen av Vauhkala) att enligt informationfrån lokala och regionala experter härrör infektioner för närvarande inte från högriskhändelser isynnerhet.
Som framgår av det svar som undertecknats av Koskela besvarar brevet inte någon av de frågor som
regionförvaltningsverken ställt. Brevet är fullt av allmänna formuleringar och lämnar
regionförvaltningsverken i ovisshet om hur de ska förhålla sig till det faktum att infektionerna inte
härrörde från högriskhändelser vid den aktuella tidpunkten och hur AVI:s beslut ska motiveras
juridiskt.
På basis av detta obesvarade brev införde Södra Finlands AVI i början av december en
begränsning för bland annat Helsingforsregionen, på basis av vilken räntepasset har begärts av
sökanden Vauhkala den 10 december 2021 kl. 9.00 på Fazer Cafe (Kluuviksgatan 3, Helsingfors).
Enligt artikel 107 i konstitutionen gäller att "Om en bestämmelse i ett dekret eller annan
underordnad lagstiftning strider mot konstitutionen eller annan lag, får den inte tillämpas av en
domstol eller annan myndighet". Hela händelsen med diskrimineringen av Vauhkala började med ett
begränsningsbeslut av ESAVI, baserat på STM:s riktlinjer, som inte var baserade på juridiska eller
medicinska grunder. ESAVI:s begränsningsbeslut var i sig uppenbart oförenligt med konstitutionen
eller annan lag och borde inte tillämpas i domstol. Den statliga myndighetens agerande var således
redan från början diskriminerande, redan innan Vauhkala försökte komma in i cafeterian den 10
december 2021 kl. 9.00.
Sökanden skulle ha velat kalla STM:s avdelningschef Koskela för att vittna i rätten om följande
ämne: "på vilken medicinsk forskning eller juridisk bedömning har STM:s vägledning till deregionala administrativa myndigheterna baserats". Tingsrätten nekade Vauhkala att kalla Koskela
trots att det i övrigt inte fanns någon skriftlig eller muntlig bevisning i ämnet.
Enligt Vauhkala grundade sig social- och konsumentministeriets svar till regionförvaltningsverken
inte på en medicinsk eller juridisk bedömning av behovet av att kräva kupongkort i sådana
serveringsställen som Fazer Kluuvi, men det ledde ändå till att Regionförvaltningsverket i Södra
Finland fattade ett beslut om begränsning som diskriminerade Vauhkala.

48

10.12.2021 kl. 9.00. Regionförvaltningsverkets beslut var således inte nödvändigt med hänsyn tilllagstiftningen om räntepass och ledde inte till det önskade resultatet att förhindra spridningen av
covid-19. Dessutom skulle målet ha uppnåtts med mindre restriktiva medel, såsom att uppmana
människor att tvätta händerna noggrant innan de går in på ett kafé.
Det är uppenbart att Regionförvaltningsverket i Södra Finlands beslut att bevilja ansökan om
räntepass strider mot grundlagen och de allmänna villkoren för begränsning av de grundläggande
rättigheterna och därför inte kan överklagas till domstol eller annan myndighet.
Regionförvaltningsverkets beslut stred dessutom mot 124 § i grundlagen, eftersom det gav
serveringsstället Fazer Kluuvi café rätt att bestämma vid vilken tidpunkt på dagen det skulle börja
kräva att kunderna skaffade ett räntepass.

Tingsrättens bedömning av betydelsen av OKV:s rapport var uppenbart felaktig
Svarandestaten Finland har som skriftlig bevisning gett in justitiekanslerns beslut V4 av den 12 april
2023 angående ett klagomål om coronavaccination av hälsovårdspersonal. Sökanden har anfört att
detta beslut inte har något samband med det aktuella ärendet. Tingsrätten anför följande (s. 48 idomen):"... Justitiekanslersämbetet (nedan ämbetsverket) begärde den 2 december 2022 en
utredning av social- och hälsovårdsministeriet (nedan ministeriet) om hur ministeriet
har övervakat att de konstitutionella kraven i 48 a § i lagen om smittsamma
sjukdomar (som gällde coronavaccination av sjukskötare) uppfylls och om hur det
har säkerställts att dessa krav uppfylls.
... På grundval av sin efterföljande undersökning har OCR kommit till slutsatsen att
den inte har funnit något olagligt beteende eller åsidosättande av skyldigheter frånSTM:s sida när det gäller övervakning och bedömning av de konstitutionella eller
medicinsk-epidemiologiska villkoren för giltigheten av bestämmelsen i fråga.
Tingsrätten anser att OKV:s beslut visar att STM:s förfarande för att säkerställa
grundlagsenligheten av de åtgärder som vidtogs under räntepandemin var fullt
godtagbart och tillräckligt."
Tingsrättens tolkning är helt ohållbar och, enligt kärandens uppfattning, ett uppenbart tecken på
partiskhet och/eller oprofessionalism från domarnas sida.

49

För det första kan man inte från OKV:s analys av artikel 48a i MLO dra några slutsatser eller
tolkningar (åtminstone inte med hjälp av en traditionell logisk syllogism) att STM:s agerande för
att säkerställa att andra åtgärder än räntepasslagstiftningen var förenliga med konstitutionen underräntepandemin också var godtagbart och tillräckligt, än mindre "fullt" godtagbart och tillräckligt,
som tingsrätten uttryckte det. Argumentet är logiskt sett likvärdigt med följande syllogism:"Byggnadsinspektören inspekterade rörsystemet i huset och fann inga felaktigheter
eller försummelser."➔ "Enligt

byggnadsinspektören var de åtgärder som byggherren vidtagit

för att säkerställa säkerheten och efterlevnaden av byggnadens strukturer iövrigt fullt godtagbara och tillräckliga."
En sådan "slutsats" är en tydlig indikation på partiskhet och/eller oprofessionalism från domarnassida, vilket gör dem antingen obehöriga i den mening som avses i 13 kap. rättegångsbalken eller påannat sätt olämpliga att utföra sina uppgifter.
För det andra ger OMC praktiskt taget aldrig beslut, utan främst lösningar. Detta är ytterligare ett
tydligt tecken på inkompetens och/eller likgiltighet hos den som författat domen.

Tingsrättens roll i målet
Av tingsrättens dom (s. 45) framgår att "[t]ingsrättens uppgift är att avgöra om
räntepasslagstiftningen, mot bakgrund av den information som lagstiftarna hade tillgång till vid
tidpunkten för dess ikraftträdande, var en motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de
fördelar som eftersträvades, dvs. om räntepasslagstiftningen bl.a. var förenlig med den för Finland
bindande EIS".
Det ankommer emellertid inte på tingsrätten att pröva om räntepasslagstiftningen, mot bakgrund av
den information som var tillgänglig för lagstiftarna vid tidpunkten för dess tillkomst, var en
berättigad och godtagbar åtgärd för att uppnå de fördelar som eftersträvades. Det ankommer påtingsrätten att avgöra om räntepasslagstiftningen var ett berättigat och godtagbart sätt att uppnå deeftersträvade fördelarna mot bakgrund av den information som var eller borde ha varit känd för deomsorgsfulla lagstiftarna.
Sökanden har upprepade gånger och konsekvent betonat denna synpunkt: enligt
konstitutionsutskottets yttranden måste statsrådet noggrant ha bedömt nödvändigheten av att
förordningen fortsätter att gälla och, även om denna nödvändighet upphörde att existera, borde detha50statsrådet borde ha ändrat eller upphävt förordningen i den utsträckningen. När tingsrätten nu
fastställer och beskriver sin uppgift bortser den helt från denna ståndpunkt, som flera gånger har
upprepats av konstitutionsutskottet. Enligt sökandens uppfattning är detta ytterligare ett bevis på
domarnas uppenbara partiskhet och/eller oprofessionalism.

Tingsrättens beslut med anledning av begäran om förhandsavgörande
Sökanden yrkade att tingsrätten skulle ålägga finska staten att förete följande handlingar:
1) Kopior av avtal mellan EU och/eller finska staten och de olika tillverkarna av
kranskärlsvaccin för anskaffning av kranskärlsvaccin. Från dessa dokument söker vi
information om huruvida EU och/eller finska staten har några särskilda krav påkranskärlsvaccinens funktionalitet eller användbarhet, t.ex. för att förhindra insjuknandeeller spridning av covid 19, eller om EU och/eller finska staten har några andra kvalitetskrav
på de beställda kranskärlsvaccinerna. Alternativt andra dokument som ger ovanstående
information
2) de medicinska rapporter som låg till grund för den så kallade "coronary passport"lagstiftningen, som tillfälligt var i kraft 2021-2022. I synnerhet de exakta detaljerna i demedicinska och andra vetenskapliga uppgifter och studier som låg till grund förpåståendet och antagandet att användningen av det koronara passet skulle ha förhindrat
spridningen av covid-19.
Sökanden ansåg att den begärda informationen är relevant som bevisning, eftersom rättegången
delvis handlar om huruvida de statliga myndigheterna i december 2021 borde ha varit medvetna
om den vetenskapliga kunskapen, som var allmänt spridd i forskarsamhället vid den tidpunkten,
om att användningen av coronapasset inte förhindrade spridningen av covid-19 i någon betydande
utsträckning eller ens alls. Under riksdagsdebatten ansåg flera experter att lagstiftningen om
räntepass var förenlig med grundlagen om dess införande skulle vara till nytta för att förhindra
spridningen av covid-19.
Frågan i målet är om regeringen har fullgjort sin skyldighet att, som konstitutionsutskottet framhållit,
bevaka nödvändigheten av räntepasslagstiftningen och om regeringen borde ha vidtagit åtgärder för
att komma till rätta med regleringen före de i målet aktuella händelserna den 10 december 2021.
Eftersom målet också gällde coronavacciner och deras roll för att förhindra spridningen av
coronaviruset och den skada de orsakar som en del av effekterna av lagstiftningen om coronapass, kan
dessa avtal ha varit relevanta som bevisning i målet.

51

Tingsrätten besvarade vår begäran om förhandsavgörande enligt följande i sitt beslut den 27 februari2024:
Vid tolkningen av 17 kap. 40 § rättegångsbalken har det i rättspraxis ansetts tillräckligt
att de begärda handlingarna kan ha bevisvärde för någon relevant bevisfråga (t.ex.
KKO 2019:7).
När det gäller de handlingar som krävs från finska staten i punkt 1 anser tingsrätten
att dessa avtalshandlingar eller andra handlingar som hänvisas till och åberopas inte
kan vara relevanta som bevisning i målet. Frågan i målet är inte om
räntesubventionerna är ändamålsenliga eller effektiva, utan om det fanns en rättslig
grund för lagstiftningen om räntesubventioner och om den lagstiftningen var förenlig
med EIS och likabehandlingslagen. Huruvida avtalshandlingarna innehåller några
krav på effektiviteten i coronarinjektionerna är därför irrelevant för avgörandet avmålet. Av dessa handlingar eller av de övriga handlingar som åberopats kan inte
heller utläsas något om lagligheten av regeringens agerande i förhållande tillskyldigheten att före den 10 december 2021 kontrollera nödvändigheten av den
reglering som sökanden åberopade hösten 2021.
När det gäller de handlingar som krävs från finska staten i punkt 2 anser tingsrätten
att de medicinska rapporter som låg till grund för coronapasslagstiftningen å andra
sidan är offentliga, vilket innebär att det inte krävs något interimistiskt förbud. Dessa
rapporter finns upptagna i hänvisningarna till regeringens proposition om
koronapasslagstiftningen (131/2021 vp) och kan fortfarande hittas online på delänkar som svaranden tillhandahållit
Tingsrättens domskäl är absurda och håller inte för en närmare granskning: Räntepasslagstiftningen
grundade sig i stor utsträckning på den rättsliga frågan huruvida räntesnurrorna var effektiva ellerändamålsenliga för att uppnå lagstiftningens mål - att förhindra spridningen av coronaviruset och
minska sjukdomsbördan - och huruvida räntepasslagstiftningen därmed uppfyllde proportionalitetsoch nödvändighetskraven för inskränkningen av de grundläggande rättigheterna. Sökanden hargenom sin bevisning uttryckligen visat att coronavaccinerna inte ens kunde uppnå dessa mål och att
detta redan var känt senast hösten 2021.
Sökanden begär vidare att staten skall tillhandahålla följande handlingar:
1) Kopior av avtal mellan EU och/eller finska staten och de olika tillverkarna av
kranskärlsvaccin för upphandling av kranskärlsvaccin. Från dessa dokument söker vi
information om huruvida EU och/eller den finska staten har några särskilda krav påkranskärlsvaccinens funktionalitet eller användbarhet, t.ex. för att förhindra smittspridning av
covid 19, eller om EU och/eller den finska staten har några särskilda krav på52kranskärlsvaccinens funktionalitet eller användbarhet, t.ex. för att förhindra smittspridning av
covid 19.

53

eller så har den finska regeringen andra kvalitetskrav på de beställda coronavaccinerna.
Alternativt andra dokument som ger ovanstående information
2) de medicinska rapporter som låg till grund för den så kallade "coronary passport"lagstiftningen, som tillfälligt var i kraft 2021-2022. I synnerhet de exakta detaljerna i demedicinska och andra vetenskapliga uppgifter och studier som låg till grund för påståendet
och antagandet att användningen av det koronara passet skulle ha förhindrat spridningen av
covid-19.

Fazer Ravintolat Oy:s överträdelse av jämställdhetslagenFazer Ravintolat Oy har enligt sökandens uppfattning brutit mot diskrimineringslagen. För
rättstillämpningen i andra liknande fall är det viktigt att bevilja prövningstillstånd i målet, eftersom
det är fråga om en tolkning av huruvida Fazer Ravintolat Oy:s agerande grundade sig på en lag som
Fazer Ravintolat Oy var skyldigt att följa, även om den enligt sökandens uppfattning var
grundlagsstridig och stred mot Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna.
Enligt sökanden har bolaget diskriminerat Vauhkala genom att direkt hindra henne från att
komma in på Fazer Kluuvis café 10.12.2021 kl. 9.00 och Fazer Ravintolat Oy:s förfarande har
inte haft stöd i lag. Enligt 11 § i diskrimineringslagen utgör särbehandling inte diskriminering om
särbehandlingen har stöd i lag.
Enligt sökanden bör hovrätten pröva om Fazer Ravintolat Oy borde ha följt lagen om smittsamma
sjukdomar i sin helhet. Av tingsrättens dom (s. 56) framgår bland annat följande: "Tingsrätten anser
vidare att överträdelsen av dessa bestämmelser (58 j och h §§ TTL) under alla omständigheter inte
kan föranleda en kompensatorisk påföljd enligt 13 § jämställdhetslagen, utan att det i huvudsak ärfråga om processuella bestämmelser som bedöms genom administrativa sanktioner".
Sökanden anser att hela lagstiftningen måste iakttas strikt, särskilt i en situation där lagstiftningenom räntepass obestridligen kränker Vauhkalas grundläggande och mänskliga rättigheter. Kärnan i
passlagstiftningen härrör från artiklarna 58h, 58i och 58j i lagen om smittsamma sjukdomar och de
utgör en helhet som de cateringföretag som begärde passet var tvungna att strikt följa för att
säkerställa att cateringföretagens kunders grundläggande rättigheter inte kränktes.
Fazer Ravintolat Oy har underlåtit att iaktta 58 h och i § i lagen om smittsamma sjukdomar genom
att inte göra upp en skriftlig plan för hur de skyldigheter och begränsningar som följer av AVI:sbeslut ska genomföras och genom att inte informera Vauhkala om behandlingen av personuppgifter
i räntesäcken enligt 58 j §. Fazer café borde med stöd av 58 h § 3 mom. i lagen om smittsamma
sjukdomar ha gjort den plan som förutsätts i nämnda lagrum tillgänglig för kunder och andra som

54

deltar i verksamheten och planen borde i enlighet med 58 i § 4 mom. i lagen om smittsamma
sjukdomar ha innehållit följande uppgifter

55

att Fazer kräver att kunder och deltagare ska uppvisa ett räntepass. Vidare föreskrivs i artikel 58h i
TTL att en verksamhet som kräver ett räntepass ska ha en skriftlig plan för hur den ska genomföra deskyldigheter och begränsningar som anges i det beslut som avses i artikel 58d.1 i TTL.
Målsäganden Mika Vauhkala och hans vän Mika Jantus, som följde med Vauhkala till Fazer Kluuvikaféet 10.12.2021 kl. 9.00, hördes vid tingsrättsförhandlingen och enligt dem fanns det inte någon
skriftlig plan för hur kaféet skulle genomföra de skyldigheter och begränsningar som AVI-beslutet
medförde, trots att lagen förutsätter det. Inte heller hade caféets anställda informerat om
behandlingen av personuppgifter på kupongpåsen. Tingsrätten fäste ingen vikt vid Vauhkalas och
Jantunens redogörelse för ärendet, utan förlitade sig enbart på vittnet Tuominen från Fazer
Ravintolat Oy, som vid tidpunkten för händelsen var ansvarig föreståndare för Fazer Kluuvi café.
Tuominen bekräftade att en plan för egenkontroll hade upprättats. Han sade också att han inte hadekunnat hitta någon sådan plan.
På frågan om vad han trodde att planen innehöll kunde Tuominen inte påminna sig om att hanskulle ha lagt till information om att Fazer krävde att kunderna skulle visa upp ett räntepass eller
hur Fazer Kluuvi skulle genomföra de skyldigheter och begränsningar som ålagts bolaget. Enligt
tingsrättens dom "hade vittnet (Tuominen) upprättat en plan för egenkontroll för Fazer Kluuvis
café och den hade uppdaterats på vederbörligt sätt. Tyvärr hittades den inte senare för
dokumentation, efter att vittnet hade gått vidare till andra uppgifter, men den hade verkligen
upprättats och var också synlig på kaféets vägg vid den aktuella tidpunkten".
Det är fortfarande oklart på vad tingsrättens visshet om egenkontrollplanen och dess faktiska
uppdaterade innehåll grundar sig. Tingsrätten ska agera opartiskt och bedöma rättstvisten opartiskt.
Så har inte skett i förevarande mål, utan tingsrätten har bedömt målet ensidigt från svarandens sidaoch utan synbar grund förlitat sig på vad svarandens vittne har sagt, utan att ta hänsyn till att vittnet
står i anställningsförhållande till svaranden och därmed i beroendeställning till svaranden och utan
att ta hänsyn till vad svaranden faktiskt har sagt. Han har inte ens kunnat förklara vad som står iplanen om kravet på ett räntepass, trots att lagen är tydlig: den skriftliga planen borde ha innehållit
information om hur caféet/Fazer Ravintolat Oy skulle genomföra de skyldigheter och
begränsningar som följer av AVI:s beslut.
Sökanden har gjort allt för att få klarhet i saken genom att begära att få se den skriftliga planen ifråga, men planen har inte skickats till sökanden. Tingsrätten konstaterar endast att eftersom vittnet
tyvärr har gått vidare till andra uppgifter har den skriftliga planen inte skickats till sökanden.

56

Planen hittades aldrig dokumenterad, men den var säkerligen upprättad och fanns vid den tidpunkten
uppsatt på väggen i caféet.
Enligt sökandens uppfattning innebär det faktum att ingen plan har hittats endast att det inte fannsnågon plan. Domstolen har inte förklarat varför den ensidigt trodde på svarandens vittnesutsaga utannågon ytterligare förklaring. Dessutom är tingsrättens användning av uttrycket "det utarbetades med
säkerhet" ovan, enligt kärandens uppfattning, ytterligare ett flagrant exempel på domarnas
uppenbara partiskhet och/eller oprofessionalism.

Kunderna har inte informerats i enlighet med lagen om smittsamma sjukdomar
Vauhkala och Jantunen, som har hörts i målet, har berättat att de inte har blivit informerade påFazer Kluuvi cafeteria om hur personuppgifterna i kupongpåsen kommer att behandlas. Fazer
Ravintolat Oy:s vittne Tuominen har inte heller kunnat säga hur han skulle ha informerat Vauhkala
och Jantunen på caféet om behandlingen av personuppgifterna i kupongpåsen.
Vad omfattar den information som avses i lagen? I regeringens proposition 226/2021 klargörs att
innehållet i 58j § kommer att förtydligas i regeringens proposition 131/2021, där regeringens
ståndpunkt anges att behandling av personuppgifter kräver att kunden informeras.
Fazers argument att Vauhkalas affärer inte skulle ha nått upp till nivån för informationsskyldighet
enligt artikel 58j.1 i TTL eftersom han inte hade ett räntepass är enligt vår mening felaktigt. Enligt
bestämmelsen:... Behandlingen av de personuppgifter som ingår i certifikatet kräver också att kundenoch deltagaren informeras ...
Enligt ingressen till bestämmelsen (HE 131/2021 vp, s. 52):... behandlingen av personuppgifter på certifikatet skulle också kräva att kunden ochdeltagaren i verksamheten, i enlighet med dataskyddsförordningen, informeras om
att personuppgifterna endast kommer att behandlas för att kontrollera certifikatets
giltighet, för att kontrollera personens namn och för att kontrollera om villkoren för
att få tillgång till anläggningen är uppfyllda. Dessutom bör det informeras om att
uppgifterna i certifikatet inte får registreras eller lagras enligt denna lag, enligt vad
som anges i punkt 3 ovan, eller behandlas för något annat ändamål. I enlighet med
avsnitt 58j.3 i TTL får uppgifterna i certifikatet inte registreras eller lagras eller
behandlas för något annat ändamål.

57

Vi hävdar att det inte ens är möjligt att tillämpa dataskyddsförordningen eller att tillhandahålla
information enligt dataskyddsförordningen. Information i den mening som avses idataskyddsförordningen innebär att den registrerade särskilt informeras. Å andra sidan var det
enligt artikel 58j.3 i TTL inte tillåtet att registrera några uppgifter över huvud taget. Eftersom
ingen kan b l i en "registrerad" i den mening som avses i artikel 58j.3 är det överhuvudtaget intemöjligt att tillhandahålla information i den mening som avses i dataskyddsförordningen.
Hänvisningen till information "i enlighet med dataskyddsförordningen" är således uppenbarligen
av misstag eller oavsiktligt hamnat i ett lagförslag från regeringen. Således måste lagtexten och dess
ingress, som hänvisar till tillhandahållande av information till "kunden och deltagaren", tillämpas.
Vauhkala var kund hos Fazer eller deltagare i Fazers verksamhet i den mening som avses i artikel
58j.1 TTL när han försökte köpa frukost från Fazer Cafe Kluuv. Enligt ingressen till bestämmelsenborde han, som en förutsättning för att få ta del av kupongpasset, ha informerats om att hanspersonuppgifter endast skulle behandlas i syfte att kontrollera certifikatets giltighet, kontrollera
personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde till lokalen var uppfyllda. Denna
information skulle ha lämnats i förväg, innan passet ens behövde visas upp, eftersom kunden, om
informationen hade lämnats i efterhand, inte skulle ha kunnat vara säker på att de uppgifter som
samlats in om honom inte skulle registreras eller lagras på något sätt i den mening som avses iartikel 58j.3 i TTL.
Vittnet Tuomis sade i förhör att han och en annan anställd på caféet endast hade informerat
Vauhkala och hans vän om att de var tvungna att visa upp sitt räntepass för att få komma in på
caféet. Kunden hade således inte informerats på det sätt som krävs enligt lag.
Eftersom det i ingressen till bestämmelsen anges att kunden eller deltagaren ska informeras om att"personuppgifterna endast kommer att behandlas i syfte att kontrollera certifikatets giltighet,
kontrollera personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde till anläggningen är
uppfyllda", och eftersom detta inte har skett, har Fazer därför enligt vår mening direkt brutit mot
artikel 58j.1 TTL.
Sökanden gör gällande att Fazer borde ha följt lagstiftningen i dess helhet och att avsaknaden av en
skriftlig plan och bristen på information gjorde att Fazer handlade i strid med lagen om
smittsamma sjukdomar genom att neka Vauhkala tillträde till kaféet, och således inte
diskriminerade på grundval av lagen.

Ojämlik behandling av Vauhkala

58

Kärnan i tingsrättens dom avseende Fazer Ravintolat Oy:s ersättningsskyldighet har därmed
behandlats. Fazer Ravintolat Oy:s agerande, så som vi har tolkat och vittnat, har inte haft stöd i lag,varför diskrimineringen inte varit befogad. Därefter diskuteras på vilket sätt Vauhkala harbehandlats annorlunda än andra personer skulle ha behandlats i en jämförbar situation.
Fazer Ravintolat Oy, ett traditionellt, finansiellt starkt och förmöget företag som ingår i Fazerkoncernen, har förbundit sig att respektera de mänskliga rättigheterna, vilket framgår av sökandens
bilaga 10: Fazer tolererar inte begränsningar av rörelsefriheten och Fazer respekterar individens
värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter och tolererar inte diskriminering av något slag.
Trots detta har svarandens verkställande direktör Miika Kostilainen besvarat sökandens brev, i vilket
sökanden har krävt att bolaget skall ersätta honom för hans intrång, på följande sätt:Även påstatsrådets webbplats, som ni hänvisar till, anges mycket tydligt att "om en restaurang kräver att
dess kunder skall ha ett kupongkort, behöver den inte iaktta de strängare restriktioner än vanligt
som gäller för området i fråga om öppethållnings- och serveringstider, antalet tillåtna kunder eller
kravet att varje kund skall sitta inomhus". I det material som ni hänvisar till på annan plats (påregionförvaltningsverkets webbplats) anges att "det är upp till serveringsstället att bestämma vid
vilka tidpunkter det tar i bruk kupongpasset".
I Fazers fall var det därför en metod för att undvika de begränsningar av kundinträdet som annars
skulle ha ålagts Fazer. Det är fråga om att uppnå en högre vinst genom att inskränka Vauhkalas
grundläggande rätt till privatliv. På flera andra kaféer fanns det inte någon sådan praxis som
begränsade den grundläggande rättigheten, inte heller på några andra Fazer-kaféer. Fazer har inte
visat att det fanns något annat skäl än ökad ekonomisk vinst för att begränsa Vauhkalas tillträde till
restaurangen på morgonen den 10 december 2021 i förhållande till Fazers egen policy att respektera
enskildas värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter.
Fazer Restaurants Ltd har beslutat att börja kräva att deras cafékunder visar upp ett kupongkort
under hela dagen, även om kupongkort normalt inte krävs i livsmedelsbutiker förrän efter kl.
17.00. Detta har gjorts på grundval av att det har gjort det möjligt för Fazer Restaurants Ltd att
locka kunder till sina lokaler utan att behöva följa några restriktioner i sina lokaler och därmed
maximera sina vinster.
Genom att neka tillträde till restaurangen kränktes den grundlagsskyddade rätten till likabehandlingoch skydd för privatlivet när det gällde utlämnande av hälsouppgifter, liksom rätten till respekt för
privatlivet och religions- och övertygelsefrihet, som garanteras av Europakonventionen om skydd för
de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

59

samvetsfrihet och rätten till icke-diskriminering samt rätten att inte godtyckligt hindras från att gå
in på en restaurang, såsom den garanteras i artikel 1 i protokoll nr 12 till Europakonventionen.
Fazer Ravintolat Oy har således underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt de mänskliga
rättigheterna, enligt vilka bolaget inte tolererar inskränkningar i rörelsefriheten och Fazer
respekterar enskilda personers värdighet, privatliv och grundläggande rättigheter och inte tolererarnågon form av diskriminering.
Såsom framgår av sökandens skriftliga bevisning 9, 11 och 12 har sökanden haft möjlighet att ätapå Hotell Kämp omedelbart efter Fazer Kluuvi-episoden och de följande dagarna på andra
restauranger och till och med på andra Fazer-caféer. Det fanns således inget hinder för Fazerkaféet att faktiskt låta Vauhkala äta frukost 10.12.2021. Situationen under de övriga dagarna ochpå de övriga platserna var jämförbar enligt likabehandlingslagen. I 10 § jämställdhetslagenföreskrivs följande:
Diskriminering är direkt om någon på grund av personliga skäl behandlas mindreförmånligt än någon annan har behandlats, behandlas eller skulle ha behandlats i enjämförbar situation.
Att äta på andra ställen under samma lagstiftning och samma ESAVI-begränsningsbeslut har varit
en jämförbar situation enligt lagens definition. Sökanden anser med andra ord att han 10.12.2021
kl. 9.00 i Fazer Kluuvi har behandlats i en jämförbar situation på ett diskriminerande sätt iförhållande till andra caféer/restauranger både utanför Fazer Ravintolat Oy och i bolagets övriga
verksamhetsställen. Diskrimineringen har grundat sig på ett antagande om Vauhkalas medicinska
tillstånd, eftersom han inte har kunnat uppvisa ett pass för intressebevakning. Vauhkala var dockfullt frisk när han gick till caféet.

Om skyldigheten att ersätta kostnader
Sökanden anser i princip att den tidsfrist för att inge en preciserad ansökan som domstolen
meddelade fredagen den 12 april 2024 löpte ut måndagen den 15 april 2024 kl. 23.59 och att
ansökningar som ingavs efter detta datum inte ens kan beaktas. Staten har inte rätt tillsärbehandling, särskilt med hänsyn till att övriga parter i målet har iakttagit den tidsfrist som
domstolen har fastställt.
Till stöd för sin talan har delstaten åberopat följande grunder:
Finska statens yrkande om ersättning för rättegångskostnader (121 284,82 euro) avser det arbete
som Merilampi Attorneys-at-Law Oy:s advokater och andra jurister har utfört i målet, vilket
framgår av bifogat dokument.

51
0i enlighet med arvodesfördelningen (totalt arvode 113 960 euro) och kostnaderna för uppdraget (7324,82 euro). Ansvarig delägare för uppdraget var Teemu Taxell fram till 2022 och Jussi Ikonen frånfebruari 2023. Biträdande juristen Iiris Paavola, OTM, har varit involverad i ärendet under hela tiden.
Kostnaderna för uppdraget består av arvode till experten Janne Salminen och taxikostnader för
ombuden.
För detta accepterar vi taxiresor.
Använda flera olika jurister och tjänstemän
Staten har vid det förberedande förhöret uppgett att den, liksom sökanden, endast kommer att ta betalt
för användningen av en assistent.
Fakturan för juridiska kostnader omfattar dock anlitande av två olika advokater och anlitande av
STM:s tjänstemän.
Domstolen får endast godkänna att en juridisk rådgivare anlitas för staten.

Antalet timmar som används är helt orimligt
I sin faktura har staten angett att den lagt ned 382 timmar på ärendet. Detta är en exceptionellt hög
siffra av följande skäl:a) Staten har i sin egen uppfattning angett att talan i princip saknar grund i sak. Staten har docklagt ner betydligt fler timmar på ärendet än sökanden, vilket är minst sagt märkligt med tankepå statens uppfattning att talan är helt ogrundad. Det är uppenbart att staten har utökat
timantalet helt i onödan och enbart för att skada sökanden med sina yrkanden.
b) Sökandens yrkande om ersättning för rättegångskostnader uppgår till 216,85 timmar och
det är helt exceptionellt att svarandens timmar uppgår till nästan det dubbla. Sökanden
har dessutom lagt ner tid även på talan mot Fazer Ravintolat Oy. Vi anser att ett rimligt
belopp för staten skulle vara cirka 70 procent av de timmar som sökanden har lagt ner.
Detta skulle vara ett realistiskt antal timmar för staten att lägga ner på talan.
c) vi kommer att gå in mer i detalj på det antal timmar vi har kommit överens om senare.

Nivån på statens timdebitering är oproportionerlig med hänsyn till följande:511a) Statens ombud har lagt stor vikt vid att förtala motparten i förfarandet genom att göra
nedsättande och till och med förklenande uttalanden om sökanden och hans ombud, vårjuridiska expert Muukkose och vår medicinska expert Malhotra. Detta står i strid med
Finlands Advokatförbunds riktlinjer för god advokatsed:
Avsnitt 8.4: En advokat får inte göra uttalanden som är ägnade att väcka missaktning mot
vittnet, såvida inte sådana uttalanden är nödvändiga för målets handläggning eller annars
ligger i klientens intresse. Vad som ovan sagts om vittnen gäller även sakkunniga och andra
vittnen.
Punkt 9.1: En advokat skall, utan att klientens intressen åsidosätts, visa artighet och respekt
mot andra yrkesutövare och inte framföra otillbörlig kritik mot dem. Tvister mellan advokateri samband med deras yrkesutövning skall i första hand lösas i godo.
b) Statens ombud har i sitt inledningsanförande fokuserat på den information som sökanden
har lämnat i samband med den pågående tvisten. Samtidigt har det statliga ombudet
förklarat att de har samlat in ett stort antal inlägg från sökanden på sociala medier. Detta är
självklart inte en del av processen och visar på dålig professionalism.
c) under rättsprocessen har det statliga ombudet visat dålig sakkunskap
internationella fördrag om mänskliga rättigheter och deras historia, vittnens och experters roll(t.ex. har f.d. premiärminister Marin betraktats som expertvittne).
Särskilt av dessa skäl anser vi att domstolen kan godta statens timtaxa för sitt yrkande om ersättning
för rättegångskostnader upp till det belopp som sökanden och Fazer Ravintolat Oy yrkat, nämligen
200 euro per timme (exklusive mervärdesskatt, som staten inte hade yrkat inom utsatt tid).

Från Janne Salminens expertutlåtande
Statens yrkande om ersättning för Janne Salminens sakkunnigutlåtande avslås i sin helhet.
För det första stöder vi oss på vår bedömning, som vi gjorde redan före huvudförhandlingen, att
domstolen i enlighet med principen om jura novit curia i princip måste känna till lagen och att det
inte fanns någon anledning att kalla en juridisk expert för att ge sitt utlåtande i frågan.

60

För det andra anser vi att Janne Salminens expertutlåtande endast grundar sig på ett uttalande som han
redan har gjort till konstitutionsutskottet, så att hans utfrågning kunde ha ersatts av en fullständig
skriftlig bevisning.
För det tredje anser vi att Janne Salminen, när han förhördes i domstolen, endast läste upp den
skriftliga redogörelse som han redan hade lämnat in till domstolen, så att hans kallelse till
huvudförhandlingen var onödig och staten borde ha varit medveten om detta.

Finska statens ansökan om interventionstillstånd
Vi avvisar i sin helhet den finska statens yrkande om ersättning för rättegångskostnader av den
enda anledningen att sökanden endast hade ett ombud som skulle debiteras och att staten har
hävdat att vår talan är helt ogrundad. Om talan hade varit helt ogrundad hade det inte varit
nödvändigt att anlita särskilt tjänstemän från STM, än mindre två juridiska rådgivare.
Dessutom är dessa månadsavlönade tjänstemän vid justitieministeriet som inte är särskilt
rekryterade för att handlägga ett mål mot staten. Staten kan inte kräva att sökanden ska betala
lönerna till STM:s tjänstemän.

Detaljerad behandlingÄven om staten vid det förberedande mötet har uppgett att det inte kommer att faktureras för det
andra juridiska biträdet, kommer Iiris Paavolas arbete att faktureras från och med den 8 maj
2023. Staten har uppgett att dess ombud är Jussi Ikonen, inte Iiris Paavola, som ändå verkar ha
utfört det huvudsakliga arbetet i målet.
I princip har staten inte rätt att ta betalt för användningen av mer än en assistent, såvida inte syftet
med debiteringen är att avsiktligt skada sökanden genom att skapa merkostnader genom överdrivet
arbete, trots att staten hävdar att åtgärden är helt ogrundad.
När det gäller de första 33,75 debiterbara timmarna advokatarbete som staten har lämnat in finnervi att staten antingen hara) genom att arbeta hårt faktiskt har erkänt relevansen av påståendet i princip
eller

61

b) medvetet skapat merkostnader för käranden genom att arbeta för mycket, vilket måste
betraktas som chikan.
Vi kommer att tillåta upp till 15 timmar av statens rättsliga anspråk till och med den 14 mars 2023.
Av ovanstående skäl (i princip kunde staten ha använt endast en assistent i det aktuella fallet)
godtar vi inte att Iiris Paavolas arbete används som faktureringsgrund. Vad gäller Iiris Paavolas
arbete har staten framställt ett kostnadsyrkande om totalt 188,75 timmar, vilket vi därför begär ska
undantas från bedömningen av kostnadsyrkandet.
Vidare har det statliga ombudet inte tagit hänsyn till måltidsuppehållen under huvudförhandlingarna,
som tillsammans varade i 3 timmar, vilket vi därför inte godtar i ansökan.
Sylvia Laulajas användning av 2,5 timmar för att klargöra rättspraxis om räntebegränsningar är inte
relaterad till det aktuella fallet, så vi godtar inte denna del av det rättsliga anspråket.

Vårt godkännande av statens andel av det rättsliga anspråket
Vi godtar beloppet, men uppenbarligen inte grunden, för statens yrkande om ersättning för
rättegångskostnader enligt följande:
382 timmar måste dras av från det ursprungliga kravet:a) Iiris Paavolas bidrag 188,75 timmarb) Sylvia Singers arbete 2,5 timmarc) till och med 14.3.2023, 18,75 timmar som ska dras av från det rättsliga anspråket
d) 3 timmar som ska dras av från debiteringen av
huvudförhandlingens måltidstimmar Totalt avdrag: 213 timmar
Det totala antalet berättigade timmar är 169 timmar.
Med beaktande av att timkostnaden enligt ovan inte kan överstiga 200 euro och att
mervärdesskattesatsen inte kan godtas eftersom yrkandet är för sent framställt, godtar vi beloppet för
rättegångskostnaderna till 169 timmar x 200 euro = 33800 euro.

Grunder för överklagandet av ombud Nummelin

62

upphäva Helsingfors tingsrätts dom, enligt vilken "Nummelin skall förpliktas att solidariskt med
Vauhkala ersätta rättegångskostnaderna med 20 000 euro".
a) strider mot rättegångsbalken och god advokatsedb) som inte grundade sig på kärandens, dvs. statens, grunder.
På sidan 59 i domen anges följande: "Enligt artikel 6 i kapitel 21 i civilprocesslagen kan en parts
företrädare, ombud eller biträde, som uppsåtligen eller av oaktsamhet i den mening som avses iartikel 4 eller 5 har orsakat en annan part sådana kostnader som avses i detta kapitel, efter att haberetts tillfälle att yttra sig, åläggas att solidariskt med den berörda parten bära dessa kostnader."I domen sägs vidare: "Tingsrätten konstaterar att i rättspraxis och litteratur har ett biträdes eller
ombuds ansvar ansetts vara exceptionellt och tröskeln för personligt ansvar har ansetts vara hög. En
advokats kostnadsansvar är en sanktion för hans agerande i strid med rättegångsreglerna (Jokela
1995, s. 162). Till skillnad från vad som gäller för normalt kostnadsansvar förutsätter advokatens ansvar
en subjektiv grund, d.v.s. att han uppsåtligen eller av oaktsamhet har handlat i strid med
rättegångsreglerna (hänvisning till 21:6 § Vägledande regler om god advokatsed 21:4 och 21:5§). De typer av agerande som avses i artikel 5 i kapitel 21 i rättegångsbalken är bland annat att göra
en invändning som den som gjorde den visste eller borde ha vetat var ogrundad, eller att underlåta
att följa ett domstolsbeslut, eller att på annat sätt bryta mot en skyldighet att förlänga förfarandet.
Det agerande som avses i artikel 4 i kapitel 21 i OSL är t.ex. att inleda ett onödigt rättsligt
förfarande."På sidan 60 skriver tingsrätten: "Tingsrätten finner att advokatens ovan beskrivna åtgärder i sig
var lagliga medel för att skydda klientens ställning och intressen och för att säkerställa en rättvis
rättegång, men att avgivandet av uttalanden i strid med och utöver begäran om uttalanden var ett
pliktbrott som förlängde rättegången."
Enligt tingsrätten själv var därför ombudets agerande ett lagligt sätt att agera för klientens räkning.
Enligt Advokatsamfundets riktlinjer för god advokatsed:a) I punkt 5.8 definieras skyldigheten att avsäga sig uppdraget. Denna skyldighet
uppkommer om det efter det att advokaten accepterat uppdraget inträffar en
omständighet som gör att advokaten är olämplig eller jävig. Advokaten är också
skyldig att frånträda uppdraget om: 1. ett rättsligt hinder eller därmed jämförligt
tvingande skäl hindrar advokaten från att fullgöra uppdraget

63

2. klienten kräver att advokaten skall handla på ett sätt som strider mot lag eller god
advokatsed och trots varning inte avstår från kravet.
b) punkt 3.1 kräver att en advokat är lojal mot sin klientc) 3.2 innebär att en advokat vid fullgörandet av sitt uppdrag skall vara fri från varje
yttre påverkan som kan inverka menligt på hans förmåga att fullt ut tillvarata klientens
intressen. En advokat får inte låta besvärande omständigheter eller andra sådana
faktorer påverka utförandet av hans uppdrag. Advokaten skall i sin verksamhet bevara
sitt oberoende, även om detta kräver åtgärder eller lösningar som inte faller klienten,
motparten, myndigheter eller andra i smaken.
d) I punkt 2.2 anges att försvaret av de grundläggande och mänskliga
rättigheterna och upprätthållandet av rättsstatsprincipen kräver att advokatkåren
är oberoende av offentliga myndigheter.
Dessa riktlinjer definierar omfattningen av agentens skyldighet att agera som Nummelin. Enligt
tingsrätten själv har Nummelin agerat exakt i enlighet med dessa instruktioner. Tingsrättens beslut
att förplikta Nummelin att solidariskt bidra till statens rättegångskostnader med 20 000 euro måste
därför anses strida mot rättegångsbalken och god advokatsed.
Vidare fann tingsrätten att en ospecificerad del av skulden uppkommit som en följd av detta,
att "talan, i sin ursprungliga och ändrade form enligt ovan, i den mån den har lämnats utan bifall,
grundas på en uppenbart oriktig rättstillämpning och visar på uppenbar vårdslöshet från ombudetssida, i den mån sökanden visste eller borde ha vetat att talan var ogrundad".
I kapitel 14 i rättegångsbalken fastställs förfarandet i domstol enligt följande:2 § (22.7.1991/1052)
Du får inte ändra stämningsansökan under förfarandets gång. Käranden har dockrätt att...
3) yrka ränta eller göra gällande något annat sekundärt yrkande eller ens ett nytt
yrkande, om det grundas på väsentligen samma omständigheter.

64

Om en sådan ansökan som avses i punkt 1.2 eller 1.3 görs först vid huvudförhandlingen,ska ansökan avvisas om dess prövning skulle fördröja rättegången.
Ett sådant krav kan inte ställas i en högre instans.
Framläggande av nya omständigheter till stöd för en talan ska inte anses utgöra enändring av talan, såvida inte detta ändrar sakfrågan.
Enligt rättegångsbalken har käranden därför rätt att framställa ett annat eller till och med ett nytt
yrkande, förutsatt att det i allt väsentligt grundas på samma grund.
I förevarande fall är det fråga om att framställa nya yrkanden, som stöds av en kompletterande
redogörelse och av att vissa av grunderna för de gamla yrkandena överges. Eftersom sökanden har
utövat sina rättigheter enligt rättegångsbalken och sökandens advokat har biträtt sökanden iförevarande mål i enlighet med sina skyldigheter, kan sökandens juridiska rådgivare därför inte
straffas.

Oaktsamhet är inte en tillräcklig grund för att utvidga ansvaret till agenten
Tingsrätten grundar sitt beslut att utvidga ansvaret till agenten på agentens påstådda vårdslöshet.
Att skydda advokater från yttre påverkan är en gammal tradition och har setts som ett sätt att
säkerställa att de som vänder sig till domstolarna har tillgång till sakkunnigt juridiskt stöd för att
föra sin talan. Om en advokat hela tiden skulle behöva fundera på om han eller hon ska ta sig an ett
mål eller vara rädd för att själv behöva betala sin klients kostnader, skulle det till slut bli för svårt
att få rättvisa.
I rättspraxis och i litteraturen har således - som tingsrätten mycket riktigt påpekar - ansvaret för en
assistent eller ett ombud ansetts vara exceptionellt och tröskeln för personligt ansvar har ansetts
vara hög. I Helsingfors hovrätts beslut nr 1699 av den 22 december 2021 ansågs ett ombud
tillsammans med sin klient ansvarig för kostnader i samband med att ett yrkande om
skyddsåtgärder fördes fram på grundval av en uppenbart ogrundad och uppenbart felaktig rättslig
bedömning. Handlingen var därför uppenbart oriktig, dvs. i juridisk mening uppsåtlig.
Helsingfors tingsrätt har grundat sitt beslut om ombudets kostnadsansvar på ombudets påstådda
oaktsamhet, inte på uppsåt. Tingsrätten konstaterar själv att "de åtgärder som ombudet vidtog och
som beskrivs ovan var i sig lagliga medel för att skydda klientens ställning och intressen och för att
säkerställa en rättvis rättegång". När ombudet således har använt lagliga medel

65

att främja sin klients ställning, intressen och rätt till en rättvis rättegång, var finns då avsikten annat äni advokatens ansträngningar att främja sin klients intressen i enlighet med normerna för god
advokatsed?

Beslutet grundar sig inte på ett krav från staten
Domstolen kan inte på eget initiativ, utan endast på begäran av en part i målet, ta på sig ett
juridiskt biträdes rättsliga ansvar enligt 21 kap. 4-6 §§ rättegångsbalken. De grunder på vilka staten
yrkade att Nummelin skulle förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna beskrivs i domen på
följande sätt:"Staten har ansett att när det står klart att staten inte kan åläggas att betala ersättning till
Vauhkala för kränkningen av Europakonventionen och när sökanden och hans ombud ändå har
fortsatt att driva målet och att blåsa upp målet genom att lägga fram ännu ett argument som rör
religionsfrihet, har detta varit en försumlig och vårdslös handläggning av målet. I detta avseendeär förfarandet onödigt. Nummelin, sökandens ombud, skall därför förpliktas att ersätta statens
kostnader, tillsammans med sin klient, för det fall att sökanden förlorar målet.
Delstaten har därför yrkat att agent Nummelin ska förpliktas att ersätta delstatens
rättegångskostnader:a) det borde ha stått klart för ombudsmannen att staten inte kan åläggas att betala
ersättning till Vauhkala för kränkningen av Europakonventionen om de mänskliga
rättigheternab) Sökanden och hans ombud har fortsatt att driva ärendet och ytterligare utvidgat
det genom att lägga fram ett nytt argument som rör religionsfrihet.
c) Nummelins handläggning av målet av de skäl som anges ovan var försumlig
och vårdslös.
Frågan om advokatens ansvar ska grundas på det yrkande som framställts av parten, mentingsrättens beslut grundas inte på det yrkande som framställts av staten. Tingsrättens bedömning
att Nummelin ska vara solidariskt ansvarig för statens fordran om 20 000 euro är därför inte
förenlig med lag.
I vilket fall som helst kommer vi också att bemöta de argument som staten har framfört:

66Statens uppfattning att talan skulle vara uppenbart ogrundad har redan från början grundats påstatens önskan att förhindra att en pinsam talan kommer upp till prövning. Vi diskuterar grundernaför talan utförligt i ansökan om prövningstillstånd och i vårt överklagande, så det är onödigt att
återkomma till dessa grunder här annat än att konstatera att vår talan grundades på en stark juridisk
bedömning, ett stort antal vittnen bestående av medicinska och rättsmedicinska experter, ett stortantal medicinska undersökningar och obestridd bevisning om händelserna på Fazer Kluuvi caféden 10 december 2021 kl. 9.00.
För att godta statens uppfattning att talan var helt ogrundad skulle ombudsmannen vara tvungen att
förkasta det rättsliga resonemanget i fallet i sin helhet och anse att Vauhkala i princip inte skulle hahaft rätt att äta på restaurangen, trots att artikel 12 i Europeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) inte är tillämplig.
Tilläggsprotokoll 1 till Europakonventionen kräver uttryckligen att staten förhindrar godtyckligt
nekande av tillträde till en restaurang, anser att de betydande medicinska studierna och åsikterna
hos de medicinska företrädare som gav muntligt vittnesmål i frågan är felaktiga och avvisar som
nonsens artikeln av Dr Muukkonen, den enda finska juridiska experten som har skrivit en artikel iämnet. Det är dock helt omöjligt att komma till en sådan slutsats - med tanke på sunt förnuft och
juridisk förståelse. Nohynek, överläkare vid THL, och Järvinen, specialist på infektionssjukdomar
vid HUS, har i tingsrätten vittnat om att vaccinerna inte förhindrade spridningen av coronaviruset
annat än i liten utsträckning, och att vaccinerna inte skyddade någon annan än den som tog dem, så
att Vauhkala inte kunde ha utgjort någon fara för någon på Fazer Kluuvi-kaféet den 10 december
2021 kl. 9 på morgonen. Eftersom detta är vad medicinska experter har sagt till oss, finns det ingenmöjlighet att agenten, med sin helt otillräckliga medicinska utbildning, skulle ha kunnat motbevisa
deras åsikter - än mindre att agenten skulle ha kunnat motbevisa resultaten av ett stort antal
medicinska studier.
Vi erinrar vidare om att staten redan i september 2022 utnyttjade sin rätt att begära att tingsrätten
skulle avskriva målet som ogrundat och att tingsrätten inte har medgett detta. Följaktligen fanntingsrätten också att talan var tillräckligt välgrundad för att fortsätta.
Tingsrättens dom leder också till svårigheter för medborgare som driver krav mot staten, särskilt
på grund av mänskliga rättigheter, att hitta ett ombud. Ett ombud skulle behöva överväga
möjligheten att, genom att behöva specificera grunderna för anspråket och genom att behöva
konfrontera statens argument om att "staten inte kan kränka mänskliga rättigheter", riskera att
behöva bära en del av rättegångskostnaderna.

67

För att kunna vara oberoende av offentliga myndigheter, i enlighet med god advokatsed, måste en
advokat kunna arbeta utan rädsla för att behöva betala sin klients rättegångskostnader. Helsingfors
tingsrätts beslut är en allvarlig kränkning av det skydd som advokater traditionellt har åtnjutit och
som har gjort det möjligt för medborgarna att få tillgång till professionellt rättsligt bistånd i mål
mot staten.

Bevis:
Muntlig bevisning:
1) Mika Vauhkala
Ämne: Behandling och lidande på Fazer Cafe Kluuvi

2) Matti Muukkonen, doktor i förvaltningsvetenskap
Ämne: Grundläggande rättigheter för ovaccinerade, ej skyddade personer3) Satu Koskela, avdelningschef, STM
ämne: På vilken medicinsk forskning eller juridisk bedömning har STM:s vägledning tillregionförvaltningsverken grundat sig?

4) Mika Jantunen, som följde med sökanden till Fazer café
Saken: bemötandet av sökanden på Fazer Café den 10 december 2021, den information som
personalen på Fazer Café lämnade till kunden och de handlingar som finns i akten. Händelser
efter avvisningen från Fazer Café5) Miika Kostilainen, verkställande direktör för Fazer Retail Finland
Ämne: Grunderna för behandlingen av sökanden. Fazer-koncernens engagemang för
mänskliga rättigheter

6) Asko Järvinen, specialist på infektionssjukdomar vid HUS

68

Ämne: Vad det internationella medicinska samfundet visste om vaccinernas roll i kampen
mot covid 19 före december 2021

7) Hanna Nohynek, överläkare, THL
Ämne: Vad det internationella medicinska samfundet visste om vaccinernas roll i kampen
mot covid 19 före december 2021

8) 10.1.2021 Statsminister Sanna Marin i spetsen för regeringen
Tema 2: Vad är grunden för regeringens syn på behovet av en räntepasslagstiftning och hur
har regeringen följt upp behovet av räntereglering i förhållande till förverkligandet av
grundläggande rättigheter?

Skriftliga bevis:
1) Fazer Retail Finlands svar
Ämne: Svarandens motivering till åsidosättandet av sökandens rättigheter
2) Nationell beredskapsplan för pandemisk influensa (Sosiaali- ja terveysministeriön julkaisuja
2012:9)Angående: Coronaviruset uppfyller inte ens STM:s definition av en mild pandemi...
6) Refereegranskad artikel Coronapasset, konstitutionen och en kritik av jämlikhetsansatsen
Ämne: Räntepass i strid med jämställdhetsprincipen7) Social- och hälsovårdsministeriets svar på regionförvaltningsverkens begäran om
precisering av regionförvaltningsverkens anvisningar om begränsningsåtgärder enligt lagenom smittsamma sjukdomar
Ämne: STM:s vägledning till regionala förvaltningsmyndigheter inte baserad på medicinska
studier eller juridisk bedömning8) Yle nyheter 19.11.2021

69

Tema: Jämställdhetsombudsmannen säger att användningen av räntepasset är godtagbart om
det kan lindra sjukdomssituationen

9) Kvitton på middagar från Fazer
Saken: Ojämn behandling av sökanden i Fazer-gruppens kaféer, vilket leder till enpresumtion om 10.12.2021 diskriminering10) Fazers engagemang för mänskliga rättigheter
Ämne: Fazer har förklarat att man motsätter sig rörelsebegränsningar och respekterar
privatlivet och de grundläggande rättigheterna11) Hotel Kämp restaurang kvitto
Tema: Hotell Kämp har låtit målsäganden äta frukost efter att hon blivit avvisad från Fazers
café. Fazer kan inte hävda att man inte hade något annat val än att hindra målsäganden från att
komma in på Fazers restaurang.

12) Mat på tre andra caféer
Ämne: Fazer kan inte hävda att man inte hade något annat val än att hindra käranden från att
komma in i restaurangen13) Amerikansk studie om coronavacciners inverkan på spridningen av coronaviruset(augusti 2021)
Tema: personer som fick hela serien av coronavirusvaccin hade liknande
coronavirusbelastning som ovaccinerade personer & vaccinerade personer spred också
coronavirus

14) Vietnamesisk studie om effekterna av coronavirusvacciner på spridningen av coronavirus(oktober 2021)
Ämne: Vårdpersonal som fått hela vaccinserien drabbades av genomgripande
coronavirusinfektioner i juni 2021

7015) Brittisk studie om coronavacciners inverkan på spridningen av coronaviruset (oktober 2021)
Tema: fullständigt coronavaccinerade individer smittade fullständigt vaccinerade kontakter,och en fullständig coronavaccinationsserie minskade inte smittspridningen av coronavirus
inom hushållen

16) Tysk studie om coronavacciners inverkan på spridningen av coronaviruset (november 2021)
Ämne: Coronaviruset sprids av såväl vaccinerade som ovaccinerade17) Nyheter från Ilta-Sanomien 12.8.2021
Tema: Coronavacciner hindrar inte sjukdomen från att utvecklas eller spridas18) Nyheter från Iltalehti 27.8.2021
Angående: Fullständig coronavaccinationsserie förhindrar inte covid-19 och spridning av
sjukdomen19) Nyheter från Ilkka-Pohäläinen 22.9.2021
Ämne: Finska sjuksköterskor som fick en fullständig serie av koronarvacciner drabbades av
covid-19

20) Nyheter från Ilta-Sanomien 9.9.2021
Ämne: Ökningen av vaccinationstäckningen mot kranskärlssjukdomen minskade inteförekomsten av sjukdomen i Tammerfors i september 2021, utan tvärtom ökade antalet
infektioner i takt med att vaccinationstäckningen ökade

21) Kaleva nyheter 31.10.2021
Ämne: Coronavaccination skyddade inte vårdgivare eller patienter från coronavirusinfektion
eller spridning23) Avsnittet "Vanliga frågor" på webbplatsen Rokote.fi, underavsnittet "Hur fungerar vacciner?".
Tillgänglig på: https://rokote.fi/tietoa-rokotteista/usein-kysyttya/ (hämtad 20.9.2023).

71

Tema: skillnaden mellan traditionella vacciner och mRNA-vacciner24) Ordlista på webbplatsen vaccine-protection.fi. Tillgänglig:
https://www.rokotesuoja.fi/sanasto (hämtad 20.9.2023)
Tema: skillnaden mellan traditionella vacciner och mRNA-vacciner25) Pfizers webbplats, avsnittet Vaccines - a medical success story. Tillgänglig:
https://www.pfizer.fi/tutkimus/terveytesi-tahdet/rokotteet-laaketieteen-menestystarina(hämtad 20.9.2023)
Tema: skillnaden mellan traditionella vacciner och mRNA-vacciner26) Institutet för hälsa och välfärds webbplats, Frequently asked questions about mRNA
vaccines (Vanliga frågor om mRNA-vacciner). Tillgänglig:
https://thl.fi/fi/web/infektiotaudit-ja-rokotukset/ajankohtaista/ajankohtaista- coronaviruscovid-19/vacciner-och-coronavirus/mrna-vacciner (hämtad 20.9.2023)
Tema: skillnaden mellan traditionella vacciner och mRNA-vacciner27) THL:s webbplats (arkiverad version 10.10.2021). Tillgänglig på:https://web.archive.org/web/20211010193639/https://thl.fi/fi/web/infektiotaudit-javaccines/diseases-and-prevention/diseases-and-pathogens-a-o/coronavirus-covid-19
Tema: Coronainfektion kan endast påvisas med PCR eller antigentest.

28) Ilta-Sanomien nyheter 24.10.2021, "Marin Yle: "Det är mycket möjligt att hela befolkningenkommer att vaccineras med den tredje vaccindosen". Tillgänglig på: https://www.is.fi/politiikka/art2000008355719.html
Tema: starkt offentligt tryck på ovaccinerade personer...
31) Helsingin Sanomats artikel "Korona's after-wipe", publicerad den 1 april 2023, pdf-fil, särskilt
s. 10.
Ämne: enligt Hanna Nohynek, Chief Medical Officer vid THL:a) Uteslutningen av ovaccinerade personer från många evenemang och
restaurangmåltider genom passlagstiftningen grundade sig inte på de vetenskapliga
bevis som fanns tillgängliga vid den tidpunkten;

72b) Koronavaccinens förmåga att förhindra smittspridning undersöktes inte inledningsvis, och isenare studier har man inte funnit någon sådan effekt.

32) Yttrande från Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMA) av den 18.11.2023
Ämne: Enligt EMA är den enda godkända användningen av koronarvacciner som har fåttett villkorligt godkännande för försäljning att skydda den vaccinerade individen, och inte
att till exempel förhindra smittspridning.

33) HUS forskningsnotat "Tolkningsutmaningar med Ct-värden i virologiska
nukleinsyraimmunoanalyser av luftvägsprover"Tema: Ct-värdet gör det inte möjligt att dra tillförlitliga kvantitativa slutsatser om mängden
virus i provet eller i patientens kropp.

34) Uuden Suomen Nachrichten 25.11.2021, "THL:s Mia Kontio: "Vi har läckande vacciner",
det kan inte vara tal om flockimmunitet".
Tema: Coronavacciner förhindrade inte coronavirusinfektioner och byggde inte heller upp
flockimmunitet i befolkningen, och detta var känt av THL senast den 25 november 2021.

Expertutlåtanden:
1) Astrid Stückelberger
Tema: Coronatesternas ogiltighet; sociala och individuella konsekvenser

2) Aseem Malhotra
Tema: det vetenskapliga samfundet visste senast i december 2021 att:a) Coronavirusvacciner förhindrade inte utvecklingen av allvarlig coronavirussjukdom
eller överföring av coronavirus till andra människor;b) Injektioner i hjärtat kan leda till svåra funktionsnedsättningar eller till och med dödsfall;

73c) risken för allvarliga biverkningar av vaccinet var högre än risken för sjukhusvistelse på
grund av kranskärlssjukdom.

Med vänliga
hälsningar, Aki
Nummelin OTM