Berylliummineraler og andre sjeldne mineraler i syenittpegmatitter i Skallist larvikittbrudd, Tjølling, Larvik,
Vestfold
Knut Edvard Larsen1 og Bjørn Kåre Stensvold2
1

Geminiveien 13, 3213 Sandefjord (behierit@online.no)
Hotvedtveien 16, 3220 Sandefjord (b.k.stensvold@hotmail.com)

2

Innledning
Sendannede berylliummineraler fra druser i syenittpegmatitter er kjent fra ulike forekomster innen
Larvik plutonkompleks (LPC) (Raade 2008, Larsen et al. 2010). LPC er spesielt kjent for det store
antallet berylliummineraler beskrevet herfra. Hittil er 26 berylliummineraler blitt funnet hvorav 8 er
førstegangsbeskrevet herfra. I denne artikkelen beskrives funn av bertranditt, chiavennitt ogsfærobertranditt gjort i de senere år i Skallist larvikittbrudd. Fra denne delen av LPC er det publisert
relativt lite omkring forekomster og mineralene i disse. Det som finnes er noen korte notiser, mest om
funn av berylliummineraler.
Berylliummineralene gadolinitt-(Ce), hambergitt, helvin og melifanitt er tidligere kjent fra
larvikittbruddene i Klåstadområdet. Allerede i 1967 ble både hambergitt og melifanitt funnet iKlåstadbruddet av Gunnar Raade (Neumann 1980). Melifanitt ble funnet i Haslebruddet1 i 1981
(Berge & Hansen 1981). Hansen (1981) beskriver første funn av gadolinitt-(Ce) fra Klåstadbruddet.
Helvin er funnet i Klåstadbruddet (Larsen et al. 2010). Det eneste som hittil er publisert om mineraler
fra Skallist larvikittbrudd er en omtale av et funn av melifanitt og et eudialyttgruppe-mineral, foruten
heulanditt og analcim (Larsen & Nordrum 2013). Bruddene i Klåstadområdet er ellers spesielt kjent
for zirkonolitt (polymignitt) (Klåstad), datolitt (Hasle) og kryptoperthittisk, schilleriserende feltspat,såkalt "månestein".
Siden 2010 har en av forfatterne (BKS) regelmessig besøkt Skallistbruddet. Artikkelen baserer seg
hovedsakelig på studie av innsamlet materiale gjort av han og andre i tiden 2010-2015. Særlig har
funn gjort i noen større druser påsken 2011, i april 2013 og i februar 2014 vært av interesse. Det er
dessverre ikke gjort notater eller annen dokumentasjon av materialet in situ, ei heller en systematisk
kartlegging av syenittpegmatittene, utover generelle observasjoner. Vi vil med denne artikkelen gi etbidrag til den topologisk mineralogi for Skallist.

Skallist larvikittbrudd.
Bruddet ligger i Liafjellet, 3,5 km øst for Tjølling kirke/Tjøllingvollen i den østlige delen av Larvik
kommune, Vestfold. Det befinner seg på eiendommene til Søndre Skallist (gårdsnummer 1081/1) og
Skalleberg (gårdsnummer 1073/1) med UTM koordinatene 6548254 N-S og 566957 Ø-V. Liafjellet
ligger på vestsiden av Syrristveien, som går fra Lauve til Sandefjord. På østsiden av denne veien
befinner det seg også en rekke andre brudd som fortsatt er i drift, som Blokkstein, Hasle og Klåstad.
Det har vært drift på larvikitt på Søndre Skallist siden firmaet A/S Grønseth & Co startet i 1911. I
1940-årene var det et brudd kalt Svenskebruddet drevet av Svenska Granitindustrier A/B (Jahnsen &Hansen 1987). Det nåværende Skallistbruddet på Liafjellet har imidlertid vært i drift siden 2003, er
1

Omtalt som "Klåstad-bruddet" i Berge & Hansen (1981). Funnet ble gjort i den nordøstlige delen avKlåstad-bruddene, som i dag kalles Hasle, eller Haslebruddet.
47åpnet fra den nordlige delen og er drevet mot øst og sør. Bruddet eies og drives av Larvik Granite
AS. Det tas ut larvikitt av salgsvarianten «Emerald Pearl». Store kubber av larvikitt tas ut,
hovedsakelig ved hjelp av wiresaging, med påfølgende boring av flak og oppdeling i blokker.
Produktet, blokkene, som tas ut, har normalt en lengde på 270-230 cm og 150-200 cm bredde med envekt på rundt 28 tonn. Det blir produsert årlig ca. 8-10 000 m³. Skrotstein blir kjørt videre til Hedrum
og Grinda pukkverk for å bli pukk eller skipes ut via havna i Larvik.

Geologi
Syenittpegmatittene i Skallist larvikittbrudd ble dannet i en sen fase av krystalliseringen av det
alkaline LPC, og hører geologisk til det karbon-permiske Vestfold grabensegmentet i den søndre delen
av Osloriften (Oftedahl & Petersen 1978, Dahlgren 2010). Petersen (1978) studerte de indre
strukturene av LPC, og fant at komplekset består i dag av en serie halvsirkelformede, individuelleplutoner. De eldste plutonene forekommer i øst, og de yngre mot vest, og de intruderte over en periodepå 5-6 millioner år (sen-karbon, mellom 298-292 Ma). Klåstadområdet med Skallist larvikittbrudd
hører til pluton V (Fig 1), og berggrunnen består av larvikitter som verken fører kvarts eller nefelin(Dahlgren 2010). Raade nevner imidlertid å ha funnet larvikitt med nefelin innenfor pluton V (se Fig.
1. i Raade 2008:6).

Fig. 1 Pluton I-X i Larvik plutonkompleks, Oslo regionen. Her vist skjematisk som halvsirkelformede
intrusjoner (etter Oftedahl & Petersen 1978). Skallist larvikittbrudd befinner seg i pluton V, markert
med et "X".

48

Pegmatittene
Grovt sett synes det å opptre to ulike typer av pegmatitter i bruddet:A) En type som særlig, men ikke eksklusivt, ble påtruffet i de øvre delene av bruddet. Disse er
plateformede, 0,50-1,5 m i tykkelse. Mineralsammensetningen er lik Stavern-typens (Brøgger 1890,
Larsen et al. (2010), men avviker noe fra denne med å føre relativt mye nefelin, både frisk oghydrotermalt omvandlet til spreustein. De er dominert av en grov, lys brunlig til brungrå kalifeltspat,
ofte kryptoperthittisk med blå schillerisering, sammen med sorte amfiboler, biotitt, magnetitt, grålig til
rødlig nefelin, samt zirkon, pyroklor, fluorapatitt, zirkonolitt (polymignitt) og sulfider i mindre
mengder. Disse primære mineralene viser ofte tegn på en senere hydrotermal omdanning. Særlig
karakteristisk er forekomstene av relativt store, rødlige masser av spreustein. Det er relativt
sparsommelig med hulrom i spreusteinen, og kun mikrokrystaller av natrolitt og mindre mengderböhmitt (?) er observert i disse. Nefelin kan også være omvandlet i ytterkantene til analcim og/eller engrålig grønn til rødlig grønn substans av bl.a. leirmineraler (montmorillonitt?). På hulrom mellom
feltspatindivider, nær omvandlet nefelin, kan hydrotermalt, sendannede krystaller av analcim, natrolitt,
heulanditt og massiv kalsitt observeres. Heulanditt er det sist dannede av disse. Den forekommer ofte
som en skorpe på analcim eller natrolitt. Det er også observert perimorfoser av heulanditt etter
natrolitt-krystaller. Heulanditt kan være sukret med bittesmå krystaller av pyritt eller markasitt.
Hulrom med kun feltspatkrystaller med epitaksial vekst av transparent albitt, sammen med
leirmineraler, kloritt og kalsitt, er også observert i pegmatittene. Chiavennitt er funnet som sjeldenhet ien druse av denne typen pegmatitt. Noen få prøver med en blek grønnfarget melifanitt er funnet i april
2015.

B) Den andre typen er blottet på de nedre nivå (2-4) i bruddet og er karakterisert ved en grålig tilgråhvit feltspat, sort amfibol, biotitt, magnetitt, nefelin (frisk eller som omvandlet til blek rød
spreustein), stedvis noe ægirin, kankrinitt, pyroklor, zirkon, fluorapatitt, zirkonolitt (polymignitt),
sulfider, mindre mengder fluoritt og mer sjeldent også sodalitt. I tillegg opptrer også stedvis melifanittog som sjeldenhet et eudialyttgruppe-mineral. Pegmatittene har en plateliknende form og varierer itykkelse fra 25 cm til ca 1, 6 m. De har delvis likheter med Tvedalen-type pegmatitter (Larsen et al.
2010). I hulrom opptrer sendannede mineraler som kalsitt analcim, natrolitt, heulanditt, kloritt, titanitt,
thomsonitt-Ca og sulfider. I druser nær omvandlet melifanitt er det også observert sekundærehydrotermalt sendannede berylliummineraler.

DrusenePåsken 2011 ble et område på nivå 1 med flere druser på 40-50 cm i pegmatitt type A blottet.
Pegmatitten rundt drusene førte spesielt store nefelinkrystaller, samt relativt store britolitt-(Ce)pseudomorfoser etter krystaller av fluorapatitt. I et hulrom på ca. 20 cm i tverrsnitt, opptrådte
chiavennitt sammen med analcim, natrolitt og kloritt.
Et større drusefunn på nivå 3 i pegmatitt type B ble gjort i april 2013. Drusa, som målte ca. 0,4 x 1,5 m
var delvis fylt av kloritt, kalsitt og et grønnlig leirmineral (forurenset montmorillonitt?). I denne
opptrådte feltspatkrystaller med transparent, fargeløs til hvit kjerne og med en brunlig, opak yttersone.
Den lengste krystallen målte 5,5 x 2,4 cm. På utsiden av krystallen opptrådte, foruten en epitaksial
vekst av albitt krystaller, grønnlig kloritt og mikrokrystaller av kalsitt og pyritt. Drusen inneholdt ogsåhvite, flattrykte, rhomboedriske kalsittkrystaller (plateaktige) opptil 3,5 cm brede, 2 cm høye og 2 mm
tykke, ofte oversådd med iridiserende mikrokrystaller av pyritt. I mindre druser rundt den store drusa
opptrådte også gode mikrokrystaller av fluorapatitt, pyritt, zirkon, titanitt og allanitt-(Ce).

49

Senere, i april 2013, ble det gjort nok et interessant drusefunn, på nivå 2, også i pegmatitt type B.
Drusa på ca 40 x 40 cm var delvis fylt med kloritt og kalsitt. Prøver ble innsamlet, og kalsitten ble
syret bort på noen av disse. Det fremkom da noen aggregater av tykktavlede plater hovedsakelig
dekket av kloritt. Det største målte 3 x 4 x 7 cm. Aggregatet ble delt, og viste seg å inneholde etaggregat av gule, plateformede krystaller av melifanitt. Melifanitten var relativt frisk, bortsett fra en
tydlig omvandlingsone mot ytterkanten. De plateformede melifanittkrystallene kunne ved nærmere
undersøkelse gjenkjennes også på yttersiden av det klorittkledte aggregatet. Mellom krystallene, påkloritt, og i nærheten av aggregatet ble det funnet relativt rikelig med mikrokrystaller av bertranditt.
Det er tydelig at bertranditten her har blitt dannet som en sekundær fase etter en hydrotermal påvirking
av melifanitt. Det ble også funnet en del skarpe, mm- store krystaller av arsenopyritt sittende i kloritt.

Fig. 2. Pseudomorfose etter melifanitt, 6,5 x 4,5 cm, funnet i en druse februar 2014. Overflaten var
dekket av kalsitt (nå syret bort) er dekket av sort til grønnsort kloritt og hvite leirmineraler. Omrisset
av og flatene på tykktavlede, opprinnelige melifanitt-krystaller kan tydelig sees på prøven. Et frisk
brudd med hvit og lys brunlig farge på høyre side, viser snittet av en krystall. Denne består nå av en
blanding av kalsitt, analcim, sfærobertranditt, montmorillonitt og bertranditt. Nederst til høyre sees
rester av feltspat (fra druserommets vegg). Foto: K.E. Larsen.

I februar 2014 ble det på nivå 3 funnet et druserom i en blokk med utsprengt materiale (pegmatitt typeB). Drusa inneholdt som hovedmineraler analcim og kalsitt. Kalsitten ble syret ut og igjen fremkom etaggregat (6,5 cm x 4,5 cm) av samme type som ble funnet i 2013. I denne sees tydelig at melifanittaggregatet opprinnelig har sittet i feltspat, og viser på utsiden omrisset og flatene av tydelige,
tykktavlede, opptil 5 mm tykke krystaller dekket av kloritt og montmorillonitt (Fig. 2). Melifanitten
50var nesten helt omvandlet, kun enkelte mindre friske partier kunne observeres i kjernen av aggregatet.
En PXRD-analyse av omvandlingsproduktet utført av A. O. Larsen (AOL) viste at denne består av en
blanding av kalkspat, samt mindre mengder analcim, sfærobertranditt, bertranditt og montmorillonitt.
En lys brun, millimetertykk skorpe dekket hele melifanitt-aggregatet. PXRD analyse av denne viser atden består av en blanding av mikroklin og bertranditt. I en matriks av kalsitt, mikroklin, albitt,
analcim, kloritt og montmorillonitt fra drusa ble det funnet noen hvite til blek ferskenfargede kuler, fra
0,3 mm til ca 0,6 mm i størrelse. Disse er analysert med SEM/ EDS og PXRD (AOL) og er identifisert
som sfærobertranditt. De opptrer i små druserom og i montmorillonittt. Øvrige mineraler som er
observert fra drusa er sfaleritt, kassiteritt, molybdenitt, fluorapatitt og galenitt.
Noen store druser, opptil 1 til 2 m har også vært avdekket. Disse inneholdt hovedsakelig mikroklin,
analcim og heulanditt og noe heulanditt perimorfoser etter natrolitt.

Berylliummineralene
Bertranditt Be4Si2O7(OH)2
Fargeløse, <1 mm store, kontakttrillinger av bertranditt med {011} som kontaktplan hvor individene eromtrent like store og orientert med 120º vinkel, opptrådte rikelig i en i en druse som ble funnet i april
2013 (Fig. 3). De opptrådte på og i nærheten av hydrotermalt omvandlede melifanitt-aggregater.
Identiteten er bekreftet ved SEM/EDS (AOL). Liknende trillingkrystaller av bertranditt er tidligere
blitt beskrevet fra Virikkollen, Sandefjord (Larsen & Kolitsch 2012). En lys, brun skorpe på
pseudomorfoser etter melifanitt-krystaller fra 2014-funnet ble også analysert. Den bestod av en
blanding av mikroklin og bertranditt. Det er tydelig at bertranditt har blitt dannet som en sekundær
fase etter en hydrotermal påvirking og delvis oppløsning av melifanitt. PXRD og SEM/EDS analyse
av et brungult mineral som opptrer i aggregater indikerer også bertranditt.

Fig. 3. SEM-foto av kontakttrilling av bertranditt, Skallist larvikittbrudd. Foto: Alf Olav Larsen.

51

Chiavennitt CaMnBe2Si5O13(OH)2 · 2H2O
Chiavennitt er funnet i kun en druse som blekgrønne til gulgrønne <1mm store kuler som sitter
enkeltvis på natrolittkrystaller. De opptrer sammen med mikrokrystaller av analcim og kalsitt.
Identiteten er verifisert ved PXRD (AOL). Dette er første registrerte funnet av chiavennitt utenfor
pluton VI.

Helvingruppen
Små, ~0,4mm store, gjennomskinnelige gule tetraedriske krystaller av et helvingruppemineral er
funnet som en sjeldenhet i noen få prøver. Både helvin og genthelvin er tidligere funnet i LPC. Det er
ikke gjort noen analyser for å fastslå med sikkerhet hvilket mineral dette er. Subhedrale, røde
krystaller av helvin er tidligere kjent fra Klåstadbruddet.

Melifanitt Ca4(Na,Ca)4Be4AlSi7O24(F,O)4
Gule til sitrongule, rosettliknende aggregater av tavleformede krystaller opptrer sporadisk ipegmatittene av type B. Aggregatene sitter i mikroklin, og er ofte svært sprø. Krystaller av melifanitt
anses som en sjeldenhet i LPC (Larsen et al. 2010). I Skallist er opptil 5 mm tykke, tavleformede
krystaller funnet, dog sterkt hydrotermalt omvandlet. I hydrotermalt påvirkede druser, funnet i 2013 og
2014, ble helt eller delvis omvandlede melifanittaggregater dekket med kalsitt, kloritt og leirmineraler
funnet. Disse fremviste etter syrebehandling tydelige krystallflater (Fig. 2). Melifanittkrystaller ertidligere kjent fra Haslebruddet. Her satt melifanitt i analcim (Larsen et al. 2010). I 2011 fant Svein
Arne Berge en cm-stor prøve med melifanitt. På baksiden av denne satt i et hulrom, millimeterstore,
tavleformede melifanittkrystaller (pers. medd. S. A. Berge 2013).
Pseudomorfosene, omvandlingsproduktet etter melifanitt er nærmere undersøkt med PXRD (AOL).
De består av kalsitt samt mindre mengder analcim, sfærobertranditt, bertranditt og montmorillonitt. I
prøver der kalsitten er syret ut, kan en i stereomikroskopet se et nettverk av uregelmessige, tynne,
lysebrune årer. Disse har tilnærmet lik farge som en millimetertykk, sammenhengende skorpe som
opptrådte rundt den omvandlede melifanitten. En nærmere analyse av denne skorpen (PXRD) viste atden består av en blanding av mikroklin og bertranditt.

Milaritt? K2Ca4Al2Be4Si24O60·H2O
Opptil 0,3 mm lange, fargeløse. heksagonale, langprismatiske krystaller avgrenset av det heksagonale
prisme {10 1 0} og pinakoidet {0001} er observert i et lite hulrom nær omvandlet melifanitt, på ensyrebehandlet prøve. Flatene viste ikke synlige tegn på å være angrepet av HCl, og er muligens
milaritt. Identiteten er ikke bekreftet. De opptrer enkeltvis eller som en vifteformet gruppe.

Sfærobertranditt Be3(SiO4)(OH)2Sfærobertranditt opptrer som hvite til blekt ferskenfargede kuler, 0,3 - 0,6 mm i størrelse (Fig. 4 og 5).
De forekom i en druse (februar 2014), nær hydrotermalt påvirket og sterkt omvandlet melifanitt,
sammen med kalsitt, mikroklin, albitt, analcim, kloritt og montmorillonitt. Sfærobertranditt er her en
sekundær dannelse etter omvandlet melifanitt. Mineralet er også påvist som en bestanddel av
omdannet melifanitt sammen med kalsitt, analcim, og bertranditt.
Sfærobertranditt er tidligere blitt beskrevet fra Tuften larvikittbrudd, Tvedalen (co-type lokalitet). Her
opptrådte mineralet som en fibrøs skorpe eller opptil 0,5 mm store kuler på hambergitt, sammen med
analcim, chiavennitt, kalsitt og montmorillonitt (Larsen et al. 2010). Nylig er sfærobertranditt ogsåblitt påvist i Joh. Nilsen Vevja larvikittbrudd, Tvedalen, som små kuler på fibrige ægirinkrystaller idruserom i analcim sammen med natrolitt (Larsen 2015).

52

Fig 4. Ferskenfargede kuler av sfærobertranditt sammen med albitt og hvit montmorillonitt. Denstørste sfærulitten måler 0,3 mm. Funnet i en druse februar 2014. Foto: K.E. Larsen.

Fig. 5. SEM-foto av ferskenfarget sfærobertranditt. Foto: Alf Olav larsen.
53Andre mineraler
En oversikt og kort beskrivelse av mineralene funnet i pegmatittene i Skallist larvikittbrudd er oppstilti tabell 1 nedenfor. Her beskrives et par mineraler av spesiell interesse for forekomsten noe mer
detaljert.
Kassiteritt SnO2.
Mørkbrune, delvis gjennomskinnelige krystaller med en rødlig tone, opptil 4 mm store, opptrådte
sparsomt i drusa som ble funnet i februar 2014. Her forekom de sammen med analcim, kloritt,sfaleritt, kloritt, en brunlig glimmer og et grønt leirmineral. Krystallene er kortprismatiske, komplekseog er tvillinger etter {011}. De prismatiske flatene er skinnende {110}, mens andre (eg. pyramidale
flater) er mer matte og etsede. Identiteten er bekreftet ved SEM/EDS og PXRD (AOL). Dette er
andregangsfunn av kassiteritt i LPC. Kassiteritt er tidligere påvist som en opptil 5 µm stor anhedral
inklusjon i en schorl fra Almenningen larvikittbrudd, Tvedalen ( Kolitsch et al. 2013).
Britholitt-(Ce) Ca2(Ce,Ca)3(SiO4,PO4)3(OH,F).
Spesielt gode prøver av britholitt-(Ce) pseudomorfoser etter fluorapatitt er også funnet i Skallist.
Disse opptrer stedvis rikelig som brune omvandlinger med glassaktig brudd, av langstrakte
fluorapatittkrystaller opp til 8,5 cm lange og 1 cm i tverrsnitt, frosset i feltspat og/eller spreustein.
Krystallene er enten helt omvandlet til brun britholitt eller kan fortsatt ha en gulgrønlig kjerne av
fluorapatitt.

Tabell 1. Oversikt over mineralene funnet i syenittpegmatitter i Skallist larvikittbrudd.
Dersom ikke analysemetode er angitt spesielt, er mineralene bestemt visuelt og utfra fysikalske
egenskaper o.a.

MineralKort beskrivelse

AlbittAllanitt-(Ce)Amfibol-gruppen
Analcim
Apofylitt-gruppen
Arsenopyritt

Vanlig.
Mikrokrystaller: Tynne sortbrune plater i nekformede aggregater.
Vanlig; sort, stedvis brunlig i splinter.
Vanlig; massiv og små, hvite, krystaller (ikositetraedre).
Funnet i en prøve som klare mikrokrystaller på analcim.
Sjelden, som millimeterstore, pseudo-ortorombiske krystaller dominert av formene {012}
og {110}, ("dipyramidal habitus") sittende enkeltvis i kloritt.
Identifisert (PXRD) som omvandlingsprodukt sammen med apatitt etter et heksagonalmineral, begrenset av pedion-flater, muligens et britholittgruppe-mineral (?).
Svært sjeldent. Som <1 mm store kontakttrillinger. Bestanddel sammen med mikroklin av
brun skorpe på omvandlet melifanitt. (SEM/EDS og PXRD).
Vanlig. Sort glimmer.
Blek, gule svært små krystaller i hulrom i spreustein. Identitet ikke bekreftet, mensannsynlig.
Brune pseudomorfoser etter langprismatiske fluorapatittkrystaller.
Som mørk brungule til lys gule masser (hydrotermal omvandling etter nefelin).
Svært sjelden. Funnet kun i en druse som blek grønne til gulgrønne <1 mm store sfærulitterpå natrolitt.
Svært sjelden. Brune (med litt gulskjær i) masser opptil 3 cm.
Små <1 cm lilla masser.
Langstrakte, heksagonale, grønnlige prismatiske krystaller opptil 8 cm lange, ofte med
kappe av brun britolitt-(Ce) i feltspat eller spreustein. Som sekundært dannede
mikrokrystaller i hulrom.
Små masser.

Bastnäsitt-(Ce)Bertranditt
Biotitt
Böhmitt (?)
Britholitt-(Ce)Cancrinitt
Chiavennitt
Eudialytt-gruppen
Fluoritt
Fluorapatitt

Galenitt

54

Goethitt
Heulanditt-serien

Helvin-gruppen
Kalsitt
Kassiteritt
MagnetittMarkasitt
Melifanitt
Mikroklin
Molybdenitt
Montmorillonitt
Muskovitt
Natrolitt
Nefelin
Pyritt"Pyroklor"
SfalerittSfærobertranditt
Sodalitt
Thomsonitt-Ca
Titanitt
ZirkonTurmalin
Zirkonolitt(polymignitt)ÆgirinLys brune rustaktige overtrekk og belegg antas å bestå av jernhydroksyder og goethitt.
Som <1 mm store transparente, lys brune til røde, opake krystaller i hulrom. Danner ofte
sammenhengende skorper. Det foreligger ingen analyse for å fastslå hvilket species som
opptrer. Perimorfoser etter analcim og natrolitt opptrer.
Svært sjelden. Små, ~0,4 mm store, gjennomskinnelige gule tetraedre i hulrom.
Hvite druseromsfyllinger og krystaller. Gule, transparente mikrokrystaller.
Svært sjeldent. Mørkebrune mikrokrystaller, tvillinger.
Vanlig. Som cm-store, subhedrale krystaller i feltspat.
Messingfargede, tynne listeformede mikrokrystaller og aggregater på heulanditt(SEM/EDS).
Sjelden. Gule, opptil 7 cm store rosettliknende aggregater.
Vanlig.
Tynne flak opptil 5 cm i diameter.
Hvitt leirmineral.
Små glimmerplater i omvandlingssone rundt nefelin.
Langprismatiske, fargeløse til hvite krystaller opptil 2,5 cm lange i hulrom og som
sprekkefyllinger.
Vanlig; Store masser og krystaller, både grålig og rødlig farge. Både frisk og omvandlet.
Små masser. Sekundært som bittesmå kuber på heulanditt.
Brunlige, sprø, oktaedriske krystaller frosset i matriks. En EDS analyse av en pyroklor viste
et relativt høyt innhold av U (AOL).
Små masser og brunlige mikrokrystaller.
Meget sjelden, som <1 mm store, hvite til blek ferskenfargede sfærulitter.
Små, <1 mm store blå flekker (hydrotermal omvandling etter nefelin ).
Sjelden. Tynne, klare plateformede mikrokrystaller. Penetrasjons-kors-tvillinger observert.
Lysebrune, transparente mikrokrystaller.
Vanlig, stedvis svært rikelig. Krystall opp 3,5 x 1,3 x 2,5 cm er funnet.
Vifteformede aggregater opptil 2,7 cm lange, av sorte, langprismatiske krystaller avsluttet
av pedionflater {001}.
Små, tykktavlede, langstrakte, linjalformede, sorte krystaller i feltspat.
Grønnsorte krystallinske masser i matriks. Mikrokrystaller i hulrom.

Takk
En stor takk til Alf Olav Larsen som analyserte flere av prøvene for oss. Takk også til Svein Arne
Berge for verdifulle opplysninger om funn gjort i Skallist, og kommentarer til forbedring av manus.

Litteratur
Berge, S.A. & Hansen, R. (1981): Mineralnotater. NAGS-nytt 8 (1), 22.
Hansen, R. (1981): Mineralnotater. NAGS-nytt 8 (4), 18.
Dahlgren, S. (2010): The Larvik Plutonic Complex: The larvikite and nepheline syenite plutons andtheir pegmatites. I Larsen, A.O. et al. (2010): The Langesundsfjord. History, Geology,
Pegmatites, Minerals. Bode VerlagGmbh, Salzhemmendorf, Germany, ss. 26-37.
Jahnsen, A. & Hansen, S.E. (1987): Steinarbeid og steinarbeidere i Tjølling - brokker av en
industrihistorie. Tjølling bygdehistoriekomite, Tjølling kommune, 64 s.

55

Kolitsch, U., Andresen, P., Husdal, T. A., Ertl, A., Haugen, A., Ellingsen, H.V. and Larsen, A.O.
(2013): Tourmaline-group minerals from Norway, part II: Occurrences of luinaite-(OH) in
Tvedalen, Larvik and Porsgrunn, and fluor-liddicoatite, fluor-elbaite and fluor-schorl atÅgskardet, Nordland. Norsk Bergverksmuseet Skrift 50, 23-41.
Larsen, A.O. (2015): A new find of sphaerobertrandite from the Larvik Plutonic Complex, Norway.
Norsk Mineralsymposium 2015, 45-46.
Larsen, A.O., Dahlgren, S., Berge, S.A., Andersen, F., Larsen, K.E. & Burvald, I. (2010): The
Langesundsfjord. History, Geology, Pegmatites, Minerals. Bode Verlag Gmbh,
Salzhemmendorf, Germany, 240 s.
Larsen, K.E. & Kolitsch, U. (2012): An unique mineral suite in a syenite pegmatite at Virikkollen,
Sandefjord, Larvik Plutonic Complex, Norway. Norsk Bergverksmuseum Skrift 49, 35-44.
Larsen, K.E. & Nordrum, F.S. (2013): Noen funn av mineraler i Norge 2012-2013. Norsk
Bergverksmuseum Skrift 50, 111-117.
Neumannn, H. (1985): Norges Mineraler. Norges geologiske Undersøkelse Skrifter 68, 278 s.
Oftedahl, C. & Petersen, J.S. (1978): Southern part of the Oslo Rift. Norges Geologiske Undersøkelse
Skrifter 337, 163-182.
Petersen, J.S. (1978): Structure of the Larvikite-Lardalite Complex, Oslo-region, Norway and its
evolution. Geologische Rundschau 67, 330-342.
Raade, G. (2008): Beryllium in alkaline rocks and syenitic pegmatites. Norsk Bergverksmuseum Skrift
37, 1-69.

56