ЕТИКА СОЦІАЛЬНОЇ РОБОТИ
DOI 10.33287/11196
УДК 364.78

НОВІ ГЛОБАЛЬНІ ЕТИЧНІ ПРИНЦИПИ СОЦІАЛЬНОЇ РОБОТИ
NEW GLOBAL ETHICAL PRINCIPLES OF SOCIAL WORKТетяна Семигіна
Доктор політ. наук, проректор з наукової роботи Академії праці соціальних відносин і туризму

Tetyana Semigina

Dr. in Political Science, Vice-Rector for Research, Academy of Labour, Social Relations and Tourism
orcid.org/0000-0001-5677-1785
semigina.tv@socosvita.kiev.uaАнотація

Ключові слова:Цей матеріал знайомить з перебігом ухвалення міжнародних етичних принципів соціальної роботи. У ньому також представлено переклад
«Глобальної декларації етичних принципів соціальної роботи”, ухваленої 2018 р. Міжнародною федерацією соціальних працівників (МФСП) таМіжнародною Асоціацією шкіл соціальної роботи (МАШСР). Оскільки представники цих двох міжнародних професійних організацій, що об’єднують
соціальних працівників, голосували окремо, то декларація існує у двохваріантах – скороченому (МФСП) та розширеному (МАШСР), хоча дев’ятьетичних принципів мають однакове формулювання в обидвох версіях.
У матеріалі подано переклад українською мовою двох версій
Глобальної декларації етичних принципів соціальної роботи – МФСП таМАШСР.

етика, етичні принципи, Міжнародна федерація
соціальних
працівників,Міжнародна асоціація шкілсоціальної роботи.

Key words:
ethics, ethical principles,International Federation ofSocial Workers, International
Association of Schools ofSocial Work.

Abstract
This paper reviews the process of adopting international ethical principles
of social work and recent international documents regarding the social work
ethics («Ethics of Social Work – Principles and Standards», «Ethics in Social
Work, Statement of Principles»).
The history of the «Global Social Work Statement of Ethical Principles» isreflected with regard to authors’ involvement into the activities of the Boardof Directors for the International Association of Schools of Social Work. Tht
70Інформація про рукопис
Надійшов до редакції:10.10.2018Рецензований: 15.11.2018Подано доопрацьовану
версію: 18.12.2018Прийнятий до друку:23.12.2018Вісник АПСВТ, 2019, №1

new declaration was approved in 2018 by the International Federation of Social
Workers and the International Association of Schools of Social Work. Sinceinternational professional organizations that unite social workers have been
voted separately, the declaration exists in two versions – reduced (adopted
by practitioners) and extended (adopted by academics), although nine ethicalprinciples have the same wording in both versions.
The paper provides authors’ translation into Ukrainian language oftwo versions of the Global Declaration on the Ethical Principles of Social
Work (adopted by the International Federation of Social Workers andthe International Association of Schools of Social Work) and discusses thechallenges of application of the new ethics principle into the Ukrainian social
work practice.

ВступДискусії щодо професійної етики в соціальній роботі тривали роками і зміст етичних концепцій
трансформувався, змінювався, набував нових значень [18]. Зумовлене це як фаховим розвитком самої
соціальної роботи, завдання та пріоритети якої уточнювались і ставали дедалі більш соціетальноорієнтованими [8], так і тим, що етика, за твердженням Д. Лантоса, – це «жива істота і, як і всі живіістоти, розвивається та адаптується» [19].
Професійна етика як система моральних норм, вироблених у межах професійного співтовариства,закріплюється у фахових документах, а її дотримання регулюється фаховими організаціями. В Україні
розвиток професійної соціальної роботи і, зокрема, її етичних засад носить навздогінний характер. Як засвідчують публікації, працівники соціальної сфери мало обізнані з етичними стандартами,мають специфічну систему професійних цінностей, а представники наукової спільноти послуговуються
застарілою інформацією щодо міжнародного фахового регулювання [2-4; 9].
Цей матеріал знайомить із тим, які документи ухвалювали міжнародні професійні асоціації
соціальних працівників щодо етики соціальної роботи, представляє переклад ухвалених влітку
2018 р. документів, що містять перелік етичних принципів та пояснення до них. Матеріал підготовленийна основі аналізу відповідних документів та особистого досвіду участі автора як члена Ради директорів
Міжнародної асоціації шкіл соціальної роботи (МАШСР) у фахових дискусіях щодо розвитку соціальної
роботи.

Ухвалення міжнародних документів щодо етики соціальної роботиУ вітчизняній літературі під час обговорення етичних аспектів соціальної роботи використовують
текст документа «Етика соціальної роботи: принципи і стандарти» («Ethics of Social Work – Principles
and Standards»), схваленого Міжнародною федерацією соціальних працівників (МФСП) у 1994 р. [25].
Документ складається з преамбули, в якій стисло обґрунтовано важливість етичної обізнаності якскладової частини професійної практики соціальних працівників, а також «Міжнародної Декларації
етичних принципів соціальної роботи» і «Міжнародних етичних стандартів соціальних працівників».
У «Міжнародній Декларації етичних принципів соціальної роботи» було сформульовано дванадцять
етичних принципів професії соціального працівника. Наприклад, перший принцип стверджував таке:«Кожна людина є унікальною цінністю, на яку слід зважати і ставитися до неї з повагою». Цей принцип
відповідає категоричному імперативу І. Канта, який він вважав вищим принципом етики. Його зміст
71Тетяна Семигіна

полягає в тому, щоб ставитися до людини як до мети, а не як до засобу» [1, c.183]. Принципи, визначені
документом «Етика соціальної роботи: принципи і стандарти», значною мірою індивідуалістичноорієнтовані.
У 2004 р. на заміну документа «Етика соціальної роботи: принципи і стандарти» МФСП та МАШСР
ухвалили документ «Етика соціальної роботи, декларація принципів» («Ethics in Social Work, Statementof Principles») [11]. У другому розділі цього документу в якості вихідного пункту подається визначення соціальної роботи, ухвалене окремо МФСП та МАШСР у 2000 р., в якому наголошено на принципах прав людини та соціальної справедливості. У третьому розділі вміщено посилання на різні
декларації та конвенції з прав людини, що стосуються соціальної роботи. У четвертому розділі викладено загальні етичні принципи в рамках двох основних підрозділів: 1) права людини та гідність і2) соціальна справедливість. У підсумковій частині представлені деякі основні рекомендації щодоетичної поведінки в соціальній роботі, які, як очікувалось, будуть далі розвинуті у національних
етичних кодексах.
На думку МФСП та МАШСР, спільна декларація етичних принципів була покликана заохочувати
соціальних працівників у всьому світі до роздумів про виклики та дилеми, з якими вони стикаються,та до прийняття етично обґрунтованих рішень про те, як діяти у кожному окремому випадку.
У 2014 році МФСП та МАШСР ухвалили Глобальне визначення соціальної роботи (Global Definitionof Social Work) [12]. Цей документ витлумачує завдання, принципи, ключові теоретичні концепції
соціальної роботи. Одночасно з ухваленням нового визначення МАШСР ініціювала перегляд документа «Етика соціальної роботи, декларація принципів» [11], ухваленого 2004 р., та створення спільної
робочої групи МАШСР та МФСП, співголова якої від МАШСР – В. Сьюпол (Південна Африка), співголовавід МФСП – Д. Хобді (США).
Розробники нового документу взяли до уваги визначення з документу «Глобальні пріоритети
соціального розвитку та соціальної роботи» (2012 р.) [7], згідно з яким зусилля фахових міжнародних
організацій із соціальної роботи мають бути зосереджені на таких ключових сферах: 1) сприяння
соціальній та економічній рівності; 2) обстоювання гідності та цінності людей; 3) сприяння стабільності
навколишнього середовища; 4) зміцнення визнання важливості людських відносин (зокрема, у сфері
праці). Важливими для робочої групи також виявились документи МФСП. Це, зокрема, декларація «Рольсоціальної роботи у розбудові реальної демократії» (2016 р.) [27], в якій йшлося про те, що «соціальні
працівники, коли вони організовані та діють як колективний агент, здатні створювати альянси табрати участь у громадських рухах для побудови нового суспільного ладу без панування та експлуатації».
Також робоча група зважала на документ «Роль соціальної роботи у системах соціального захисту:універсальні права на соціальний захист» (2016 р.) [26], відповідно до якого роль соціальних працівників
полягає у сприянні солідарності та залученню громад до розробки систем, які стануть всеохопними,інклюзивними для всіх людей і в яких до людей будуть ставитись із повагою, а також у забезпеченні
дотримання прав людини та соціальної справедливості. Як бачимо, у цих документах, що ґрунтуютьсяна філософії соціального конструктивізму, ідеться про посилення політичності соціальної роботи.
Процес формулювання нових етичних принципів відбувався досить неоднозначно й болісно. Давалися взнаки давні інституційні непорозуміння між двома організаціями (що спричинились до створення
спеціальної освітньої комісії МФСП на противагу МАШСР [17]). Крім того, у регіональних та національних
асоціацій шкіл соціальної роботи виявились різні розуміння сутності та меж соціальної роботи. Наприклад, Латиноамериканська асоціація освіти та досліджень у сфері соціальної роботи, яка об’єднує
понад 100 навчальних закладів із 20 країн, оприлюднила відкритий лист МФСП та МАШСР, де, зокрема, містились вимоги додати до міжнародних етичних принципів діяльність соціальних працівників усоціальних рухах і боротьбу за класову справедливість [10]. Деякими членами робочої групи це булорозцінено як марксистська риторика, що, між іншим, набуває дедалі більшої популярності в дискурсі
72Вісник АПСВТ, 2019, №1

міжнародних фахових асоціацій соціальних працівників і спричинює радикалізацію соціальної роботи
[22].
Учасники робочої групи майже два роки узгоджували текст документу, консультувались із практиками та дослідниками, але так і не спромоглись дійти згоди. Як пояснила співголова робочої групи
В. Сьюпол, МАШСР наполягала на тому, що новий документ має слугувати трампліном для обговорення
визнання західної гегемонії у практиці навчання, освіті та досліджень у соціальній роботі й сприяти
деколонізації, забезпеченню контекстуальної актуальності цієї професійної діяльності: «Деколонізація
мислення та практики, протидія західній гегемонії є критичною для всіх викладачів соціальної роботи,дослідників та практиків незалежно від географічного розташування в світі» [23]. Водночас МФСП просила вилучити з тексту твердження, що стосуються деколонізації або винести це питання у примітки.
Зрештою, у липні 2018 р. було ухвалено «Глобальну декларацію етичних принципів соціальної
роботи» (Global Social Work Statement of Ethical Principles). Проте, насправді, співіснують два різних
тексти – версія МФСП та версія МАШСР (кожна організація ухвалювала їх самостійно на своїх вищих
зборах). В їх основі – однакові дев’ять принципів етики, підтриманих як практиками, так і академічною
спільнотою (див. табл. 1).
Табл. 1. Етичні принципи соціальної роботи (2018 р.)Назва принципу англійською мовою

Назва принципу українською мовою

Recognition of the Inherent Dignity of Humanity Визнання гідності людини
Promoting Human RightsСприяння правам людини

Promoting Social JusticeСприяння соціальній справедливості

Promoting the Right to Self-DeterminationСприяння праву на самовизначення

Promoting the Right to ParticipationСприяння праву на участь

Respect for Confidentiality and PrivacyПовага конфіденційності та приватності

Treating People as Whole PersonsСтавлення до людей як до цілісних індивідів

Ethical Use of Technology and Social MediaЕтичне використання технологій та соціальних
медіа

Professional IntegrityПрофесійна доброчесність

Джерело: складено на основі документів МФСП [14] та МАШСР [13]Слід зауважити, що МФСП ухвалила коротшу версію декларації, у той час як МАШСР додала
більше пояснень до кожного з принципів і залишила в ній ідею деколонізації соціальної роботи. Обидві
організації визнають, що їхня глобальна заява може не відображати особливості національної аборегіональної контекстної реальності й закликають до ухвалення етичних стандартів на національномута регіональному рівнях, які б базувались на ключових ідеях нової декларації.
Далі наведено авторський переклад обидвох документів фахових міжнародних організацій ізсоціальної роботи.
73

Тетяна Семигіна

Глобальна декларація етичних принципів соціальної роботи
(Міжнародної федерації соціальних працівників) [14]1
Ця Декларація етичних принципів (далі в тексті – Декларація) слугує загальною основою длясоціальних працівників для досягнення найвищих стандартів професійної доброчесності.
Ухвалюючи цю Декларацію, ми – практики соціальної роботи, викладачі, студенти та дослідники –підтверджуємо наші зобов’язання підтримувати основні цінності та принципи професійної соціальної
роботи, викладені в цій Декларації.
Існує низка цінностей та етичних принципів, які впливають на нас, соціальних працівників;ця реальність була визнана у глобальному визначенні соціальної роботи, схваленому Міжнародною
Федерацією соціальних працівників у 2014 році, яке дістало розвою та посилення на регіональномута національному рівнях.
Всі політичні документи та процедури МФСП, включно з визначенням соціальної роботи, спираються на ці принципи.
Соціальна робота – це базована на практиці професія та академічна дисципліна, яка сприяє
соціальним змінам та розвитку, соціальній згуртованості, активізації та звільненню людей. Центральне
місце в соціальній роботі посідають принципи соціальної справедливості, прав людини, колективної
відповідальності і поваги до різноманітності. Підкріплена теоріями соціальної роботи, соціальнихі гуманітарних наук, а також місцевими знаннями, соціальна робота залучає людей і структури длявирішення життєвих проблем та покращення добробуту.
Принципи
1. Визнання гідності людини
Своїм ставленням, словами та вчинками соціальні працівники визнають і поважають природжену,невід’ємну гідність та цінність усіх людей. Ми поважаємо всіх людей, але ми кидаємо виклик переконанням та діям тих, хто знецінює або стигматизує себе чи інших осіб.
2. Сприяння правам людини
Соціальні працівники підтримують фундаментальні та невід’ємні права всіх людей і сприяють їм.
Соціальна робота базується на повазі до природженої цінності та гідності всіх людей, на повазі доіндивідуальних і соціальних / громадянських прав, що з них випливають. Соціальні працівники часто
працюють з людьми, щоб знайти відповідний баланс між конкурючими правами людини.
3. Сприяння соціальній справедливості
Соціальні працівники несуть відповідальність за залучення людей до досягнення соціальної
справедливості у суспільстві в цілому та стосовно людей, з якими вони працюють. Це означає:3.1. Протистояння дискримінації та інституційному гнобленню
Соціальні працівники сприяють соціальній справедливості у суспільстві в цілому та стосовно людей, з якими вони працюють.
Соціальні працівники кидають виклик дискримінації, яка, зокрема, зумовлена, віком,правоздатністю, громадянським статусом, класом, культурою, етнічною приналежністю, гендером,гендерною ідентичністю, мовою, національністю/громадянством (чи відсутністю громадянства), думками, іншими фізичними характеристиками, фізичними або розумовими здібностями, політичними пере-1Авторський переклад з англійської мови.

74Вісник АПСВТ, 2019, №1

конаннями, бідністю, расою, статусом відносин, релігією, статтю, сексуальною орієнтацією, соціальноекономічним станом, духовними настановами, структурою сім’ї тощо.
3.2. Повага до різноманітності
Соціальні працівники працюють над посиленням інклюзивних громад, які поважають етнічнута культурну різноманітність суспільств, беручи до уваги індивідуальні, сімейні, групові відмінностіта відмінності між громадами.
3.3. Доступ до справедливих ресурсів
Соціальні працівники захищають ідею справедливого розподілу ресурсів та багатства і працюютьнад тим, щоб забезпечити доступ до них.
3.4. Протистояння несправедливій політиці та практиці
Соціальні працівники працюють, щоб привернути увагу своїх роботодавців, політиків та суспільствадо тих ситуацій, коли політика та ресурси є неадекватними, або коли політика та практика є жорсткими, несправедливими або шкідливими. При цьому соціальні працівники не повинні зазнавати покарань.
Соціальні працівники повинні знати про ситуації, які можуть загрожувати їхній власній безпеці,і в таких умовах повинні робити розумний вибір. Соціальні працівники не змушені діяти, коли опиняються у ситуаціях, що становлять для них ризик.
3.5. Розвиток солідарності
Соціальні працівники активно працюють у громадах і разом з колегами всередині та за межами
професійного середовища утворюють мережі солідарності, щоб працювати над трансформаційними
змінами, формуванням інклюзивного та відповідального суспільства.
4. Сприяння праву на самовизначення
Соціальні працівники поважають і підтримують право людей приймати власні рішення та робити
вибір, якщо це не загрожує правам та законним інтересам інших людей.
5. Сприяння праву на участь
Соціальні працівники працюють над зміцненням самооцінки та можливостей людей, сприяючиїх повній участі у всіх аспектах ухвалення рішень та дій, які впливають на їхнє життя.
6. Повага конфіденційності та приватності
6.1. Соціальні працівники поважають права людей на конфіденційність та недоторканість приватного життя, працюють у відповідності до цих прав, якщо тільки не існує ризику заподіяння шкоди собісамому чи іншим особам або інших обмежень, установлених законом.
6.2. Соціальні працівники інформують людей, з якими вони співпрацюють, щодо таких обмежень
конфіденційності та недоторканості приватного життя.
7. Ставлення до людей як до цілісних індивідів
Соціальні працівники визнають біологічні, психологічні, соціальні та духовні аспекти життя людей,розуміють їх і ставляться до всіх людей як до цілісних індивідів. Таке визнання використовується дляформулювання холістичних, цілісних оцінок, а також втручань з повною участю людей, організаційта громад, з якими співрацюють соціальні працівники.
8. Етичне використання технологій та соціальних медіа
8.1. Етичні принципи цієї Декларації застосовують до всіх контекстів практики соціальної роботи,освіти та досліджень, незалежно від того, пов’язано це з прямим особистим контактом чи з використанням цифрових технологій та соціальних медіа.
75

Тетяна Семигіна

8.2. Соціальні працівники повинні усвідомлювати, що використання цифрових технологій тасоціальних медіа може загрожувати дотриманню багатьох етичних стандартів, зокрема, таких як повага
приватності та конфіденційності, недопущення конфлікту інтересів, компетентність, належне ведення
документації тощо, і тому повинні отримати необхідні знання та навички для протистояння неетичній
практиці при використанні технологій.
9. Професійна доброчесність
9.1. Щоб відповідати цій Декларації національні асоціації та організації зобов’язані розробляти тарегулярно оновлювати власні кодекси етики або етичні рекомендації з огляду на місцевий контекст.
Національні організації також зобов’язані інформувати соціальних працівників та школи соціальної
роботи про цю Декларацію етичних принципів та про свої етичні принципи. Соціальні працівники
повинні діяти відповідно до чинного етичного кодексу або керівних принципів у своїй країні.
9.2. Соціальні працівники повинні мати необхідну кваліфікацію, а також розвивати та підтримувати
необхідні навички та компетенції для виконання своєї роботи.
9.3. Соціальні працівники підтримують мир та ненасильство. Соціальні працівники можуть
працювати разом з військовослужбовцями задля гуманітарних цілей, сприяти миру та відновленню.
Соціальні працівники, які працюють у межах військового або миротворчого контексту, повинні
завжди спрямовувати свої зусилля на підтримання гідності та самостійності людей. Соціальні
працівники не повинні допускати, щоб їхні знання та навички використовувались для негуманних цілей,таких як катування, військовий нагляд, тероризм чи конверсійна (репаративна) терапія, і вони, виконуючи професійні чи приватні дії, не повинні використовувати зброю проти людей.
9.4. Соціальні працівники повинні діяти чесно. Це включає в себе не зловживання владними
повноваженнями та відносинами довіри з людьми, з якими вони співпрацюють; вони визнають межіміж особистим та професійним життям і не зловживають своїм становищем для отримання особистої
матеріальної вигоди або наживи.
9.5. Соціальні працівники визнають, що в деяких культурах та країнах надання та отримання
маленьких подарунків є частиною соціальної роботи та культурного досвіду. У таких ситуаціях це маєбути згадано у кодексі етики країни.
9.6. Соціальні працівники зобов’язані вживати необхідних заходів, щоб професійно і особисто
піклуватися про себе на робочому місці, у приватному житті та суспільстві.
9.7. Соціальні працівники визнають, що вони несуть відповідальність за свої дії перед людьми,з якими вони працюють; власними колегами; своїми роботодавцями; професійними асоціаціями,а також згідно із місцевим, національним та міжнародним законодавством; і ці різні зобов’язання
можуть суперечити одне одному, що має бути обговорено задля мінімізації завдання шкоди всімособам. Рішення завжди повинні ґрунтуватись на емпіричних доказах; практичній мудрості; а такожна етичних, правових та культурних міркуваннях. Соціальні працівники повинні бути готовими прозоро
пояснити причини прийнятого рішення.
9.8. Соціальні працівники та їхні роботодавці працюють над створенням таких умов на робочому
місці та в їхніх країнах, за яких можливі обговорення, оцінка та дотримання принципів, визначених
цією Декларацією та національними кодексами. Для ухвалення етично обґрунтованих рішень соціальні
працівники та їхні роботодавці беруть участь у дебатах і сприяють дискусіям.

76Вісник АПСВТ, 2019, №1

Глобальна декларація етичних принципів соціальної роботи
(Міжнародної асоціації шкіл соціальної роботи) [13]2
Ця Декларація етичних принципів (далі в тексті – Декларація)3 розроблена для того, щоб сприяти прагненням соціальних працівників4 дотримуватись найвищих можливих стандартів етичної практики завдяки постійним дебатам, саморефлексії, готовності мати справу з двозначностями та брати
участь у етично прийнятному процеси ухвалення рішень для досягнення етичних результатів. Кожен ізпринципів цієї Декларації слід розглядати в комплексі з іншими, а не сам по собі.
Ця Декларація визначає нашу відданість цінності тих людей, з якими співпрацюють соціальні
працівники. Ухвалюючи цю Декларацію, ми – практики соціальної роботи, викладачі, студенти тадослідники – підтверджуємо наші зобов’язання підтримувати основні цінності та принципи професійної
соціальної роботи, викладені в цій Декларації. Такі документи, як ця Декларація, найкраще працюють, коли вони віддзеркалюють моральний імпульс соціального працівника; зобов’язання не зашкодити, сприяти соціальній справедливості; визнання природженої гідності людини, її універсальних іневід’ємних прав.
Визнаючи вразливість як власну, так і людей, з якими ми співпрацюємо або від імені яких мипрацюємо, ця Декларація розроблена так, щоб охопити різні рівні відповідальності: перед особами,сім’ями, групами та громадами, з якими ми співпрацюємо; перед собою, організаціями, в яких мипрацюємо; і ширшим суспільством, в якому здійснюються освіта, практика та дослідження соціальної
роботи.
Ми усвідомлюємо потребу фундаментального, концептуального переходу від визначення людської
гідності, насамперед у контексті автономії, до визнання інтерсуб’єктивності та взаємозв’язку людської
гідності та прав людини. Ми як людські істоти є далекими від тих автономних та незалежних істот, якими нас конструюють ліберальні теорії, натомість ми вбудовані в суспільства та залежні від суспільних
соціально-політичних, економічних та культурних структур та звичаїв. Вразливість є універсальною частиною людського стану. Це не заперечує здатності людей до визволення на особистому та політичному
рівнях, а також відповідальності соціально-політичних, економічних та культурних систем у за забезпечення розвитку та добробуту.
• Соціальні працівники визнають політичний вимір професії, який зумовлений владою та повноваженнями, наданими їм державою, для вчинення дій разом з людьми або від їхнього імені, в межах
етичних принципів професії.
• Соціальна робота як професія є динамічною, має критичний характер і пов’язана з людьми тарізноманіттям їхнього оточення або середовища. Існує цілий шерег цінностей та етичних принципів, якіінформують нас як соціальних працівників. Цю реальність визнано в глобальному визначенні соціальної
роботи від 2014 року, яке дістало розвою та посилення на регіональному та національному рівнях. Таксамо ця Декларація може бути посилена та/або адаптована на національному та/або регіональному
рівнях, якщо ці зміни відповідають намірам та духу цієї Декларації.
• Для досягнення етичних імперативів організації роботодавців соціальних працівників, освітніта науково-дослідні установи повинні працювати над здійсненням заходів та над можливостями для
2Авторський переклад з англійської мови.
3
Прим. в тексті оригіналу: Ця Декларація є: а) результатом розгляду зворотного зв'язку, отриманого під часконсультацій; б) спробою протистояти західній гегемонії в практиці соціальної роботи, освіті та дослідженні; і в) намаганням
деколонізувати фахові пріоритети.
4
Прим. в тексті оригіналу: Поняття "соціальний працівник" включає викладачів соціальної роботи, студентів,дослідників та практиків; воно стосується тих категорій соціальних працівників, яких у різних контекстах називають по-іншому:молодіжні працівники, фахівці з розвитку громад, фахівці з опіки над дітьми , службовці пробації та службовці соціального
забезпечення, за винятком випадків, коли такі категорії є окремими та незалежними від соціальної роботи, і можуть мати власні
кодекси етики.

77Тетяна Семигіна

розвитку. Не тільки соціальні працівники повинні дотримуватись етичної практики; організації повинні
виконувати свої зобов’язання, підтримуючи етичну практику5.
• Ця Декларація бере як відправну точку документ «Глобальне визначення соціальної роботи» за
2014 рік, в якому сказано: «Соціальна робота – це базована на практиці професія та академічна дисципліна,яка сприяє соціальним змінам та розвитку, соціальній згуртованості, активізації та звільненню людей.
Центральне місце в соціальній роботі посідають принципи соціальної справедливості, прав людини,колективної відповідальності і поваги до різноманітності. Підкріплена теоріями соціальної роботи,соціальних і гуманітарних наук, а також місцевими знаннями, соціальна робота залучає людей і структури для вирішення життєвих проблем та покращення добробуту».
Принципи
1. Визнання гідності людини
1.1. Визнаючи природжену гідність усіх людей, соціальні працівники прагнуть до емпатійних
відносин і буття для Іншого6 (людини, з якою соціальні працівники працюють або від імені якої діють)однією з основ етичної практики, де соціальний працівник надає унікальному Іншому ті права, якимивін володіє Сам. Ідея полягає в тому, щоб поводитися з усіма людьми, як вони хочуть, щоб до нихставились, і як би ми хотіли, щоб ставились до нас.
1.2. Своїм ставленням, словами та вчинками соціальні працівники визнають і поважають природжену, невід’ємну гідність та цінність усіх людей. Це вимагає здатності відрізняти беззастережне позитивне ставлення до людей від ставлення до тих настанов і поведінки людей та/або соціально-політичнихі культурних контекстів, які можуть потребувати змін. Ми поважаємо людей, але ми кидаємо виклик
переконанням та діям тих людей, які знецінюють або стигматизують себе чи інших.
1.3. Соціальні працівники визнають, що необхідність диференціації, поясненої в п.1.2, вимагає
критично рефлексивної практики. Як соціальні працівники, ми (як і люди, з якими ми спілкуємося)привносимо до робочих відносин нашу історію, біль і радощі, цінності та наші релігійні, духовніта культурні орієнтації. Критичне відображення того, як особисте впливає на професіонала і навпаки,повинно бути основою повсякденної етичної практики.
1.4. Визнання соціальними працівниками сильних сторін та природженої гідності, притаманних
усім людям, супроводжується усвідомленням власної вразливості7 та вразливості тих людей, задля
яких ми працюємо. Розкриття й визнання уразливостей та робота з ними є складовою сильних сторін,джерелом зростання, розвитку та людського процвітання.
2. Сприяння правам людини
2.1. Соціальні працівники визнають і підтримують фундаментальні та невід’ємні права всіх людей, як це відображено в документах та конвенціях з прав людини, таких як Загальна декларація
прав людини; Конвенція про права дитини; Конвенція про ліквідацію всіх форм дискримінації щодожінок; Міжнародний пакт про економічні та культурні права; Міжнародний пакт про громадянські таполітичні права; Конвенція про ліквідацію всіх форм расової дискримінації; Конвенція про права людей
5
Прим. в тексті оригіналу: Agius, A., & Jones, D. N. (2012). Effective and ethical working environments for social work:
The responsibilities of employers of social workers. Bern: International Federation of Social Workers. Retrieved from http://ifsw.
org/policies/effective-and-ethical-working-environmentsfor-social-work-the-responsibilities-of-employers-of-social-workers-3/#.
UFvw6fZeOJc.email
6Прим. в тексті оригіналу: Концепція запозичена з Еммануеля Левінаса. Для Левінаса відповідальність означає бутидоступним для служіння Іншому таким чином, щоб власне життя було справді пов'язане з життям інших людей. Пояснення Себе,для Левіна, починається з Іншого; наші відповіді на виклик Іншого визначають Нас. Див. Levinas, E. (1985) Ethics and Infinity(Translated by R.A. Cohen). Pittsburgh, PA: Duquesne University Press.
7
Прим. в тексті оригіналу: Люди не є розрізненими, ізольованими суб'єктами, де Сам вважається окремим інезалежним від ролей, які виконують люди. Завдяки буттю в світі всі люди мають різний ступінь вразливості. Цей принцип
заперечує поняття соціального працівника як експерта, окремого і нейтрального, і підтримує ідею вразливості, спільної з усімлюдством.

78Вісник АПСВТ, 2019, №1

з інвалідністю; Конвенція про статус біженців; Декларація ООН про права корінних народів; Міжнародна
конвенція про захист прав усіх трудівників-мігрантів та членів їх сімей, а також у міжнародних стандартах праці.
2.2. Соціальні працівники поважають і захищають принцип неподільності прав людини та просувають усі громадянські, політичні, економічні, соціальні, культурні та екологічні права.
2.3. Визнаючи, що культура іноді слугує виправданням для порушення прав людини, соціальні
працівники відіграють роль культурних посередників у досягненні консенсусу, знаходженні належного
балансу між конкуруючими правами людини та захищають права маргіналізованих, стигматизованих,відторгнених, експлуатованих та пригноблених осіб та груп.
2.4. Соціальні працівники визнають, що права людини мають співіснувати з колективною
відповідальністю, а також усвідомленням, що окремі права людини можуть бути реалізовані лише нащоденній основі, коли люди беруть на себе відповідальність один за одного та за навколишнє середовище, і якщо вони працюють над створенням відносин взаємодії у межах спільнот.
2.5. Соціальні працівники надають людям інформацію щодо їхніх прав та підтримують зусилля
людей у реалізації власних прав.
2.6. Соціальні працівники визнають державу як ключового суб’єкта захисту, визнання та здійснення
прав людини.
3. Сприяння соціальній справедливості
Соціальні працівники сприяють соціальній справедливості у суспільстві в цілому та стосовно
людей, з якими вони працюють. Це означає:3.1. Протистояння дискримінації та інституційному гнобленнюа) Соціальні працівники кидають виклик дискримінації, яка, зокрема, зумовлена: фізичними та /або розумовими здібностями, правоздатністю, віком, культурою, гендерною ідентичністю, сексуальною
орієнтацією, расою, етнічною приналежністю, мовою, релігією, духовними настановами, політичними
поглядами, економічним станом, бідністю, класом, структурою сім’ї, статусом відносин та громадянством (чи його відсутністю) тощо.
б) Соціальні працівники усвідомлюють, як ідеологія, закони, політика, нормативні акти, звичаї абопрактика можуть спричиняти нерівність та перешкоджати справедливому ставлення до членів певнихгруп.
в) Соціальні працівники працюють проти інституціоналізованої дискримінації та пригнобленняу всіх їх формах.
3.2. Повага до різноманітностіа) Соціальні працівники працюють над посиленням інклюзивних громад, які поважають етнічнута культурну різноманітність суспільств, беручи до уваги індивідуальні, сімейні, групові відмінностіта відмінності між громадами.
б) Соціальні працівники визнають, що повага і прийняття різноманітності не повинні використовуватися для розширення кордонів морального релятивізму аж до того моменту, коли порушуються права
деяких груп осіб, зокрема право на життя (наприклад, жінок та представників сексуальних, етнічнихі релігійні меншин). Соціальні працівники ставлять під сумнів та кидають виклик тим культурним практикам, які обмежують повне здійснення прав людини.
в) Соціальні працівники визнають, що виявлення та вирішення соціально-економічних проблем якпроблем культури часто означає відмову або применшення основних структурних факторів, що сприяють психосоціальним викликам.

79Тетяна Семигіна

3.3. Доступ до справедливих ресурсіва) Соціальні працівники, визнаючи, що нерівність разом із бідністю являє собою загрозу людському розвитку, захищають ідею справедливого розподілу ресурсів та багатства і працюють над тим, щобзабезпечити доступ до них.
б) Соціальні працівники підтримують право людей на стійкий дохід, який повинен забезпечуватися
шляхом гідної праці та / або загального соціального забезпечення.
3.4. Протистояння несправедливій політиці та практиціа) Соціальні працівники працюють, щоб привернути увагу своїх роботодавців, політиків тасуспільства до тих ситуацій, коли політика та ресурси є неадекватними або коли політика та практикає жорсткими, несправедливими або шкідливими. При цьому соціальні працівники не повинні зазнавати
покарань.
б) Соціальні працівники повинні знати про ситуації, які можуть загрожувати їхній власній безпеці,і в таких умовах повинні робити розумний вибір. Соціальні працівники не змушені діяти, коли опиняються у ситуаціях, що становлять для них ризик.
в) Глобальні організації, такі як МАШСР та МФСП, спільно з роботодавцями соціальних працівників
та / або національними професійними / державними організаціями, зобов’язані оберігати та захищати
соціальних працівників, яким під час професійної діяльності щось загрожує через їхню думку або коливони привертають увагу до несправедливості
3.5. Розвиток солідарності
Соціальні працівники активно працюють у громадах та разом з колегами всередині та за межами
професійного середовища утворюють мережі солідарності, щоб працювати над трансформаційними
змінами, формуванням інклюзивного та відповідального суспільства.
4. Сприяння праву на самовизначення
4.1. Соціальні працівники визнають людей спроможними та самостійними.
4.2. Соціальні працівники поважають і заохочують права людей приймати власні рішення та робити
вибір, якщо це не загрожує правам та законним інтересам інших людей.
4.3. Соціальні працівники визнають, що, хоча окремі особистості визначаються самостійно з тим,що вони думають (можливо, це є найбільш фундаментальна свобода, яку неможливо відібрати), свобода думки не гарантує здійснення права на самовизначення.
4.4. Соціальні працівники визнають, що само собою зрозуміле припущення стосовно права насамовизначення в багатьох ситуаціях заперечує ті соціокультурні, економічні та політичні чинники,які мають пригноблювальний, маргіналізаційний, експлуатаційний, насильницький вплив на людський
розвиток та функціонування.
4.5. Соціальні працівники усвідомлюють становище людей, чиє самовизначення часто обмежене
через різні чинники, зокрема через ті функції контролю, які соціальні працівники здійснюють у таких
сферах, як захист дітей, кримінальне правосуддя, інвалідність та психічне здоров’я.
4.6. Соціальні працівники визнають, що здатність людей діяти стикається зі структурними умовами, і що для ідеального самовизначення потрібні такі ресурси, як гарна освіта, гідна зайнятість, доступдо медичної допомоги, безпечне та стабільне житло, безпека та гарантії, належні санітарні умови,чиста вода, вільне від забруднення навколишнє середовище та доступ до інформації.
4.7. Соціальні працівники визнають, що деякі упередження, а також пригнічення, маргіналізація,експлуатація, насильство та виключення із суспільства можуть бути зумовлені тими соціальнополітичними та культурними дискусіями, які панують у суспільстві.
4.8. Соціальні працівники вважають, що основою щоденної етичної, антипригноблюваної практикиє розробка стратегій розвитку критичного мислення, яке кидає виклик та змінює прийняті як належне
припущення щодо самих себе та людей, з якими ми співпрацюємо.
80Вісник АПСВТ, 2019, №1

5. Сприяння праву на участь
5.1. Соціальні працівники працюють над розвитком самооцінки та можливостей людей, сприяючи їхній повноцінній участі в суспільному житті, а також повній участі в ухвалені рішень та в діях, яківпливають на їхнє життя.
5.2. Соціальні працівники сприяють створенню значущих просторів та процесів участі людей уформулюванні політики.
5.3.Соціальні працівники сприяють інклюзії людей, яких позбавляють можливості брати участь абоотримувати вигоду від ресурсів за різними критеріями, відображеними в п. 3.1.а.
6. Повага конфіденційності та приватності
6.1. Соціальні працівники поважають права людей на конфіденційність та недоторканість приватного життя, працюють у відповідності до цього права.
6.2. Права на конфіденційність та недоторканість приватного життя може бути порушено, якщоіснує ризик заподіяння шкоди самому собі або іншим.
6.3. Соціальні працівники визнають, що право певної людини на конфіденційність та недоторканість
приватного життя обмежується певним нормами, установленими законом.
6.4. Соціальні працівники інформують людей, з якими вони працюють, щодо таких обмежень
конфіденційності та недоторканості приватного життя.
6.5. У деяких культурних контекстах, що характеризуються зосередженням на спільності у громаді,соціальні працівники поважають і дотримуються права людей на спільну конфіденційність, приймають
їхній вибір спільної конфіденційності, якщо це не порушує прав індивідів.
7. Ставлення до людей як до цілісних індивідів
7.1. Соціальні працівники визнають біологічні, психологічні, соціальні та духовні аспекти життя
людей, розуміють їх і ставляться до всіх людей як до цілісних індивідів. Таке визнання використовуєтьсядля формулювання холістичних, цілісних оцінок, а також втручань з повною участю людей, організаційта громад, з якими співпрацюють соціальні працівники.
7.2 Для досягнення цілісних, сприятливих результатів соціальні працівники співпрацюють з членами міждисциплінарних команд.
8. Етичне використання технологій та соціальних медіа
8.1. Етичні принципи цієї Декларації застосовують до всіх контекстів практики соціальної роботи,освіти та досліджень, незалежно від того, пов’язано це з прямим особистим контактом чи з використанням цифрових технологій та соціальних медіа8.
8.2. Соціальні працівники повинні усвідомлювати, що використання цифрових технологійта соціальних медіа може стати певною загрозою принципам конфіденційності та приватності, а також
вживати щодо цього потрібних запобіжних заходів. Поінформована згода має зробити зрозумілим такіможливі обмеження конфіденційності та приватності.
8.3. Соціальні працівники вважають, що перевірка ідентичності користувачів онлайн-послуг, включаючи їх вік та географічне розташування, може стати проблемою, наприклад, коли вони зареєстровані
та / або мають ліцензію на практику в одному місці, коли користувачі в режимі онлайн перебувають за межами юрисдикції, або важко забезпечити, щоб інформовану згоду надавала неповнолітня
особа. Соціальні працівники повинні обговорювати прагматичні та етичні наслідки таких питаньз реєстраційими та/або ліцензійними комісіями.
8
Прим. в тексті оригіналу: Це включає, наприклад, консультування та дослідження через електронну пошту;відеоролики; он-лайн групи самодопомоги або використання Facebook і WhatsApp, які можуть бути використані як самі по собіабо разом з особистою взаємодією.

81Тетяна Семигіна

8.4. Соціальні працівники визнають можливі підводні камені асинхронного спілкування танеперевірену ідентичність осіб, з якими вони працюють, наприклад, коли розкриваються суїцидальні
наміри, сексуальне насильство над дітьми чи насильство в сім’ї. Інтернет-консультування не виключає
зобов’язання працівників соціальних служб звітувати згідно з національними законодавчими вимогамита захищати особу чи інших від потенційної шкоди чи небезпеки.
8.5. Використовуючи групові електронні технології соціальні працівники повинні забезпечити
дотримання принципу інклюзивності (включення), щоб жодна особа не була виключена з участі через
умисне упущення.
8.6. Соціальні працівники не публікують фотографії людей, з якими вони працюють, без їхньої
згоди, і не повинні публікувати зображення дітей без згоди батьків чи законних опікунів.
8.7. Що стосується освіти в галузі соціальної роботи, як це відображено в п. 6.4 Глобальних
стандартів освіти та навчання соціальної роботи, то викладачі повинні забезпечити якісну освітню
програму незалежно від форми викладання У випадку дистанційного чи змішаного режиму навчання,децентралізованого та/або Інтернет навчання, слід запровадити механізми навчання та нагляду намісцевому рівні, особливо в частині проходження практики.
8.8. Соціальний працівник несе відповідальність за надання доказів етичності практики незалежновід способу практики.
9. Професійна доброчесність
9.1. Щоб відповідати цій Декларації національні асоціації та організації зобов’язані розробляти тарегулярно оновлювати власні кодекси етики або етичні рекомендації з огляду на місцевий контекст.
Національні організації також зобов’язані інформувати соціальних працівників та школи соціальної
роботи про цю Декларацію етичних принципів та про свої етичні принципи. Соціальні працівники повинні
діяти відповідно до чинного етичного кодексу або керівних принципів у своїй країні.
9.2. Соціальні працівники повинні мати необхідну кваліфікацію, а також розвивати та підтримувати
необхідні навички та компетенції для виконання своєї роботи.
9.3. Соціальні працівники підтримують мир та ненасильство. Соціальні працівники можуть працювати разом з військовослужбовцями задля гуманітарних цілей, сприяти миру та відновленню. Соціальні
працівники, які працюють у межах військового або миротворчого контексту, повинні завжди спрямовувати свої зусилля на підтримання гідності та самостійності людей. Соціальні працівники не повинні
допускати, щоб їхні знання та навички використовувались для негуманних цілей, таких як катування, військовий нагляд, тероризм чи конверсійна (репаративна) терапія, і вони, виконуючи професійнічи приватні дії, не повинні використовувати зброю проти людей.
9.4. Соціальні працівники повинні діяти чесно. Це включає в себе не зловживання владними повноваженнями та відносинами довіри з людьми, з якими вони співпрацюють; вони визнають межіміж особистим та професійним життям і не зловживають своїм становищем для отримання особистої
матеріальної вигоди або наживи.
9.5. Соціальні працівники визнають, що в деяких культурах та країнах надання та отримання
маленьких подарунків є частиною соціальної роботи та культурного досвіду. У таких ситуаціях це маєбути згадано у кодексі етики країни.
9.6. Соціальні працівники та їхні роботодавці визнають необхідність вживати заходів дляпрофесійного та особистого піклування про себе, щоб запобігти вигоранню, покращити робочі стосунки та результати роботи.
9.7. Соціальні працівники визнають, що вони несуть відповідальність за свої дії перед людьми, зякими вони працюють; власними колегами; своїми роботодавцями; професійними асоціаціями, а також
згідно із місцевим, національним та міжнародним законодавством; і ці різні зобов’язання можуть суперечити одне одному, що має бути обговорено задля мінімізації завдання шкоди всім особам. Рішення
82Вісник АПСВТ, 2019, №1

завжди повинні ґрунтуватись на емпіричних доказах; практичній мудрості; а також на етичних, правових та культурних міркуваннях. Соціальні працівники повинні бути готовими прозоро пояснити причини
прийнятого рішення.
9.8. Соціальні працівники та їхні роботодавці працюють над створенням таких умов на робочому
місці та в їхніх країнах, за яких можливі обговорення, оцінка та дотримання принципів, визначених
цією Декларацією та національними кодексами. Для ухвалення етично обґрунтованих рішень соціальні
працівники та їхні роботодавці беруть участь у дебатах і сприяють дискусіям.

Прикінцеві міркування
Процес формування глобальних етичних принципів соціальної роботи не можна вважати лінійним.
Він радше є синергетичним, адже етичні засади соціальної роботи обговорюють на різних інституційних
рівнях – від конкретних соціальних закладів до міжнародних фахових утворень. Документи останніх
стають основою для формування національних візій щодо професійної етики в соціальній роботі, і,навпаки, національні реалії (чи навіть особисті візії розробників текстів) впливають на міжнародні
стандарти.
Співставлення міжнародних етичних стандартів, ухвалених у 1994, 2004 та 2018 рр., свідчить,що фахова соціальна робота в світі рухається за траєкторією розвиткової (девелопментської)моделі [20] та спирається на цінності, які Р. Інглегарт [16] відносив до постматеріалістичних,постмодерністських. Також більше уваги приділено питанням соціальної згуртованості, протидії
суспільним стереотипам, запобіжним заходам під час використання новітніх технологій. Таким чином
соціальна робота як професія прагне здолати свій «напівфаховий статус» допоміжної професії [28],яка подекуди демотивує клієнтів від змін [15]. Водночас нові етичні стандарти орієнтують на визнання
локального контексту й звертають увагу на недоцільність сліпого копіювання закордонного
досвіду, прямо (у версії МАШСР) чи опосередковано (у версії МФСР) протистоять «професійному
імперіалізму» [21].
В нашій країні є чинним документ «Етичний кодекс спеціалістів із соціальної роботи України»(затверджений наказом Міністерства у справах сім’ї, молоді та спорту від 2005 р.), побудованийще на використанні етичних принципів документу 1994 р. Хоча визначені документом етичні
принципи діяльності (повага до гідності кожної людини; пріоритетність інтересів кожної людини;толерантність; довіра і взаємодія у розв’язанні проблем клієнта; доступність послуг; конфіденційність;дотримання норм професійної етики) [6] у цілому видаються прийнятними, проте назагал вони консервують вітчизняну практику у парадигмі соціальної підтримки (того, що в закордонній літературі дістало
назву «велфарізму» [24]) і цінностей матеріалістичних. Cхожа ситуація спостерігається у країнах,де права людини, на яких ґрунтуються етичні стандарти як 2004 р., так і 2018 р., не визнаються якцінність і дороговкази в діяльності соціальних працівників [29; 30].
Пошук через Google не дає варіантів українського перекладу більш просунутих порівняноз документом 1994 р. міжнародних етичних стандартів 2004 р. Водночас російськомовний
переклад доступний в окремих українських виданнях, причому практичних, а не академічних (див. якприклад [5]).
Отже, спостерігаємо в Україні певну відсталість від глобальних процесів впровадження нових
етичних принципів соціальної роботи, які – до певної міри – змінюють ідеологію фаху, роблять йогобільш емансипативним і соціетальним. Хочеться сподіватись, що декларація МФСП і МАШСР не повторить долю документу 2004 р. і не буде проігнорована академічною спільнотою, а натомість увійде донавчальних програм і буде інтерналізована українським фаховим співтовариством.

83Тетяна Семигіна

Перелік використаної літератури та джерел інформації
1. Вступ до соціальнї роботи: Навч. посібник / За ред. Семигіної Т. В., Миговича І. І. Київ:Академвидав, 2005. 304 с.
2. Енциклопедія для фахівців соціальної сфери / За заг. ред. І. Д. Звєрєвої. Київ, Сімферополь:Універсум, 2012. 536 с.
3. Заєць І.В.Світоглядні детермінанти у роботі фахівця із соціального забезпечення: Магістерська
робота / Тернопільський національний економічний університет, 2018. URL: http://dspace.tneu.
edu.ua/bitstream/316497/27534/1/%D0%97%D0%B0%D1%94%D1%86%D1%8C.pdf (дата звернення
1.10.2018)4. Зозуляк-Случик Р., Радкевич О. Деонтологія соціальної роботи як складова професійно-етичної компетенції майбутніх фахівців // Вісник Черкаського університету: педагогічні науки. 2017.
№ 3. С. 36-41. URL: http://ped-ejournal.cdu.edu.ua/article/view/1531 (дата звернення 1.10.2018)5. Крок назустріч: довідник для людей похилого віку. Хмельницький, 2013. 108 с. URL: http://www.
hesedbesht.org.ua/wp-content/uploads/2016/01/9a6b1fa987156d6484e1048568f710b0.pdf(датазвернення 15.10.2018)6. Про затвердження Етичного кодексу спеціалістів із соціальної роботи України: Наказ Міністерствау справах сім’ї, молоді та спорту від 9.9.2005 р. № 1965. URL: http://zakon.rada.gov.ua/rada/
show/v1965643-05 (дата звернення 15.10.2018)7. Семигіна Т. В. Глобальні пріоритети соціального розвитку: імперативи для політики і практики // Наукові записки НаУКМА: Психологічні, педагогічні науки та соціальна робота. 2013. Т. 149.
С. 57-61.
8. Семигіна Т.В. Міжнародна соціальна робота: глобальні пріоритети соціального розвитку і новевизначення соціальної роботи // Вісник АПСВ. 2015. № 1-2. С. 6-11.
9. Шумик А.М., Тополь О.В. Етика професійного спілкування фахівця із соціальної допомоги //Суспільство і особистість у сучасному комунікаційному дискурсі : матеріали Всеукр. наук.-практ.
конф., 9–10 квітня 2018 р. / редкол. : В. Л. Погребна, Н. В. Островська, І. Ю. Тонкіх та ін. Дніпро:ЛІРА, 2018. С. 553-557.
10. Burgos N. Open letter / Letter to members of the IASSW Board of Directors. 2018. 27 June [Unpublished].
11. Ethics in Social Work, Statement of Principles / IFSW, IASSW, 2004. URL: https://www.iassw-aiets.
org/wp-content/uploads/2015/10/Ethics-in-Social-Work-Statement-IFSW-IASSW-2004.pdf(датазвернення 15.10.2018)
12. Global Definition of Social Work / IFSW, IASSW, 2014. URL: https://www.iassw-aiets.org/globaldefinition-of-social-work-review-of-the-global-definition/ (дата звернення 15.10.2018)
13. Global Social Work Statement of Ethical Principles /IASSW, 2018. URL: https://www.iassw-aiets.
org/2018/04/18/global-social-work-statement-of-ethical-principles-iassw/(датазвернення
15.10.2018)
14. Global Social Work Statement of Ethical Principles /IFSW, 2018. URL: https://www.ifsw.org/
global-social-work-statement-of-ethical-principles
15. Illich I. Disabling professions. New Hampshire: Marion Boyars Publishers, 1977. 128 р.
16. Inglehart R.F, Welzel С. Modernization, cultural change, and democracy: the human development
sequence. New York: Cambridge University Press, 2005. 344 р.
17. Interim Education Commission / IFSW. URL: https://www.ifsw.org/ifsw-commissions/interimeducation-commission/ (дата звернення 10.11.2018)
18. Klein K. J. Evolution of Social Work Ethics // Social work. 1999. Vol. 44(4). P. 397-398, DOI: 10.1093/
sw/44.4.39
19. Lantos J. D. What We talk about When We talk about ethics // Hastings Center Report. 2014. Vol.
44(1). P. 40-44. DOI: 10.1002/hast.269.
20. Lovelock R., Lyons, K., Powel J. Reflecting on Social Work - Discipline and Profession. London:
Routledge, 2017. 262 p.
21. Midgley J. Professional imperialism: Social work in the third world. London: Heinemann, 1981. 191 p.
22. Radical Social Work Today: Social Work at the Crossroads/ Ed. by M. Lavalette. Portland: Policy Press,
2011. 236 р.
84Вісник АПСВТ, 2019, №1

23. Sewpaul V. Letter to members of the IASSW Board of Directors. 2018. 3 April [Unpublished].
24. Simpkin M. Trapped within welfare: Surviving social work. London, Macmillan, 1979. 171 p.
25. The Ethics of Social Work –Principles and Standards / IFSW, 1994. URL: http://raulpage.org/koolitus/

ethics1994.html (дата звернення 15.10.2018)
26. The Role of Social Work in Social Protection Systems: The Universal Right to Social Protection /IFSW, 2016. URL: https://www.ifsw.org/the-role-of-social-work-in-social-protection-systems-theuniversal-right-to-social-protection/ (дата звернення 15.10.2018)
27. The social work role in building real democracy: Statement / IFSW, 2016. URL: https://www.ifsw.org/
the-social-work-role-in-building-real-democracy/ (дата звернення 15.10.2018)
28. Toren N. Social work: The case of a semi‐profession. Beverly Hills: Sage, 1972. 264 p.
29. Yu N. Interrogating social work: Philippine social work and human rights under martial law //International Journal of Social Welfare. 2006. Vol. 15. P. 257–263.
30. Yuen‐Tsang A, Wang S. Tensions confronting the development of social work education in China:
Challenges and opportunities // International Social Work. 2002. Vol. 45. P. 375–388.

85