REPERE METODOLOGICEPRIVIND FORMELE DE ORGANIZARE A
ACTIVITĂȚILOR EXTRAȘCOLARE ÎN
INSTITUȚIILE DE ÎNVĂȚĂMÂNT
GENERALÎN ANUL DE STUDII 2022-2023Chișinău 20221

ArgumentÎn şcoala contemporană, eficienţa educaţiei depinde de gradulîn care se pregăteşte elevul pentru participarea la dezvoltarea de sineşi de măsura în care reuşeşte să pună bazele formării personalităţii
copiilor, iar aceasta se produce atât în cadrul orelor de curs, cât şiîn afara lor, adică prin activităţi extraşcolare. Complexitatea
finalităţilor educaţionale impune îmbinarea activităţilor curriculare
cu cele extraşcolare. În acest context, învăţământul are misiunea dea forma elevii sub aspect psihointelectual, fizic şi socioafectiv,
pentru o cât mai efectivă integrare socială.
Meseria de învăţător/ profesor/ conducător de cerc (n.n.)/manager/ director adjunct într-o instituție de învățământ extrașcolarurmăreşte obiective deosebite: pregătirea copiilor şi tinerilor dinpunctul de vedere academic şi al pregătirii lor pentru viaţă.
Schimbările continue care se produc în mediul social,
particularităţile curricula, diferenţele individuale între copii, fac ca
această muncă să fie interesantă, dar și solicitantă pentru cadru
didactic.
Copiii au nevoie de acţiuni care să le extindă lumea spirituală,să le împlinească setea de cunoaștere, să le creeze stări de emoţie
profundă, descoperind, apreciind, formându-şi propriile convingeri,
atitudini, comportamente, de aceea activităţile extraşcolare vizează
curricula extinsă, oferind copilului noi oportunităţi şi situaţii deînvăţare. Neavând un spectru al activităţilor rigid, impus, activităţile
extraşcolare oferă o mare libertate de construcţie a învăţării.
Activităţile extrașcolare, în general, au cel mai larg şi divers caracterinterdisciplinar, oferă cele mai eficiente modalităţi deformare/dezvoltare a caracterului copiilor încă din clasele primare,deoarece prezintă factori şi modalităţi educative apreciate de copii
și tineri, accesibile sufletelor acestora.

2 Activitatea extrașcolară – componentă a educației
nonformale
Activitatea extraşcolară ca fenomen educaţional prezintă oserie de particularităţi şi se supune unor exigenţe pedagogice
specifice pe care noi, dascălii, trebuie să le cunoaştem şi să ţinem
cont de ele. Ea permite folosirea eficientă şi plăcută a timpului liber
al elevilor, dezvoltarea vieţii asociative, dezvoltarea capacităţilor dea lucra în grup şi de a coopera în rezolvarea unor sarcini complexe,dezvoltarea voinţei şi formarea trăsăturilor pozitive de caracter.
Iniţial, ideea activităţilor extraşcolare era menită să ofere
copilului alternativa educației și învățământului nonformal în școalăși în afara școlii. Aceste activităţi oferă copilului posibilitatea să semişte, să se exprime liber, să facă lucruri care îi plac, să descopere,să experimenteze în mai multe cercuri destinate diferitelor hobbyuri (sculptură, aerodinamică, natură, dans etc.). În timp, însă,varietatea alegerii a crescut foarte mult şi aceste activităţi au devenit
un supliment al activităţilor şcolare, perceput adesea de către părinţi
şi copii ca fiind tot o şcoală, dar după şcoală. Activităţile extraşcolares-au apropiat mai mult de ideea unor meditaţii sau a unei pregătiri
suplimentare, a unei perfecţionări continue în anumite domenii.
Orice activitate şcolară poate deveni extraşcolară prin prelungirea ei
într-un context exterior şcolii. Acesta este un motiv pentru care
copilul poate simţi că este prea mult pentru el, că este copleşit deactivităţile sale, că este prea greu sau prea mult.
Punctul de plecare în alegerea acestor activităţi esteîntotdeauna ceea ce îşi doreşte copilul, activităţile spre caremanifestă interes, pe care le face cu plăcere, în care se simte în largul
său.
Scopul activităţilor extraşcolare constă în dezvoltarea unor
aptitudini speciale, antrenarea elevilor în activităţi cât mai variate şi
bogate în conţinut, cultivarea interesului pentru activităţi socioculturale, facilitarea integrării în mediul şcolar, oferirea de suport
pentru reuşita şcolară în ansamblul ei, fructificarea talentelor3personale şi corelarea aptitudinilor cu atitudinile caracteriale.
Activităţile extraşcolare se desfăşoară într-un cadru nonformal, ce
permite elevilor cu dificultăţi de afirmare în mediul şcolar să reducă
nivelul anxietăţii şi să-şi maximizeze potenţialul intelectual.
Priorităţile de bază urmărite prin educaţia extraşcolară sunturmătoarele:- consolidarea statutului învăţării nonformale ca spaţiu de dezvoltare
personală;- recunoaşterea educaţiei nonformale ca dimensiune importantă aprocesului de educaţie permanentă şi ca parte integrantă a învăţării
pe tot parcursul vieţii;- utilizarea potenţialului activităţilor educative extraşcolare ca
mijloc complementar de dezvoltare personală şi de integraresocială;- asigurarea didactică şi formarea resursei umane în domeniul
educaţiei extraşcolare.
Managementul strategic în organizarea activităților
extrașcolare
Strategia de dezvoltare a activităţii educative şcolare şi
extraşcolare trebuie să pornească de la premisa că abordarea
educaţională complementară formal – non-formal asigură plus valoarea
sistemului educaţional. Astfel, se valorifică rolul definitoriu pe careeducaţia îl exercită în pregătirea tuturor copiilor de a deveni cetăţeni
activi într-o societate dinamică, în continuă schimbare, contribuind
totodată la procesul permanent de îmbunătăţire a calităţii vieţii.
În vederea realizării obiectivelor, instituţia trebuie sădesfăşoare un ansamblu de activităţi şi acţiuni. Căile de realizare
efectivă a obiectelor sunt multiple, în acest sens, conducerea de vârf
a instituţiei trebuie să facă opţiuni clare în ceea ce priveşte
modalitatea de realizare a obiectivelor strategice.
Astfel, strategia desemnează un set de decizii şi activităţi prin4

care se stabilesc obiectivele majore ale instituţiei pe termen lung,principalele modalităţi de realizare, împreună cu resursele alocate, învederea obţinerii avantajului competitiv potrivit misiunii instituţiei.
Strategia, ca instrument al managementului strategic, constă
într-un plan cuprinzător unitar şi integrator, de acţiune managerială,în vederea îndeplinirii în termen a obiectivelor stabilite, careprecizează cum vor fi conduse activităţile extraşcolare, ce acţiuni vor
fi desfăşurate pentru a asigura îndeplinirea misiunii asumate.
Reieşind din conceptul anterior, deduse sunt principaleleelemente ale strategiei:- misiunea (scopul strategiei);- obiectivele strategice;- modalităţile de realizare;- resursele;- termenele;- avantajul competitiv.
Planificarea strategică – este un proces al unei instituţii,alcătuit dintr-un ansamblu de proceduri, metode și instrumente cu
ajutorul cărora instituţia își definește strategia ce urmează să oadopte și ia decizii asupra alocării resurselor pentru diferitele
activităţi (produse). Punctele de pornire ale procesului de planificare
strategică sunt analiza mediului extern al instituţiei și analiza
mediului intern.
Planificarea strategică ajută la coordonarea proceselor deformulare și de implementare a strategiei.
Instituţiile sunt supuse proceselor de schimbare cu o frecvenţă
şi intensitate tot mai mare. Complexitatea mediului, dinamica marea componenţelor sale le obligă să-şi evalueze permanent situaţia în
contextul în care-şi desfăşoară activitatea şi să reacţioneze sau săacţioneze anticipat la provocările cu care se confruntă. Schimbările
îşi au sursele în factori de ordin extern sau intern pentru o instituţie
şi pot să fie de natură să genereze doar o uşoară ajustare a acesteia,
5din punct de vedere funcţional şi structural, sau, din contra, poate să
conducă la o reproiectare de esenţă a acesteia.
Planificarea este un proces prin care instituţiile încearcă să
anticipeze schimbările şi să se adapteze în aşa fel încât să asigure
atingerea obiectivelor organizaţionale. Mulţi teoreticieni ai
managementului consideră că planificarea reprezintă cea mai
importantă sarcină a managerilor.
Cheia planificării strategice rezidă în însași procesul deplanificare și nu în produsul planificării – planul.
Pentru ca procesul să fie eficace, el trebuie să fie:- cuprinzător – să angajeze în proces toată gama factorilorinteresaţi;- interactiv – să confrunte situaţia prezentă cu situaţia potenţială;- integrator – să lege în concepţie şi acţiune toate nivelele, de sus în
jos şi de jos în sus;
- iterativ – să recunoască faptul că sistemele, ca şi mediul în careacestea se manifestă, sunt în continuă schimbare şi că nici un plannu îşi păstrează în timp valoarea neschimbată.
Procesul planificării strategice este foarte divers. Acesta este
un semn bun şi provoacă utilizatorii să îşi creeze propria lor
abordare, folosind o mulţime de modele disponibile. Nevoia de a fi
creativ şi vizionar se manifestă nu numai în ce priveşte conţinutul
viziunilor şi planurilor, dar şi în procesul de creare a lor.
În scopul coordonării eficientizării activităţii de management
educaţional, propunem un sistem de acţiuni strategice privindorganizarea activităţilor extraşcolare proiectate la diverse niveluride management.
Acţiuni strategice la nivel de Direcţie de Învăţământ:- lansarea unor proiecte de susţinere a şcolilor, centrelor pentru copii
şi tineri privind antrenarea în diverse activităţi extraşcolare;- organizarea activităţilor de informare şi promovare a diverselor
posibilităţi inovatoare în domeniul educaţiei extraşcolare;6

- antrenarea şcolilor în elaborarea de proiecte de vacanţă în domeniul

educaţiei extraşcolare;- crearea de oportunităţi pentru împărtăşirea experienţelor;- furnizarea de formare şi de experienţe de învăţare extraşcolară;- promovarea de valori ca includere socială, diversitate culturală şicetăţenie activă.
Acţiuni strategice la nivel de instituții de învățământ
extrașcolar:- dezvoltarea parteneriatului educaţional cu familia, comunitatea,
organizaţiile guvernamentale şi non-guvernamentale în vederea
responsabilizării acestora în promovarea activităţilor extraşcolare;- deschiderea activităţii educative spre implicare şi responsabilizare
în viaţa comunităţii;- valorificarea potenţialului creativ al elevilor prin iniţierea de noi
proiecte educative şi asumarea de roluri;- transferul de metode didactice centrate pe elev în cadrul
activităţilor extraşcolare în vederea ridicării calităţii şi eficienţei
actului educaţional;- proiectarea activităţilor extraşcolare ca modalitate eficientă derealizare a feedback-ului activităţii didactice derulate la clasă;- stimularea interesului elevilor de a participa la procesul de luare
a deciziilor în şcoală;- motivarea elevilor de a se implica în cât mai multe activităţi
extraşcolare;- valorificarea voluntariatului şi dezvoltarea conştiinţei utilităţii
sociale a tinerilor;- promovarea dialogului intercultural în vederea creşterii calităţii
vieţii comunităţii;- orientarea profesională a elevilor.
Dacă se va ţine cont de aceste acţiuni, managementul
activităţilor extraşcolare va fi unul eficient şi de durată.

7

 Forme şi modele de organizare a activităţilor extraşcolare
Tradiţional, la nivelul învăţământului extrașcolar sunt utilizate
diverse forme şi modele de organizare a activităţilor, pe care ne
propunem să le descriem şi să prezentăm un model orientativ deproiectare a activităţilor extraşcolare pentru fiecare treaptă deînvăţământ.
Pedagogul american J.S. Bruner consideră că „oricărui copil,
la orice stadiu de dezvoltare i se poate preda cu succes, într-o formă
intelectuală adecvată, orice temă”, dacă se folosesc metode şi
procedee adecvate stadiului respectiv de dezvoltare, dacă materia
este prezentată „într-o formă mai simplă, astfel încât copilul să poată
progresa cu mai multă uşurinţă şi mai temeinic spre o deplină
stăpânire a cunoştinţelor”.
Oricât ar fi de importantă educaţia curriculară realizată prinprocesul de învăţământ, ea nu epuizează sfera influenţelor formative
exercitate asupra copilului. Rămâne cadrul larg al timpului liber al
copilului, în care viaţa capătă alte aspecte decât cele din procesulde învăţare şcolară. În acest cadru, numeroşi alţi factori acţionează,pozitiv sau nu, asupra dezvoltării copiilor.
Educaţia extraşcolară (realizată dincolo de procesul deînvăţământ) îşi are rolul şi locul bine stabilit în formarea
personalităţii copiilor noştri. Educaţia prin activităţile extraşcolareurmăreşte identificarea şi cultivarea corespondenţei optime dintre
aptitudini, talente, cultivarea unui stil de viaţă civilizat, precum şistimularea comportamentului creativ în diferite domenii. Începândde la cea mai fragedă vârstă, copiii acumulează o serie de cunoştinţe
punându-i în contact direct cu obiectele şi fenomenele din natură.
Trebuinţa de se juca, de a fi mereu în mişcare, este tocmai ceea ce
ne permite să împăcăm şcoala cu viaţa.
Ca forme de organizare a activităţilor extraşcolare
distingem: vizitele, excursiile, serbările tematice, concursurile,
activităţile cultural-artistice etc.
8Vizitele la muzee, expoziţii, monumente şi locuri istorice, casememoriale – organizate selectiv – constituie un mijloc de a intui şipreţui valorile culturale, folclorice şi istorice ale poporului nostru.
Ele oferă elevilor prilejul de a observa obiectele şi fenomenele înstarea lor naturală, procesul de producţie în desfăşurarea sa, operelede artă originale, momentele legate de trecutul istoric local, naţional,de viaţa şi activitatea unor personalităţi de seamă ale ştiinţei şi
culturii universale şi naţionale, relaţiile dintre oameni şi rezultatele
concrete ale muncii lor, stimulează activitatea de învăţare, întregesc
şi desăvârşesc ceea ce elevii acumulează în cadrul lecţiilor.
Excursia reprezintă finalitatea unei activităţi îndelungate depregătire a copiilor. Excursiile contribuie la îmbogăţirea
cunoştinţelor copiilor despre frumuseţile ţării, la educarea dragostei,
respectului pentru frumosul din natură, artă, cultură. Copiii cunosc
locul natal în care au trăit, muncit şi luptat înaintaşii lor, învăţând
astfel să-şi iubească ţara, cu trecutul şi prezentul ei. Copiii pot
cunoaşte realizările oamenilor, locurile unde s-au născut, au trăit şi
au creat opere de artă scriitori şi artişti.
În cadrul procesului instructiv-educativ, excursia şcolară este
folosită tot mai mult ca metodă de învăţământ. Aceasta formează laelevi deprinderea de a observa direct anumite fenomene, legăturile
strânse dintre ele, interdependenţa lor. Excursia poate deveni oabordare cu caracter interdisciplinar a unei tematici stabilite anterior.
Are un rol deosebit de însemnat în educarea elevilor în spiritul
moralei civice, dezvoltându-le anumite deprinderi de manifestarecolectivă şi dezvoltându-le interesul pentru cunoaştere. Este o formă
de activitate cu caracter activ, atractiv şi mobilizator.
Excursiile tematice se organizează, de obicei, în unităţi şi
instituţii de învăţământ şi cercetare, muzee, case memoriale, lăcaşe
de cult. Sunt organizate, de obicei, în alte localităţi. Avantajele
acestor forme de organizare sunt: contactul cu lumea reală,observarea şi studierea fenomenelor în condiţii naturale şi sociale,9dezvoltarea deprinderii de a se descurca într-un mediu diferit,dezvoltarea atenţiei etc. Elevii sunt familiarizaţi cu tematica pusă în
discuţie, îşi adâncesc cunoştinţele deja dobândite şi achiziţionează
noutăţi, îşi formează şi îşi consolidează atitudini şi convingeri.
Excursiile sunt întotdeauna prilej de bucurie, de relaxare, decunoaştere, şi de aceea elevii sunt încântaţi de organizarea lor. De
asemenea, reprezintă un prilej de a cunoaşte alte dimensiuni ale
educaţiei elevilor, de manifestare psihică şi de adâncire a relaţiilor
elev–elev, elev-pedagog, elev– părinte. Excursia ajută la dezvoltarea
intelectuală şi fizică a copilului, la educarea lui cetăţenească şi
patriotică. Ea este cea care îl reconfortează pe elev, îi prilejuieşte
însuşirea unei experienţe sociale importante, dar şi îmbogăţirea
orizontului cultural ştiinţific. Prin excursii elevii îşi suplimentează şi
consolidează instrucţia şcolară, dobândind însuşirea a noi cunoştinţe.
Prin excursii, copiii pot cunoaşte realizările oamenilor, locurile undes-au născut, au trăit şi au creat opere de artă.
În funcţie de sarcina didactică fundamentală, excursiile sunt demai multe tipuri, după cum urmează:- excursii şi vizite introductive - organizate înaintea predării unuicapitol/unei teme cu scopul de a-i sensibiliza pe elevi şi a valorifica
rezultatele în cadrul lecţiilor viitoare;- excursii şi vizite organizate în vederea comunicării de cunoştinţe
noi - se urmăreşte transmiterea de cunoştinţe noi prevăzute înprograma şcolară;- excursii şi vizite finale (de consolidare şi fixare) – organizate dupăpredarea unui capitol/unei teme în vederea concretizării
cunoştinţelor predate, de sistematizare şi fixarea lor.
Excursiile şi drumeţiile tematice proiectate şi organizate deinstituţiile şcolare au multiple valenţe de informare şi formare aelevilor, completând sau/şi aprofundând procesul de învăţământ.
În urma plimbărilor, excursiilor în natură, copiii pot reda cu
mai multă creativitate şi sensibilitate, imaginea realităţii, în cadrul
10activităţilor de desen şi modelaj, iar materialele pe care le culeg, suntutilizate în activităţile practice, în jocurile de creaţie. La vârsta
şcolară, copiii sunt foarte receptivi la tot ce li se arată sau li se spune
în legătură cu mediul, fiind dispuşi să acţioneze în acest sens.
Vizionarea emisiunilor muzicale, de teatru de copii, distractive
sau sportive, stimulează şi orientează copiii spre unele domenii deactivitate: muzică, sport, poezie, pictură. Excursiile în natură
contribuie la îmbogăţirea cunoştinţelor copiilor despre frumuseţile
ţării, la educarea dragostei, respectului pentru frumosul din natură,artă, cultură.
De la cea mai fragedă vârstă, copiii acumulează o serie decunoştinţe , punându-i în contact direct cu obiectele şi fenomenele
din natură. Activităţile de acest gen au o deosebită influenţă
formativă, au la bază toate formele de acţiuni turistice: plimbări,excursii, tabere. În cadrul activităţilor organizate în mijlocul naturii,
al vieţii sociale, copiii se confruntă cu realitatea şi percep activ, prinacţiuni directe obiectele, fenomenele, anumite locuri istorice. Fiindaxate în principal pe viaţa în aer liber, în cadrul acţiunilor turistice,copiii îşi pot forma sentimentul de respect şi dragoste faţă de natură,faţă de om şi realizările sale.
Activităţile complementare concretizate în excursii şi drumeţii,vizite, vizionări de filme sau spectacole imprimă copilului un anumit
comportament, o ţinută adecvată situaţiei, declanşează anumite
sentimente. O mai mare contribuţie în dezvoltarea personalităţii
copilului o au activităţile extraşcolare care implică în mod direct
copilul prin personalitatea sa şi nu prin produsul realizat de acesta.
Activitatea în afara clasei şi cea extraşcolară trebuie să
cuprindă masa de copii. Activităţile extraşcolare, bine pregătite, sunt
atractive la orice vârstă. Ele stârnesc interes, produc bucurie,facilitează acumularea de cunoştinţe, chiar dacă necesită un efort
suplimentar. Copiilor li se dezvoltă spiritul practic, operaţional,
iscusinţa, dând posibilitatea fiecăruia să se afirme conform naturii
sale. Copiii se autodisciplinează, prin faptul că în asemenea activităţi
11

se supun de bună voie regulilor, asumându-şi responsabilităţi.
Dascălul are, prin acest tip de activitate posibilităţi deosebite să-şi
cunoască elevii, să-i dirijeze, să le influenţeze dezvoltarea, sărealizeze mai uşor şi mai frumos obiectivul principal – pregătirea
copilului pentru viaţă. Realizarea acestor obiective depinde în primul
rând de pedagog, de talentul său, de dragostea sa pentru copii, demodul creator de abordare a temelor, prin punerea în valoare aposibilităţilor şi resurselor de care dispune clasa de elevi.
Serbările tematice vin în ajutorul afirmării şi formării
personalităţii elevului. În timpul prezentării programului artistic,
elevul-artist îi va avea ca spectatori pe colegii de şcoală, dar şi pepărinţii cărora va trebui să le recite sau să le cânte, exprimând trăirilecare îl copleşesc. Realizarea programului artistic presupune o muncă
de căutări şi de creaţie din partea învăţătorului. În cadrul serbării
învăţătorul este regizor, coregraf, poet, interpret model pentru miciiartişti. Ele lărgesc orizontul spiritual al elevilor, contribuind laacumularea de noi cunoştinţe, la îmbogăţirea trăirilor afective şisentimentelor estetice.
Pentru ca elevii să-şi motiveze participarea la activitatea
aleasă, este foarte importantă atmosfera realizată în timpul
repetiţiilor, caracterizată prin bună dispoziţie, dar şi prin seriozitate.
Şansa de reuşită a serbărilor este dată de varietatea programului
artistic, în măsură să valorifice talentul de recitator al unora, calităţile
vocale, de ritm şi graţie ale altora, dar şi destoinicia pentru realizarea
costumelor şi decorurilor. Versul, muzica vocală şi instrumentală,gimnastica ritmică, scenetele pline de haz, armonios îmbinate,asigură varietatea şi dinamismul spectacolului. Micii artişti trebuieîncurajaţi, stimulaţi pentru a realiza buna dispoziţie şi participarea cuinteres de-a lungul pregătirii şi desfăşurării spectacolului. Serbările
şcolare sunt momente de maximă bucurie atât pentru elevi, cât şi
pentru părinţii lor. Ele aduc lumină în suflete, dau aripi imaginaţiei,entuziasmului şi rămân de-a pururi ca momente de neuitat în viaţa
12

fiecăruia. George Coşbuc spunea: „Ca să poţi povesti sau cântacopiilor, trebuie să-i iubeşti, să cauţi să pricepi firea şi lumea aparte încare trăiesc, sa ştii să cobori până la nivelul personalităţii lor. Trebuiesă iei parte împreună cu dânşii la toate manifestările sufleteşti; într-un
cuvânt, rămânând om mare, să fii cât se poate de copil”.
Spectacolele constituie o altă formă de activitate extraşcolarăîn şcoală, prin care elevul face cunoştinţă cu lumea minunată a artei.
Deşi această formă de activitate îl pune pe elev în majoritatea
cazurilor în rolul de spectator, valoarea ei deosebită rezidă în faptul
că ea constituie o sursă inepuizabilă de impresii puternice, precum şiîn faptul că apelează, permanent, la afectivitatea elevului.
Elevii trebuie să fie îndrumaţi să dobândească: o gândire
independentă, nedeterminată de grup, toleranţă faţă de ideile noi,capacitatea de a descoperi probleme noi şi de a găsi modul derezolvare a acestora, şi posibilitatea de a critica constructiv. Înainte
de toate, este important ca profesorul însăşi să fie creativ. Elevii suntatraşi de activităţile artistice, recreative, distractive, care ajută ladezvoltarea creativităţii, gândirii critice şi stimulează implicarea
în actul decizional privind respectarea drepturilor omului,conştientizarea urmărilor poluării, educaţia rutieră, educaţia pentrupăstrarea valorilor etc.
Cluburi de vacanță (n.n.) – activități creative din diverse
domenii de activitate, structurate printr-un regim stabil adaptat
conform vârstei copiilor incluși în acest program.
Cluburi tematice – activități cu un spectru mai restrâns deprofil și gen de activitate (n.n.).
Concursurile pe diferite teme sunt, de asemenea, momente
deosebit de atractive pentru copii. Acestea oferă copiilor
posibilitatea să demonstreze practic ce au învăţat la şcoală, acasă, sădeseneze diferite aspecte, să confecţioneze modele variate. Acelaşi
efect îl pot avea concursurile organizate de către cadrele didactice în13clasă. Dacă sunt organizate într-o atmosferă plăcută vor stimula
spiritul de iniţiativă al copilului, îi va oferi ocazia să se integreze îndiferite grupuri şi va asimila mult mai uşor toate cunoştinţele.
Prin organizarea unor concursuri între grupele aceleiaşi clase sauîntre clase diferite (pe diferite etape, pe diferite teme) – promovăm
valori culturale şi etice fundamentale, precum şi fair play-ul,
sensibilitatea şi personalitatea lor, suferind modificări pozitive,
pentru a putea uşor depista tinere talente artistice în vederea cultivării
şi promovării lor.
Concursurile sportive vin ca o completare a activităţilor
sportive, cei mici participând cu multă plăcere la concursurile
sportive organizate, cum ar fi: atletism, concurs de săniuţe, debiciclete, de aruncat la ţintă etc.
O mare contribuţie în dezvoltarea personalităţii copilului o au
activităţile extraşcolare care susţin derularea unor proiecte, implicândîn mod direct copilul prin personalitatea sa. Aplicată la clasă, metoda
proiectului este acceptată cu plăcere de elevi, deoarece permite muncaîn echipă, unde poate contribui, potrivit înclinaţiilor individuale, larealizarea unui scop comun.
Implicarea elevilor în proiectele educative, atât la nivelnaţional cât şi internaţional, a crescut în ultimii ani, acesta dovedindinteresul crescut al elevilor faţă de unele activităţi educative.
Concursul de creaţie literară şi plastică urmăresc stimularea
implicării elevilor în activităţile extraşcolare, descoperirea şidezvoltarea aptitudinilor artistice şi literare. Prin participarea laastfel de proiecte elevii îşi dezvoltă aptitudinile artistice şi literare,
spiritul de echipă (în realizarea lucrărilor colective), îşi vor testa
aptitudinile, îşi vor putea pune în valoare calităţile artistice.
Astfel, activităţile extraşcolare:– valorifică şi dezvoltă interesele şi aptitudinile copiilor;– organizează într-o manieră plăcută şi relaxantă timpul liber al
copiilor, contribuind la optimizarea procesului de învăţământ;
formele de organizare sunt din cele mai ingenioase, cu caracter14

recreativ; copiii au teren liber pentru a-şi manifesta în voie spiritul
de iniţiativă; participarea este liber consimţită, necondiţionată,constituind un suport puternic pentru o activitate susţinută;– au un efect pozitiv pentru munca desfăşurată în grup; suntcaracterizate de optimism şi umor;– creează un sentiment de siguranţă şi încrederea tuturor
participanţilor; urmăresc lărgirea şi adâncirea influenţelor
exercitate în procesul de învăţământ;– contribuie la dezvoltarea armonioasă a copiilor.
Activitatea extraşcolară e o componentă educaţională valoroasă
şi eficientă căreia orice cadru didactic trebuie să-i acorde atenţie,adoptând, în primul rând, o atitudine creatoare, atât în modul derealizare al activităţii, cât şi în relaţiile cu elevii, asigurând astfel o
atmosferă relaxantă care să permită stimularea creativă a elevilor.
Diversitatea activităţilor extraşcolare, formelor de organizare oferitecreşte interesul elevilor pentru şcoală şi pentru oferta educaţională.
Prin urmare, managementul şcolar susţinut de cadrele didactice şielevi poate face multe pentru educarea spiritului creativ în cadrul
activităţilor extraşcolare. Dar, se vede necesitatea de a modifica destulde mult modul de gândire, să se evite critica în astfel de activităţi, săse încurajeze elevii şi să se realizeze un feed-back pozitiv.
În baza instrumentelor şi criteriilor de evaluare elaborate şi aprobatede către fiecare instituţie, activităţile desfăşurate pot fi premiate la
nivelul unităţii de învăţământ, cu sprijinul autorităţilor administraţiei
publice locale, al partenerilor educaţionali, din resurse proprii etc.
Unităţile de învăţământ sunt încurajate să-şi promoveze cele maibune activităţi prin metode variate, care să asigure informarea
publicului larg şi implicarea unui procent mare de membri ai
comunităţii în evaluarea și stabilirea celor mai valoroase acţiuni.
Pentru a măsura eficienţa activităţilor proiectate propunem înAnexe câteva instrumente de evaluare a activităţii extraşcolare,
destinate cadrelor didactice, elevilor şi părinţilor.
15

 Parteneriatul educational - factor decisiv în organizarea
activităţilor extraşcolare
Idealul educaţional constă în formarea şi dezvoltarea integrală
a personalităţii din perspectiva exigenţelor culturale, axiologice,social-economice, ştiinţifice şi politice ale societăţii democraticepentru asumarea unui ansamblu de valori necesare proprieidezvoltări, realizării personale şi integrării sociale şi profesionale
într-o societate a cunoaşterii, în contextul valorilor europene şi
general-umane.
Realizarea acestui ideal nu poate fi concepută fără o legătură
strânsă între cei trei piloni, care stau la baza educaţiei permanente,de calitate. Aceşti piloni sunt: şcoala, familia, comunitatea – trei
surse principale pentru dezvoltarea şi educarea personalităţii umane.
Un rol anume în stabilirea relaţiilor de colaborare îi revine
managerului instituţiei şcolare, care asigură o implicare activă în
lansarea proiectelor de parteneriat educaţional, care vizează întărirearelaţiilor dintre părinţi, elevi, profesori şi comunitate, care contribuie
la creşterea gradului de implicare a tuturor factorilor educaţionali.
De faptul cum managerul instituţiei a reuşit să formeze o relaţie decomunicare, relaţionare, cooperare între părţile implicate depindereuşita parteneriatului educaţional şcoală – familie – comunitate.
Parteneriatul cu familia reprezintă o verigă esenţială în faptulacţiunilor întreprinse în educarea tânărului cetăţean, rolul
conducător îi revine totuşi şcolii. Nu mai puţin importantă este şicolaborarea cu comunitatea, şi anume:- Alte instituţii care oferă servicii educaţionale;- ONG-uri;- Administraţia Publică Locală;- Organele de drept;- Agenţii economici;- Mass-media;- etc.
În acest context comunitatea reprezintă cadrul cultural,16

spiritual şi geografic de dezvoltare a elevului.
Activitatea în parteneriat are nenumărate avantaje:- creează relaţii de colaborare;- clarifică diverse probleme educative;- oferă un nou cadru de dezvoltare a personalităţii elevului;- sporeşte conştientizarea din partea tuturor actorilor implicaţi în
educaţie.
Complexitatea fenomenelor educaţionale impune îmbinarea
activităţilor curriculare cu cele extraşcolare, iar parteneriatul
educaţional ca set de intervenţie complementară, apare ca onecesitate. În prezent putem să construim o serie de parteneriate înorganizarea activităţilor extraşcolare cu foarte multe instituţii:- instituţii şcolare din ţară şi din străinătate;- centre universitare;- sectoarele de poliţie;- centrele de sănătate;- Direcţiile pentru Protecţia Drepturilor Copilului;- instituţiile de cultură (teatre, biblioteci, muzee, galerii de artă,filarmonici etc.)- instituţiile de sport (asociaţii sportive);- lăcaşe de cult (biserici, mănăstiri).
Astfel, obiectivele urmărite în cadrul acestor parteneriate pot fi:- îmbunătăţirea procesului instructiv-educativ;- atragerea elevilor în activităţi utile şi de relaxare;- îmbunătăţirea relaţiei profesor – elev – comunitate;- îmbunătăţirea frecvenţei şi diminuarea abandonului şcolar;- determinarea şi motivarea părinţilor să colaboreze cu unităţile
şcolare şi extraşcolare.
Activităţile în parteneriat se desfăşoară permanent şiîmpreună cu actul educaţional propriu-zis. El presupune o cerinţă ca:proiectarea, decizia, acţiunea şi evaluarea în educaţie să fie realizate
în colaborare cu elevul şi instituţiile educaţionale, influenţele
17

educative şi agenţii educaţionali. Parteneriatul educaţional mai arevaloare de principiu şi este o extensie de la principiul unităţii
cerinţelor în pedagogie ce se adresează părinţilor, învăţătorilor şiagenţilor comunitari, în aceeaşi măsură referindu-se la acţiuni
comune în acelaşi sens: ceea ce face familia să fie de comun acord cu
cerinţele şcolii şi ceea ce face un părinte să nu fie negat de celălalt.
Parteneriatele ajută elevii să aibă succes la şcoală şi maitârziu, în viaţă. Atunci când părinţii, elevii şi ceilalţi membri ai
comunităţii se consideră unii pe alţii parteneri în educaţie, se creează
în jurul elevilor o comunitate de suport care începe să funcţioneze.
Parteneriatele trebuie văzute ca o componentă esenţială în
organizarea şcolii şi a clasei de elevi. Ele nu mai sunt de multconsiderate doar o simplă activitate cu caracter opţional sau oproblemă de natura relaţiilor publice. În cadrul acestor parteneriate
se pot parcurge următoarele conţinuturi: transmiterea unor
informaţii despre ecologie, dobândirea unor cunoştinţe desprerelaţia om- mediu, educarea unor comportamente şi conduite
civilizate, îmbogăţirea vocabularului activ cu cuvinte din diferite
domenii, cultivarea unor atitudini de investigare, cercetare etc.
Relaţiile dintre şcoală şi familie sunt fundamentale pentru
buna funcţionare a sistemului educaţional şi succesul şcolar alelevilor, respectiv, posibilităţile de implicare a părinţilor în viaţa
şcolii trebuie să devină o preocupare constantă a instituţiei deînvăţământ. Este important ca părinţii să înţeleagă beneficiile
participării în viaţa şcolii asupra propriului copil, dar şi asupra
comunităţii.
 Dezvoltarea parteneriatului şcoală-familie-comunitate
Participarea elevilor la viaţa şcolii şi a comunităţii nu trebuieînţeleasă ca referindu-se exclusiv la activităţile extracurriculare sau
exclusiv la luarea deciziilor. În funcţie de modul în care fiecare elev
este implicat, distingem între: participare directă, atunci când fiecare
18

are posibilitatea implicării directe şi comunicării propriului punct devedere: grupuri de iniţiativă, discuţii de grup în consiliile elevilor saualte structuri etc.; participare indirectă sau prin reprezentanţi, atunci
când elevii sunt reprezentaţi de un membru ales sau de o delegaţie.
Forme de participare a elevilor în şcoală şi comunitate:
1. Structuri participative- Consiliul elevilor, la nivelul clasei, al şcolii;- Purtător de cuvânt (al clasei, al şcolii sau al Consiliului elevilor);
2. Participarea elevilor în procesul de predare-învăţare
- oferta curriculară – stabilirea disciplinelor opţionale;- proiecte ale clasei;- metode interactive etc.;
3. Activităţi extraşcolare- festivităţi;- parteneriate cu alte şcoli, acţiuni şi proiecte comune;- competiţii şcolare etc.;
4. Participare la viaţa comunităţii
- proiecte de participare a elevilor la viaţa comunităţii;- campanii de informare şi de educaţie a populaţiei;- acţiuni ecologice;- festivităţi;- voluntariat;- ajutorarea elevilor sau a persoanelor aflate în situaţii dificile etc.
Conform Standardelor de calitate pentru instituţiile deînvăţământ primar şi secundar general din perspectiva şcolii
prietenoase elevului, administraţia instituţiei de învăţământ
antrenează/atrage comunitatea (agenţi economici, servicii publice,
ONG-uri, voluntari etc.) la îmbunătăţirea condiţiilor de învăţare,odihnă şi petrecere a timpului liber pentru copii.
Potrivit Standardelor, în cadrul instituţiei de învăţământ
funcţionează structuri asociative ale părinţilor (consiliu sau altăformă), alese în mod democratic şi autoorganizate (cu lideri aleşi,19întâlniri regulate, planuri proprii de acţiune), care participă la luarea
deciziilor cu privire la toate problemele ce vizează educaţia copiilor.
Structurile asociative ale părinţilor şi elevilor (consilii sau alte
structuri), precum şi instituţiile partenere din comunitate participă laelaborarea documentelor programatice (proiect de dezvoltare, plande activitate etc.) ale şcolii.
Cadrul didactic asigură relaţii de colaborare şi respect cu
familia şi comunitatea, motivează implicarea părinţilor şi amembrilor comunităţii, dezvoltând parteneriate, menite să sporească
calitatea educaţiei la nivel de clasă sau instituţie, antrenează
structurile asociative ale elevilor şi ale părinţilor şi instituţiile
partenere din comunitate la elaborarea proiectelor educaţionale, înscopul consolidării coeziunii între toţi actorii educaţionali dininstituţie.
Unul din mijloacele prin care se poate stimula sentimentul demembru al comunităţii şcolii este realizarea de proiecte ale şcolii.
Proiectele şcolii pot avea obiective diferite, dar un anumit aspect leaseamănă foarte mult. Toate urmăresc să contribuie la îmbunătăţirea
unuia sau a mai multor aspecte ale vieţii şcolii, mai restrânse sau maicomplexe, fie din registrul educaţiei formale (concursuri pe
discipline), fie al educaţiei nonformale (activităţi culturale,
ecologice, evenimente artistice, competiţii sportive, care urmăresc
dezvoltarea registrului competenţelor sociale, civice, artistice,sportive etc.).
Proiectele sunt definite ca un set de acţiuni planificate pe odurată determinată de timp care urmăresc atingerea unor obiective.
Conform accepţiunii Comisiei Europene, proiectul înseamnă un grupde activităţi care trebuie realizate într-o secvenţă logică, pentru a
atinge un set de obiective prestabilite.
În sens didactic, proiectul este o metodă interdisciplinară deînvăţare. Învăţarea bazată pe proiect este o învăţare în profunzime încare copiii sunt stăpânii propriei munci, unde li se oferă libertatea dealegere dintr-o serie de posibilităţi stabilite de cadru didactic
20împreună cu elevii.
Stimularea participării elevilor într-un proiect al şcolii
trebuie să se bazeze pe câteva premise importante pentru ca
implicarea acestora să fie una reală: proiectul să răspundă unei nevoi conştientizate sau propuse decătre elevi referitoare la viaţa instituției de învățământ sau acomunităţii în care trăiesc;
 conţinutul proiectului să se bazeze pe ideile şi propunerile
elevilor; elevii să participe de la faza de elaborare a proiectului până la cea
de evaluare a lui;
 relaţia dintre cadre didactice şi elevi să fie una de parteneriat, încare cadrele didactice sprijină eforturile elevilor de a duceproiectul la bun sfârşit, deleagă responsabilităţi către elevi; proiectul să ofere tuturor elevilor oportunităţi egale de exprimare
şi de participare la activităţile acestuia.
Respectând aceste premise, elevii vor simţi că ideile şi
opiniile lor sunt importante, vor simţi că sunt capabili ca prin munca
lor să schimbe ceva în viaţa şcolii sau a comunităţii, vor consideracă sunt importanţi prin ceea ce pot să facă şi că părerea lor contează.
Cadrele didactice au rolul de a încuraja elevii în a-şi exprima părerile
despre diverse aspecte ale activităţii şcolii sau despre aspecte alevieţii comunităţii, a le discuta cu aceştia şi a stimula dorinţa acestora
de a interveni, de a acţiona pentru a contribui la o schimbare în
avantajul tuturor.
Într-un proiect de participare a elevilor la viaţa şcolii, este
necesară asigurarea unui management în care elevii sunt parteneri ai
cadrelor didactice în conceperea, realizarea şi evaluarea acestuia.
Implicarea lor în toate etapele proiectului are numeroase avantaje,
printre care se numără următoarele: învaţă cum se elaborează un proiect; învaţă cum trebuie articulate toate elementele unui proiect pentru
21

a asigura reuşita acestuia; învaţă să lucreze împreună cu ceilalţi şisă cunoască valenţele muncii în comun; învaţă să îşi asume responsabilităţi şi să înţeleagă consecinţele
nerespectării lor;
 au satisfacţia contribuţiei proprii la o acţiune cu impact mai mare,fie pentru şcoală, fie pentru comunitate;
 se simt parteneri ai cadrelor didactice şi capătă încredere în forţele
proprii.
Prin participarea la viaţa comunităţii, elevii simulează
procesele elaborării, luării şi evaluării deciziilor. De aceea,încurajarea participării elevilor prin parteneriatul dintre şcoală şi
comunitate constituie o premisă pentru educarea lor în vederea
exercitării statutului şi rolului de cetăţean. Beneficiile participării
elevilor la viaţa comunităţii se reflectă în: învăţarea procesul democratic al guvernării şi guvernanţei; observarea procesului decizional din comunitate şi exersarea
adoptării deciziilor; identificarea problemelor din comunitate şi aunor soluţii de rezolvare a acestora; dezvoltarea capacităţilor de cooperare cu autorităţile locale pentru
rezolvarea problemelor comunităţii; dezvoltarea capacităţilor de evaluare a acţiunilor şi programelor
realizate de instituţiile comunitare; consilierea şi orientarea altor
elevi care doresc să se implice activ în viaţa comunităţii.
Instituţia şcolară poate contribui la stimularea participării
active şi responsabile a elevilor la viaţa comunităţii, prin intermediul
asocierii şi participării directe la depistarea şi soluţionarea
problemelor comunitare. De asemenea, elevii pot învăţa principiile
şi mecanismele organizării democratice a societăţilor. În acest
context, este importantă reprezentarea elevilor în diferite structuri dedecizie ale şcolii – consiliul elevilor, consiliul şcolii etc. În cazul încare reprezentarea va fi doar formală, fără respectarea principiilor
parteneriatului, mai ales a principiului egalităţii părţilor, această
22

modalitate de participare poate deveni contraproductivă şi chiar
poate avea efecte negative, contrazicând valorile care ar trebui să
stea la baza vieţii într-o societate democratică.
Implicarea elevilor în viaţa comunităţii prin intermediul şcolii are oserie de avantaje: elevii constată că ceea ce învaţă în clasă poate fi aplicat în cadrul
unei acţiuni concrete; acţiunile dezvoltă responsabilitatea şisensibilitatea faţă de semeni; se creează legături la nivelul comunităţii; se stimulează gândirea
critică; se educă percepţia multiculturalităţii; elevii îşi descoperă noi
calităţi etc.
Pentru a realiza aceste deziderate şcoala trebuie să
promoveze un învăţământ formativ prin utilizarea la ore a unor
strategii interactive. Educarea spiritului comunitar necesită
desfăşurarea unor lecţii în cadrul cărora să se discute cu elevii
diverse probleme prezentate din diferite perspective. De asemenea,
este esenţial să se acorde suficient timp reflecţiei asupra acţiunilor în
comunitate, corectării a unor aspecte ce apar pe parcursul evaluării
impactului asupra elevilor, corelării permanente a activităţilor cu
disciplinele studiate în şcoală.
Implicarea agenţilor economici, autorităţilor locale,organizaţiilor neguvernamentale, membrilor comunităţii îndezvoltarea acesteia presupune crearea unor parteneriate viabile.
Întrucât instituţia şcolară educă viitorii membri ai
comunităţii, ea trebuie să-şi asume rolul de instituţie comunitară
principală, de organizaţie cu iniţiative care să conducă la parteneriate
şi cooperare, care să dinamizeze şi să dezvolte societatea. Şcoalapoate fi iniţiatoarea unor programe comunitare de parteneriat ce arurmări calitatea vieţii, ar propaga valori precum responsabilitatea,
cooperarea, participarea, transparenţa şi comunicarea.
O comunitate este puternică dacă membrii:23 nu sunt indiferenţi faţă de problemele cu care se confruntă aceasta
şi se simt responsabili pentru viaţa lor în comun;
 au încredere şi cooperează pentru rezolvarea problemelor
existente.
 vor privi parteneriatul ca o prioritate, deoarece în acest fel pot fi
preluate roluri şi responsabilităţi la nivel local;
 vor crea condiţii pentru integrarea tinerilor în comunitate;
 vor realiza o influenţă semnificativă asupra generaţiei în creştere.
Contactul permanent dintre diferiţi parteneri sociali facilitează
racordarea şcolilor la realitate, acoperind unele nevoi de educaţie la
nivel comunitar. În acest context, primul obiectiv al şcolii este
realizarea unei comunicări pozitive cu toţi părinţii – cei mai apropiaţi
parteneri, precum şi cu agenţii economici. Pentru aceasta trebuie săse cunoască: categoriile de parteneri din rândul agenţilor economici interesaţi
şi capabili să susţină iniţiative de parteneriat;
 căile de sensibilizare şi atragere a agenţilor economici înparteneriate pentru rezolvarea problemelor comunităţii; modalităţile de colaborare cu agenţii economici;
 finalităţile comune care pot fi promovate; condiţiile de încheierea parteneriatelor şi derularea colaborării; beneficiile comunităţii prin promovarea parteneriatului;avantajele agenţilor economici în cadrul unui parteneriat.
Un factor-cheie al parteneriatului constă în colaborarea dintreşcoală şi autorităţile locale. Această conlucrare, în termeni de avantaj
reciproc, ar aduce beneficii majore pentru toate categoriile cuprinseîn comunitate şi poate fi iniţiată prin: participarea reprezentanţilor autorităţii locale la întruniri cu corpul
profesoral, vizite comune la domiciliul elevilor, şedinţe cu părinţii; participarea reprezentanţilor profesorilor, părinţilor, elevilor (încalitate de invitaţi) la şedinţele Consiliului local;
 organizarea unor activităţi pe bază de parteneriat; colaborarea în24domeniul informării comunităţii; programe şi acţiuni comune, implicarea altor actori comunitari.
Parteneri pot fi ONG-urile. Multe dintre acestea dispun de unpotenţial substanţial care poate fi valorificat în cadrul
parteneriatului. Colaborarea, cooperarea dintre şcoli şi organizaţiile
neguvernamentale poate fi un factor dinamizator puternic atât în
dezvoltarea procesului educaţional cât şi în evoluţia comunităţilor,în revigorarea spiritului civic şi comunitar.
Pot exista parteneriate între doi sau mai mulţi actoricomunitari. În multe cazuri, graţie importanţei pe care comunitateao acordă şcolii, precum şi prestigiului de care se bucură aceasta,
coordonarea grupului de parteneri a revenit unităţii educaţionale.
La nivel de parteneriat pot fi realizate acţiuni importantepentru comunitate. Parteneriatele trebuie să devină o prioritate, onecesitate, o soluţie pentru crearea unor noi posibilităţi de dezvoltare
a comunităţii.
În contextul unei societăţi care progresează rapid, operândmodificări de formă şi de fond la nivelul tuturor subsistemelor sale,învăţământul îşi asumă o nouă perspectivă de funcţionare şi
evoluare. Parteneriatul şcoală–familie devine o prioritate astrategiilor orientate spre dezvoltarea procesului educaţional decalitate. Instituţiile de învăţământ, fiind asigurate cu specialişti în
domeniul educaţiei, devin centre cointeresate în iniţierea,
coordonarea, menţinerea şi dezvoltarea parteneriatului. Acestea arnecesita un suport concret în ceea ce priveşte cadrul legislativ şi deîncurajare, creare a unor condiţii la nivel de comunitate pentru aorienta şi a stimula instituţiile sociale comunitare în direcţia unei
colaborări şi interacţiuni cu unităţile de învăţământ în scopul
realizării sarcinilor educaţiei şi integrării sociale a generaţiei încreştere.
Pentru o cooperare eficientă se consideră necesară adoptarea
unor comportamente corespunzătoare de către membrii consiliului
profesoral/de administrație: comunicarea liberă de informaţii,25

toleranţa când limbajul profesional nu este înţeles de nespecialişti
(dintre părinţi), încurajarea dezbaterilor pe probleme educaţionale
majore (şi nu doar discuţii pe probleme administrativ-gospodăreşti),considerarea reciprocă a părinţilor şi profesorilor ca parteneri.
Interacţiunea şcoala–familia–comunitatea cuprinde tot mai
multe elemente a economiei de piaţă, ceea ce înseamnă că cerinţele
părinţilor cresc cu privire la calitate serviciilor educaţionale, iar
acestea urmează a fi adaptate la cerinţele vieţii reale. În ceea cepriveşte dezvoltarea parteneriatelor şcoala–familia–comunitatea, ocondiţie indispensabilă constituie stabilirea unor relaţii pozitive între
părinţi, profesori şi alţi actori comunitari, fapt care asigură bunafuncţionare a instituţiei de învăţământ, având impact direct asupra
calităţii educaţiei şi determinând, în final, beneficii la nivel social.
Deci este nevoie de intervenţii egal semnificative a comunităţii
locale în clasă şi implicare cu adevărat activă în comunitatea locală
a şcolii.

26

Bibliografie:
1. Andrieș Vasile, Cara Angela. Modele și proiecte pedagogiceprivind desvoltarea parteneriatului școală-familie-comunitate.
Ghid metodologic. MECC, Institutul de Științe ale Educației,Chișinău, 2019. ISBN 978-9975-48-164-9
2. Cebanu Lilia. Managementul activităților extrașcolare,
Academia de Științe a Moldovei. Chișinău: IȘE, 2015. ISBN
978-9975-48-083-3
3. http://artico.md/wp-content/uploads/2020/06/RegulamentulCentrului-Republican-pentru-Copii-s%CC%A6i-Tineret-2020
4. http://artico.md/

Viorica MARȚ, consultant principal,
Direcţia învăţământ general,
Ministerul Educaţiei și Cercetării
Neli ȚURCAN, metodist superior,
Centrul Republican pentru Copii șiTineret ARTICO

27