HELSINGFORS TINGSRÄTT

DOMST
OLENS
AVGÖR
ANDE
31.5.2024

1 (69)
L 706/2022/1504
Lösningsnummer
1017 5944

Domstolens sammansättning
Tingsdomare Markku Saarikoski
Tingsdomare Marko Lepistö
Tingsdomare Noora Nykänen
Intresserade parter

SökandeVauhkala Mika
Svarande
Fazer Restauranger Oy
Svarande:
Finska staten

Asien

Andra tvister.

Öppna

15.3.2022

KANAL
Krav och önskemål
Sökanden har yrkat att svarandena solidariskt skall förpliktas att till
sökanden utge
1. 10 000 euro i skadestånd med stöd av 23 § diskrimineringslagen för
diskriminering på grund av förmodat hälsotillstånd
2. Finska staten/Valtiokonttori förpliktas att betala ersättning med 10 000
euro för kränkning av den grundläggande rätten till ett värdigt bemötande
och rörelsefrihet enligt artikel 13 i Europakonventionen och för kränkning av
artiklarna 1, 8, 9, 13, 14 och 1 i protokoll nr 12 till Europakonventionen.
3. Svarandena skall solidariskt ersätta rättegångskostnadernajämte dröjsmålsränta enligt 4 § första stycket räntelagen enmånad från dagen för denna dom.
KriterierFazer Ravintolat Oy:s ansvarSpårning av händelser
Sökanden har hindrats från att komma in på Fazer Cafe (Kluuviksgatan 3,
Helsingfors) som kund den 10 december 2021 kl. 9.00. Sökanden har krävts
på att visa upp ett så kallat kupongkort som villkor för att få komma in på
restaurangen.
De restaurangrestriktioner som statsrådet då införde i Helsingforsområdet
var följande:2(69)"Restauranger som serverar alkohol får ha öppet mellan kl. 05.00 och 18.00.
Restauranger som inte serverar alkohol får ha öppet mellan kl. 05.00 och
13.00."
Miika Kostilainen, vd för Fazer Retail Finland, förklarade Fazer Cafésverksamhet på följande sätt:"När er kund ombads att uppvisa ett intresseintyg den 10 december 2021 kl.
9.00 följde Fazer Restaurants Kluuvikatu Fazer Café lagen om ändring av
lagen om smittsamma sjukdomar och(876/2021), närmare bestämt artikel 58i, när det gäller den nationella
användningen av EU:s digitala kroncertifikat. Enligt denna bestämmelse får
bl.a. cateringföretag kräva att deras kunder visar upp ett coronetcertifikat,
varvid begränsningarna av antalet platser, öppettider och serveringstider för
cateringföretag inte gäller för restauranganläggningen eller
restaurangverksamheten.
På regeringens webbplats anges också mycket tydligt att "om en restaurang
kräver att dess kunder ska ha ett kupongkort behöver den inte följa de striktare
än normala begränsningarna av öppethållande och serveringstider, antalettillåtna kunder eller kravet på att varje kund ska sitta inomhus." I det andra
materialet som du hänvisar till (på regionförvaltningsverkets webbplats) anges
att "det är upp till cateringföretaget att bestämma vid vilka tidpunkter det tar
emot passerkortet".
Vidare motiverade Miika Kostilainen införandet av räntepasset kl. 9.00 enligt
följande:"Begränsningen av öppettiderna till kvällstid har dock varit en större faktor
för införandet av räntepasset. Vi serverar nu som vanligt till kl. 22.00 och ifull
kan vi betjäna ett mycket större antal kunder än utan räntepasset."
Brott mot konstitutionen
De grundläggande rättigheter som skyddas av konstitutionen, nämligen
rörelsefriheten (artikel 9) och rätten att inte bli behandlad på ett sätt som
strider mot mänsklig värdighet (artikel 7). Förnekandet av rätten till mat var
en särskilt traumatisk situation för sökanden.
Överträdelser av diskrimineringslagen
Avsnitt 8 i lagen om icke-diskriminering: "Ingen får diskrimineras på grund avålder, ursprung, .... hälsa, ... eller andra personliga skäl. Diskriminering är
förbjuden oavsett om den har sin grund i ett förhållande eller antagande som
gäller personen själv eller någon annan."
Kravet på att uppvisa ett kupongkort för att komma in på caféet visar att
personalen på Fazer Cafe Kluuv utan rimligt tvivel antog att sökanden utgjorde
en fara för andra kunders eller personals hälsa. Det förmodade hälsotillståndet
berättigar inte till diskriminering enligt jämställdhetslagen.
Överträdelser av konsumentskyddslagstiftningen
I detta fall har tre paragrafer i konsumentskyddslagen överträtts.
2:3 i konsumentskyddslagen, eftersom caféet har handlat på ett sätt som
strider mot god affärssed. Fazer Cafe Kluuvi har förbundit sig att verka på enöppen marknad och att vara öppet för alla kunder. Argumentet att kaféet
genom att kräva ett kupongkort kl. 9.00 kan hållas öppet längre på kvällen
berättigar inte till en kränkning av sökandens grundläggande rättigheter.
Enligt 2:9 § i konsumentskyddslagen är det förbjudet att använda aggressiva
metoder i ett kundförhållande. I det aktuella fallet har klagandens utövande av
sina lagstadgade konsumenträttigheter hindrats på ett omotiverat sätt. Påmorgonen hade käranden velat äta lunch innan hon gick till arbetet, men
hindrades från detta.
Ur den klagandes synvinkel var beteendet därför aggressivt.

3(69)
Enligt 3:1 Konsumentköplagen är det förbjudet för en näringsidkare att vid
erbjudande av en konsumentvara använda ett avtalsvillkor som med hänsyn
till konsumentvarans pris och andra relevanta omständigheter måste anses
oskäligt mot konsumenten.
Sökanden har avstått från sin rätt att åberopa de ovannämnda
bestämmelserna i konsumentskyddslagen.
Av 58 i § smittskyddslagen framgår att det s.k. coronapasset, dvs. EU:sdigitala coronaintyg, vid nationell användning ska visa att en person har fått... en fullständig serie vaccinationer minst sju dagar tidigare, ett negativt
coronatestresultat högst 72 timmar tidigare eller har haft laboratoriebekräftad
covid-19-sjukdom högst sex månader tidigare.
Konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och människans
värdighet med avseende på biologi och medicin garanterar att ett ingrepp ihälsan endast får utföras om den berörda personen har gett sitt fria och
informerade samtycke (artikel 5).
Enligt patientlagen har patienter rätt till självbestämmande och om demotsätter sig en viss behandling eller behandlingsåtgärd ska de så långt detär möjligt behandlas på ett annat medicinskt godtagbart sätt i samförstånd
med patienten (§ 6).
Dessa lagar garanterar att det inte finns något s.k. vaccinationskrav i Finland.
Kravet på ett negativt coronatestresultat inom 72 timmar innebär att
sökanden skulle behöva göra ett dyrt coronatest var tredje dag för att kunna
utöva sina grundläggande rättigheter. Detta är orimligt, särskilt med
beaktande av att sökanden inte på något sätt konstaterades ha symptom påkranskärlssjukdom vid den tidpunkt då han nekades tillträde till cafeterian.
Fazer Cafe åberopar lagen om smittsamma sjukdomar och sin rätt att
begränsa kundernas tillträde till Fazer Cafe-ägda caféer.
Sökanden åberopar artikel 106 i konstitutionen, enligt vilken om tillämpningen
av en lagbestämmelse i ett mål vid domstolen uppenbart skulle strida mot
konstitutionen, skall domstolen ge företräde åt bestämmelsen i konstitutionen.
Tillämpningen av lagen om smittsamma sjukdomar i förevarande fall står iuppenbar strid med sökandens grundläggande rättigheter som garanteras iartiklarna 7 och 9 i konstitutionen. Lagen om smittsamma sjukdomar har
tillämpats i förevarande fall utan motivering och utan någon likhet med syftet
med lagen om smittsamma sjukdomar. Syftet med lagen om smittsamma
sjukdomar är att förhindra smittsamma sjukdomar och deras spridning och
den skada de orsakar enskilda och samhället.
Kravet på att upprätta ett räntepass v a r i n t e nödvändigt i det
aktuella fallet och är inte heller nödvändigt i andra fall där det har
krävts att det ska upprättas. För detta ändamål presenterar vi
omfattande medicinsk forskning, såväl som
Vi tar in en hel del expert- och vittnesmål vid huvudförhandlingen.
Sökanden begär att domstolen skall ge artiklarna 7 och 9 i konstitutionen
företräde framför lagen om smittsamma sjukdomar.
(Sökanden har återkallat sin talan i den del den grundas på artiklarna 7 och 9 i
PL)Statens
ansvarDen statliga lagstiftningen har lett till att Fazerkoncernens Cafe Kluuvi har
valt att kränka sökandens grundläggande rätt till liv och rätt till en värdig
behandling, eftersom Fazerkoncernens företrädare har haft valet att antingenagera på ett icke-diskriminerande sätt gentemot sökanden, vilket skulle ha
lett till ekonomiska förluster för Fazer, eller att agera på ett diskriminerande
sätt gentemot sökanden. Att kränka grundläggande rättigheter genom att
åberopa ekonomisk förlust är inte en åtgärd i enlighet med lagen.

4(69)
Den statliga lagstiftningen, artikel 58i i lagen om smittsamma sjukdomar, harinte varit exakt utan har lämnat det upp till den privata aktören att välja om
den vill kränka de grundläggande rättigheterna eller inte. Lagstiftningsmässigt
strider denna del av lagen om smittsamma sjukdomar mot konstitutionen och
därför måste domstolen enligt artikel 106 i konstitutionen tillämpa
konstitutionens företräde och prioritera sökandens grundläggande rättigheter
att behandlas med värdighet och rörelsefrihet när den fastställer straffet.
Regeringen har genom förordning begränsat restaurangverksamheten på ettsådant sätt att antingen krögaren har tvingats stänga sin butik först när
kvällen har börjat eller så har krögaren tvingats begränsa de grundläggande
rättigheterna för vissa personer, såsom sökanden.
Statsrådet har antagit sin förordning i strid med den nödvändighetsprincip som
gäller för den offentliga myndigheten. Statens åtgärder för att förhindra covid-19
har varit orimliga, överdrivet långtgående och inneburit ett onödigt ingrepp iden enskildes grundläggande rättigheter.
Medicinsk och juridisk forskning till stöd för sökandens påståenden
Enligt hälsoministeriets nationella beredskapsplan från 2012 definieras en
mild pandemi som att 35% av befolkningen insjuknar, 11 480 personer
behöver sjukhusvård (221/100 000 invånare) och 3450 personer dör (66/100
000 invånare) inom 8 veckor. Sjukdomen klassificeras som en allvarlig
pandemi om 35 690 personer behöver sjukhusvård och 9050 personer dör
inom 8 veckor. Enligt Statistikcentralen dog totalt 558 personer av covid-19virusinfektion 2020. Deras medianålder var 84 årår.
I en studie som genomfördes i Finland och publicerades i Eurosurveillanceden 29 juli 2021 undersöktes spridningen av corona på sjukhus. Studien
visade att även om man är fullt vaccinerad och bär mask kan man ändå få
coronainfektion och en asymtomatisk eller symtomatisk form av sjukdomen,
och fortsätta att smittas av sjukdomen. 45 vårdpersonal smittades,
18 av dem hade fått två doser av vaccinet, sex hade fått en dos och 21 var
ovaccinerade. Detta innebär att viruset överfördes till vaccinerade
arbetstagare på praktiskt taget samma sätt som till ovaccinerade
arbetstagare.
Den norska studien "Length of hospital stay and risk of intensive careadmission and in-hospital death among COVID-19 patients in Norway: aregister-based cohort study comparing patients fully vaccinated with anmRNA vaccine to unvaccinated patients" fann ingen skillnad mellan
vaccinerade och ovaccinerade patienter när det gällde längden på
intensivvårdsvistelsen.
eller risken att dö på sjukhuset.
Enligt en studie från American Heart Association orsakar kranskärlsvaccin
myokardit, en inflammation i hjärtmuskeln. Totalt 140 unga människor, alla
med misstänkt myokardit, deltog i studien. Majoriteten av patienterna var män(126) och kaukasier (92). Deltagarnas genomsnittsålder var 15,8 år.
Misstänkt myokardit förekom hos 136 patienter efter mRNA-vaccination. Av
dessa hade 131 fått injektionen från Pfizer-BioNTech. Av de 128 deltagarna
uppstod myokardit efter den andra vaccindosen och symtomen började 0-22
dagar efter vaccinationen. Det vanligaste symtomet var bröstsmärta ochtjugosex patienter behandlades på intensivvårdsavdelningen.
Staten åsidosätter rättsprinciper och samtidigt sökandens grundläggande rättigheter
Genom att bryta mot rättsprinciper har staten kränkt sökandens
grundläggande rättigheter. Enligt artikel 13 i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna ska varje enskild person ha tillgång till effektiva
rättsmedel.
ett rättsmedel inför en nationell myndighet, även om kränkningen av fri- ochrättigheter begås av personer i offentlig tjänst5(69)
personer. Sökanden har med stöd av artikel 13 i Europakonventionen yrkat
skadestånd av staten för kränkning av hans grundläggande rättigheter.
Tillägg till ansökan
Artikel 5 i del I i EU-fördraget garanterar rätten till frihet och säkerhet (var ochen har rätt till frihet och personlig säkerhet). Det är alltså den personliga
säkerheten som har kränkts när sökanden inte har kunnat äta på det
frukostställe där hon brukar äta. Sökanden har varit djupt upprörd över detta,
särskilt som det har påverkats av företagets eget val att diskriminera sina
kunder för att öka sin vinst.
Artikel 1 i EIS ålägger ratificerarna en skyldighet att respektera de mänskliga
rättigheterna. Därför har varje person som är lagligen bosatt i Finland rätt att
kunna lita på att staten respekterar och iakttar de rättigheter som anges i
EIS.
Som ett åsidosättande av EIS och den därav följande skadan anser
sökanden följande:
Artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till EIS garanterar fri rörlighet inom
territoriet för varje stat som har ratificerat EIS. I förevarande fall har sökanden
hindrats från att gå in på ett café för att äta frukost, vilket innebär en
begränsning av den rörelsefrihet som garanteras i EIS. I samma artikel 2
anges att inskränkningar i rörelsefriheten får göras i enlighet med lag och är
nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den nationellasäkerheten eller den allmänna säkerheten, till upprätthållande av allmän
ordning, till förebyggande av brott, till skydd för hälsa eller moral eller tillskydd för andra personers fri- och rättigheter. Sådana inskränkningar har inte
på ett försvarligt sätt kunnat införas i Finland och vi lägger fram omfattande
bevisning på denna punkt. Rörelsefriheten är en av de grundläggande
rättigheter som utgör kärnan i ett demokratiskt samhälle och en rättsstat.
Inskränkningen av denna grundläggande rättighet i sökandens fall har
orsakat honom svårt psykiskt lidande.
Artikel 5 i del I i EU-fördraget garanterar rätten till frihet och säkerhet (var ochen har rätt till frihet och personlig säkerhet). I förevarande fall har sökandens
rätt till personlig säkerhet kränkts. Personlig säkerhet är i hög grad en
subjektiv upplevelse och det har varit traumatiskt för sökanden att inte hatillgång till cafeterian, där hon är van att äta frukost innan hon går till arbetet.
(Skälen har inte åberopats i den mån artikel 5 i EU-fördraget och artikel 2 itilläggsprotokollet har åberopats)
Artikel 1 i EIS ålägger ratificerarna en skyldighet att respektera de mänskliga
rättigheterna. Därför har varje person som är lagligen bosatt i Finland rätt att
kunna lita på statens myndighet och dess förmåga att garantera demänskliga rättigheter som han eller hon har rätt till.
som ett resultat av detta.
Sökanden har med stöd av diskrimineringslagen yrkat att Fazer-koncernen
och finska staten solidariskt skall betala 10 000 euro i skadestånd till honom.
I praktiken skulle det innebära 5.000 euro per respondent.
Vid fastställandet av ersättningsbeloppet beaktas bl.a. diskrimineringens art,återställandet av likabehandling och upphovsmannens ekonomiska
situation. Det rör sig i detta fall om ett mycket exceptionellt fall, nämligen engrundlagsstridig lag som har lett till att sökanden
kränkning av grundläggande och mänskliga rättigheter. För att återupprätta
lika rättvisa måste det skadestånd som ska betalas vara av sådan storlek att
det påverkar gärningsmannens framtida beteende.

6(69)
Dessutom är upphovsmännens ekonomiska ställning sådan att de utansvårighet har råd att betala den begärda ersättningen.
När det gäller skadestånd har Europadomstolen bland annat meddelat två
domar i vilka betydande ersättning för ideell skada utdömts, i båda fallen 16
800 euro (100 000 mark): I målet Hokkanen mot Finland (1994) yrkades 200
000 mark för ideell skada. I sin dom från 1994 godtog Europadomstolen att
enbart ett konstaterande av intrång (avsaknad av verkställighet av
umgängesrätt) inte skulle vara tillräckligt under omständigheterna i målet,men satte ned ersättningen - på skälighetsgrunder - till 100 000 mark (ca 16
800 euro). I Z mot Finland (1997) hade klagandens privatliv kränkts
(huvudsakligen) genom att känsliga medicinska uppgifter om honom hadelämnats ut i en dom från appellationsdomstolen rörande brott som begåtts av
klagandens make. Ersättning för ideell skada yrkades med två miljoner mark.
Regeringen hävdade att en eventuell ersättning inte borde överstiga det
maximala beloppet på 70 000 mark för offer för de aktuella sexuellavåldsbrotten.
EIT uppgav att man inte är bunden av nationell ersättningspraxis, även om
man kan söka vägledning från den. Även i detta fall fastställdes
ersättningsbeloppet till 100 000 mark.
I det aktuella fallet är det fråga om betydande kränkningar av Europeiska
konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna och Finlands grundlag. Detta har haft en mycket
stark inverkan på sökanden, vilket kommer att framgå när han hörs idomstolen. Mot denna bakgrund måste skadeståndet vara tillräckligt stort för
att kompensera för den förödmjukelse och det lidande som sökanden har
utsatts för.
Diskrimineringen har varit indirekt diskriminering (13 § diskrimineringslagen).
Bestämmelsen lyder "diskriminering är indirekt om en bestämmelse, ett
kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som lika missgynnar någon av
skäl som har samband med personen i fråga, såvida inte bestämmelsen,
kriteriet eller förfaringssättet har ett godtagbart syfte och de medel som
används för att uppnå syftet är lämpliga och nödvändiga". Bestämmelsen ifråga är skenbart lika (alla måste ha ett digitalt EU-kroncertifikat), men
bestämmelsen i fråga har missgynnat käranden (käranden har inte kunnatäta) av en anledning som har samband med honom (käranden har inte ett
inte hade ett digitalt EU-intresseintyg). Vidare kan bestämmelsen i fråga ha
haft ett godtagbart mål (att förhindra spridningen av kranskärlssjukdom),men de medel som användes för att uppnå detta mål var inte lämpliga och
nödvändiga (vilket vi kommer att vittna om i rättegången
bland annat på grundval av den bevisning som hittills lagts fram).
Genom att hänvisa till överträdelser av konsumentskyddslagen vill vi
stödja vårt påstående att den rättsliga principen om jämlikhet haråsidosatts. Fazer-koncernen har genom att bryta mot
konsumentskyddslagen även i detta avseende försatt sökanden i enojämlik ställning i förhållande till caféets övriga kunder.
Sökanden har avstått från sin rätt att åberopa de ovannämnda
bestämmelserna i konsumentskyddslagen.

REPLIK
Fazer Restauranger Oy
Krav ochönskemål

Fazer Ravintolat Oy har bestritt talan i dess helhet och yrkat att den ska
avvisas.

7(69)
2) Fazer Ravintolat Oy har även yrkat att sökanden Mika Vauhkala ska
förpliktas att ersätta svarandens rättegångskostnader jämte dröjsmålsränta
enligt lag en månad efter det att domen meddelats.
KriterierHändelseflöde ochbedömning

Talan grundar sig på att sökanden den 10 december 2021 kl. 9.00 nekades
inträde till kaféet på Kluuviksgatan i Helsingfors på grund av att han saknade
kupongpass. Vid tidpunkten för händelsen gällde i Finland på grund av
coronapandemin som började år 2020 olika myndighetsrestriktioner i fråga om
rörelse- och samlingsfrihet. Restriktionerna och rekommendationerna harvarierat från en look-down i Nyland våren 2020 till olika grader av restriktioner
beroende på sjukdomsläget.
Vid tidpunkten för händelsen gällde lagen om ändring av lagen om
smittsamma sjukdomar och lagen om temporärt avlägsnande (876/2021). I
artikel 58i i den lagen föreskrivs nationell användning av EU:s digitalakroncertifikat. Enligt artikeln får cateringföretag kräva att deras kunder visar
upp ett coronet-certifikat, varvid begränsningarna av antalet platser,öppettider och serveringstider för cateringföretag inte gäller restaurangens
lokaler eller verksamhet. Om en restaurang har krävt att dess kunder ska visa
upp ett kort har den inte behövt följa de strängare restriktionerna avseendeöppettider och serveringstider, antalet tillåtna kunder eller kravet på att varje
kund ska ha en sittplats inomhus. Cateringföretaget har självt kunnat
bestämma vid vilka tidpunkter det tar i bruk passerkortet.
Fazer Ravintolat Oy iakttar finsk lag i all sin verksamhet. Så har skett även iförevarande fall. Vägran att ge sökanden tillträde till kaféet har under derådande omständigheterna inte stått i strid med jämställdhetslagen,grundlagen eller konsumentskyddslagstiftningen.
I regeringens proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring av lagenom smittsamma sjukdomar och om temporärt upphävande av lagen (RP131/2021 rd) behandlas räntepasset, villkoren för dess användning och
alternativen till att kräva ett räntepass ingående. Syftet med lagen är framför
allt att skydda den grundlagsfästa rätten till liv och hälsa genom att förebygga
infektioner, främja folkhälsan och säkerställa en hälsosam miljö för alla.
Samtidigt har syftet med förslaget varit att möjliggöra en säker användning av
tjänsterna och på så sätt främja näringsfriheten och de kulturella
rättigheterna. På detta sätt har förslaget också förverkligat den
grundlagsfästa rätten för var och en till tillräckliga social- och
hälsovårdstjänster (HE s. 18).
Förslaget syftar också till att göra det möjligt att, åtminstone i situationer
som föreskrivs i lag, kräva ett digitalt EU-kroncertifikat för vissa
fritidsaktiviteter som ett alternativ till skyldigheter och begränsningar som
införs genom administrativa beslut. Syftet har varit att möjliggöra ett
bredare utbud av offentliga evenemang och att göra det möjligt för kunderoch deltagare att få tillgång till olika anläggningar på ett hälsosäkert sätt.
Syftet var att säkerställa en större handelsfrihet, särskilt inom de sektorer
som drabbats hårdast av räntepandemin, och rätten för arbetstagare inom
dessa sektorer att arbeta utan att riskera sitt liv och sin hälsa eller socialoch hälsovårdens förmåga att hantera situationen.
Kravet på att visa upp ett coronet-intyg syftar till att förhindra smittspridning.
Skyldigheten att tillhandahålla ett intyg och restriktiva åtgärder som införts
genom administrativa beslut, såsom begränsningar av antalet kunder elleröppettider eller avståndsskyldigheter, ansågs ur epidemiologisk
kontrollsynpunkt vara godtagbara och likvärdiga kontrollåtgärder pågrundval av tillgänglig information (HE s. 18-19).

8(69)
Vidare anges på s. 37 i propositionen att införandet av ett coronetcertifikat
anses kräva lagstöd. Skälet till detta är att om operatörerna inför ett
coronetcertifikat utan en uttrycklig bestämmelse skulle detta utgöra ett
slags självregleringssystem där bolagen skulle tillämpa coronetcertifikatet
inom ramen för de regler som de själva har skapat och kräva det t.ex. somen del av sina avtals- och biljettvillkor.
Detta skulle vara ett system som bygger på kundval, under vissa
förutsättningar. Förarbetena har dock visat att ett sådant system skulle
medföra betydande osäkerheter, t.ex. när det gäller frågor om jämlikhet ochgrundläggande rättigheter, särskilt ur regionförvaltningsverkens operativa
synvinkel. Lösningen skulle dessutom skapa rättsosäkerhet för
verksamhetsutövaren, eftersom förhållandet mellan kravet på
kronvittnesintyg och begränsningsbesluten inte skulle vara avklarat påförhand.
Fazer Ravintolat Oy har inte haft något inflytande på innehållet i eller
motiveringarna till den lag som ska stiftas. Bolaget har i sin verksamhet
iakttagit lagen på det s ä t t s o m d e n ä r avsedd att iakttas. Till den delsom sökanden har hänvisat till diskriminering i den mening som avses ijämställdhetslagen och till det påstådda antagandet att sökanden är farlig för
andra kunders eller personals hälsa, hänvisar Fazer till regeringens
proposition på sidan 65. I propositionen konstateras till denna del att
regleringen inte begränsar individens grundläggande rättigheter, eftersom
kravet på uppvisande av ett coronetcertifikat som villkor för att få använda en
tjänst, offentlig tillställning eller lokal endast kan införas för tjänster som inte
kan anses vara nödvändiga i människors dagliga liv.
En person skulle kunna delta i dessa certifieringstjänster på ett hälsosäkert
sätt genom att visa upp ett digitalt EU-kroncertifikat, som kan erhållas av
nästan vem som helst som vill göra det. Enligt förslaget skulle certifikatet intekunna erhållas om en person testade positivt för covid-19, eftersom han eller
hon annars skulle kunna exponera och smitta andra personer som deltar i det
offentliga evenemanget eller använder lokalerna.
I regeringens förslag anges särskilt att eftersom det inte rör sig om
samhällsviktiga tjänster kan en person också välja att inte delta i offentliga
tillställningar som kräver intyg eller att inte använda lokaler som kräver intyg
för tillträde. Som exempel på samhällsviktiga tjänster kan nämnas apotek,
detaljhandel, postkontor, bensinstationer och bibliotek. De café- ochrestaurangtjänster som Fazer tillhandahåller är inte samhällsviktiga tjänster iden mening som avses i lagens ingress, där ett coronacertifikat inte bör
användas. Fazer kunde därför ha krävt att den sökande skulle uppvisa ett
smyckescertifikat som villkor för tillträde.
Det handlar inte om att personalen på kaféet misstänkte att sökanden
utgjorde en fara för andras hälsa, utan om att coronet-certifikatet gjorde det
möjligt att utvidga tillhandahållandet av tjänster till att omfatta så många
personer som möjligt som uppfyller de villkor som föreskrivs i lag.
I regeringens proposition anges uttryckligen (s. 65) att den föreslagna
regleringen har visat sig i praktiken möjliggöra verksamhet för aktörer som
har varit föremål för de mest restriktiva åtgärderna under de nästan två årsom covid 19-epidemin har pågått.
Den föreslagna regleringen skulle göra det möjligt att bedriva verksamheten
på ett kommersiellt hållbart sätt utan att äventyra kundernas och deltagarnas
hälsosäkerhet och rätt till hälsa, utan att det påverkar giltigheten av besluten
om begränsningsregleringen i lagen om smittsamma sjukdomar. Fazer har
agerat i enlighet med lagens anda genom att tillhandahålla sina tjänster till
allmänheten utan att äventyra kundernas och personalens hälsosäkerhet.
Grundlagsutskottet har gett ett utlåtande (PeVL 35/2021 rd-HE 131/2021 rd)om regeringens proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring av
lagen om smittsamma sjukdomar.

9(69)
och tillfälligt ändra. I avsnittet i yttrandet om räntepasset (punkt 13) har
utskottet med avseende på jämlikhetsbestämmelsen uttalat att
jämlikhetsbestämmelsen inte kräver att alla personer behandlas lika i alla
avseenden, såvida inte de relevanta omständigheterna är identiska.
Jämlikhetsöverväganden är relevanta både när det gäller att ge människorförmåner och rättigheter enligt lag och när det gäller att ålägga dem
skyldigheter.
Å andra sidan kännetecknas lagstiftning av att den behandlar människor olika
på grund av ett särskilt legitimt samhällsintresse, för att bland annat främja
faktisk jämlikhet. Konstitutionsutskottet har konsekvent hävdat att
jämlikhetsprincipen inte innebär några strikta gränser för lagstiftarens
utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att försöka reglera mot
bakgrund av den aktuella samhällsutvecklingen.
Konstitutionsutskottet har i sitt utlåtande (punkt 16) också konstaterat att ävenom förslaget innebär att personer försätts i en annan ställning, kan den
föreslagna regleringen inte anses vara godtycklig med hänsyn till demedicinska skäl som ligger bakom den. Godtagbara motiveringar för
regleringen har framförts. En fullständig vaccinationsserie och en historia av
covid-19-sjukdom kommer att skydda en person från coronavirusinfektion och
förhindra spridning av sjukdomen. Kravet på ett färskt negativt testintyg
förhindrar spridning av coronavirussmitta när människor samlas vid olika
evenemang. Enligt utskottets uppfattning kan regeringens lagförslag i dendåvarande epidemisituationen anses vara ett godtagbart skäl som utgör engodtagbar motivering i den mening som avses i 6 § 2 mom. i grundlagen.
Sammanfattningsvis angavs i yttrandet (punkt 17) att det vid bedömningen
av den föreslagna förordningens proportionalitet fortfarande var möjligt att
lägga vikt vid att t.ex. tjänster som är oumbärliga för den enskilde inte kräver
uppvisande av ett coronetintyg. Det ansågs också viktigt att personer som
omfattas av skyldigheten att uppvisa ett intyg om coronavirus i praktiken har
haft och fortsätter att ha tillgång till en fullständig serie kostnadsfria
vaccinationer mot coronavirus. Personer som inte har vaccinerats mot
coronaviruset har möjlighet att få ett coronavirusintyg på grundval av ett
negativt testresultat.
Konstitutionsutskottet har i sitt ovan refererade yttrande uttalat att det inte finnsnågra hinder mot att använda räntebeviset i dess föreslagna form. Detsamma
har anförts i regeringens proposition. Kravet på ett intressebevis som villkor för
tillträde till Fazers café strider därför inte mot grundlagen.
I den mån ansökan åberopar rätten till liv, personlig frihet och integritet enligt
artikel 7 i konstitutionen och rätten till rörelsefrihet enligt artikel 9, anför
svaranden följande.
Att hindra sökanden från att komma in på kaféet på grund av det saknade
intresseintyget innebar inte ett intrång i hans rörelsefrihet. Artikel 9 i
konstitutionen gäller rätten till fri rörlighet och bosättning, vilket inte är
aktuellt i detta mål.
Det finns inte heller någon fråga om rätten till liv, personlig frihet och integritet
enligt artikel 7 i konstitutionen. Dessa grunder kommer därför inte att
diskuteras vidare i detta svar.
(Sökanden har återkallat sin talan i den del den grundas på artiklarna 7 och 9 i
PL).
I den ursprungliga stämningsansökan åberopades 2 kap. 3 och 9 § ikonsumentskyddslagen samt 3 kap. 1 § i konsumentskyddslagen. I
tilläggsyrkandet har hänvisningen till bestämmelserna ikonsumentskyddslagen gjorts på den grunden att den rättsliga principen om
jämlikhet har åsidosatts och att Fazer Ravintolat Oy genom att bryta mot
konsumentskyddslagen har försatt sökanden i en ojämlik ställning iförhållande till caféets övriga kunder.

10(69)Fazer bestrider att bolaget skulle ha brutit mot konsumentskyddslagen. Av
de skäl som anförts ovan, nämligen hänvisningarna till regeringens
proposition och konstitutionsutskottets yttrande, har det visats att kravet på
att käranden ska tillhandahålla ett kronvittnesintyg inte har inneburit något
åsidosättande av likheten mellan medborgarna. Den tjänst för vilken det
krävdes att sökanden skulle tillhandahålla ett intyg om gott uppförande var
inte oumbärlig för folkets dagliga liv.
Detta ärende gäller inte otillbörliga marknadsförings- ochkundrelationsmetoder (Konsumentskyddslagen 2:3), aggressiva metoder(Konsumentskyddslagen 2:9) eller oskäliga avtalsvillkor(Konsumentskyddslagen 3:1).
Det finns ingen grund för att tillämpa artikel 106 i konstitutionen.
Artiklarna 7 och 9 i konstitutionen är inte tillämpliga i det aktuella fallet.
Konstitutionsutskottet har vidare godkänt regeringens förslag om
kranscertifikatet och lagen är därför inte grundlagsstridig.
(Sökanden har återkallat sin ansökan i den mån artiklarna 7 och 9 i PL haråberopats) Vad gäller ersättningsyrkandets storlek
Fazer bestrider ersättningsyrkandet om 10 000 euro i sin helhet. I andra
hand är ett skäligt ersättningsbelopp några tiotals euro.
Under dessa omständigheter har det faktum att tillträde till kaféet nekades
inte inneburit någon överträdelse av jämställdhetslagen. Sökanden kände i
förväg till att tillträde till kaféet var beroende av att ett kronvittnescertifikat
uppvisades. Att sökanden nekades tillträde till kafeterian på grund av att
intyget saknades var därför inte överraskande för sökanden. Under alla
omständigheter var det faktum att sökanden nekades tillträde till kaféet så
ringa att det inte kan ha orsakat den skada som sökanden yrkar, vilkenuppgår till 10 000 euro. Med hänsyn till målets art skulle en skälig ersättning
inte överstiga några tiotals euro.
SlutligenMot bakgrund av det anförda yrkar Fazer att talan ska ogillas i sin helhet.
Bolaget har följt den lag som gällde vid tidpunkten för händelsen när det
krävde att sökanden skulle uppvisa ett intresseintyg som villkor för att fåtillträde. Lagen har inte inneburit något åsidosättande av medborgarnas
likställdhet, eftersom det inte är nödvändigt för människors dagliga liv att
kunna utnyttja kafétjänster.
REPLIK
Finlands
värde KravStaten har motsatt sig kärandens talan och har begärt att tingsrätten
1 ogilla talan i dess helhet såsom ogrundad, och
2 förplikta sökanden att ersätta statens rättegångskostnader och övriga
kostnader, jämte dröjsmålsränta enligt den räntesats som föreskrivs i artikel
4.1 i lagen om dröjsmålsränta från och med utgången av en månad fråndagen för domen.
3. Enligt statens uppfattning borde tingsrätten åtminstone avvisa sökandens
yrkande som grundade sig på en påstådd kränkning av Europakonventionen
som uppenbart ogrundat utan att gå vidare med förberedelserna i det
avseendet.
4. Staten har den 19 oktober 2023 yrkat att sökandens ombud Aki Nummelinska förpliktas att solidariskt med sökanden ersätta statens
rättegångskostnader med stöd av 21:6 rättegångsbalken i den del talan
avser sökandens påstådda åsidosättande av Europakonventionen.

11(69)På de grunder som anges ovan kan talan inte leda till det resultat som
eftersträvas, i den mån ombudet är medvetet om att talan är ogrundad.
KriterierStaten har inte gjort sig skyldig till indirekt diskriminering enligt 13 §likabehandlingslagen i samband med att sökanden den 10 december 2021
nekades tillträde till cafeterian med stöd av 58i § lagen om smittsamma
sjukdomar. Bestämmelsen om nationell användning av vandelsintyget hade ett
berättigat syfte och var lämplig och nödvändig som medel. Sökandens
skadeståndsanspråk är inte heller berättigat till något belopp.
Staten har inte åsidosatt rätten till personlig säkerhet (artikel 5) och
rörelsefrihet (artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen)
genom att neka sökanden tillträde till cafeterian den 10 december 2021 med
stöd av 58i § smittskyddslagen.
I övrigt är villkoren för statens skadeståndsansvar inte uppfyllda. Sökandens
fordran är också ogrundad till sitt belopp.
(Skälen har inte åberopats i den mån artikel 5 i CIS och artikel 2 i det andra
tilläggsprotokollet har åberopats)
Bakgrund och nationell introduktion av EU:s Intresseförklaring
Coronaviruspandemin (eller covid-19-pandemin) började spridas från Kina ibörjan av 2020. SARS-Covid-19-viruset var en ny humanpatogen, vilket
innebar att befolkningen inte hade den specifika immunologiska resistens
mot den som tidigare infektioner hade gett. Sjukdomen spreds snabbt överhela världen.
Sedan starten har olika begränsningsåtgärder vidtagits runt om i världen för att
förhindra spridningen av Covid-19. Dessa har omfattat reserestriktioner,
restriktioner för öppnande och användning av affärslokaler, order om
distansarbete, tillfälliga skolstängningar, karantäner ochområdesavstängningar.
I Finland har lagstiftningen utnyttjats på många olika sätt för att hantera
pandemin. Restriktiva åtgärder och befogenheter för att trygga social- och
hälsovårdssystemets funktion har baserats på beredskapslagen och på
tillfällig lagstiftning (nödlagstiftning), ny ordinarie lagstiftning och tillämpning
av redan gällande lagstiftning.
År 2021 införde Europeiska unionen ("EU") EU Crown Certificate för att
underlätta den fria rörligheten i händelse av en pandemi.
EU:s coronaintyg är ett digitalt bevis på att en person antingen har
vaccinerats mot covid-19, testat negativt för covid-19 eller har botats fråncovid-19. QR - QR
certifikatet i koden är antingen digitalt eller i pappersform. Det kostnadsfria
certifikatet gäller i alla EU-länder och finns på respektive EU-lands språk
samt på engelska. I Finland finns certifikatet tillgängligt i Omakanta-tjänsten.
Det är upp till de enskilda medlemsländerna att besluta om de vill använda
certifikatet för andra ändamål på nationell nivå,till exempel i samband med anordnandet av olika evenemang.
I augusti 2021 hade räntepandemin pågått i ungefär ett och ett halvt år. I
augusti konstaterades fler covid-19-fall i Finland än någonsin tidigare underepidemin. Incidensen var högst i synnerhet bland ovaccinerade ochpersoner i arbetsför ålder som vaccinerats med engångsdos. Från början av
hösten 2021 infördes restriktioner för sammankomster, inklusive
begränsningar av antalet kunder i cateringföretag och av öppettider och
serveringstider, för att förhindra spridningen av covid-19.
Den 13 augusti 2021 tillsatte social- och hälsovårdsministeriet ("STM") enarbetsgrupp för att bereda lagstiftning om kranscertifikat. Beredningen leddes
av STM i samarbete med arbets- och näringsministeriet och finansministeriet,

12(69)undervisnings- och kulturministeriet samt justitieministeriet. I arbetsgruppen
ingick också representanter för kommunikationsministeriet, Helsingfors stad,regionförvaltningsverken och Institutet för hälsa och välfärd (THL).
Arbetsgruppens mandatperiod var 13.8.2021-30.9.2021.
Lagförslaget om den nationella användningen av intyget (RP 131/2021 rd)
överlämnades till riksdagen den 21.9.2021. I lagförslaget behandladesingående situationen och utvecklingen av covid-19-pandemin, restriktiva
åtgärder, målen, effekterna och alternativen för den föreslagna
bestämmelsen.
Efter antagandet av lagförslaget yttrade sig utbildningsutskottet,
finansutskottet, konstitutionsutskottet och social- och hälsovårdsutskottetöver lagförslaget. Därutöver inkom 117 expertutlåtanden från de olika
utskotten.
Lagstiftningen om den nationella användningen av intyget antogs och trädde
i kraft den 16 oktober 2021 genom lagen om ändring och temporär ändring
av lagen om smittsamma sjukdomar (876/2021).
Enligt den provisoriska bestämmelsen om användning av coronet-intyget,58i § 1 och 2 mom. i lagen om smittsamma sjukdomar:"EU:s digitala coronet-intyg ska vid nationell användning visa att personen
har fått hela den serie vaccinationer som avses i artikel 16g.1 minst sju dagar
tidigare, ett negativt coronet-testresultat högst 72 timmar tidigare eller har
haft covid-19 högst sex månader tidigare. Om en verksamhetsutövare i sinverksamhet kräver att en kund som är 16 år eller äldre och som deltar i en
aktivitet ska visa upp det intyg som avses i punkt 1 för att få tillträde till en
allmän sammankomst eller lokal, gäller artikel 58a:de skyldigheter som
fastställs i de föreskrifter som utfärdats med stöd av punkterna 2 och 3 om
inresa och vistelse för kunder, placering av sittplatser för kunder, användning
av ljudutrustning för att maskera kundernas tal, begränsning av
musikspelning, begränsning av antalet sittplatser för kunder i inomhus- ochutomhusområden, begränsning av öppettider och begränsning av
försäljningstiderna för alkoholdrycker, eller § 58 eller 58d:58.58. De
begränsningar av antalet deltagare eller deras placering som införs genom
beslut som fattas för att förhindra spridningen av covid-19 gäller inte för den
offentliga tillställningen, lokalen eller verksamheten i fråga. Om det
kommunala organ som ansvarar för bekämpningen av smittsamma
sjukdomar eller regionförvaltningsverket med stöd av 58 § har meddelat ett
totalförbud mot att anordna en offentlig tillställning, får kravet på intyg dockinte innebära undantag från de begränsningar som anges i beslutet. Om
kunden eller deltagaren inte visar upp intyget, ska verksamhetsutövaren
vägra tillträde till den offentliga tillställningen eller lokalen."Enligt förordningen om nationell användning av smyckescertifikatet hade enoperatör således möjlighet att kräva att dess kunder och deltagare uppvisar
ett digitalt EU-smyckescertifikat innan de får tillträde till ett evenemang eller
en lokal, om ett administrativt beslut som begränsar användningen av
evenemanget eller lokalen annars skulle vara i kraft i området.
En cateringföretagare kan kräva att dess kunder visar upp ett digitalt
coronacertifikat från EU innan de går in på en restaurang, om derestriktioner för cateringverksamhet som fastställs i en förordning frånstatsrådet annars skulle gälla.
Den nationella användningen av den digitala EU-kronan var inte bara ett sätt
att förhindra smittspridning, utan också ett sätt att gradvis öppna upp
samhället på ett hälsosäkert sätt, så att aktörer som länge varit föremål för
restriktiva åtgärder kan bedriva sin verksamhet och deras anställda kan
arbeta.
Händelser som ger upphov till och motiverar talan13(69)Kranscertifikatet och kravet på att visa upp det väckte motstånd från vissa
medborgare. Käranden i detta mål (Mika Vauhkala) och hans ombud (AkiNummelin) grundade i november 2021 (cirka en månad efter det nationella
införandet av ränteintyget) föreningen We Citizens Association, vars
huvudsakliga syfte verkar vara att kämpa mot användningen av räntepasset.
Sökanden är föreningens ordförande och hans ombud är ledamot av
föreningens styrelse. På föreningens webbplats finns bland annat följandeuttalanden"Vi ser inskränkningen av den individuella friheten, t.ex. genom räntepasset,
som ett allvarligt hot mot de konstitutionella rättigheterna." "Vi, folket, står för
principen att medborgarnas fritid, arbete eller affärer inte ska vara föremål
för räntepasset eller något annat maktinstrument. Vidare kommer vi som
förening att börja skapa verktyg för att på ett civiliserat, lagligt och anständigt
sätt påverka status quo.
situationen nu och, om nödvändigt, i framtiden.""Vi tillhandahåller sätt att försvara din individuella frihet och din kropps
autonomi." Vi tillhandahåller konkreta verktyg för att stärka individers och
samhällens egenmakt." "Vår första uppgift är att göra medborgarnas röster
hörda i frågan om räntepass.
Det förevarande målet och sökandens talan förefaller tydligt handla om ett"verktyg" som marknadsförs av Me Citizens för att påverka enskilda personer.
Enligt vad som framgår av ansökan försökte föreningens ordförande
Vauhkala den 10 december 2021 omkring kl. 09.00 att komma in på Fazer
Café i centrala Helsingfors, som vid den aktuella tidpunkten krävde att
kunderna skulle uppvisa ett coronacertifikat för att få komma in på caféet.
Sökanden har uppenbarligen inte uppvisat något intresseintyg och fick därför
inte tillträde till kaféet. Staten har ingen kännedom om och inget sätt att
verifiera att Vauhkala inte tilläts göra affärer på Fazer Café som han hävdar.
Staten ser emellertid ingen anledning att ifrågasätta den påstådda
händelsen, utan godtar som obestridda fakta att Vauhkala försökte gå till
kaféet och att han inte tilläts gå dit.
på ett café för att ha underlåtit att visa upp ett smyckescertifikat.
Målsäganden, biträdd av sitt ombud, väckte därefter talan mot Fazerkoncernen och staten och yrkade sammanlagt 20 000 euro i skadestånd och
ersättning för att inte ha kunnat komma in på kaféet.
I motsats till vad sökanden hävdar i sin ansökan om stämning har han inte
försökt att nå en överenskommelse med staten. Å andra sidan kan staten integå med på att lösa frågan genom att betala ersättning eller gottgörelse till
sökanden. Om staten skulle gå med på att betala skadestånd i ett sådant fallskulle det säkerligen uppstå ett stort antal liknande o g r u n d a d e a n s p r å k
m o t s t a t e n s o m grundas på kravet på att uppvisa ett intresseintyg och
andra statliga åtgärder som har begränsat den individuella friheten.
Förhöret i detta fall
Mot bakgrund av sökandens yrkanden ska endast de påstådda
överträdelserna av de relevanta bestämmelserna/reglerna bedömas,nämligen artiklarna 13 och 10.31 i Equality Act (artikel 5 i EIS), och ii) den
fria rörligheten (artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till EIS). De
hänvisningar som sökanden har gjort i sin ansökan om stämning till blandannat konsumentskyddslagen och andra grundläggande rättigheter är därför
irrelevanta för avgörandet av målet och kommer inte att behandlas nedan.
(Skälen har avskrivits i den mån artikel 5 i CIS och artikel 2 i det andra
tilläggsprotokollet har åberopats)14(69)I ansökan hävdas mer allmänt att de åtgärder som staten vidtagit för att
förhindra spridningen av covid 19 var orimliga, alltför långtgående ochinnebar en onödig kränkning av den enskildes grundläggande rättigheter,och att detta skulle bevisas i förevarande mål. Sökanden har bland annat
hänvisat till statsrådets dekret om öppettider i restauranger och hävdat att
det strider mot nödvändighetsprincipen.
Eftersom den överträdelse som åberopas till stöd för sökandens yrkande
endast avser kravet på att uppvisa ett smyckescertifikat, är sökandens helt
allmänna och ospecificerade påståenden om att de andra restriktiva
åtgärderna är omotiverade irrelevanta för att avgöra målet, och det finns
inget behov av eller skäl för att ta med påståendena eller bevisningen i det
aktuella målet. Följaktligen kommer vi inte heller att ta upp de andra
restriktiva åtgärderna i detta svar.
I ansökan åberopas också artikel 106 i konstitutionen, enligt vilken "[o]mtillämpningen av en lagbestämmelse i ett mål vid domstolen uppenbart
skulle strida mot konstitutionen, ska domstolen ge företräde åt bestämmelsen
i konstitutionen". Enligt sökanden skulle § 58i i lagen om smittsamma
sjukdomar strida mot grundlagen och därför skulle distriktsdomstolen ge
företräde åt tillämpningen av grundlagen.
Situationen blir förvirrande för sökanden. Artikel 106 i konstitutionen är
irrelevant för avgörandet av detta mål och hänvisningar till den
bestämmelsen är därför irrelevanta. Sökanden har väckt talan med stöd av
lagen om likabehandling och om åsidosättande av de mänskliga
rättigheterna, och det är inte nödvändigt att tillämpa artikel 58i i lagen om
smittsamma sjukdomar vid prövningen av dessa yrkanden.
För ordningens skull bör det noteras att avsnitt 58i i lagen om smittsamma
sjukdomar inte är grundlagsstridig. Konstitutionaliteten i denna bestämmelse
har bedömts av konstitutionsutskottet och varken konstitutionsutskottet ellernågon av de konstitutionella experter som konsulterats underkonstitutionsutskottets överläggningar har uttryckt åsikten att bestämmelsen
strider mot konstitutionen.
Därför kommer vi inte heller att gå in på andra restriktiva åtgärder i dettasvar.
Staten har inte gjort sig skyldig till någon kränkning av den personliga
säkerheten eller rörelsefriheten i den mening som avses i EIS på det sättsom sökanden hävdar och staten är inte skadeståndsskyldig gentemot
sökanden på denna grund (avsnitt 4.3).
Staten har inte gjort sig skyldig till indirekt diskriminering i den mening som
avses i 13 § diskrimineringslagen på det sätt som sökanden gör gällandeoch staten är inte heller på denna grund skadeståndsskyldig gentemot
sökanden.
Inget ansvar för påstådd överträdelse av EIS Inledningsvis
Som redan nämnts ovan begär sökanden ersättning från staten med 10 000
euro för det påstådda intrånget i EIS: enligt sökanden har staten gjort intrång isökandens(i) personlig säkerhet (artikel 5 i EIS), och (ii) rörelsefrihet (artikel 2 i det
fjärde tilläggsprotokollet till EIS).
(På dessa punkter har talan lämnats utan bifall).
Traditionellt sett har det allmännas skyldighet att ersätta en enskild för påstått
lidande varit mycket begränsad. För att ersättning ska utgå har krävts att (i)skadan har orsakats av fel eller försummelse vid myndighetsutövning (3:2
skadeståndslagen) och (ii) den situation som anges i 5:6 skadeståndslagen,där den skada som orsakat lidandet har orsakats av något av de brott eller
andra allvarliga brott som anges i bestämmelsen.
Detta är inte fallet här, och ingen ersättning kan beviljas staten i detta fallenligt lagen om skadeståndsanspråk. Uppenbarligen

15(69)Av denna anledning har sökanden grundat sitt yrkande direkt påmiljökonsekvensbeskrivningen och den påstådda kränkningen av demänskliga rättigheterna.
Högsta domstolen har i mer än tio års praxis ansett att det är möjligt att
förplikta staten att betala ersättning för en kränkning av de mänskliga
rättigheterna, även om ingen ersättning utgår enligt skadeståndslagen, "sålänge det finns en tillräcklig rättslig grund för skadeståndsskyldighet". I
praktiken har det krävts att (i) kränkningen av de mänskliga rättigheterna harägt rum, (ii) kränkningen kan anses vara tillräckligt allvarlig och (iii)kränkningen har orsakat skada med orsakssamband.
Ett sådant ansvar har motiverats av kravet i artikel 13 i Europakonventionen
på effektiva rättsmedel och av artikel 22 i grundlagen om skydd för
grundläggande och mänskliga rättigheter.
I det aktuella fallet är inget av villkoren för statens ansvar uppfyllda, vilket
kommer att framgå nedan.
Staten har inte kränkt de mänskliga rättigheterna med bestämmelsen om ränteintyg
Varken i ansökan eller i tilläggsansökan anges tydligt den exakta handling eller
det exakta beteende genom vilket staten påstås ha kränkt sökandens
mänskliga rättigheter. Sökanden gör gällande att det är en kränkning att han
inte blev insläppt på Fazer Café den 10 december 2021. Eftersom sökanden i
sin ansökan om stämning kritiserar staten för att ha infört artikel 58i i lagen om
smittsamma sjukdomar, utgår vi från att sökanden gör gällande att det är en
kränkning av staten att denna bestämmelse är
antogs och, när den var i kraft den 10 december 2021, bidrog till att
sökanden inte kunde få tillträde till kaféet vid den tidpunkten.
För det första hävdar sökanden att hans personliga säkerhet (artikel 5 i
Europakonventionen) har kränkts "eftersom sökanden inte har kunnat äta på
det frukostställe där han normalt äter".
(Talan har avskrivits på denna punkt)
Sökandens yrkande är uppenbart
ogrundat.
I artikel 5.1 i EIS proklameras allas "rätt till frihet och personlig säkerhet".
"Frihet" i den mening som avses i denna punkt innebär skydd mot
frihetsberövande. Begreppet "personlig säkerhet" har ansetts ge skydd mot
godtyckliga ingrepp i "friheten" och som sådant förstärka det skydd som den
enskilde åtnjuter mot frihetsberövande. "Personlig säkerhet" har inte gettsnågon särskild självständig innebörd vid tolkningen av artikeln, som haransetts reglera "frihetsberövande" i dess helhet. Artikel 5 i EIS är därför inte
avsedd att säkerställa att enskilda har tillgång till de matställen som de själva
väljer om de så önskar.
Frihetsberövande har främst ansetts vara fängelsestraff och ofrivilliginlåsning på en sluten institution (t.ex. ett mentalsjukhus). Å andra sidan hart.ex. förbud för värnpliktiga att lämna kasernområdet inte ansetts vara ett
frihetsberövande, utan en normal börda för armén och militärtjänsten.
I förevarande fall har sökanden inte berövats sin frihet. Han har inte gripits,häktats eller placerats på en institution. Han har kunnat leva sitt liv, arbeta,träffa sin familj och sina vänner m.m. Det förhållandet att ett privat företag(ett café) inte tillät sökanden att gå till caféet den 10 december 2021 innebar
inte att staten frihetsberövade sökanden.
Vi känner inte till något domstolsavgörande där en situation av detta slag har
ansetts utgöra ett frihetsberövande och sökanden har inte heller hänvisat tillnågot sådant fall i sin stämningsansökan eller i tilläggsansökan. Slutsatser.

16(69)att staten därför inte har gjort sig skyldig till åsidosättande av
sökandens personliga säkerhet (artikel 5 FEU).
För det andra hävdar sökanden att hans rörelsefrihet (enligt artikel 2 i det
fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen) har begränsats eftersom han
har "hindrats från att gå in på ett kafé för att äta frukost".
Sökandens argument är också uppenbart ogrundat(talan ogillas på denna punkt).
I artikeln om rörelsefrihet i EIS anges att var och en som lagligen befinner sig
inom en stats territorium har rätt att fritt röra sig inom detta territorium och att
fritt välja sin bosättningsort samt att var och en är fri att lämna varje land.
Enligt punkt 3 får rörelsefriheten begränsas genom lag och i ett demokratisktsamhälles allmänna intresse "med hänsyn till den nationella säkerheten eller
den allmänna säkerheten, till skydd för allmän ordning och säkerhet, för
förebyggande av brott, för skydd av hälsa eller moral eller för skydd av andra
personers fri- och rättigheter".
Rörelsefriheten är aldrig obegränsad och absolut. En person kan t.ex. inte
med åberopande av rörelsefriheten kräva tillträde till en annan persons hem,en sluten affärslokal, administrativa byggnader eller transportmedel som ägs
av andra.
Exempel på de facto begränsningar av rörelsefriheten som ofta nämns ärförbud som avser skydd av hemmet, rörelseförbud som följer av föreskrifter,rörelseförbud i naturreservat, militära säkerhetszoner och förbud som följer
av kommunala föreskrifter.
En person har inte rätt (enligt rörelsefriheten eller någon annan rättighet) att
befinna sig på ett kafé eller i en annan affärslokal som ägs eller kontrolleras
av en annan person. Redan i ett förhandsavgörande av Högsta domstolen,
KKO 1962 II 47, ansågs en person ha gjort sig skyldig till brott mot
griftefriden när ägaren till ett kafé hade bett personen att lämna kaféet ochpersonen inte hade följt uppmaningen att lämna kaféet. I den nuvarandebrottsbalken är t.ex. olaga intrång i en affärslokal straffbart som
hemfridsbrott (24:3 brottsbalken). I förarbetena till bestämmelsen anges att
ett café är en affärslokal i bestämmelsens mening och att bestämmelsen
gäller även under kommersiella lokalers öppettider och i den mån utrymmet är
reserverat för offentlig service.
En situation där en enskild kund nekas tillträde till ett café eller enrestaurang kan därför inte ens i teorin utgöra en kränkning av
rörelsefriheten. Den enda grund på vilken ett nekat tillträde skulle kunna
anses utgöra en rättighetskränkning är diskriminering (åsidosättande av
likabehandling).
Om det hypotetiskt, utan någon faktisk grund och i strid med statensståndpunkt, skulle tolkas som att artikel 58i i lagen om smittsamma
sjukdomar hade begränsat sökandens rörelsefrihet, skulle begränsningen ha
införts på det sätt som EIS tillåter enligt en uttrycklig bestämmelse i lagenoch i syfte att skydda hälsan.
Slutsatsen är därför att staten inte har kränkt sökandens rätt till fri rörlighet(artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen om skydd för
de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna).
Det är anmärkningsvärt att rörelsefriheten och rätten till frihet och personlig
säkerhet, som påstås ha kränkts i EIS, också är inskrivna i Finlands grundlag.
Om § 58i i lagen om smittsamma sjukdomar skulle strida mot de rättighetersom påstås ha kränkts, skulle den också strida mot grundlagen.
Bestämmelsens grundlagsenlighet har dock prövats under
riksdagsbehandlingen av lagen. I det finska rättssystemet är det riksdagensom ansvarar för lagarnas grundlagsenlighet, och grundlagsenligheten hosde lagar som ska s t i f t a s bedöms och säkerställs särskilt underbehandlingen i riksdagens grundlagsutskott.

17(69)
Bestämmelsen om kröningscertifikat har diskuterats i konstitutionsutskottet
och många experter, inklusive experter på konstitutionell rätt, har rådfrågats.

18(69)(Prof. Mikael Hidén, Prof. Tuomas Ojanen, Prof. Janne Salminen, Prof. VeliPekka Viljanen, Prof. Lasse Lehtonen, jurist Mira Turpeinen). Varken
grundlagsutskottet eller de experter som utskottet har hört har ansett att 58 i
§ i lagen om smittsamma sjukdomar strider mot grundlagen.
Det bör också noteras att varken konstitutionsutskottet eller någon av deexperter som det rådfrågade ansåg att bestämmelsen var relevant för den
personliga säkerheten eller rörelsefriheten i den utsträckning som det skulle habedömt bestämmelsens grundlagsenlighet specifikt i förhållande till dessa
rättigheter.
Sammanfattningsvis har sökandens rätt till personlig säkerhet och
rörelsefrihet inte åsidosatts, eftersom sökanden inte har haft tillträde tillcafeterian den 10 december 2021 på grund av 58i § i lagen om smittsamma
sjukdomar.
I vilket fall som helst är den påstådda överträdelsen mycket liten och inte allvarligÄven om det, mot statens uppfattning, skulle konstateras att en kränkning av
de mänskliga rättigheterna har ägt rum, skulle den påstådda kränkningen avmålsägandens rättighet vara så liten att statens ansvar inte kan uppstå.
I förhandsavgörandet KKO 2012:81 gjorde Högsta domstolen t.ex. en
bedömning av hur allvarligt intrånget var. Högsta domstolen ansåg att
intrånget objektivt sett måste anses vara så ringa att käranden inte hade rätttill ersättning.
I det aktuella fallet hade fängelsemyndigheterna öppnat fångens brev på ett
sätt som ansågs utgöra en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Högsta
domstolen fann att de negativa effekter som öppnandet av brevet hade haft
för sökanden hade varit så små att intrånget inte kunde anses ha orsakat
den skadelidande något ersättningsgillt lidande.
I förevarande fall har den av sökanden påstådda överträdelsen och desspotentiella negativa effekter för sökanden varit mycket begränsade.
Sökanden har inte kunnat gå till det kafé som han påstår sig ha velat gå till en
morgon. Det finns inga andra begränsningar av hans rörelsefrihet eller hans
liv och inga begränsningar av hans möjligheter att köpa frukost, till exempel ien butik. Om sökanden absolut hade velat den aktuella morgonen
för att äta frukost på ett café, kunde han ha fått ett negativt intressetestresultat och genom att presentera detta skulle käranden ha kunnat göra
affärer på caféet.
Med hänsyn till att sökanden redan i november 2021 hade grundat
föreningen We Citizens i syfte att bekämpa räntesnurran är det dessutom
uppenbart att sökanden den 10 december 2021 begav sig till Fazer Café med
vetskap om och med den uttryckliga avsikten att nekas tillträde till caféet för
a t t v ä c k a denna talan och därigenom ifrågasätta legitimiteten i kravet på
att uppvisa ett ränteintyg. Under dessa omständigheter kan vägran att låtahonom använda kaféet inte ha orsakat honom någon verklig oro eller allvarlig
skada.
Vid bedömningen av om den påstådda överträdelsen är ringa eller obetydlig
kan hänsyn också tas till hur tydlig och medveten överträdelsen skulle vara. I
detta avseende bör det först och främst noteras att staten har en bredbedömningsmarginal när den lagstiftar, särskilt i situationer där motstridiga
intressen och rättigheter vägs mot varandra. Detta har bl.a. slagits fast i
Europadomstolens rättspraxis.
Högsta domstolens rättspraxis har understrukit att det i princip är parlamentet
och dess konstitutionsutskott som har ansvaret för att se till att lagstiftningenär förenlig med konstitutionen.

19(69)När en bestämmelse har godkänts som grundlagsenlig av
konstitutionsutskottet kan den i princip anses vara grundlagsenlig, ochabsolut inte uppenbart grundlagsstridig.
Avsnitt 58i i lagen om smittsamma sjukdomar har antagits i enlighet med det
ordinarie lagstiftningsförfarandet. Bestämmelsens grundlagsenlighet(inklusive förenligheten med de grundläggande och mänskliga rättigheterna)
har bedömts under lagstiftningsprocessen och bestämmelsen har inte
befunnits strida mot grundlagen (eller mot de grundläggande och mänskliga
rättigheterna). Bestämmelsen har ansetts vara ett lämpligt sätt att skydda
befolkningens rätt till hälsa och liv genom att förebygga infektioner och
samtidigt möjliggöra
största möjliga åtnjutande av handelsfrihet och kulturella rättigheter.
Som framgår av förarbetena har 58i § smittskyddslagen inte ansetts leda tillen kränkning av grundläggande eller mänskliga rättigheter. Det kan därför
inte vara fråga om någon tydlig eller medveten kränkning från statens sida,åtminstone inte i någon utsträckning.
Staten kan därför inte hållas ansvarig för det lidande som påstås ha orsakats
av den påstådda överträdelsen, eftersom den påstådda överträdelsen är ringa.
Sökandens fordran är obefogad till sitt belopp
Den ersättning som sökanden har yrkat uppgår till 10 000 euro.
Staten anser att det begärda ersättningsbeloppet är omotiverat högt. Vi känner
inte till några fall där ersättning har utdömts i liknande situationer. I detta fallkan viss vägledning för bedömningen hämtas från den ersättning som utdöms
vid diskrimineringsbrott (11:11 BrB).
Dessa brott rör betydligt allvarligare situationer än det aktuella fallet, där enperson (brottsoffret) direkt, tydligt och på ett sätt som utgör ett brott har blivit
diskriminerad. Typiska situationer är vägran att betjäna en kund eller vägran att
släppa in en kund enbart på grund av kundens etniska ursprung.

I detta fall nekades sökanden tillträde till kaféet, inte på grund av
personliga skäl, utan för att han inte kunde uppvisa något
smyckesintyg.
Enligt en rekommendation från Rådgivande kommittén för personskada(2020) har ersättningsintervallet i rättspraxis för diskrimineringsbrott legat
mellan 300 och 1500 euro.
I förevarande fall har den av sökanden påstådda överträdelsen och desspotentiella negativa effekter för sökanden varit mycket begränsade.
Även om tingsrätten, i motsats till vad staten anser, skulle finna att kriterierna
för ersättning är uppfyllda, bör ersättningsbeloppet vara noll eller högst några
tiotal euro.
Att sökandens yrkande är orimligt framgår också av att det yrkade
skadeståndsbeloppet endast utdöms vid mycket allvarliga brott, t.ex. vidlångvarigt sexuellt utnyttjande av barn (intervallet 10 000 - 30 000 euro).
Den ersättning som begärs är högre än den ersättning som iallmänhet beviljas för lidande som orsakats av t.ex. ett barns
eller en makes död (mellan 3 000 och 12 000 euro).
Påståendet bör avvisas som uppenbart ogrundat utan ytterligare förberedelser.
Enligt 5:6.2 rättegångsbalken ska domstolen genom dom avvisa en talan i denmån den är uppenbart ogrundad. En talan är uppenbart ogrundad bl.a. om defaktiska omständigheter som käranden åberopat inte gör det möjligt att härleda
kärandens yrkande i stämningsansökan.
En talan kan avskrivas på denna grund under hela förberedelsen av
ansökan. Se t.ex. Lappalainen, Juha: Handläggningen av ett tvistemål i entingsrätt år 2002

20(69)reform (2002) s. 99: "Det är uppenbart att
är dock att talan avvisas på denna grund under hela förberedelsen av
ansökan."
Sökandens påstående om en påstådd kränkning av de mänskliga
rättigheterna är uppenbart ogrundat, vilket framgår ovan. De händelser som
ligger till grund för yrkandet kan inte leda till slutsatsen att staten har kränkt
sökandens personliga säkerhet eller rörelsefrihet. Påståendet måste därför
avvisas, oavsett vilken bevisning som åberopas.
Enligt statens uppfattning måste påståendet därför avvisas som uppenbart
ogrundat utan ytterligare förberedelser i detta avseende.
Ingen skyldighet att betala ersättning för påstådd överträdelse av Equality Act
Initialt
Sökanden yrkar solidariskt skadestånd av svarandena med 10 000 euro för
diskriminering på grund av påstått hälsotillstånd, med stöd av artikel 23 i lagenom likabehandling. I tillägget till ansökan anges att den påstådda
diskrimineringen skulle vara indirekt diskriminering i den mening som avses iartikel 13 i lagen om likabehandling.
Enligt § 23 i diskrimineringslagen har "den som har blivit diskriminerad rätttill ersättning från den myndighet, arbetsgivare, utbildningsanordnare eller
leverantör av varor eller tjänster som har diskriminerat eller utövat
repressalier mot honom eller henne i strid med denna lag".
Enligt § 13 i diskrimineringslagen är det indirekt diskriminering om en
bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt som framstår som lika
missgynnar någon på grund av ett förhållande som har samband med den
personen, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet har ett
godtagbart syfte och de medel som används för att uppnå syftet är lämpliga
och nödvändiga.
Detta innebär att indirekt diskriminering kan förekomma om (i) en regel, ett
kriterium eller ett förfaringssätt missgynnar en person på grund av ett skäl
som hänför sig till den personen, och (ii) det inte finns något berättigat syfte
med regeln, eller (iii) medlen (för att uppnå syftet) inte är lämpliga och/eller
nödvändiga.
I förevarande fall skulle det vara möjligt att hävda att artikel 58i i lagen om
smittsamma sjukdomar inte missgynnade sökanden på grund av personliga
skäl. För sökandens tillträde till kaféet gällde exakt samma regler som för andra
kunder och potentiella kunder till kaféet. Sökanden skulle, liksom alla andra
personer, ha fått tillträde till caféet genom att uppvisa ett coronaintyg, det vill
säga genom att genomgå en coronavaccination eller genom att få ett negativt
coronatestresultat.
Staten har dock erkänt och erkänner att kravet på vaccination, ett
testresultat eller immunitet mot sjukdom är en fråga om en persons
hälsostatus, och skillnader i behandling på grundval av dessa faktorer måste
bedömas ur ett jämställdhetsperspektiv.
Staten anser och godtar därför att avsnitt 58i i lagen om smittsamma
sjukdomar måste ha haft ett godtagbart mål och att de medel som använts
för att uppnå detta mål måste ha varit lämpliga och nödvändiga.
På grundval av tillägget till ansökan ifrågasätter sökanden inte huruvida syftet
med det nationella införandet av certifikatet för kransar är godtagbart, utan
endast huruvida de medel som använts är lämpliga och nödvändiga.
Det nationella införandet av intresseintyget genom bestämmelsen i 58 i § ilagen om smittsamma sjukdomar och bestämmelsens giltighet till och med
den 10 december 2021 har varit ett lämpligt och nödvändigt sätt att uppnå
syftet med bestämmelsen.
Sökanden har i sitt yrkande gjort gällande att Fazer Cafés personal antog att
sökanden utgjorde en fara för andra kunder eller personal.

21(69)hälsa, och att det förmodade hälsotillståndet inte berättigar till diskriminering
av personen. Sökanden har inte lagt fram någon motivering, förklaring eller
bevisning för att kafépersonalen skulle ha gjort de påstådda antagandena omsökandens hälsotillstånd. Av sökandens utredning framgår tvärtom att
verkställande direktören för Fazer Retail Finland har informerat sökanden om
att kafeterian i enlighet med 58i § i lagen om smittsamma sjukdomar kräver
ett öronintyg av sina kunder. Sökandens mellanhavandenpå kaféet nekades därför på grund av att han inte hade uppvisat ett
smyckesintyg, och inte på grund av att kafépersonalen hade gjort
antaganden om sökandens hälsotillstånd.
Bestämmelsen om räntespecifikationer har varit ett lämpligt och nödvändigt sätt att
I rättspraxis och litteratur har det hävdats att när det medel som ska bedömasär en påstått diskriminerande lagstiftning, har lagstiftaren ett större utrymme
för skönsmässig bedömning än den enskilde arbetsgivaren eller annan aktör
när det gäller att bestämma t.ex. vilka social- och hälsopolitiska åtgärder som
kan uppnå ett godtagbart mål.
I Högsta domstolens enda förhandsavgörande om indirekt diskriminering,
KKO 2004:59, avslogs yrkandet. Högsta domstolen ansåg att kommunen
hade haft saklig grund för sitt förfarande att säga upp en betydande del av
personalen inom basvården, av vilka över 90 procent var kvinnor, för att
uppnå en sund ekonomisk förvaltning och organisera sin verksamhet. Det ärockså väletablerat i grundlagsutskottets praxis att även om grundlagens
bestämmelse om jämlikhet också gäller lagstiftaren, kräver bestämmelsen
om jämlikhet inte att alla medborgare behandlas lika i alla avseenden,såvida inte de relevanta omständigheterna är identiska. I utskottets praxis
har det fortsatt att hävda att jämlikhetsprincipen inte kan innebära strikta
gränser för lagstiftarens utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller
att försöka reglera mot bakgrund av den aktuella samhällsutvecklingen, men
att å andra sidan skillnader mellan personer inte får vara godtyckliga eller bli
oproportionerliga.
Kortfattat, målen för det nationella införandet av krönt certifikat
Under covid-19-epidemin har näringsfriheten, som garanteras i artikel 18 i
konstitutionen, begränsats kraftigt, och artikel 23§ Undantag från grundläggande rättigheter enligt artikel 5.1. Restriktionerna
har orsakat betydande förluster, särskilt för kultur- och evenemangssektorn
och restaurangsektorn och deras anställda, och har också haft en inverkan på
sektorer som inte direkt påverkats av de restriktiva åtgärderna, men som harlidit av restriktionernas dominoeffekter. EU-förordningen om nationell
användning av det digitala kroncertifikatet gjorde det möjligt för aktörerna att
ha en alternativ mekanism för att säkerställa hälsosäkerheten i sinverksamhet till de restriktioner för livsmedelsserviceverksamhet som fastställs
i en förordning från statsrådet och till de restriktiva åtgärder som följer av ett
beslut av en kommun eller regional administrativ myndighet.
Enligt förordningen om nationell användning av ett smyckescertifikat kunde enverksamhetsutövare kräva att dess kunder och deltagare visar upp ett
smyckescertifikat innan de får tillträde till ett evenemang eller en lokal, om det
annars fanns ett gällande förvaltningsbeslut som begränsade användningen av
evenemanget eller lokalen i området.
En cateringföretagare kan kräva att dess kunder visar upp ett
coronetcertifikat för att få tillträde till cateringföretaget, om det i övrigt är
giltigt.
de begränsningar av cateringverksamheten som fastställs i ett regeringsbeslut.
Den nationella användningen av coronet-intyget kunde förhindra spridning av
infektioner, men å andra sidan möjliggjorde det också en gradvis öppning av
samhället på ett hälsosäkert sätt och införandet av restriktiva åtgärder som
funnits länge.

22(69)de berörda aktörernas rätt att bedriva sin verksamhet. Genom att använda
intyget som ett alternativ till vissa restriktiva åtgärder gavs ävenarbetstagare som varit anställda hos aktörer som redan under lång tid varit
föremål för restriktiva åtgärder rätt att arbeta. I förarbetena till
bestämmelsen beskrevs målen med förslaget på följande sätt:"Förslaget syftar särskilt till att skydda den grundlagsfästa rätten till hälsa och
liv genom att förebygga infektioner, främja folkhälsan och säkerställa allas rätttill en hälsosam miljö. Samtidigt syftar förslaget till att möjliggöra en säker
användning av tjänster och därigenom främja näringsfriheten och de kulturella
rättigheterna. På detta sätt uppfyller förslaget också den grundlagsenliga
rätten till tillräckliga social- och hälsovårdstjänster för alla.
Vaccinationstäckningen hos den finska befolkningen är fortfarande otillräcklig
för att ge flockskydd, särskilt mot muterade virusstammar som sprids mer
effektivt, och risken för en betydande acceleration av epidemin och belastningpå hälso- och sjukvårdstjänsterna är fortfarande verklig."
Syftet är att möjliggöra ett bredare utbud av offentliga evenemang och att
kunder och deltagare ska kunna få tillgång till de olika anläggningarna på ett
säkert och hälsosamt sätt. Syftet är att bättre skydda friheten att bedriva
affärsverksamhet, särskilt i de sektorer som drabbats hårdast av
coronaepidemin, och rätten för arbetstagare i dessa sektorer att arbeta utan
att riskera sina liv och sin hälsa eller kapaciteten hos sociala tjänster och
hälso- och sjukvårdstjänster."
Det nationella införandet av coronet-intyget (avsnitt 58i i lagen om
smittsamma sjukdomar) har ansetts vara ett lämpligt och nödvändigt medel
för att uppnå dessa mål.
Åtgärdens lämplighet, nödvändighet och effektivitet
När man bedömer användningen av intyget som ett verktyg bör man först
notera att användningen av intyget inte var en ny ytterligare restriktion i sig,utan ett sätt att bli av med befintliga restriktioner. Kravet på att uppvisa ett intyg
kunde endast införas i situationer där restriktioner hade införts genom
regeringsdekret eller administrativa beslut mot bakgrund av en epidemisk
situation.
Förordningens rättsliga karaktär var därför att tillåta operatören att avvika frånde begränsningar av verksamheten som infördes genom befintliga
administrativa beslut genom att anta en hälsosäkerhetsåtgärd baserad på ett
certifikat. Detta bidrar till att visa att instrumentet är lämpligt.
Införandet av coronet-certifikatet var ett nödvändigt medel för att möjliggöra
ett bredare spektrum av aktiviteter under pandemin, inklusive anordnande
av olika offentliga evenemang, drift av cateringföretag och tillhandahållande
av sport- och kulturtjänster. Covid-19-pandemin hade orsakat betydande
förluster för tjänstesektorn, vilket beskrivs i regeringens proposition (RP131/2021):
Införandet av coronet-certifikatet förbättrade situationen i detta avseende.
Det var ett bättre medel än andra restriktioner för att skydda handelsfriheten,särskilt i de sektorer som drabbats av coronaepidemin, och rätten till arbete
för arbetstagare i dessa sektorer (artikel 18 i konstitutionen). Samtidigt
kunde dock kravet på att uppvisa ett coronaintyg förebygga och förhindra
spridningen av covid 19-sjukdomen och därmed också trygga människors
rätt till hälso- och sjukvård.
liv och hälsa samt hållbarheten inom social- och hälsovården.
Effekterna av införandet av intyget framgår i detalj av regeringens förslag tillden aktuella bestämmelsen.
THL deltog i beredningen av den nationella förordningen om kröningsintyg.
THL ansåg att kravet på att visa upp ett kröningsintyg, med tanke på den
epidemiologiska kontrollen av covid-19-epidemin, var ett lika effektivt eller
jämförbart sätt att kontrollera sjukdomen, i den mån det var godtagbart på
grundval av den information som fanns tillgänglig vid den tidpunkten.

23(69)spridning än andra restriktioner och skyldigheter
som införts och är i kraft.
Vid tidpunkten för utarbetandet av förordningen om den nationella
användningen av intyget var ingen annan metod känd eller tillgänglig som,
med tanke på den epidemiologiska kontrollen av covid-19-epidemin, skulle havarit lika effektiv eller jämförbar på ett godtagbart sätt med andra restriktiva
åtgärder för att bekämpa spridningen av covid-19, men som.
skulle på samma sätt ha skyddat rätten att bedriva näringsverksamhet och
rätten till arbete.
Redan innan lagstiftningen antogs ansågs kravet på att ta fram ett
intresseintyg allmänt vara en bra, lämplig och nödvändig lösning. I
Entrepreneurs' Gallup från augusti 2021 uppgav 74% av de tillfrågade
entreprenörerna att de var för att införa ett intressebevis och endast 18% var
emot det.37 Återkopplingen på det nationella införandet av ett intressebevis
under lagstiftningsprocessen var också positiv. Förslaget ansågs vara bra ochvärt att stödja.
Det bör också nämnas att redan före Finland hade kravet på att uppvisa ett
intresseintyg eller ett liknande system införts i flera andra länder, till exempel
Danmark, Estland, Norge, Tyskland, Nederländerna och Frankrike.
Dessutom hade, som redan nämnts ovan, EU-intresseintyget redan införts
för transporter mellan EU-länder (som en åtgärd för att begränsa den friarörligheten) innan det infördes nationellt.
Det nationella införandet av coronet-intyg (Section 58i of the Communicable
Diseases Act) diskuterades i parlamentet och i flera av dess utskott,inklusive utskottet för konstitutionella frågor. Inga tolkningar eller argument
fördes fram för att det nationella införandet av ett coronet-certifikat skulle
skulle ha varit olämplig eller onödig som ett medel för indirekt diskrimineringsom är förbjuden enligt jämställdhetslagen eller strider mot grundlagens
bestämmelse om likabehandling.
Under beredningen av bestämmelsen och riksdagsbehandlingen har
uppmärksamhet ägnats åt jämlikhet, särskilt med tanke på jämlikhetsklausuleni 6 § i grundlagen, se RP 1347/2021 s. 76.
Det är också värt att notera att kravet på att uppvisa ett intyg om
kronprinsessan endast kan gälla tjänster, offentliga tillställningar och
användning av lokaler som anges i artikel 58i i lagen om smittsamma
sjukdomar, och inte tjänster som kan anses vara nödvändiga i människors
dagliga liv.
Certifikatet skulle inte behöva visas upp vid t.ex. butiks- och bankärenden,
myndighetskontakter eller sjukvårdsärenden.
I samband med riksdagsdebatten om det nationella införandet av
kronvittnesbeviset gjorde konstitutionsutskottet även en bedömning av denföreslagna bestämmelsens grundlagsenlighet. Utskottet ansåg att det hadelagts fram godtagbara och proportionerliga grunder för regleringen av
certifikatet. Utskottet hörde flera ledande finska grundlagsexperter, och ingen
av dem ansåg att bestämmelsen stred mot grundlagen eller dessjämlikhetsbestämmelse.
Efter att 58 i § i lagen om smittsamma sjukdomar trätt i kraft har det förekommit
uppgifter om att vissa ovaccinerade medborgare anser att kravet på
vaccinationsintyg är diskriminerande. I en nyhet på Yle tillfrågades
jämställdhetskommissionär Kristina Stenman om sin åsikt i frågan:"Jämställdhetskommissionär Kristina Stenman anser inte heller att
medborgarnas jämlikhet äventyras av begränsningarna, eftersom nästan alla
har möjlighet att vaccinera sig.

24(69)Vaccinationer är gratis, så i den meningen är det lika villkor. Sedan finns
det människor som av hälsoskäl inte kan vaccineras, och dem skyddar vi
genom att se till att så många andra som möjligt vaccineras.""Jämställdhetsombudsmannen anser att olika restriktioner kan införas isamhället för att skydda liv och hälsa. De måste dock stå i proportion till denrådande situationen med smittsamma sjukdomar. Användningen av
räntepasset är också godtagbart, enligt Stenman, om det kan bidra till att
lindra sjukdomssituationen."
Det nationella införandet av intresseintyget genom bestämmelsen i artikel 58ii lagen om smittsamma sjukdomar var en lämplig och nödvändig åtgärd i den
mening som avses i artikel 13 i jämställdhetslagen. Slutsatsen är klar, särskilt
med hänsyn till lagstiftarens stora utrymme för skönsmässig bedömning.
Sammanfattningsvis har staten inte gjort sig skyldig till indirekt diskriminering iden mening som avses i artikel 13 i diskrimineringslagen och är därför inteskyldig att betala ersättning till sökanden på grund av den påstådda
diskrimineringen.
Sökandens ersättningskrav är omotiverat högt
Sökanden har yrkat ersättning med 10 000 euro för den påstådda
diskrimineringen.
Enligt statens uppfattning är fordringsbeloppet omotiverat högt.
Enligt 24 § diskrimineringslagen ska ersättningen stå i rimlig proportion till
hur allvarlig gärningen är, vilket bedöms med hänsyn till överträdelsens art,
omfattning och varaktighet. Enligt förarbetena till bestämmelsen skaöverträdelsens allvar bedömas på grundval av objektiva kriterier och inteenbart på grundval av den kränktes subjektiva upplevelse.
Vidare anges att vid bedömningen av diskrimineringens art och omfattning
kan hänsyn tas till arten och allvaret av de konsekvenser som
diskrimineringen fått för den kränkte, om diskrimineringen varit avsiktlig och
om den grundats på flera omständigheter.
Vi känner inte till några fall där ersättning över huvud taget har utdömts isituationer som liknar det aktuella fallet. Allvaret i det påstådda intrånget idetta fall är objektivt sett mycket begränsat.
Även för det fall tingsrätten, helt i strid med statens uppfattning, skulle anse
att sökandens 10.12.2021 nekade tillträde till caféet utgör indirekt
diskriminering som staten är ansvarig för, bör ersättningsbeloppet vara nolleller högst några tiotal euro.
Sökanden har solidariskt begärt ersättning från staten och Fazer-koncernen.
För ordningens skull kan det konstateras att det inte finns någon grund för ett
solidariskt ersättningsansvar.
Solidariskt yrkande om ersättning för rättegångskostnader mot Aki Nummelin, ombud för
finska staten
Svara påNummelin har bestritt yrkandet som ogrundat och ogrundat till belopp.
Talan är inte ogrundad i något avseende och förutsättningarna för att tillämpa
21 kap. 6 § rättegångsbalken om förutsättningarna för en assistentsskadeståndsansvar är inte uppfyllda.
Utlåtande/bärare
Enligt doktrinen om begränsning av grundläggande rättigheter (PeVM
25/1994 vp, s. 4-5) kan grundläggande rättigheter begränsas genom en lägre
regleringsnivå än konstitutionen endast under vissa strikt definierade
förutsättningar. Dessa villkor innefattar bland annat att grunden för
inskränkningen måste vara baserad på en rikslag, inskränkningen måste vara25(69)måste vara godtagbara och motiveras av ett överordnat socialt behov, och att
restriktionerna måste uppfylla proportionalitetskravet.
Proportionalitetskravet kan anses bestå av både ett lämplighetskrav och ett
nödvändighetskrav; inskränkningen måste vara lämplig för att uppnå det mål
som eftersträvas i första hand och målet kan inte uppnås på ett mindreingripande sätt.
I alla de expertutlåtanden som lämnades till konstitutionsutskottet (sebilagorna 3-8 i statens svar) angavs att lagstiftningen om räntepass var
proportionerlig och nödvändig mot bakgrund av de medicinska och
epidemiologiska uppgifter som lagts fram.
Konstitutionsutskottet konstaterade för sin del att "[ä]ven om förslaget
innebär att personer försätts i en annan ställning, kan den föreslagna
regleringen enligt konstitutionsutskottets uppfattning inte anses vara
godtycklig med hänsyn till de medicinska skäl som den grundar sig på"(PeVL 35/2021 rd, punkt 16).
Eftersom lagstiftningen grundar sig på medicinsk och epidemiologisk
bevisning ska även den medicinska bevisningen prövas i förevarande fall. Av
den bevisning som sökanden har åberopat framgår att det redan underhösten 2021 - det vill säga innan lagstiftningen om koronarpass trädde i kraft
och vid tidpunkten för de aktuella händelserna - var allmänt känt, både i
Finland och utomlands, på grundval av medicinsk forskning och empirisk
kunskap, att koronarvacciner inte alls eller åtminstone inte i någon betydande
utsträckning förhindrar spridning av coronaviruset eller ens smittspridning av
covid-19.
Målet att förhindra spridning av sjukdomen, som låg till grund för
räntepasslagstiftningen, grundade sig inte på aktuell vetenskaplig kunskap,även om konstitutionsutskottet vid flera tillfällen hade betonat regeringens
skyldighet att noga övervaka nödvändigheten av förordningen om
räntebegränsningar och eventuella problem som kunde uppstå vid
tillämpningen av den (t.ex. PeVL 35/2021 vp punkt 10, PeVL 26/2021 vp och
PeVL 14/2020 vp).
Mot bakgrund av den bevisning vi har lagt fram är det ostridigt att
regeringen, eftersom det redan under hösten 2021 var allmänt känt frånvetenskaplig forskning och empiriska data att räntepasset inte alls eller i vart
fall inte i någon nämnvärd utsträckning förhindrade spridningen av covid-19,
har underlåtit att uppfylla den av konstitutionsutskottet betonade
skyldigheten att noga följa nödvändigheten av regleringen om
ränterestriktioner. Detta har bidragit till att sökanden i det aktuella fallet har
diskriminerats utan skälig grund.
Den enda slutsats som kan dras är att den lagstiftning som införts inte har
uppfyllt proportionalitetskravet i de allmänna villkoren för begränsning av
grundläggande rättigheter, vilket består av både kraven på lämplighet och
nödvändighet. Begränsningen måste inte bara vara lämplig för att uppnå det
eftersträvade målet, utan målet kan inte heller uppnås med medel som är
mindre ingripande än de grundläggande rättigheterna. Det kan därför
konstateras att lagstiftningen om räntepass strider mot grundlagen eftersom
den innebär ett intrång i de grundläggande mänskliga rättigheterna och att
domstolen i förevarande fall i första instans skall tillämpa grundlagen med
stöd av artikel 106 i denna.
ESAVI:s beslut av den 2 december 2021, som var i kraft vid tidpunkten för
den aktuella händelsen den 10 december 2021, och som gjorde det möjligt
för krögare att undvika de monteringsrestriktioner som ålagts dem genom att
kräva att deras kunder skulle inneha ett giltigt räntekort, strider ofta och påolika sätt allvarligt mot den vetenskapliga kunskap som var aktuell vid den
aktuella tidpunkten.

26(69)Vid tidpunkten för ESAVI:s beslut den 2 december 2021 var det redan allmänt
känt i forskarvärlden att coronavaccination, och därmed coronapasset, intealls eller i vart fall inte i någon större utsträckning förhindrar spridning av
coronaviruset, varför coronapasset i realiteten inte ens skulle kunna öka
hälsosäkerheten vid evenemangen. Eftersom ESAVI-beslutet, såsom det har
angetts ovan, ofta på olika sätt står i allvarlig strid med den vetenskapliga
kunskap som rådde vid den aktuella tidpunkten, liksom med konstitutionen
och lagen om smittsamma sjukdomar, ska det inte tillämpas av domstolen
med stöd av artikel 107 i konstitutionen.
PL 124 § Överlämnande av förvaltningsuppgift till annan än myndighet
Enligt lag kan endast en offentlig myndighet anförtros uppgifter som innebär
betydande myndighetsutövning, men den vanliga kaféarbetaren har enligt
passlagstiftningen getts befogenhet att få tillgång till Vauhkalas vitala
hälsoinformation och hindra honom från att komma in på kaféet.
Den makt som ges till caféarbetaren är därför kopplad till grundläggande ochmänskliga rättigheter. Konstitutionsutskottet har inte behandlat denna fråga.
Föredraganden, Hiden, har nämnt överföringen av offentlig makt till ett ickemyndighetsorgan i samband med lagstiftningen om räntepass, men inte ens
Hiden går i slutändan in på denna fråga på något djupare plan.
Sökanden diskriminerades på Fazers café på grund av att han inte hade ett
giltigt räntekort, dvs. han diskriminerades på grund av sin privata
sjukdomshistoria. Enligt artikel 8 i Europakonventionen får offentliga
myndigheter ingripa i skyddet för privatlivet endast om det är tillåtet enligt lag
och om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den
nationella säkerheten, den allmänna säkerheten eller landets ekonomiska
välstånd, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller
moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Ingreppet isökandens rätt till privatliv var emellertid inte nödvändigt för att skydda något
av dessa syften, eftersom syftet med lagstiftningen om coronapass var att
förhindra spridning av coronainfektioner vid offentliga sammankomster (HE131/2021 vp, s. 19), men som framgår av vår bevisning stod det redan klart
när lagstiftningen om coronapass utarbetades att coronavaccinet ochcoronapasset faktiskt inte förhindrade spridning av coronaviruset.
Dessutom innebär målet ett åsidosättande av artikel 14 i EU-fördraget,
eftersom sökanden har diskriminerats på grundval av sina medicinska
uppgifter, vilka omfattas av skyddet i artikel 8.
Sökanden lägger fram tillräcklig bevisning för att styrka att Fazer och staten
har diskriminerat sökanden på grund av hans påstådda hälsotillstånd.
Följaktligen övergår bevisbördan på svarandena, Fazer och finska staten, att
bevisa att de inte har diskriminerat sökanden på grund av hans påstådda
hälsotillstånd.
Uttalande/Finska staten
I detta yttrande tar staten mer ingående ställning till följande nya påståendensom sökanden har gjort:- 58i § i lagen om ändring och tillfällig ändring av lagen om smittsamma
sjukdomar ("Coronapasslagen", 876/2021) har kränkt kärandens rätt till
kroppslig integritet enligt artikel 8 i EIS, inklusive kärandens rätt att inte få ett
coronavaccin eller genomgå ett coronatest; och- Räntepasslagstiftningen har varit indirekt diskriminerande mot sökanden i
strid med både artikel 14 (jämförd med artikel 8) och artikel 1 i det tolfte
tilläggsprotokollet till Europakonventionen, eftersom den inte kunde
motiveras på objektiva och rimliga rättsliga grunder och inte var förenlig med
proportionalitetsprincipen.
Staten förnekar att den har brutit mot de ovan nämnda artiklar som sökanden
hänvisar till i sina yttranden eller mot någon annan artikel i EIS. Enligt fasträttspraxis

27(69)

28(69)har ställt som villkor för att en stat ska vara skyldig att betala ersättning för en
kränkning av de mänskliga rättigheterna att (i) kränkningen av de mänskliga
rättigheterna har ägt rum, (ii) kränkningen kan anses vara tillräckligt allvarligoch (iii) kränkningen har orsakat kausal skada. Som staten redan har visat isitt svar på ansökan är inget av dessa villkor uppfyllt i förevarande fall.
Enligt statens uppfattning har lagstiftningen om räntepass inte på något sätt
stridit mot artiklarna i EIS. För det första var förvärvet av passet frivilligt och
kunde inte ha inkräktat på Vauhkalas fysiska integritet. Vidare hadelagstiftningen om passet en objektiv och rimlig rättslig grund för att imöjligaste mån genomföra medborgarnas grundläggande rättigheter, ochprinciperna om proportionalitet och nödvändighet säkerställdes av
konstitutionsutskottet och flera experter under lagstiftningsfasen.
Det ankommer inte på tingsrätten att i detta mål avgöra hur effektiva
coronavaccinerna är ur ett medicinskt perspektiv. Det ankommer i stället påtingsrätten att pröva om lagstiftningen om koronarpass, mot bakgrund av
den information som lagstiftaren hade tillgång till vid tidpunkten för
ikraftträdandet, var en motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de
fördelar som eftersträvades, det vill säga om lagstiftningen om koronarpass
bland annat var förenlig med den miljökonsekvensbedömning som ärbindande för Finland.
Syftet med lagstiftningen om räntepass har inte vid något tillfälle varit att
enbart förhindra spridning av ränta. Förutom att skydda folkhälsan genom att
öka vaccinationstäckningen och förhindra spridningen av coronaviruset och
den allvarliga sjukdomsformen av coronaviruset och därmed
sammanhängande dödsfall till följd av coronaviruset, syftade införandet av
coronaviruspasset också till att skydda andra grundläggande rättigheter för
medborgarna och att minska belastningen på hälso- och sjukvårdssystemet
inför en utmanande sjukdomssituation.
Syftet med lagstiftningen om räntepass var att säkerställa att medborgarna istörsta möjliga utsträckning kan åtnjuta sina grundläggande rättigheter och
att förhindra den skada på samhället som pandemin orsakade.
Vacciner mot coronaviruset har varit mycket effektiva när det gäller att
skydda de vaccinerade mot allvarliga former av sjukdomen, och de harockså bidragit till att förhindra spridningen av coronaviruset.
Enbart coronavaccinserien har inte varit en förutsättning för att få ett
coronapass. Sökanden kunde också ha fått ett koronarpass med ett
koronartestresultat som var upp till 72 timmar gammalt eller om han hade
haft en koronar upp till sex månader tidigare. Tanken på obligatorisk
vaccination låg alltså inte bakom räntepasset, utan medborgarna har helatiden haft friheten att välja om de vill vaccinera sig eller skaffa räntepasset
genom andra tillgängliga alternativ. Det är också viktigt att notera att passet
inte vid något tillfälle infördes vid viktiga tjänster för människor, såsom
livsmedelsbutiker eller apotek.
Under hela den tid som passlagstiftningen har gällt har restaurangerna haftmöjlighet att från fall till fall välja om de vill använda passet eller den gräns
som gällde före passet. Med andra ord, när inget pass har krävts har antalet
kunder omfattats av de befintliga gränserna för restauranger i området. Och
när passet användes krävdes inga andra restriktioner.
Ovanstående har möjliggjort att om t.ex. en restaurang inte har haft fler
gäster än vad som är tillåtet under frukosten, så har restaurangen kunnat välja
att inte kräva passerkort av sina gäster vid den tidpunkten.
Sannolikt är det den ovan beskrivna avvägningen mellan användandet av
passerkort och andra restriktiva åtgärder som har lett till att sökanden har fåttgå in på andra (tommare) restauranger utan passerkort. Om

29(69)Om restaurangen däremot hade fler personer än vad som var tillåtet skulleen restaurang som bedrev verksamhet i enlighet med lagen ha varit skyldig
att kräva pass av sina kunder. I Vauhkala och Fazer Ravintolat Oy:s fall var
det därför inte fråga om godtycke utan om att följa lagen.
Sedan början av räntepandemin har staten noggrant följt pandemins
utveckling och nödvändigheten av de åtgärder som vidtagits för att bekämpa
sjukdomen i en föränderlig räntemiljö. I detta sammanhang har
justitiekanslersämbetet (nedan OCA) den 2 december 2022 bett social- och
hälsovårdsministeriet (nedan MoH) att klargöra hur ministeriet har övervakat
att de konstitutionella kraven i 48 a § i lagen om smittsamma sjukdomar(som gällde coronavaccination av sjukskötare) uppfylls och hur ministeriet
har försäkrat sig om att dessa krav uppfylls.
På grundval av sin efterföljande undersökning har OCR dragit slutsatsen att
den inte har funnit något olagligt beteende eller underlåtenhet att uppfylla sina
skyldigheter från STM:s sida när det gäller övervakning och bedömning av dekonstitutionella eller medicinsk-epidemiologiska villkoren för giltigheten av
bestämmelsen i fråga.
Av OCA:s beslut kan utläsas att STM:s förfarande för att säkerställa att deåtgärder som vidtogs under räntepandemin var förenliga med grundlagen var
fullt godtagbart och tillräckligt. Dessutom har staten återkallat coronapasset så
snart en ny virusvariant har övertagit ställningen som det dominerande viruset i
Finland och därmed dragit slutsatsen att coronapasset inte var tillräckligt
effektivt för att förhindra spridningen av virusvarianten i fråga eller för att uppnå
andra fördelar.
Statens svar på sökandens påståenden om överträdelser av miljökonsekvensbeskrivningen
Räntepasslagstiftningen är inte på något sätt oförenlig med artikel 8.1 i EIS.
Räntepasslagstiftningen har inte kränkt den fysiska integriteten hossökanden (eller någon annan). Även om Europeiska domstolen för demänskliga rättigheterna ("Europadomstolen") i sin rättspraxis har slagit fast
att skyldigheten att ta ett vaccin, s.k. "obligatoriska vaccinationer", inkräktar på
rätten enligt artikel 8.1 i EU-fördraget, föreskrev inte
Coronapasslagstiftningen obligatoriska vaccinationer eller tester. För det
andra hindrade eller begränsade kravet på att visa upp ett pass inte någons
rätt till lagstadgade eller nödvändiga tjänster, utan det handlade om offentliga
evenemang och anläggningar som människor använde för
rekreationsändamål under sin fritid. Det förhållandet att passlagstiftningen
lämnade var och en fri att välja hur man ville skaffa pass eller, alternativt, att
inte skaffa pass alls, kan inte anses utgöra ett ingrepp i en persons fysiska
integritet.
Professor Lasse Lehtonen har också i sitt expertutlåtande om regeringens
lagförslag om krononettpass konstaterat att ett krav på krononettpass inte
innebär ett ingrepp i en persons fysiska integritet.
Om det, i motsats till vad staten anser, skulle anses att lagstiftningen om
intressepass inkräktade på en rättighet enligt artikel 8.1 i EIS, skulle artikel
8.2 under alla omständigheter ha gjort det möjligt att anta lagen. Artikel 2
medger nämligen ett undantag från artikel 1.1 när 1) lagen så medger och 2)
det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle 3) för att uppnå ett godtagbart
berättigande eller mål.
År 2021 bekräftade Europadomstolen i målet Vavrinka mot Tjeckien att
staten har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning att begränsa frioch rättigheter enligt artikel 8 i EU-fördraget i situationer där det finns ett
allvarligt behov av att skydda människors hälsa och andra rättigheter.

30(69)I utkastet till regeringens proposition om räntepasslagstiftningen har det
betonats att det med tanke på systemet med grundläggande rättigheter är
ett mycket tungt vägande argument att upprätthålla hälso- ochsjukvårdssystemets funktion under en pandemi, vilket har samband med det
allmännas skyldighet enligt 7 § 1 mom. i grundlagen att trygga vars och ens
rätt till liv och att tillförsäkra var och en tillräckliga hälso- ochsjukvårdstjänster samt att främja folkhälsan även under en pandemi (19 § 3
mom. i grundlagen), och som motiverar exceptionellt långtgående
myndighetsåtgärder som också ingriper i människors grundläggande
rättigheter.
I Vauhka-målet hade staten en positiv skyldighet att säkerställa individers
hälsa och säkerhet och åtnjutandet av andra rättigheter. Detta har delvis
gjorts genom Corona Pass-lagstiftningen, som syftar till att säkerställa att
personer som besöker restauranger antingen har vaccinerats mot corona,smittats av coronaviruset inom en viss tidsram eller har ett negativt
coronatestresultat. Detta gjordes för att skydda folkhälsan och för att
säkerställa att medborgarna i så stor utsträckning som möjligt kunde åtnjuta
sina övriga rättigheter. Staten hade en skyldighet att vidta aktiva åtgärder för
att skydda medborgarnas hälsa, och att inte göra det skulle ha stått i strid
med miljökonsekvensbeskrivningen.
Under hösten 2021 har det funnits ett tvingande samhälleligt behov av
räntepasslagstiftningen, och därmed en lämplig och tillräcklig motivering, ochräntepasslagstiftningen har stått i proportion till de fördelar som den syftar till
att uppnå. Vidare kan staten anses ha haft ett vidsträckt utrymme för
skönsmässig bedömning i förhållande till räntepasslagstiftningen, eftersom
staten generellt anses ha den bästa förståelsen för de hälsopolitiska frågor
som påverkar dess medborgare.
På dessa grunder kan staten inte anses ha ingripit i sökandens rättigheteroch friheter som garanteras i artikel 8 i EU-fördraget på ett sätt som ärförbjudet enligt konventionen.
Nödvändigheten och proportionaliteten av lagstiftningen om räntepass har
noggrant bedömts av totalt 117 experter redan på lagstiftningsstadiet. Staten
ser ingen anledning att tvivla på dessa experters förmåga att bedöma
lagstiftningens nödvändighet och proportionalitet.
Sökanden har inte utsatts för diskriminering i strid med artikel 14 i EIS eller artikel 1 i protokoll 12
I allmänhet är dessa artiklar endast tillämpliga i situationer där människor
behandlas olika på grund av sina personliga egenskaper. Valet att intevaccinera sig eller att inte skaffa pass på annat sätt hade inte på något sättsamband med Vauhkalas personliga egenskaper och han hade därför inte
diskriminerats.
Staten förnekar att Koronapasslagstiftningen var diskriminerande på ett sättsom är förbjudet enligt Europakonventionen om skydd för de mänskliga
rättigheterna. Enligt statens uppfattning kan bland annat skyddet av
folkhälsan, upprätthållandet av hälso- och sjukvårdsresurserna och det
bredast möjliga förverkligandet av andra grundläggande rättigheter anses
vara objektiva och rimliga motiveringar för lagstiftningen om intressepass.
Coronalagstiftningen har visat sig vara effektiv när det gäller att minska blandannat antalet infektioner, antalet fall som kräver både specialist- ochintensivvård samt antalet coronarelaterade dödsfall.
Lausuma/Fazer
Fazer Ravintolat Oy bestrider att sökanden har utsatts för direkt
diskriminering eller någon annan form av ojämlik behandling. Enligt gällande
lag kunde räntepasset ha krävts som ett villkor för att restaurangens kunderskulle få tillträde till restaurangen.
I förevarande fall grundade sig kravet på att sökanden skulle ha ett räntepass
på den då gällande lagen. Enligt artikel 58i i lagen om ändring av lagen om
smittsamma sjukdomar och om provisorisk ändring av denna (876/2021)

hade blandannatcateringföretag
kunnat kräva
att deras
kunder skulle
uppvisa ett
ränteintyg, så
attcateringföretagen31(69)

32(69)Begränsningarna av antalet sittplatser, öppettiderna och serveringstiderna har
inte tillämpats på restauranglokalerna eller restaurangverksamheten. Om enkund eller deltagare inte kan uppvisa ett intyg borde verksamhetsutövaren ha
nekat tillträde till den offentliga tillställningen eller lokalen. Lagen är skriven iabsoluta termer i detta avseende. Underlåtenhet att uppvisa ett
kröningscertifikat kommer att leda till att tillträde till det offentliga mötet eller
lokalerna nekas. Det finns ingen diskretionär befogenhet i detta avseende
enligt lagen.
Fazer Ravintolat Oy borde därför ha nekat sökanden tillträde till restaurangens
lokaler, eftersom sökanden inte hade något intresseanmälan.
Sökanden har inte diskriminerats eftersom hans behandling har grundat sig
på lagen i enlighet med artikel 11 i jämställdhetslagen.
Dessutom hade behandlingen av sökanden enligt lagen ett legitimt syfte ochmedlen för att uppnå detta syfte var proportionerliga.
Författningsdomstolen har konstaterat detta i sitt yttrande PeVL 35/2021 vp.
Fazer Ravintolat Oy har således inte heller indirekt diskriminerat sökanden.
Ärendet har inte gått vidare till någon av de informationsnivåer som beskrivs iregeringens förslag, eftersom sökanden inte hade något räntepass.
Sökanden har ombetts att uppvisa ett giltigt räntepass för att få tillträde till
restaurangen utan att svaranden bryter mot de regler som begränsar
verksamheten. Sökandens personuppgifter har inte behandlats i dettaärende. Syftet med användningen av personuppgifterna i kupongkortet skullesnarare vara en fråga mellan sökanden och myndigheterna, med tanke på att
de kunder som fick komma in i restaurangen var de som fick grönt ljus av
kupongkortsläsaren. Varken svaranden eller någon annan användare av
läsaren hade tillgång till kundens personuppgifter. Kunden kunde vid behov
tillfrågas om legitimation, men detta var inte nödvändigt i detta fall eftersom
sökanden inte hade något pass.
Utanför Fazer Restaurants Ltd:s café Kluuvi på gatan fanns det anslag påmontern och dörrarna om att det krävdes ett kupongkort för att komma in i
caféet.
På skyltarna stod det "Vi har ett kupongkort". Dessutom nämndes kravet på
ett passerkort som inträdesvillkor på kaféets webbplats. Den plan för
egenkontroll som föreskrivs i lagen kunde konsulteras vid behov.
Sökanden gjorde inte någon sådan begäran. Svaranden informerade därför
alla personer som kom in i kaféet om att inträde endast var möjligt mot
uppvisande av ett kupongkort. Sökandens anspråk mot svaranden grundar
sig på händelserna den 10 december 2021 i svarandens café på Kluuvikatu.
Kravet på att svaranden skulle visa upp ett pass grundade sig på den då
gällande lagen. Huruvida käranden kan ha haft tillgång till andra av
svarandens restauranger och caféer är inte relevant i förevarande mål,särskilt som svaranden inte känner till alla detaljer kring dessa händelser.
Om käranden hade tillgång till andra restauranger kan detta ha berott på enändring av reglerna eller mänskliga fel i övervakningen.
Aktörer inom samma sektor kan ha agerat på olika sätt på grund av faktorer
som öppettider och tillståndsgivning. Exempelvis hade svarandens cafékedja
inte kupongkort för samma period som Kluuvi, eftersom öppettiderna var
kortare och alkohol inte serverades. Fazer Ravintolat Oy har strävat efter att
betjäna alla sina kunder på samma sätt och sökanden har inte missgynnats iförhållande till andra kunder.
Kravet på uppvisande av ett coronet-intyg syftar till att förhindra
smittspridning. Skyldigheten att uppvisa intyget och de begränsandeåtgärder som införts genom administrativa beslut, såsom begränsningar av
antalet kunder eller öppettider eller avståndsskyldigheter, ansågs ur
epidemiologisk kontrollsynpunkt vara godtagbara och likvärdiga
kontrollåtgärder på grundval av tillgänglig information (HE s. 1 8 - 1 9 ).

33(69)
Genom att införa räntepasset har svaranden försökt att främja de mål som
anges i regeringens förslag. Det har gjort det möjligt för Kluuvi café att betjäna
ett större antal kunder med längre öppettider, samtidigt som en säker
användning av tjänsterna har säkerställts. Det har också säkerställt rätten för
svarandens anställda att arbeta utan att riskera sitt liv och sin hälsa.
Svaranden förnekar att den handlat godtyckligt och i strid med
Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna. Svaranden upprepar vidare att den har handlat ienlighet med gällande rätt. Svaranden har inte handlat godtyckligt, utan inom
lagens gränser. Fazer Ravintolat Oy fäster särskild uppmärksamhet vid det
faktum att konstitutionsutskottet ordagrant har konstaterat att den föreslagna
förordningen inte är godtycklig. Vägran att släppa in sökanden på kaféet kan
inte ha varit godtycklig när den grundades på en lag som antagits av
konstitutionsutskottet.
Uttalande/bärare
för Fazer
Fazers argument att Vauhkalas affärer inte skulle ha nått upp till nivån
för informationsskyldigheten enligt artikel 58j.1 i TTL eftersom han inte
hade ett räntepass är enligt vår mening felaktigt.
Det är inte ens möjligt att tillämpa dataskyddsförordningen eller att lämna den
information som krävs enligt dataskyddsförordningen. Information i den mening
som avses i dataskyddsförordningen innebär att den registrerade informeras.
Å andra sidan var det enligt artikel 58j.3 i TTL inte ens tillåtet att registrera
uppgifter. Eftersom ingen kan bli "registrerad" i den mening som avses i artikel
58j.3 är det inte möjligt att överhuvudtaget tillhandahålla information i den
mening som avses i dataskyddsförordningen.
Hänvisningen till information "i enlighet med GDPR" har således
uppenbarligen av misstag eller oavsiktligt tagits med i regeringens förslag.
Därmed måste lagtexten och dess ingress, som hänvisar till information till"kunden och deltagaren", tillämpas.
Vauhkala var kund hos Fazer eller deltagare i Fazers verksamhet i den
mening som avses i artikel 58j.1 TTL när han försökte köpa frukost frånFazer Cafe Kluuv. Enligt ingressen till bestämmelsen borde han, som en
förutsättning för att få ta del av kupongpasset, ha informerats om att hanspersonuppgifter endast skulle behandlas i syfte att kontrollera certifikatets
giltighet, kontrollera personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde
till lokalen var uppfyllda. Denna information skulle ha lämnats i förväg, innanpasset ens behövde visas upp, eftersom kunden, om informationen hadelämnats i efterhand, inte skulle ha kunnat vara säker på att de uppgifter som
samlats in om honom inte skulle registreras eller lagras på något sätt i den
mening som avses i artikel 58j.3 i TTL.
Eftersom det i ingressen till bestämmelsen anges att kunden eller deltagarenmåste informeras om att "personuppgifter endast kommer att behandlas isyfte att kontrollera certifikatets giltighet, kontrollera personens namn och
kontrollera om villkoren för tillträde till anläggningen är uppfyllda", ocheftersom detta inte har skett, har Fazer därför direkt brutit mot artikel 58j.1
TTL.
Om Fazer inte kan visa att bolaget överhuvudtaget hade en sådan plan för
egenkontroll som avses i 58 h § 3 mom. i TTL eller att bolaget hade gjort den
tillgänglig för allmänheten och att planen innehöll den i 58 i § 4 mom. i TTL
förutsatta uppgiften om att restaurangen krävde att kunder och deltagare
skulle uppvisa ett kupongkort, har Fazers förfarande inte varit förenligt med
lagen. Om Fazers agerande att kräva att Vauhkala skulle tillhandahålla ett
kupongkort inte grundade sig på lagen, skulle det utgöra direkt diskrimineringsom är förbjuden enligt lagen.

34(69)Fazer har inte handlat i enlighet med lag när det gäller lämnande av
information enligt 58 j § TTL, upprättande och framläggande av planen enligt
58 h § TTL och registrering av information enligt 58 i § 4 mom. TTL. Fazers
särbehandling av Vauhkala har inte haft stöd i lag, vilket innebär att Fazers
särbehandling av Vauhkala har utgjort direkt diskriminering som är förbjuden
enligt lag.
För finska staten

Coronalagstiftningen var inte en nödvändig eller proportionerlig åtgärd,såsom krävs enligt doktrinen om begränsning av grundläggande rättigheter,
för att uppnå ett i sig legitimt syfte - att förhindra spridningen av
coronaviruset och de skador som det orsakar för enskilda och samhället. För
det första grundar vi vårt argument på det faktum att statsrådet inte följde
konstitutionsutskottets yttrande, vilket enligt vår tolkning krävde att statsrådet
skulle följa upp genomförandet av lagstiftningen i enlighet med doktrinen om
begränsning av de grundläggande rättigheterna. Eftersom det enligt den
skriftliga och muntliga utredning som vi har lagt fram har varit åtminstonetveksamt om de corona mRNA-vacciner som använts med stöd av det
tillfälliga försäljningstillståndet verkligen har förhindrat att coronaviruset haröverförts och smittat någon individ, har det enligt vår tolkning inte visats att
coronapasslagstiftningen, som i själva verket är mycket diskriminerande(bland annat enligt protokoll 12 till Europakonventionen) och dess tillämpningi det finländska samhället, var en nödvändig och proportionerlig åtgärd. Detta
faktum var känt för regeringen - eller borde åtminstone ha varit känt för
regeringen, om regeringen hade fullgjort sina tillsynsuppgifter på det sätt ochi den omfattning som grundlagsutskottet förutsatte - före den 10 december
2021, då regeringen borde ha vidtagit omedelbara åtgärder för att avskaffa
den diskriminerande lagstiftningen.
Vi hänvisar vidare till Muukkonens peer-reviewed vetenskapliga artikel där
han har påpekat att lagstiftningens effekter på friska ovaccinerade personer
inte beaktades vid beredningen av räntepasslagstiftningen. Vauhkala var
mycket frisk när han nekades tillträde till Fazers Kluuv café den 10 december
2021. Jämställdhetslagen förbjuder också diskriminering på grund av
förmodat hälsotillstånd.

Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna Artikel 9/innehavarens religiösa övertygelse
Vi lyfter fram Vauhkalas kristna övertygelse och det faktum att varken
konstitutionsutskottet, regeringen, departementet eller riksdagen har bedömt
statusen för en person som vägrar corona mRNA-vaccin av religiösa s k ä l iförhållande till grundläggande rättigheter, inklusive religionsfriheten. Eftersom
det inte gjorts någon som helst jämlikhetsbedömning för de grupper av
personer som Vauhkala företräder (friska ovaccinerade/ovaccinerade av
religiösa skäl) är det därför inte möjligt att veta om coronapasslagstiftningenvar en nödvändig eller proportionerlig åtgärd för att uppnå ett i och för sig
godtagbart mål, såsom krävs enligt doktrinen om inskränkning av
grundläggande rättigheter. Det kan således inte hävdas att räntepasset
uppfyllde kravet på nödvändighet enligt villkoret om inskränkning av
grundläggande rättigheter. Vi frågar Vauhkala bland annat om hans religiösaövertygelse.
Det förhållandet att friska och religiöst ovaccinerade personer i praktiken var
tvungna att betala mellan 100 och 200 euro för ett coronatest var 72:a timme
om de ville delta normalt i samhällslivet, t.ex. för att gå på café, beaktades
inte på något sätt när lagstiftningen om coronapass utarbetades, medan
personer som hade vaccinerats mot coronavirus inte behövde betala något
för att åtnjuta samma rättigheter att delta. Tingsrätten bör därför göra en
konstitutionell prövning av målet och finna att tillämpningen av
räntepasslagstiftningen medförde att

35(69)är uppenbart diskriminerande på ett sätt som är förbjudet enligt
konstitutionen, jämställdhetslagen och Europakonventionen om demänskliga rättigheterna.
Vauhkala tog inte upp sin religiösa övertygelse förrän i detta skede, eftersom
vi ansåg att statens argument mot tillämpningen av det tolfte
tilläggsprotokollet till EIS krävde att denna personliga egenskap hos Vauhkala
togs upp som ett motargument, för det fall hans politiska och andra åsikter
eller hans förmodade hälsotillstånd, bland andra, inte ansågs vara personliga
egenskaper hos Vauhkala i den mening som avses i artikeln.
Vauhkala har varit ovillig att ta coronavacciner eftersom de kunde ha orsakat
kortsiktiga eller långsiktiga, till och med allvarliga, skador på hans hälsa.
Vauhkalas livslånga idrottsliga och hälsofrämjande livsstil, och den medfödda
motståndskraft som den har skapat, har varit hans sätt att tjäna Kristus
genom att ta väl hand om sin kropp.
En väsentlig del av den kristna tron är tanken att livet och de grundläggandemänskliga rättigheterna först och främst är en gåva från Gud till oss
människor.
Eftersom konstitutionsutskottet och domstolsväsendet har tagit ställning till
medicinsk forskning vid beredningen av lagstiftningen om det s.k.
"coronarpasset", måste domstolen ta ställning till effektiviteten ochändamålsenligheten i de coronarinjektioner och coronartester som var dehuvudsakliga förutsättningarna för att "coronarpasset" skulle vara "grönt",dvs. godtagbart för tillträde till en restaurang, i det sammanhang där
konstitutionsutskottet och domstolsväsendet har tagit ställning i frågan.
Vauhkala har sedan 1994 trott på Jesus som Herre och har personligen
upplevt Guds kärlek och kraft vid flera tillfällen i sitt liv. Han har inte förnekat
Guds existens eller sin övertygelse på cirka 30 år. Tron är en del av Vauhalas
vardag, även om hon inte nödvändigtvis talar om den eller tar upp den explicit
vid varje tillfälle.
Enligt artikel 9 i EU-fördraget får en stat inte inskränka religionsfrihetens inre
dimension, men får endast inskränka erkännandet av religion, dvs.
religionsfrihetens yttre dimension, om de villkor som anges i punkt 2 iartikeln är uppfyllda. Av de skäl som anförts ovan är statens argument om
en begränsning av religionsfriheten enligt artikel 9.2 FEU inte tillämpligt iförevarande mål.
Räntepasslagstiftningen var varken nödvändig eller proportionerlig i ett
demokratiskt samhälle för att skydda t.ex. hälsa eller andra rättigheter som
skyddas av undantagen i artikel 8.2.
Fallet Vavřička
Europadomstolens dom i målet Vavřička m.fl. mot Republiken Tjeckien(2021), som åberopats av staten, är till största delen inte tillämplig iförevarande mål eftersom den avsåg rutinmässig vaccinering av barn med
sedan länge etablerade vacciner mot poliovirus, hepatit B och stelkramp(punkt 23 i domen). Säkerhetsprofilen för dessa vacciner har underårtiondena blivit mycket tydlig för hälso- och sjukvårdspersonal, myndigheteroch allmänheten. Däremot var - och är fortfarande - de flesta av dekranskärlsvacciner som användes i Finland en helt ny teknik jämfört med
traditionella vacciner, och denna mRNA-teknik har inte använts påmänniskor förrän i samband med det omfattande införandet av
kranskärlsvacciner i slutet av 2020.
Enligt staten ska frågan endast bedömas mot bakgrund av datumet för
lagstiftningens ikraftträdande (16.10.2021) och den information som
lagstiftarna hade tillgång till vid den tidpunkten. I motsats till detta påstående
åberopar dock staten som bevisning handlingar som upprättats långt efter
detta datum, och till och med efter det att den påstådda överträdelsen mot
Vauhkala ägde rum den 10 december 2021 (t.ex. THL:s ränteinformation av
den 21 december 2021).

36(69)Statens ståndpunkt är felaktig, eftersom grundlagsutskottet vid flera tillfällen
har betonat regeringens skyldighet att noga följa upp nödvändigheten av
regleringen om ränterestriktioner och vid behov vidta åtgärder för att
korrigera regleringen (se t.ex. PeVL 35/2021 rd, punkt 10, PeVL 26/2021 rd,
punkt 9 och PeVL 14/2020 rd, s. 6). Frågan ska således i princip prövas
tidsmässigt före de i målet aktuella händelserna den 10 december 2021.
Staten uppger att syftet med lagstiftningen om räntepass inte enbart var att
förhindra spridning av ränta. Enligt artikel 1 i lagen om smittsamma sjukdomar(1227/2016) är det huvudsakliga syftet med lagen emellertid att förhindra
spridningen av smittsamma sjukdomar, och enligt ingressen till
räntepasslagstiftningen var förhindrandet av spridningen av coronainfektioner
till och med dess enda direkta syfte.
Räntepasslagstiftningen hade indirekt andra syften, såsom att öppna upp
samhället på ett hälsosäkert sätt och att skydda människors hälsa, men som
framgår av den bevisning vi har lagt fram bidrog inte - och kunde inte ens
bidra, i vart fall inte på det sätt som krävs enligt nödvändighets- ochproportionalitetskraven i doktrinen om begränsning av grundläggande
rättigheter - räntepasset till att öppna upp samhället på ett hälsosäkert sätteller till att skydda människors hälsa, och detta framgick tydligt redan hösten
2021.
Även om lagstiftningen om coronapass hade uppnått sina uttalade mål att
förhindra spridningen av coronaviruset och de skador som det orsakar
människor och samhället, skulle den fortfarande ha varit diskriminerande,särskilt mot friska människor som inte vaccineras av andra skäl än hälsoskäl som Vauhkala.
Lagstiftningen om koronarpass var diskriminerande mot friska ovaccinerade personer.
I slutändan ledde alltså Corona Pass-lagstiftningen till att ovaccinerade friska
människor - som Vauhkala - inte behandlades på samma sätt som andra och
tvingades betala omkring 100-200 euro för ett covid-19-test, praktiskt taget
var tredje dag, om de ville använda vissa tjänster. Konstitutionsutskottet
gjorde dock inte på något sätt någon bedömning av räntepassets inverkan på
friska ovaccinerade personer, trots att det borde ha gjort det.
Konstitutionsutskottet tog inte heller hänsyn till situationen för dem som av
religiösa skäl eller övertygelse vägrar att ta coronavaccin.
Räntepasset fungerade inte som avsett, vilket staten hävdar, eftersom intebara de ovaccinerade utan även de vaccinerade, trots att de kände sig friska,kunde ha spridit viruset och kravet på att visa upp räntepasset inte ens kunde
förhindra och begränsa spridningen av viruset.
Räntepasset var därför inte lämpligt för att uppnå sitt syfte och kunde inte
uppfylla de allmänna villkoren för att begränsa de grundläggande
rättigheterna.
Räntepasslagstiftningen kan således inte anses vara grundlagsenlig enbart på
grund av att lagen antogs med konstitutionsutskottets samtycke, utantingsrätten måste göra en prövning av grundlagsenligheten enligt artikel 106 i
grundlagen.
PACE:s resolution
PACE:s resolution 2361 (2021): i punkt 7.3.2 kräver församlingen att dess
medlemsstater, inklusive. I punkt 7.3.2 slår PACE fast att ingen får
diskrimineras på grund av (icke)vaccination, oavsett om icke-vaccinationen
beror på potentiella hälsorisker eller helt enkelt på bristande vilja att låta sig
vaccineras.
Även av detta skäl måste räntefrihet - och indirekt även räntefrihet - ses som
en "annan grund för status" i den mening som avses i artikel 14 i CIS och
protokoll 12.

37(69)
Särskilt anmärkningsvärd är punkt 13.3.8 i resolutionen, där det anges att för
att undvika diskriminering vid användningen av passet bör vederbörlig
uppmärksamhet ägnas åt situationer där människor vägrar att låta sig
vaccineras på grund av personliga åsikter eller övertygelser, och att
medlemsstaterna, särskilt för denna grupp av människor, bör se till att ett
eventuellt passystem inte i praktiken leder till påtryckningar eller i praktiken
gör vaccinering obligatorisk.
Som vi har visat ovan hade det vetenskapliga underlaget utvecklats väsentligt
under hösten 2021 jämfört med juni 2021. Vid den tidpunkten stod det redanklart att coronavaccinationen inte, såsom anges i skälet i förordning (EU)2021/953, minskade en persons risk för att smitta andra med SARS-CoV-2
alls eller åtminstone inte i någon betydande utsträckning. Hösten 2021 fanns
det således redan starka vetenskapliga belägg i den mening som avses iförordningen för att vaccinerade personer med ett nyligen genomfört negativt
coronatest hade en liknande risk att sprida SARS-CoV-2 som ovaccinerade
personer. Det stod således redan hösten 2021 klart att ovaccinerade eller
coronaversa individer inte utgjorde någon mer betydande folkhälsorisk änvaccinerade eller coronaversa individer.
Justitiekanslern bedömde således endast om villkoren för att 48 a § TTL skulle
vara tillämplig var uppfyllda. Följaktligen kan det inte med stöd av någon logisk
regel utläsas av denna dom att justitiekanslern vid denna tidpunkt skulle ha haften vidare syn på justitieministeriets eller statsrådets rättsstridiga handlandeeller underlåtenhet att fullgöra sina skyldigheter eller mer allmänt ha haft en
vidare syn på dem. Detta beslut saknar därför betydelse som bevisning i målet.
Överträdelsen måste anses vara allvarlig, särskilt med beaktande av
grundlagsutskottets betoning av regeringens skyldighet att noga följa
nödvändigheten av föreskriftens giltighet och regeringens skyldighet att vid
behov vidta åtgärder för att korrigera föreskriften (t.ex. PeVL 35/2021 vp
punkt 10, PeVL 26/2021 vp punkt 9 och PeVL 14/2020 vp s. 6). Det var redan
under hösten 2021, och senast i början av december 2021, känt att
coronapasset inte uppnådde sitt syfte att förhindra spridning av
kranskärlssjukdom, bl.a. eftersom coronavaccin inte förhindrade spridning av
sjukdomen och eftersom resultatet av coronatestet inte avslöjade något om
en persons smittsamhet eller sjuklighet. Överträdelsen har orsakat Vauhkalaskada som har ett orsakssamband med att tillträde till restaurangen har
vägrats.
Om tingsrätten emellertid finner att förutsättningarna för att ålägga staten att
betala ersättning för kränkningen av Vauhkalas mänskliga rättigheter inte
föreligger, begär Vauhkala att staten ska åläggas att åtminstone fastställa att
han har utsatts för en kränkning av sina mänskliga rättigheter.
Vauhkala har hindrats från att komma in på kaféet enbart på grund av att han
inte hade ett giltigt räntepass och att detta ändå utgjorde diskriminering i den
mening som avses i artikel 14 i Europeiska konventionen om skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna(Europakonventionen), jämförd med det skydd för privatlivet som garanteras iartikel 8. Vägran att ge tillträde till kaféet utgjorde också diskriminering enligt
artikel 1 i det tolfte tilläggsprotokollet till Europakonventionen
Europadomstolens mål I.B. mot Grekland (2013) gällde uppsägning av en
HIV-positiv klagande kort efter diagnos. Klagandens krav på kompensation
var delvis framgångsrika i de lägre instanserna, men landets högsta domstol
avslog kraven på snäva grunder och utifrån en uppenbart felaktig premiss om
sjukdomens smittsamma natur. Enligt Europadomstolen utgjorde förfarandet
diskriminering enligt artikel 14 i Europakonventionen om de mänskliga
rättigheterna (EKMR) i förhållande till det skydd för privatlivet som garanteras
i artikel 8. Det aktuella fallet är mycket likt det i Europadomstolen, eftersom
införandet av räntepasset också grundades på covid- och38(69)de uppenbart felaktiga premisserna om smittsamheten hos 19: vid
tidpunkten för avskrivningen av EIT-målet var det allmänt känt att hiv-bärare
inte överför hiv genom normal kontakt mellan människor, och det var också
allmänt känt vid tidpunkten för utarbetandet av lagstiftningen om coronavirus
att personer utan coronavirus inte överför SARS-CoV-2 genom normal
kontakt mellan människor på ett annat sätt än personer med coronavirus.
Europarådets parlamentariska församling har antagit en mycket liknande
resolution 2361 (2021) om kranskärlsvaccin och kranskärlspass (finns på:
https://pace.coe.int/en/files/29004/html), där den fastställer krav för
Europarådets medlemsstater och Europeiska unionen när det gäller
kranskärlsvaccin och införandet av dessa i januari 2021. I punkt 7.3.2 iresolution 2361 (2021) kräver generalförsamlingen att ingen får diskrimineraspå grund av att han eller hon inte vaccineras, oavsett om detta beror på
potentiella hälsorisker eller helt enkelt på en ovilja att låta sig vaccineras.
Om tillförlitligheten hos PCR-tester
Resultatet av enbart ett PCR- eller antigentest har aldrig på ett tillförlitligt sättvisat, och skulle inte heller ha kunnat visa, om en person har smittats av
covid-19 eller är mottaglig för sars-CoV-2. Coronapasset skulle dock hakunnat valideras enbart på grundval av ett negativt PCR-testresultat, medanen sådan "diagnos" av en persons icke smittsamhet, som var syftet med det
befintliga coronapasset, utöver coronatestresultatet skulle ha krävt enpatientspecifik bedömning av hälso- och sjukvårdspersonal, med beaktande
av provtyp, kliniska fynd, patienthistoria och epidemiologiska uppgifter, ienlighet med bland annat Världshälsoorganisationens (WHO) riktlinjer.
I sitt yttrande hänvisar staten till en nationell urvalsstudie av PCR-testresultat
i HUS-regionen, där 78 procent av de positiva testresultaten hade ett Ctvärde under 25, 17 procent mellan 25-30 och endast 5 procent >30. Staten
hävdar att studieresultatet visar att PCR-tester och därmed coronastatistik är
tillförlitliga. Detta påstående strider dock mot HUS offentliga
forskningsbulletin, där det anges att Ct-värdet inte gör det möjligt att dra
tillförlitliga kvantitativa slutsatser om mängden virus i provet eller i patientens
kropp.
Ersättningens
storlek

Advokatensskadeståndsansvar

Enligt vår uppfattning måste frågans betydelse för Vauhkala i den mening
som avses i KKO 2016:20 - och därmed överträdelsens allvar - i första hand
bedömas på grundval av Vauhalas muntliga redogörelse vid rättegången.
Det svåra lidande som sökanden har upplevt har sin grund i att hansförtroende för staten och dess förmåga att garantera hans mänskliga
rättigheter har rubbats till följd av händelsen. Sökanden har inte kunnat gå tillcafeterian, där han är van att äta frukost innan han går till arbetet. Denna
upplevelse har varit särskilt traumatisk för sökanden eftersom den har
inneburit en kraftig avvikelse från vad hon är van vid i en organiserad finsk
rättsstat som respekterar grundläggande och mänskliga rättigheter.

Staten gör gällande att sökandens ombud, Nummelin, har gjort uppenbart
ogrundade och delvis irrelevanta påståenden och/eller fortsätter att görasådana påståenden och/eller i onödan blåser upp bevisningen i målet. Vidare
hävdar staten bl.a. att "vägran att ge tillträde till kaféet inte notoriskt kan
utgöra en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna när den grundaspå efterlevnad av gällande lagstiftning". Dessa argument är rättsligt ohållbara.

39(69)Tidigare har staten i sitt yrkande om ansvar för ombudet åberopat vårapåståenden om överträdelser av artikel 5 i EIS och artikel 2 i det fjärde
tilläggsprotokollet (statens svar av den 31 augusti 2022), men vi har redan
tidigare övergett dessa argument (uttalande om sammanfattningen av den 17
oktober 2023. Sökandens inlagor är helt i linje med den normala,väletablerade rättsprocessen, som, i samband med primära och sekundära
yrkanden, föreskriver att det är sökanden som ska hävda och argumentera
för att domstolen kommer att tolka lagen och Europakonventionen på ett
annat sätt än sökanden.
Uttalande/Finska staten
Artikel 9 i EU-fördraget/religiös övertygelse
I sin förklaring 3.10.2023 framförde sökanden ett nytt argument, enligt vilket
hans kristna tro hade hindrat honom från att få vaccinet. Enligt Vauhkala har
ställningen för en person som av religiösa skäl vägrar ta coronavaccin iförhållande till de grundläggande rättigheterna inte bedömts i samband med
att lagstiftningen om coronapass stiftades.
Staten är av den bestämda uppfattningen att Vauhkalas påstående att hansreligiösa övertygelse var skälet till att han vägrade ta coronavaccinerna ärfelaktigt, och åtminstone mycket osannolikt. Vauhkala gav i n e n
s t ä m n i n g s a n s ö k a n t i l l t i n g s r ä t t e n d e n 15 mars 2022, varefter
han gav in sammanlagt tre inlagor till tingsrätten den 5 maj 2023, den 14 maj
2023 och den 29 maj 2023. Inte i någon av dessa inlagor nämnde Vauhkala
sin religiösa övertygelse. Om religiös övertygelse hade spelat en så stor rollför Vauhkalas beslut att inte ta koronavaccinet, som han antyder i sitt senaste
brev, anser staten att det är säkert att denna fråga skulle ha tagits upp i ett
tidigare skede av denna process.
Även om Vauhkalas påstående skulle vara sant och han inte tog
coronavaccinet specifikt av religiösa skäl, innebär detta inte att Coronary
Pass-lagstiftningen strider mot artikel 9 i Europeiska konventionen om skydd
för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna("Europakonventionen").
Det finns ingen konflikt med artikel 9.1 i lagstiftningen om räntepasset. Det ärsvårt för staten att förstå Vauhkalas uttalande genom att läsa det sätt på vilket
Vauhkala anser att Koronapasslagstiftningen har kränkt hans rätt att utöva sin
religion. Vauhkala hade rätt att inte ta emot coronavaccinet och det krävdes
ingen motivering för att vägra ta emot vaccinet. Enligt statens uppfattning kan
därför Coronavit-lagstiftningen inte ens anses kränka den rättighet som
skyddas av artikel 9.1 i Europakonventionen.
Staten anser att Vauhkalas religiösa övertygelse som skäl för att vägra
koronarvaccinerna är osannolik och denna övertygelse kan inte anses ha nåttupp till nivån för en överträdelse.
Under alla omständigheter har Coronation Pass-lagstiftningen haft en
godtagbar motivering för att begränsa religionsfriheten, nämligen att skydda
hälsan och skydda andras rättigheter och friheter. Dessa objektiva ochgodtagbara skäl anses tillåta en begränsning av religionsfriheten upp till enviss punkt för att möjliggöra utövandet av andra grundläggande rättigheter.
De restriktiva åtgärder som skall vidtas måste dessutom uppfylla kravet på
nödvändighet i ett demokratiskt samhälle.
Behovet av en lagstiftning om räntepass har diskuterats vid flera tillfällen,både av konstitutionsutskottet och olika experter underlagstiftningsprocessen och av staten och dess utsedda expert, professor
Janne Salminen. De gäller också för nödvändighetstestet enligt artikel 9.

40(69)Staten vill också återigen påpeka att räntesnurrevaccinet inte har varit det
enda villkoret för att få räntesnurrepasset. Om en person inte har velat/orkat
ta ett kranskärlsvaccin har en sådan person också kunnat få ett pass genom
att få ett negativt kranskärlstest eller om han/hon har haft en
kranskärlssjukdom under de senaste sex månaderna. Om Vauhkala inte villeta kranskärlsvaccinerna för att han ansåg att det stred mot hans religiösaövertygelse att göra det, så tvingades han aldrig till det. Detta måste beaktas
vid bedömningen av huruvida lagstiftningen om coronapass är förenlig med
artikel 9 i den europeiska unionsrätten, särskilt med hänsyn tillproportionalitetsprincipen.
Utöver detta är det värt att notera att lagstiftningen om räntepass i vilket fallsom helst endast gällde för aktörer som inte producerar så kallade"nödvändighetstjänster". Således krävde t.ex. apotek eller livsmedelsbutiker
inte något pass. Detta är också en viktig punkt när man överväger
passlagstiftningens proportionalitetsvillkor.
Vauhkala har flera gånger i sina skrivelser nämnt att han var frisk när han
ansökte om Fazer café 10.12.2021 och hänvisar i sittdiskrimineringsargument till att friska ovaccinerade personer har
diskriminerats av Koronapasslagstiftningen. I detta avseende bör man
komma ihåg att även en symptomfri person kunde ha burit på och överfört
coronaviruset, så det är just i en situation som Vauhkalas som
Coronapasslagstiftningen har agerat på ett lämpligt sätt. Ovaccinerade
personer har trots att de känt sig friska kunnat sprida viruset, och kravet på
att visa upp ett pass har därmed bidragit till att förhindra och begränsa
spridningen av viruset. Detta har gjorts för att i möjligaste mån skydda alla
medborgares grundläggande rättigheter, såsom rätten till liv och personlig
säkerhet (artikel 7.1 i PL), rätten till utbildning (artikel 16 i PL), rätten till
adekvat vård (artikel 19.1 i PL) och rätten till adekvata sociala tjänster (artikel
19.3 i PL).
Förhållandet mellan artikel 14 i EIS och artikel 1 i det tolfte tilläggsprotokollet
till Coronapasslagen Staten hänvisar också till sitt tidigare argument om
religionsfrihet, eftersom samma argument gäller för religionsfrihet, bland
andra möjliga diskrimineringsgrunder.
PACE:s resolution

Lagstiftningen om coronapass är i linje med PACE:s resolution, eftersom
coronavaccinet inte har varit obligatoriskt och Vauhkala inte har utsatts för
politiska, sociala eller andra påtryckningar att vaccinera sig. Vauhkala hadeockså kunnat få tillträde till lokaler där det krävs ett coronapass genom att
genomgå ett negativt coronatest eller genom att visa att han hade smittats av
coronaviruset under de senaste sex månaderna.
I båda de punkter i PACE:s resolution som Vauhkala nämner nämns att debör genomföras samtidigt som man säkerställer en hög vaccinationstäckning.
Vikten av en hög vaccinationstäckning erkänns därför också i resolutionen,och avsikten var inte att förbjuda användningen av kranskärlsvaccin eller
kranskärlspass.
PACE:s resolution är inte rättsligt bindande för EU:s medlemsstater. Även om
det, i motsats till vad staten anser, skulle anses att den i Finland genomförda
lagstiftningen om intressepass på något sätt stred mot PACE:s resolution,måste staten anses ha haft ett visst utrymme för skönsmässig bedömning av
hur den skulle svara på uppmaningarna i PACE:s resolution. Staten hadeingen rättslig skyldighet att vidta åtgärder för att införliva instruktionerna i
PACE:s resolution.
Europarådets parlamentariska församling har inte försökt att införa
skyldigheter för medlemsstaterna när det gäller genomförandet av
lagstiftningen om intressepass i varje land. Tvärtom har Europarådet

41(69)den parlamentariska församlingen i sitt ovannämnda uttalande ger staterna ett
stort utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller det praktiska
genomförandet av lagstiftningen om räntepass och noterar, vilket Europeiska
domstolen för de mänskliga rättigheterna också har ansett i sin rättspraxis, att
staten och dess myndigheter själva är bäst lämpade att bedöma sina
medborgares behov på olika områden.
PCR-testresultaten har varit tillförlitliga
Vauhkala har i sitt utlåtande också hävdat att statens påstående om
patientbrist inom intensivvården hösten 2021 är vilseledande, bland annat
på grund av att de coronatester, PCR-tester, som används i Finland skulle
vara avsevärt otillförlitliga. Enligt Vauhkala har PCR-testerna i Finland
använts på ett sådant sätt att de har gett minst 97 procent falskt positiva
resultat. Vi anser att även detta påstående av Vauhkala är ohållbart.
Inte heller denna fråga är relevant för avgörandet av målet.
Räntepasslagstiftningen har antagits i enlighet med det ordinarie
lagstiftningsförfarandet, och under lagstiftningsprocessen har många
expertutlåtanden inhämtats från experter på grundläggande och mänskliga
rättigheter, och det finska konstitutionsutskottet har gett sitt godkännande till
antagandet av räntepasslagstiftningen. Mot bakgrund av den information
som fanns tillgänglig vid tidpunkten för antagandet har
räntepasslagstiftningen ansetts vara en nödvändig och proportionerligåtgärd för att skydda medborgarnas grundläggande och mänskliga
rättigheter.
Fallet Vavricka
Trots att tekniken bakom mRNA-vacciner skiljer sig från den bakom
konventionella vacciner är argumenten i Vavrinka-målet fortfarande tillämpliga i
det aktuella fallet.
I Vavricka-målet har Europadomstolen inte grundat sitt beslut på det faktum
att vaccinet är ett välkänt, "traditionellt" vaccin. I Vavricka-målet tog
Europadomstolen inte ställning till vaccinets säkerhet eller till skälen till att
barnens far vägrade att vaccinera sina barn. I stället motiverade domstolen
skyldigheten att vaccinera i stor utsträckning med sociala behov.

Advokatensskadeståndsansvar

Enligt 21 kap. 6 § civilprocesslagen kan en parts ombud, ställföreträdare eller
biträde som uppsåtligen eller av oaktsamhet enligt 4 eller 5 § har orsakat enannan part kostnader enligt detta kapitel, efter att ha beretts tillfälle att yttra
sig, åläggas att solidariskt med den berörda parten svara för dessa kostnader.
Till de förfaranden som avses i 21 kap. 5 § rättegångsbalken hör bl.a. att
göra ett påstående s o m d e n s o m g ö r d e t visste eller borde ha vetat
var ogrundat eller något annat pliktbrott som fördröjer förfarandet. Ett sätt iden mening som avses i artikel 4 i kapitel 21 i OSL är till exempel att inleda
onödiga rättsliga förfaranden.
När det i praktiken har blivit klart att staten inte kan vara skyldig att
kompensera Vauhkala för en kränkning av Europakonventionen om demänskliga rättigheterna, och käranden och hans advokater ändå fortsätter att
driva målet, för att inte tala om den ständiga upptrappningen av målet
(senast ett nytt yrkande om religionsfrihet), är detta försumlig och vårdslös
advokatverksamhet. I detta avseende är det en onödig tvist. Följaktligen skall
Nummelin, sökandens ombud, förpliktas att ersätta statens kostnader i detta
avseende, liksom de kostnader som hans klient har ådragit sig om sökanden
förlorar målet.

42(69)Förfarandet vid tingsrätten
Equality Commissioner har meddelat att han inte kommer att göra något
uttalande i frågan.
Förfarandet vid tingsrätten
Tingsrätten har den 27 februari 2024 meddelat beslut avseende begäran om
ingivande av handlingar, begäran om inspelning och berammande av
huvudförhandling, begäran om sakkunniga och vittnen samt
bevisbegränsning.
Tingsrätten har den 28 mars 2024 meddelat beslut om tid för
huvudförhandling, sättet att granska handlingar, bevisbegränsning ochhörande av sakkunnig vid huvudförhandling.
Tingsrätten har den 19 januari 2024 och den 19 mars 2024 meddelat två
beslut med anledning av invändningen om bristande kompetens i rättens
sammansättning.
CERTIFIKAT
Skriftlig bevisning
Den sökande

1) Fazer Retail Finlands svar2) Nationell beredskapsplan för pandemisk influensa (Sosiaali- ja
terveysministeriön julkaisuja 2012:9)
3) Artikel i Eurosurveillance magazine Ett utbrott orsakat av SARS-CoV-2
Delta-varianten (B.1.617.2) på ett sjukhus för sekundärvård i Finland, maj2021
https://www.ncbi.nlm.nih.gov/labs/pmc/articles/PMC8323455/(övergiven)
4) MedRxiv Medical Journal article Längd på sjukhusvistelse och risk för
intensivvårdsinläggning och död på sjukhus bland covid-19-patienter i
Norge: en registerbaserad kohortstudie som jämför patienter som är fullt
vaccinerade med ett mRNA-vaccin med ovaccinerade patienter
https://www.medrxiv.org/content/10.1101/2021.11.05.21265958v2(inskickad)
5) Ahajournals artikel Clinically Suspected Myocarditis Temporally Related
to COVID-19 Vaccination in Adolescents and Young Adults: Suspected
Myocarditis After COVID-19 Vaccination
https://www.ahajournals.org/doi/10.1161/CIRCULATIONAHA.121.056583(övergiven)
6) Peer-reviewed artikel Coronapasset, konstitutionen
och en kritik av jämlikhetsansatsen
https://www.edilex.fi/artikkelit/25547
7) Social- och hälsovårdsministeriets svar på regionförvaltningsverkens
begäran om precisering av regionförvaltningsverkens anvisningar om
begränsningsåtgärder enligt lagen om smittsamma sjukdomar8) Yle nyheter 19.11.2021.pdf
9) Kvitton på middagar från Fazer
10) Fazers engagemang för mänskliga rättigheter
11) Hotell kämp restaurang kvitto12) Servering på tre
andra caféer

43(69)

44(69)13) Amerikansk studie om coronavacciners inverkan på
spridningen av coronaviruset (augusti 2021)
14) Vietnamesisk studie om koronarvaccins inverkan på spridningen av
coronavirus (oktober 2021)
15) Brittisk studie om coronavacciners inverkan på spridningen av
coronaviruset (oktober 2021)
16) Tysk studie om coronavirusvaccins inverkan på spridningen av
coronaviruset (november 2021)
17) Nyheter från Ilta-Sanomien 12.8.2021
18) Nyheter från Iltalehti 27.8.2021
19) Nyheter från Ilkka-Pohilainen 22.9.2021
20) Nyheter från Ilta-Sanomien 9.9.2021
21) Kaleva nyheter 31.10.2021
22) Asko Järvinens tal i podcasten Speech (inställt)23) Avsnittet "Vanliga frågor" på webbplatsen Rokote.fi, underavsnittet "Hurfungerar vacciner?". Tillgänglig: https://rokote.fi/tietoa-rokotteista/useinkysyttya/ (hämtad 20.9.2023).
24) Ordlista på webbplatsen vaccine-protection.fi.
Tillgänglig: https://www.rokotesuoja.fi/sanasto (hämtad
20.9.2023)
25) Pfizers webbplats, avsnittet Vaccines - a medical success story.
Tillgänglig: https://www.pfizer.fi/tutkimus/terveytesi-tahdet/rokotteetvaccines-a-success-story (hämtad 20.9.2023)
26) National Institute for Health and Welfare webbplats, Vanliga frågor
om mRNA-vacciner. Tillgänglig på engelska:
https://thl.fi/fi/web/infektiotaudit-ja-rokotukset/ajankohtaista/ajankohtaistacoronavirus-covid-19/vacciner-och-coronavirus/mrna-vacciner (hämtad
20.9.2023)
27) THL:s webbplats (arkiverad version 10.10.2021). Tillgänglig på:https://web.archive.org/web/20211010193639/https://thl.fi/fi/web/
smittsamma-och-vacciner/sjukdomar-och-prevention/sjukdomar-ochpatogener-a-o/ coronavirus-covid-19
28) Ilta-Sanomien nyheter 24.10.2021, "Marin Yle: "Det är mycket möjligt
att hela befolkningen kommer att vaccineras med den tredje vaccindosen".
Tillgänglig på: https://www.is.fi/politiikka/art-2000008355719.html
29 Juridisk skrivelse till Statskontoret
30 Statskontorets svar31) Helsingin Sanomat-artikel publicerad den 1 april 2023 "Korona's afterwipe", pdf-fil, särskilt s. 10.
32) Yttrande från Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMA) av den
18.11.2023
33) HUS forskningsnotat "Tolkningsutmaningar med Ct-värden ivirologiska nukleinsyraimmunoanalyser av luftvägsprover"Den finska
staten34) Uuden Suomen Nachrichten 25.11.2021, "THL:s Mia Kontio: "Vihar läckande vacciner", det kan inte vara tal om flockimmunitet".
V1 Regeringens proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring och
temporär ändring av lagen om smittsamma sjukdomar (RP 131/2021 rd).
V2a. STM- och THL-ränteinformation, 9.12.2021

45(69)V2b STM:s och THL:s corona-info, 21.12.2021
V3 STM:s svar på Justitiekanslersämbetets begäran om förtydligande,
12.1.2023
V4 Justitiekanslerns beslut med anledning av ett klagomål gällandecoronavaccinationer för vårdpersonal, 12.4.2023.
V5 Medicinska studier som har legat till grund för lagstiftningen om
koronarpass (anges i referenserna i regeringens proposition HE 131/2021
vp)
V6.=F2 Yttrande från utskottet för konstitutionella frågor Pe VL 35/2021 vp
V7 Youtube.com: Ärende: Covidpass - Coronapass - min personliga
anledning till att inte ta coronavacciner, 31.7.2023. URL:
https://www.youtube.com/watch?v=t2jqKmhGF3E&t=37s.
Övriga processuella dokument
Bilagor
1. Utdrag från We Citizens webbplats 2. Yttrande från utskottet för
konstitutionella frågor PeVL 35/2021 (=bilaga V6) 3. Yttrande från professor
Janne Salminen till utskottet för konstitutionella frågor 4. Professor Tuomas
Ojasens utlåtande till konstitutionsutskottet 5. Professor Mikael Hidensutlåtande till konstitutionsutskottet 6. Professor Lasse Lehtonens utlåtande till
konstitutionsutskottet 7. Uttalande av lagstiftningsrådet Mira Turpeinen till
konstitutionsutskottet 8. Uttalande av professor Veli-Pekka Viljänen till
konstitutionsutskottet 9. Utdrag ur Personskadekommissionens
rekommendationer 2020 10. YLE:s nyhetsinslag 19.11.2021 11.
Tingsrättens dom av den 10 september 2021 (166186/2021) 12. Europeiska
domstolen för de mänskliga rättigheternas dom i målet Vavricka m.fl. mot
Tjeckien, 8 april 2021 13. A.E. Jääskeläinen, M.J. Ahava, P. Jokela, L.
Szirovicza, S. Pohjala, O. Vapalahti, M. Lappalainen, J. Hepojoki, S. Kurkela:
Evaluation of three rapid lateral flow antigen detection tests for the diagnosis
of SARS-CoV- 2 infection, Journal of Clinical Virology, Volume 137, 2021,
104785, ISSN 1386-6532, https://doi.org/10.1016/jjcv.2021.104785 (inklusive
inofficiell översättning).
Fazer Restauranger
Oy

F1. Regeringens proposition till riksdagen med förslag till lag om ändring och
temporär ändring av lagen om smittsamma sjukdomar (RP 131/2021)
F2. Yttrande från konstitutionsutskottet Pe VL 35/2021 vp
F3.Fazer Cafés skriftliga försäkran om att de har ett kupongkort på plats
F4.Fazer Cafés skriftliga försäkran om att de har ett kupongkort och att alla
deras kunder kommer att kontrolleras med ett digitalt kupongkort eller ett
kupongkort i pappersformat från EU och att personalen har rätt att kontrollera
identiteten på den person som visar upp kupongkortet,

Identifiering av den
sökande1) Mika Vauhkala
2) Matti Muukkonen, doktor i förvaltningsvetenskap
3) Satu Koskela, avdelningschef, Social- och hälsovårdsministeriet(förhandlingen avslogs)
4) Mika Jantunen, som var med sökanden på Fazers café5) Miika Kostilainen, verkställande direktör för Fazer Retail Finland(avstod från att delta i utfrågningen)6) Asko Järvinen, läkare inom infektionssjukdomar vid HUS

46(69)7) Hanna Nohynek, överläkare, THL8) f.d. statsminister Sanna Marin (utfrågning nekad).
9) ) av Aseem Malhotra, konsultkardiolog, gästprofessor och styrelseledamot
i den medicinska tankesmedjan King's Fund,
10) Rodrigo Campos,
11) målsägandens syster Veera Hytönen
Fazer
1 vittne restaurangchef Tiina Tuominen
Den finska staten
1. Expert Hanna Nohynek, LT, överläkare, THL (Expert)
2. expert Janne Salminen, PhD, professor i offentlig rätt (expert)
Expertutlåtanden
1.
2.
3.
4.

Hanna Nohyneks expertutlåtande 30.8.2023
Expertutlåtande av Janne Salminen 28.8.2023
Expertutlåtande av Dr Astrid Stuckelberger 29.9.2023
Aseem Malhotras expertutlåtande 29.11.2023

TINGSRÄTTENS BESLUT
KriterierStälla upp en fråga
När det gäller staten är frågan i målet om den finska staten har gjort sig
skyldig till indirekt diskriminering enligt 13 § diskrimineringslagen i samband
med att sökanden den 10 december 2021 nekades tillträde till Fazers café på
Kluuviksgatan med stöd av 58i § smittskyddslagen. I anslutning till detta ärfrågan i målet om bestämmelsen om nationell användning av kranscertifikatet
hade ett berättigat syfte och om den var lämplig och nödvändig som medel.

När det gäller staten kvarstår frågan om staten har brutit mot artiklarna 8
och 9 i Europakonventionen och, i samband med detta, artiklarna 14 och 1 itilläggsprotokollet till artikel 12 genom att vägra sökanden tillträde tillcafeterian genom att 10.12.2021 vägra honom tillträde till cafeterian i enlighet
med artikel 58i i lagen om smittsamma sjukdomar.
§.
I Fazers fall är frågan om Fazer genom det ovan beskrivna förfarandet har
gjort sig skyldigt till indirekt diskriminering enligt 13 § jämställdhetslagen ochäven direkt diskriminering enligt 11 § i samband med att sökanden den 10.12
fick tillträde till Fazers café på Kluuvikatu.I målet uppkommer också frågan
om Fazer har brutit mot artikel 14 i EIS och om sökanden har diskriminerats
på grund av sina hälsouppgifter och sitt förmodade hälsotillstånd, vilka
omfattas av skyddet i artikel 8, och på grund av sin religiösa övertygelse
enligt artikel 9. I detta sammanhang väcker målet även frågan huruvida Fazer
har uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna i och j i nämnda lagbestämmelse
vad gäller planen för egenkontroll och informationen i intyget om
intressebevakning, och huruvida Fazer i detta avseendeUtgångspunkter för
utvärdering

47(69)
mot bakgrund av omständigheterna i målet, utan fog och i strid med artikel 124
i den polska civillagen, delegerat en betydande offentlig befogenhet till enenskild anställd vid restaurangen och, om så är fallet, vilka rättsliga följderdetta medför.
Sökanden har hävdat att målet att förhindra spridning av sjukdomen, som lågtill grund för räntepasslagstiftningen, inte grundade sig på aktuell vetenskaplig
kunskap, trots att konstitutionsutskottet vid flera tillfällen hade betonat
regeringens skyldighet att noga övervaka behovet av att upprätthålla
förordningen om räntebegränsningar och eventuella problem som kunde
uppstå vid tillämpningen av den (t.ex. PeVL 35/2021 vp, punkt 10, PeVL
26/2021 vp och PeVL 14/2020 vp).
Sökanden har vidare anfört att eftersom det redan under hösten 2021 fanns
en omfattande vetenskaplig forskning och empirisk bevisning för att
räntetaket inte alls eller i vart fall inte i någon större utsträckning förhindrade
spridningen av covid-19, har regeringen underlåtit att uppfylla
konstitutionsutskottets skyldighet att noga följa nödvändigheten av
regleringen om räntetak. Detta har bidragit till att sökanden i förevarande fall
har diskriminerats utan skälig grund.
Sökanden har därför hävdat att tingsrätten, i enlighet med artikel 106 i
konstitutionen, där det föreskrivs att om tillämpningen av en lagbestämmelse i
ett mål vid domstolen uppenbart skulle strida mot konstitutionen, ska domstolen
ge företräde åt bestämmelsen i konstitutionen, måste anse att artikel 58i ilagen om smittsamma sjukdomar strider mot de ovannämnda bestämmelserna
i konstitutionen och artiklarna i Europakonventionen och att den inte ska
tillämpas.
Svarandena har bestridit sökandens synpunkter ovan.
Tingsrätten konstaterar att kontrollen av lagars grundlagsenlighet i Finland i
första hand grundar sig på förhandskontroll, som utövas av riksdagens
konstitutionsutskott. Enligt 74 § i grundlagen ska Eduskuntas
grundlagsutskott yttra sig om grundlagsenligheten av lagförslag och andraärenden som behandlas i utskottet samt om förhållandet till internationella
konventioner om mänskliga rättigheter.
Syftet med denna kontroll är att förhindra att grundlagsstridiga lagar antas
under berednings- och antagandefasen.
I riksdagsdebatten avgörs vilka lagförslag som ska överlämnas till
konstitutionsutskottet. Den konstitutionella kontroll som konstitutionsutskottet
utövar är av abstrakt, ex ante-karaktär.
Domstolarna i Finland har mycket begränsade befogenheter att övervaka att
grundlagen följs. Domstolarna har inte rätt att pröva grundlagsenligheten av
lagar som antagits av parlamentet i allmänhet och inte heller rätt att förklara
lagar grundlagsstridiga.
Den s.k. företrädesbestämmelsen i artikel 106 i PL ger domstolarna
begränsad behörighet i den konkreta efterhandsprövningen av konstitutionen,så att om tillämpningen av en lagbestämmelse i det mål som behandlas idomstolen uppenbart skulle strida mot konstitutionen, måste domstolen ge
företräde åt bestämmelsen i konstitutionen.
Domstolen har tillsynsbefogenheter endast i samband med ett specifikt mål,där den kan underlåta att tillämpa en lagbestämmelse som uppenbart strider
mot konstitutionen och meddela ett avgörande i sak som är förenligt med
konstitutionella principer. Det har ansetts att det för att konflikten ska vara
uppenbar krävs att konflikten mellan lagen och konstitutionen måste varatydlig och obestridd. I rättspraxis avseende konstitutionell prövning harutgångspunkten varit att prioritetsregeln i artikel 106 PL endast kan tillämpas i
situationer av lagtolkning som inte har hänskjutits till författningsdomstolen för
ett förhandsavgörande.

48(69)(PeVM 10/1998 s. 31, LaVL 9/1998 vp s. 8 och Viljanen (2005) s. 322323.
Den konstitutionella lagens företräde skiljer sig från EU-rätten ochinternationella konventioner om mänskliga rättigheter, eftersom de inte kräver
att lagen ska vara uppenbar, utan det räcker med en motsägelse för att den
inte ska gälla. Om en nationell lag står i strid med EU-rätten eller konventioner
om mänskliga rättigheter måste domstolen ge företräde åt EU-rätten ellerinternationella konventioner om mänskliga rättigheter.
Tingsrätten anser att det av det ovan sagda följer att i det aktuella fallet, där
konstitutionsutskottet har bedömt att passlagstiftningen, dvs. 58i § i lagen om
smittsamma sjukdomar, är grundlagsenlig och således ansett att lagen kan
stiftas i vanlig lagstiftningsordning, har tingsrätten i princip inte behörighet att
pröva om den strider mot grundlagen. Bestämmelsens grundlagsenlighet har
bedömts i förfarandet inför konstitutionsutskottet och varken
konstitutionsutskottet eller någon konstitutionell expert som hörts i förfarandet
inför konstitutionsutskottet har uttryckt uppfattningen att bestämmelsen strider
mot grundlagen.
Däremot har tingsrätten behörighet att pröva om bestämmelserna ismittskyddslagen 58 i
§ Står bestämmelsen i artikel 5 i Europakonventionen i strid med EU-rätten
eller bestämmelserna i den internationella konvention om mänskliga
rättigheter som sökanden åberopat, och skall bestämmelsen i konventionen
om mänskliga rättigheter därför ha företräde i målet?

Utgångspunkter för bedömningen i detta fallExperten Janne Salminen har i sina utlåtanden och i egenskap av expert
konstaterat att intyget i grundlagsutskottets utlåtanden PeVL 35/2021 rd och
PeVL 50/2021 rd har bedömts uppfylla kraven på godtagbarhet och
proportionalitet i fråga om inskränkningar i de grundläggande rättigheterna.
Denna bedömning är i linje med kraven i Europakonventionen om demänskliga rättigheterna för motsvarande begränsningar av de grundläggande
rättigheterna. Följaktligen strider inte heller inskränkningarna i degrundläggande rättigheterna mot skyldigheterna enligt Europakonventionen om
skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Salminen har förklarat att det är väl etablerat att de lagförslag som PeVL
granskar också är föremål för en liknande prövning av förenligheten med
Europakonventionen, och att detta har ansetts korrekt vid tolkningen av EIS.
Salminen har också anfört att han, utöver de punkter som nämns i PeVL:syttrande och även med beaktande av lagstiftningens mycket korta tidsfrister,
har ansett det klart att regleringen av smyckescertifikatet har uppfyllt
proportionalitetskraven för lagstiftning som begränsar en grundläggande
rättighet.
Tingsrätten kommer att bedöma relevansen av målsägandens vittne
Muukkonens vittnesmål nedan, men konstaterar redan här att Muukkonen
inte har lämnat någon relevant information om de omständigheter sompåverkar denna bedömning.
Tingsrätten anser därför att det i samband med bedömningen av
grundlagsenligheten av bestämmelsen i 58 i § smittskyddslagen är väl
etablerat i lagens förarbeten att. och mänskliga rättigheter och bestämmelsen
har inte ansetts strida mot grundlagen eller mot grundläggande ochmänskliga rättigheter. Bestämmelsen har ansetts vara ett lämpligt sätt att
skydda befolkningens rätt till hälsa och liv genom att förebygga infektioner
och samtidigt möjliggöra ett så brett förverkligande som möjligt av
näringsfriheten och de kulturella rättigheterna (PeVM 2/2020 s 4-5, PeVM
3/2020 s 3, PeVM 7/2020 vp s 4, PeVM 9/2020 vp s 4, PeVL 28/2021 vp kap
3 och 4, PeVL 35/2021 vp s 2-3)V6).
Som framgår ovan framgår det av förarbetena att 58i § smittskyddslageninte har ansetts leda till en kränkning av grundläggande eller mänskliga

49(69)rättigheter. Det kan därför i princip inte vara fråga om att staten skulle hakränkt de mänskliga rättigheterna.

50(69)Tingsrätten bedömde därefter relevansen av kärandens enskilda yrkanden
om intrång i EIS i målet.
Bedömning i detta fall EIS
artikel 8
I artikel 8 i EIS anges att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv,
familjeliv, hem och korrespondens.
Offentliga myndigheter får inte ingripa i utövandet av denna rättighet annat änom det är tillåtet enligt lag och om det är nödvändigt i ett demokratisktsamhälle med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten eller
landets ekonomiska välstånd, till förebyggande av oordning eller brott, tillskydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- ochrättigheter.
Artikel 14 i EU-fördraget och artikel 1 i tilläggsprotokoll nr 12
Enligt artikel 14 i EIS ska åtnjutandet av de fri- och rättigheter som erkänns idenna konvention säkerställas utan diskriminering på någon grund såsom
kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt
eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, egendom, börd eller
ställning i övrigt.
Artikel 1 i det tolfte protokollet garanterar åtnjutandet av de rättigheter som
erkänns i lag utan diskriminering på någon grund såsom kön, ras, hudfärg,språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt
ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, egendom, börd eller ställning iövrigt.
Ingen person får diskrimineras vid utövandet av offentlig makt i den mening
som avses i punkt 1.
EIS artikel 9
Enligt artikel 9 i Europakonventionen har var och en rätt till tankefrihet,
samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar rätten att byta religion
eller trosuppfattning och friheten att ensam eller tillsammans med andra,
offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller trosuppfattning genom
gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer.
Inskränkningar i en persons frihet att utöva sin religion eller tro får göras
endast om de är föreskrivna i lag och är nödvändiga i ett demokratisktsamhälle med hänsyn till allmän säkerhet, till skydd för allmän ordning, hälsa
eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter.
Utvärdering av artikel 8 imiljökonsekvensbeskrivnin
Enligt sökanden blev han diskriminerad på Fazer-kaféet på grund av att han
geninte hade ett giltigt räntekort, dvs. han blev diskriminerad på grund av sin
privata sjukdomshistoria. Enligt artikel 8 i Europakonventionen får offentliga
myndigheter ingripa i skyddet för privatlivet endast om det är tillåtet enligt lag
och om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den
nationella säkerheten, den allmänna säkerheten eller landets ekonomiska
välstånd, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller
moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Ingreppet isökandens rätt till privatliv var emellertid inte nödvändigt för att skydda något
av dessa syften, eftersom syftet med lagstiftningen om coronapass var att
förhindra spridning av coronainfektioner vid offentliga sammankomster (HE131/2021 vp, s. 19), men det stod redan klart när lagstiftningen om
coronapass utarbetades att coronavaccinet och coronapasset faktiskt inte
förhindrade spridning av coronaviruset.

51(69)Dessutom innebär målet ett åsidosättande av artikel 14 i EU-fördraget,
eftersom sökanden har diskriminerats på grundval av sina medicinska
uppgifter, vilka omfattas av skyddet i artikel 8.
Svarandena har bestridit ovanstående påståenden
Staten har förnekat att den har brutit mot de ovannämnda artiklar somsökanden hänvisar till i sina yttranden eller mot några andra artiklar i EIS.
För att staten ska vara skyldig att betala ersättning för en kränkning av demänskliga rättigheterna krävs enligt fast rättspraxis att (i) kränkningen av demänskliga rättigheterna har ägt rum, (ii) kränkningen kan anses vara
tillräckligt allvarlig och (iii) kränkningen har orsakat kausal skada. Som
staten redan har visat i sitt svar på ansökan är inget av dessa villkor uppfyllt
i det aktuella fallet.
Enligt statens uppfattning har lagstiftningen om räntepass inte på något sätt
stridit mot artiklarna i EIS. För det första var förvärvet av passet frivilligt och
kunde inte ha inkräktat på Vauhkalas fysiska integritet. Vidare hadelagstiftningen om passet en objektiv och rimlig rättslig grund för att imöjligaste mån genomföra medborgarnas grundläggande rättigheter och
principerna om proportionalitet och nödvändighet säkerställdes av
konstitutionsutskottet och flera experter under lagstiftningsfasen.
Slutsatser

Det ankommer på tingsrätten att pröva om räntepasslagstiftningen, mot
bakgrund av den information som lagstiftarna hade tillgång till vid tidpunkten
för ikraftträdandet, var en motiverad och godtagbar åtgärd för att uppnå de
fördelar som eftersträvades, dvs. om räntepasslagstiftningen var förenlig
med bl.a. EIS, som är bindande för Finland.
Tingsrätten konstaterar redan, i linje med ovan citerade uttalanden från PeVL,
att syftet med räntepasslagstiftningen aldrig har varit att enbart förhindra
spridning av ränta. Förutom att införandet av Koronapasset, som Nohynek
och Järvinen redogjort för, syftade till att skydda folkhälsan genom att öka
vaccinationstäckningen och genom att förhindra spridning av koronas och
den allvarliga formen av koronas och därmed sammanhängande dödsfall ikoronas, syftade Koronapasset även till att skydda andra grundläggande
rättigheter för medborgarna och att minska belastningen på hälso- ochsjukvården i en svår sjukdomssituation. Syftet med lagstiftningen var att
säkerställa att medborgarnas g r u n d l ä g g a n d e r ä t t i g h e t e r
tillgodoses i så stor utsträckning som möjligt och att
förebygga de skador som en pandemi orsakar samhället.
Nohynek och Järvinen har konsekvent rapporterat att coronasituationen i
Finland hösten 2021 var mycket svår och a t t d e t f a n n s många personer
på sjukhus, i synnerhet ovaccinerade personer. Både Nohynek (THL) och
Järvinen (HUS) har förespråkat införandet av ett coronapass hösten 2021.
Det dominerande viruset var deltavarianten, för vilken coronavirusvaccinerna
var mycket effektiva när det gällde att skydda vaccinerade personer mot
allvarliga former av sjukdomen, och vaccinerna bidrog också till att förhindra
spridningen av coronavirus. När omicron-varianten infördes 2021-22
konstaterades det att vaccinskyddet mot omicron-varianten var fortsatt högt
för den allvarliga formen av sjukdomen, men lägre för smittspridning.
Omicron-varianten har blivit den dominerande varianten först 2022. Vid den
tidpunkten rekommenderade THL inte längre koronapasset som sådant - i
stället rekommenderade THL vaccinpasset (vaccin eller sjukdom). Nonynek
och Järvinen har också dragit slutsatsen att resultaten av PCR-testerna var
tillförlitliga. Nohynek har uppgett att THL har inhämtat sin medicinska
kunskap från olika källor, främst utomlands, särskilt i Norden, men även iandra EU-länder, och har använt denna kunskap för att producera forskningoch litteraturöversikter för STM. Dessutom har THL utfört egen forskning påbasis av sin rättsliga ställning som expertmyndighet enligt lagen om
smittsamma sjukdomar.

52(69)Malhotra har vittnat och Stuckelberger har i sitt utlåtande intagit en annanståndpunkt på ovanstående punkt. På samma sätt drog de utländska studiersom åberopats av sökanden (K 13-16) i augusti-oktober 2021 slutsatsen att
personer som genomgått en fullständig vaccinationsserie mot coronaviruset
hade en liknande belastning av coronaviruset som ovaccinerade personer och
att vaccinerade personer också spred coronaviruset, att fullständigt
coronavirusvaccinerade personer smittade fullständigt vaccinerade kontakteroch att en fullständig vaccinationsserie mot coronaviruset inte minskadeöverföringen av coronaviruset inom hushållen. Liknande resultat refereradesockså i de inhemska pressrapporter som åberopats av käranden (K 17-21).
Malhotra har också rapporterat om studier som visar att kranskärlsvaccinet har
haft allvarliga biverkningar och ett starkt orsakssamband med myokardit ochpåföljande dödsfall. Han har föreslagit att coronavaccinet kan ha orsakat fler
dödsfall än det antal dödsfall som räddades av vaccinet från covidinfektion.
Tingsrätten bedömde att den framlagda medicinska bevisningen visade att denrådande medicinska uppfattningen var att coronavirusvaccinerna var effektiva
när det gällde att skydda de vaccinerade mot allvarliga former av sjukdom och
att vaccinerna också bidrog till att förhindra spridningen av coronaviruset.
Dessutom skyddade coronapasset även andra grundläggande rättigheter för
medborgarna och minskade belastningen på hälso- och sjukvårdssystemet
inför en utmanande sjukdomssituation. Syftet med lagstiftningen om
coronapasset var att säkerställa att medborgarnas grundläggande rättigheter
tillgodoses i så stor utsträckning som möjligt och att förebygga de skador som
en pandemi orsakar samhället.
Tingsrätten konstaterar också att enbart det faktum att ha haft en serie
kranskärl inte var ett villkor för att erhålla ett kranskärlspass. Käranden
kunde också ha fått ett kranskärlspass med ett kranskärlstestresultat som
var 72 timmar eller mindre gammalt, eller om han hade haftkranskärlssjukdom högst sex månader tidigare.
Tanken bakom räntepasset var alltså inte obligatorisk vaccination, utan att
ge medborgarna valfrihet att hela tiden bestämma om de vill ta vaccinet ellerskaffa räntepasset med andra tillgängliga alternativ. Det är också viktigt att
notera att passet inte vid något tillfälle infördes vid viktiga tjänster för
människor, såsom livsmedelsbutiker eller apotek.
Under hela den tid som passlagstiftningen har gällt har restaurangerna haftmöjlighet att från fall till fall välja om de vill använda passet eller den gräns
som gällde före passet. Med andra ord, när inget pass har krävts har antalet
kunder omfattats av de befintliga gränserna för restauranger i området. Och
när passet användes krävdes inga andra restriktioner.
Ovanstående har möjliggjort att om t.ex. en restaurang inte har haft fler
gäster än vad som är tillåtet under frukosten, så har restaurangen kunnat välja
att inte kräva passerkort av sina gäster vid den tidpunkten.
Det är högst troligt att det ovan beskrivna valet mellan användandet av
passerkort och andra restriktiva åtgärder har lett till en situation där
kortinnehavaren har tillåtits att gå in på andra (tommare) restauranger utan
passerkort. Om antalet personer i restaurangen skulle ha överstigit det tillåtna
antalet har dock en restaurang som bedriver verksamhet i enlighet med lagenvarit skyldig att kräva passerkort av sina kunder. I fallet Vauhkala och Fazer
Ravintolat Oy var det alltså inte fråga om godtycke utan om att följa lagen.
Tingsrätten anser också att målet Vavricka mot Tjeckien, som avgjorts av
Europadomstolen, leder till slutsatsen, såsom den tolkats av svaranden, att
staten har ett brett utrymme för skönsmässig bedömning för att skyddahållbarheten i hälsa och hälsovård på befolkningsnivå och en stark rätt att
skydda och vidta lämpliga åtgärder för att skydda människors liv och hälsa
och att det är proportionerligt att kräva att de för vilka vaccination utgör en
avlägsen53(69)hälsorisk, att anta denna universella skyddsåtgärd i namn av social solidaritet
för dem som av hälsoskäl inte har råd med vaccin.
Nohynek och Järvinen har konstaterat att regeringen och dess myndigheter
sedan coronapandemins början noggrant har följt pandemins utveckling och
nödvändigheten av de åtgärder som vidtagits för att bekämpa sjukdomen iden föränderliga coronasituationen. I detta sammanhang badjustitiekanslersämbetet (nedan justitiekanslern) den 2 december 2022
social- och hälsovårdsministeriet (nedan ministeriet) att klargöra hur
ministeriet hade övervakat att de konstitutionella kraven i 48 a § i lagen om
smittsamma sjukdomar (som gällde vaccination av sjukskötare mot
coronavirus) uppfylldes och om dessa krav hade uppfyllts.
Professor Lasse Lehtonen har också i sitt expertutlåtande om regeringens
lagförslag konstaterat att ett krav på pass inte innebär ett ingrepp i en
persons fysiska integritet.
På grundval av sin efterföljande undersökning har OCR dragit slutsatsen att
den inte har funnit något olagligt beteende eller underlåtenhet att uppfylla sina
skyldigheter från STM:s sida när det gäller övervakning och bedömning av dekonstitutionella eller medicinsk-epidemiologiska villkoren för giltigheten av
bestämmelsen i fråga.
Tingsrätten anser att OKV:s beslut visar att STM:s förfarande för att
säkerställa grundlagsenligheten av de åtgärder som vidtogs underräntepandemin var fullt godtagbart och tillräckligt.
Tingsrätten framhåller också att staten, enligt Nohynek och Järvinen, också
drog in koronapasset så snart en ny virusvariant, omicron, tog över som
dominerande virus i Finland, vilket ledde till slutsatsen att koronapasset inte
var tillräckligt effektivt för att förhindra spridningen av den virusvarianteneller för att uppnå andra fördelar. Enligt Nohynek och Järvinen har dennaövergång från omicron till det vanliga viruset endast ägt rum mellan 2021
och 2022.
Det har förklarats att coronacertifikatet och passet har dragits tillbaka frånanvändning den 31.12.2021 i HUS-området genom regeringsdekret
1296/2021.
Tingsrätten finner därför att statens åtgärder för att införa och upphöra
med användningen av coronet-certifikatet har vidtagits i rätt tid ochgrundats på rådande medicinsk kunskap.
Tingsrätten anser därför att räntepasslagstiftningen inte på något sätt äroförenlig med artikel 8.1 EU-fördraget. Passlagstiftningen innebär inte något
intrång i den fysiska integriteten för sökanden eller någon annan person.
Även om Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i sin
rättspraxis h a r s l a g i t f a s t a t t skyldigheten att ta ett vaccin, så kallade"obligatoriska vaccinationer", utgör ett ingrepp i rätten enligt artikel 8.1 i
Europakonventionen, föreskrevs det inte i passlagstiftningen om korona
obligatorisk vaccination eller testning. Vidare hindrade eller begränsade
kravet på att visa upp ett pass inte någons rätt till lagstadgade eller
nödvändiga tjänster, utan det var fråga om offentliga evenemang och
anläggningar som användes av människor för rekreationsändamål på deras
fritid. När det gäller lagstiftningen om räntepass kan det inte anses utgöra ett
ingrepp i en persons fysiska integritet eller ett intrång på grund av förmodad
kunskap om hälsa att låta var och en fritt välja hur de vill skaffa ett pass eller,alternativt, att inte skaffa ett pass alls.
Enligt Högsta domstolens fasta praxis (KKO 2008:10, KKO 2011:38, KKO
2012:81 och KKO 2016:20) är förutsättningarna för att en stat ska kunna bli
skadeståndsskyldig på grund av en kränkning av de mänskliga rättigheternaföljande: (i) kränkningen av de mänskliga rättigheterna har ägt rum, "(ii)54(69)överträdelsen kan anses vara tillräckligt allvarlig, (iii) överträdelsen har
orsakat kausal skada.
Mot bakgrund av ovanstående bedömning finner tingsrätten att ingen av deovan angivna ansvarsgrunderna är uppfyllda i detta fall och talan ska därför
avvisas.
Utvärdering av artikel 9 imiljökonsekvensbeskrivnin
Sökanden har åberopat sin djupa kristna övertygelse och det faktum att
genvarken konstitutionsutskottet, regeringen, ministeriet eller riksdagen har
bedömt ställningen för en person som vägrar corona mRNA-vaccin av
religiösa s k ä l i förhållande till de grundläggande rättigheterna, inklusive
religionsfriheten. Eftersom det överhuvudtaget inte gjorts någon
jämlikhetsbedömning för de grupper av personer som Vauhkala företräder(friska ovaccinerade/ovaccinerade av religiösa skäl) är det därför inte möjligt
att veta om coronapasslagstiftningen var en nödvändig eller proportionerligåtgärd för att uppnå ett i och för sig godtagbart mål, såsom krävs enligt
doktrinen om inskränkning av grundläggande rättigheter. Det kan således inte
hävdas att räntepasset uppfyllde kravet på nödvändighet enligt villkoret om
begränsning av de grundläggande rättigheterna.
När lagstiftningen om coronapass utarbetades beaktades särskilt inte att
friska och religiöst ovaccinerade personer i praktiken var tvungna att betala
mellan 100 och 200 euro för ett coronatest var 72:a timme om de ville deltanormalt i samhällslivet och t.ex. gå på café, medan personer som hadevaccinerats mot coronavirus inte behövde betala något för att åtnjuta samma
rättigheter att delta. Följaktligen måste tingsrätten göra en konstitutionell
prövning av målet och finna att tillämpningen av lagstiftningen om räntepass
uppenbarligen har lett till diskriminering som är förbjuden enligt grundlagen,jämställdhetslagen och Europakonventionen om skydd för de mänskliga
rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Enligt artikel 9 i EU-fördraget får en stat inte begränsa religionsfrihetens inre
dimension, men får endast begränsa erkännandet av religion, dvs.
religionsfrihetens yttre dimension, om de villkor som anges i punkt 2 i artikeln
är uppfyllda. Av de skäl som anges ovan är statens argument om
begränsning av religionsfriheten enligt artikel 9.2 i EIS inte tillämpligt iförevarande mål.
Räntepasslagstiftningen var varken nödvändig eller proportionerlig i ett
demokratiskt samhälle för att skydda t.ex. hälsa eller andra rättigheter som
skyddas av undantagen i artikel 8.2.
Staten har bestritt sökandens yrkande. Räntepasslagstiftningen är inte pånågot sätt oförenlig med artikel 9.1. Staten har förnekat att passlagstiftningenom ränta skulle ha kränkt hans rätt att utöva sin religion. Vauhkala har hafträtt att inte ta emot coronavaccinet och det har inte krävts någon motivering
för att vägra vaccinet. Enligt statens uppfattning kunde därför lagstiftningenom coronapasset inte ens anses inkräkta på den rätt som skyddas av artikel
9.1 i Europakonventionen.
Staten har ansett att Vauhkalas religiösa övertygelse som skäl för att vägra
coronavacciner är osannolik och att denna övertygelse inte kan anses ha nåttupp till nivån för en överträdelse.
Under alla omständigheter har Coronation Pass-lagstiftningen haft en
godtagbar motivering för att begränsa religionsfriheten, nämligen att skydda
hälsan och skydda andras rättigheter och friheter. Dessa objektiva ochgodtagbara skäl anses tillåta en begränsning av religionsfriheten upp till enviss punkt för att möjliggöra utövandet av andra grundläggande rättigheter.
De restriktiva åtgärder som skall vidtas måste dessutom uppfylla kravet på
nödvändighet i ett demokratiskt samhälle.
Behovet av en lagstiftning om räntepass har diskuterats vid flera tillfällen

55(69)av konstitutionsutskottet och olika experter under lagstiftningsprocessen för
räntepasslagstiftningen, samt av staten och dess utsedda expert, professor
Janne Salminen. De är också tillämpliga på nödvändighetsbedömningen
enligt artikel 9.
Staten har också påpekat att räntesänkningsvaccinet inte var det enda
villkoret för att få räntesänkningspasset. Om en person inte ville/kunde ta ett
kranskärlsvaccin kunde en sådan person också få ett pass genom att få ett
negativt kranskärlstest eller om personen hade haft en kranskärlssjukdom
under de senaste sex månaderna. Om Vauhkala inte ville ta
kranskärlsvaccinerna för att han ansåg att det stred mot hans religiösaövertygelse att göra det, så tvingades han aldrig till det. Detta måste beaktas
vid bedömningen av huruvida lagstiftningen om koronarpass är förenlig med
artikel 9 i direktivet om skydd för de europeiska medborgarna, särskilt med
hänsyn till proportionalitetsprincipen. Under alla omständigheter var
lagstiftningen om räntepass endast i kraft för aktörer som inte tillhandahåller
en s.k. nödvändighetstjänst. Således var t.ex. apotek eller livsmedelsbutiker
inte skyldiga att ha ett pass. Detta är också en viktig punkt vid bedömningenav om passlagstiftningens proportionalitetsvillkor är uppfyllt.
Slutsatser

Som utgångspunkt för sin bedömning finner tingsrätten att det av sökandens
egen berättelse samt av stödvittnena Campos och Hytönens berättelser
framgår att sökandens religiösa övertygelse har varit stabil sedan 1994 somorsak till hans negativa inställning till coronavaccinationer.
Som sådant har vittnet Muukkonen sagt att det, särskilt när lagstiftningen om
coronapasset förbereddes, inte togs någon hänsyn till det faktum att friska
och religiöst ovaccinerade personer i praktiken var tvungna att betala mellan
100 och 200 euro för ett coronatest var 72:a timme om de ville delta normalt isamhällslivet och till exempel gå på kafé, medan personer som hadevaccinerats mot corona inte behövde betala något för att åtnjuta samma rätttill deltagande. Muukkonen har också hävdat att man i samband med
beredningen av lagstiftningen om coronaintyg inte gjorde en korrekt
bedömning av situationen för personer med god hälsa och personer som
vägrade vaccinera sig på grund av övertygelse.
Som nämnts ovan har expert Salminen kommit fram till att lagberedningenäven i detta avseende uppfyllde alla kriterier på ett korrekt sätt.
På samma sätt anser tingsrätten, som ovan i förhållande till artikel 8 EIS och
med samma allmänna resonemang, att räntepasslagstiftningen inte på något
sätt är oförenlig med artikel 9.1. Vauhkala har haft rätt att inte få
coronavaccinet och det har inte krävts någon motivering för att vägra
vaccinet. Följaktligen kan lagstiftningen om räntepasset i princip inte ens
anses utgöra ett ingrepp i den rättighet som garanteras i artikel 9.1 i
Europakonventionen.
På samma sätt anser tingsrätten, liksom ovan i förhållande till artikel 8 i EIS
och med samma allmänna resonemang, att intressebevakningslagstiftningen
under alla omständigheter hade ett godtagbart skäl för att begränsa
religionsfriheten, nämligen skyddet för hälsa och andras rättigheter och
friheter. Dessa objektiva och godtagbara skäl anses tillåta en begränsning av
religionsfriheten upp till en viss punkt för att möjliggöra utövandet av andra
grundläggande rättigheter. Godtagbara begränsande åtgärder måste
dessutom uppfylla kravet på nödvändighet i ett demokratiskt samhälle.
Nödvändigheten av en räntepasslagstiftning har diskuterats vid flera tillfällen,både av konstitutionsutskottet och olika experter när lagstiftningenutarbetades och av staten och dess utsedda expert, professor Janne
Salminen, under denna process. De gäller även vid
nödvändighetsbedömningen enligt artikel 9.

56(69)Tingsrätten bedömde relevansen av målet Vavricka mot Tjeckien iförhållande till artikel 9 i Europakonventionen på det sätt som redan gjorts
ovan.
Tingsrätten konstaterar också att räntesnurrevaccinet inte var det enda
villkoret för att erhålla räntesnurrepasset. Om en person inte har velat/har
kunnat ta ett kranskärlsvaccin har en sådan person också kunnat få ett
kranskärlspass genom att få ett negativt kranskärlstest eller om personen haften kranskärlssjukdom under de senaste sex månaderna. Om Vauhkala inteville ta coronavaccinerna för att han ansåg att det stred mot hans religiösaövertygelse att göra det, så tvingades han aldrig att göra det. Detta måste
beaktas vid bedömningen av huruvida lagstiftningen om räntepass är förenlig
med artikel 9 i det europeiska insättningsgarantisystemet, särskilt med
hänsyn till proportionalitetsprincipen. I vilket fall som helst var
räntepasslagstiftningen endast i kraft för operatörer som inte tillhandahåller
en så kallad nödvändighetstjänst. Således var t.ex. apotek eller
livsmedelsbutiker inte skyldiga att ha ett pass, vilket är en viktig faktor när
man undersöker om passlagstiftningens proportionalitetsvillkor är uppfyllt.
Enligt Högsta domstolens fasta praxis (HD 2008:10, HD 2011:38, HD 2012:81
och HD 2016:20) är förutsättningarna för att en stat ska kunna bli
skadeståndsskyldig på grund av en kränkning av de mänskliga rättigheterna
att: (i) kränkningen av de mänskliga rättigheterna har ägt rum, "(ii) kränkningen
kan anses vara tillräckligt allvarlig, (iii) kränkningen har orsakat kausal skada.
Mot bakgrund av ovanstående bedömning finner tingsrätten att inte någon
av de ovan angivna ansvarsgrunderna är uppfyllda i detta fall och talan ska
därför avvisas.
Artikel 14 i EU-fördraget och artikel 1 i tilläggsprotokoll nr 12
Sökanden har åberopat det faktum att församlingen i PACE:s resolution
2361 (2021), punkt 7.3.2, kräver att dess medlemsstater, däribland 7.3.2.2
anger PACE att ingen får diskrimineras på grund av att han eller hon intevaccineras, oavsett om det beror på eventuella hälsorisker eller helt enkelt
på en ovilja att vaccineras.
Även av detta skäl måste räntefrihet - och indirekt även räntefrihet - ses som
en "annan grund för status" i den mening som avses i artikel 14 i CIS och
protokoll 12.
Särskilt anmärkningsvärd är punkt 13.3.8 i resolutionen, där det anges att för
att undvika diskriminering vid användningen av passet bör vederbörlig
uppmärksamhet ägnas åt situationer där människor vägrar att låta sig
vaccineras på grund av personliga åsikter eller övertygelser, och att
medlemsstaterna, särskilt för denna grupp av människor, bör se till att ett
eventuellt passystem inte i praktiken leder till påtryckningar eller i praktiken
gör vaccinering obligatorisk.
I detta avseende har sökanden även åberopat de argument som redan
anförts ovan avseende medicinsk bevisning och kunskap om problemen
med coronavacciner.
Staten har bestridit sökandens synpunkter.
Lagstiftningen om coronapass är i linje med PACE:s resolution, eftersom
coronavaccinet inte har varit obligatoriskt och Vauhkala inte har utsatts för
politiska, sociala eller andra påtryckningar att vaccinera sig. Vauhkala hadeockså kunnat få tillträde till lokaler där det krävs ett coronapass genom att
genomgå ett negativt coronatest eller genom att visa att han hade smittats
av coronaviruset under de senaste sex månaderna.
I båda de punkter i PACE:s resolution som Vauhkala hänvisar till nämns att debör genomföras samtidigt som man säkerställer en hög nivå av

57(69)vaccinationstäckning. Vikten av en hög vaccinationstäckning återspeglasdärför också i resolutionen, som inte var avsedd att förbjuda användningenav coronavaccinet eller coronapasset.
PACE:s resolution är inte rättsligt bindande för EU:s medlemsstater. Ävenom det, i motsats till vad staten anser, skulle anses att den i Finland
genomförda lagstiftningen om intressepass på något sätt stred mot PACE:s
resolution, måste staten anses ha haft ett visst utrymme för skönsmässig
bedömning av hur den skulle svara på uppmaningarna i PACE:s resolution.
Staten hade ingen rättslig skyldighet att vidta åtgärder för att införliva
instruktionerna i PACE:s resolution.

Slutsatser

Europarådets parlamentariska församling har inte försökt att införa
skyldigheter för medlemsstaterna när det gäller genomförandet av
räntepasslagstiftningen i varje land. Tvärtom ger Europarådets
parlamentariska församling i sin ovannämnda förklaring staterna ett stortutrymme för skönsmässig bedömning när det gäller det praktiska
genomförandet av räntepasslagstiftningen och konstaterar, såsom
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna också har konstaterat i
sin rättspraxis, att staten och dess myndigheter själva är bäst lämpade att
bedöma sina medborgares behov på de olika områdena.
När det gäller medicinsk bevisning och myndighetskontroll hänvisar
tingsrätten till vad som redan sagts ovan i fråga om artiklarna 8-9 iEuropakonventionen.
Tingsrätten konstaterar att det i båda de av sökanden åberopade avsnitten i
PACE:s resolution (7.3.1 och 7.3.2) emellertid anges att samtidigt som det
säkerställs att ingen utsätts för påtryckningar eller diskriminering för att inte
ha vaccinerats, måste också en hög vaccinationstäckning säkerställas. Det
framgår också tydligt av uttalandena att det är de lokala myndigheterna som
bäst kan bedöma den epidemiologiska situationen och uppskattningarna
inom ett land. PACE:s resolution är dessutom inte juridiskt bindande för
EU:s medlemsstater.
Tingsrätten anser att sökanden inte heller har visat att staten i detta fall har
brutit mot PACE-resolutionen.
Talan skall därför ogillas på denna punkt.

Krav enligt § 23 i diskrimineringslagen
Sökanden har i sin skadeståndstalan mot Fazer och finska staten gjort
gällande att hon har diskriminerats i Fazers café med stöd av
jämställdhetslagen 11§Fazer och Fazer och staten enligt artikel 13 i jämställdhetslagen eftersom
han inte hade ett giltigt räntekort, dvs. han diskriminerades på grund av sin
privata hälsoinformation. Enligt artikel 8 i EIS får offentliga myndigheter
ingripa i skyddet för privatlivet endast om det är tillåtet enligt lag och om detär nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till den nationellasäkerheten, den allmänna säkerheten eller landets ekonomiska välstånd,eller för att förebygga oordning eller brott, för att skydda hälsa eller moral
eller för att skydda andras fri- och rättigheter. Ingreppet i sökandens rätt till
privatliv var emellertid inte nödvändigt för att skydda något av dessa syften,
eftersom syftet med lagstiftningen om coronapass var att förhindra spridning
av coronainfektioner vid offentliga sammankomster (HE 131/2021 vp, s.
19), men det stod redan klart när lagstiftningen om coronaviruspasset
utarbetades att coronavirusvaccinet och coronaviruspasset inte faktiskt
förhindrade spridningen av coronaviruset.
Dessutom innebär målet ett åsidosättande av artikel 14 i EU-fördraget,
eftersom sökanden har diskriminerats på grundval av sina medicinska
uppgifter, vilka omfattas av skyddet i artikel 8.
Vauhkala var kund hos Fazer eller deltagare i den mening som avses i 58 j §första stycket TTL när han försökte köpa frukost.

58(69)

59(69)Fazer Cafe från Kluuvista. Enligt ingressen till bestämmelsen skulle han, som
en förutsättning för att begära ett kupongpass, ha informerats om att hanspersonuppgifter endast skulle behandlas i syfte att kontrollera intygets
giltighet, kontrollera personens namn och kontrollera om villkoren för tillträde
till lokalen var uppfyllda. Denna information borde ha lämnats i förväg, innanpasset ens behövde visas upp, eftersom kunden, om informationen hadelämnats i efterhand, inte skulle ha kunnat vara säker på att de uppgifter som
samlats in om honom inte skulle registreras eller lagras på något sätt i den
mening som avses i artikel 58j.3 i TTL.
Eftersom det i ingressen till bestämmelsen anges att kunden eller deltagaren
ska informeras om att "personuppgifter endast kommer att behandlas för att
kontrollera certifikatets giltighet, för att kontrollera personens namn och för att
kontrollera om villkoren för tillträde till anläggningen är uppfyllda", ocheftersom detta inte skett och eftersom det inte funnits någon plan för
egenkontroll, har Fazer därför direkt brutit mot artikel 58j.1 i TTL.
Sökanden har vidare gjort gällande att Fazers agerande inte grundade sig pålag, såväl vad gäller tillhandahållandet av information i enlighet med artikel
58j i TTL som vad gäller upprättandet och visningen av planen i enlighet med
artikel 58h i TTL och registreringen av information i enlighet med artikel 58i.4
i TTL. Fazers särbehandling av Vauhkala har inte haft stöd i lag, vilket
innebär att Fazers s ä r b e h a n d l i n g a v Vauhkala har utgjort direkt
diskriminering som är förbjuden enligt lag.
Fazer Ravintolat Oy har bestridit att sökanden har utsatts för direkt
diskriminering eller någon annan form av ojämlik behandling. Enligt gällande
lag kunde räntepasset ha krävts som ett villkor för att restaurangens kunderskulle få tillträde till restaurangen 10.12.2021.
Kravet på att sökanden skulle ha ett räntepass grundade sig på den då
gällande lagen. Enligt artikel 58i i lagen om ändring och tillfällig ändring av
lagen om smittsamma sjukdomar (876/2021) kunde cateringföretag blandannat kräva att deras kunder uppvisade ett kupongkort, så att
begränsningarna av antalet platser och öppettiderna för cateringföretag inte
gällde för restauranganläggningen eller restaurangverksamheten. Om kundeneller deltagaren inte visar upp intyget borde verksamhetsutövaren ha nekat
tillträde till den offentliga tillställningen eller lokalen. Lagen är skriven iabsoluta termer i detta avseende. Underlåtenhet att uppvisa ett
kröningscertifikat kommer att leda till att tillträde till den offentliga
tillställningen eller lokalen nekas. Det finns ingen diskretionär befogenhet i
detta avseende enligt lagen.
Fazer Ravintolat Oy borde därför ha nekat sökanden tillträde till
restaurangens lokaler, eftersom sökanden inte hade något intresseanmälan.
Sökanden har inte diskriminerats eftersom hans behandling har grundat sig
på lagen i enlighet med artikel 11 i jämställdhetslagen.
Dessutom hade den rättsliga behandlingen av sökanden ett berättigat syfteoch medlen för att uppnå detta syfte var proportionerliga.
Konstitutionsutskottet har konstaterat detta i sitt yttrande PeVL 35/2021 vp.
Fazer Ravintolat Oy har således inte heller indirekt diskriminerat sökanden.
Finska staten har i förekommande fall bestridit sökandens yrkanden på
samma grunder.

Slutsatser
Enligt 10 § diskrimineringslagen är det fråga om direkt diskriminering omnågon på grund av personliga skäl missgynnas genom att behandlas sämreän någon annan behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i enjämförbar situation.

60(69)Enligt 11 § diskrimineringslagen utgör särbehandling inte diskriminering om
särbehandlingen har stöd i lag och i övrigt har ett godtagbart syfte ochmedlen för att uppnå syftet är proportionerliga.
Särbehandling är dock berättigad även om det inte finns n å g o n rättslig
grund för den, om särbehandlingen har ett berättigat mål i fråga om
grundläggande och mänskliga rättigheter och medlen för att uppnå detta målär proportionerliga. Denna bestämmelse ska dock inte tillämpas i fråga om 1)
myndighetsutövning eller utövande av offentliga förvaltningsuppgifter, 2)
villkoren för att utöva ett yrke eller en näring som egenföretagare eller för att
stödja en näring, 3) tillgång till utbildning, inbegripet specialiserad utbildningoch omskolning, eller yrkesvägledning, 4) medlemskap eller verksamhet i enarbetstagar- eller arbetsgivarorganisation eller någon annan organisation vars
medlemmar utövar ett visst yrke, eller förmåner som tillhandahålls av ensådan organisation, 5) särbehandling på grund av etniskt ursprung.
Enligt 13 § diskrimineringslagen är diskriminering indirekt om en till synes
lika bestämmelse, ett kriterium eller ett förfaringssätt missgynnar någon på
grund av ett förhållande som har samband med personen i fråga, såvida inte
bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet har ett godtagbart syfte och demedel som används för att uppnå syftet är lämpliga och nödvändiga.
Tingsrätten anser att svaranden Fazer genom vittnet Tuominen har lagt frambevisning om att det utanför Kluuvi café fanns anslag om räntepass som
inträdesvillkor och att sökanden kände till kravet på räntepass när han gick ini caféet. Vid den tidpunkten hade kaféet enhetligt krävt att alla besökare
skulle visa upp ett passerkort som inträdesvillkor och varken sökanden ellernågon person som följde med honom hade visat upp ett sådant. En kort
vänskaplig diskussion ägde rum varefter personerna lämnade kaféet. Vissa
andra Fazer-kaféer krävde inte något kupongkort, men det stod de enskilda
kaféerna fritt att välja hur de skulle agera enligt den dåvarande lagstiftningenom kupongkort.
Dessutom hade vittnet upprättat en plan för egenkontroll för Fazers Kluuvkafé och den hade uppdaterats i vederbörlig ordning. Tyvärr, efter att vittnet
hade gått vidare till andra uppgifter, visade det sig senare att den inte var
dokumenterad, men den hade verkligen upprättats och var också synlig på
kaféets vägg vid den aktuella tidpunkten.
Tingsrätten konstaterar att under den tid som passlagstiftningen gällt har
restaurangerna alltid haft möjlighet att i varje enskilt fall välja om de vill
använda sig av passet eller den gräns som gällde före passet. Med andra ord
har antalet kunder, i de fall då inget pass har krävts, varit underkastat debefintliga gränserna för restauranger i området. Och när passet användes
krävdes inga andra restriktioner.
Ovanstående har möjliggjort att om en restaurang t.ex. inte har haft fler
kunder än vad som är tillåtet under frukosten, så har restaurangen kunnat
välja att inte kräva passerkort av sina kunder vid den tidpunkten. Enligt vittnet
Tuominen är det just den ovan beskrivna möjligheten att välja mellan
användandet av passerkort och andra restriktiva åtgärder som har lett till att
sökanden har släppts in på andra (tommare) restauranger utan passerkort.
Om antalet personer i restaurangen hade överstigit det tillåtna antalet, skulleen restaurang som bedriver verksamhet i enlighet med lagen emellertid havarit skyldig att kräva passerkort av sina kunder. Fallet Vauhkala och Fazer
Ravintolat Oy handlade därför inte om diskriminering utan om efterlevnad av
lagen.
Tingsrätten konstaterar att gränserna och förutsättningarna för
likhetsprövningen har bedömts i lagstiftningsfasen av kröningscertifikatet
enligt följande:
Jämlikhetshänsyn spelar en roll både när det gäller att bevilja förmåner och
rättigheter till människor enligt lag och när det gäller att ålägga dem
skyldigheter. Å andra sidan kännetecknas lagstiftning av att den behandlar
människor olika på grund av ett särskilt legitimt samhällsintresse, i syfte att

bland annat främja

61(69)

62(69)inklusive faktisk jämlikhet (RP 309/1993 rd, s. 42-43, se även PeVL 31/2014
rd, s. 3). Konstitutionsutskottet har konsekvent ansett att jämlikhetsprincipen
inte innebär strikta gränser för lagstiftarens utrymme för skönsmässig
bedömning när det gäller att försöka reglera mot bakgrund av den aktuellasamhällsutvecklingen (V6 PeVK 35/2021 vp, s. 5). Enligt utskottets
uppfattning kan ovanstående i den nuvarande epidemiska situationen
betraktas som ett giltigt skäl som utgör en giltig motivering i den mening som
avses i artikel 6.2 i konstitutionen." (PeVL 35/2021 vp, s. 5). "Med hänsyn till
jämlikheten mellan personer i den mening som avses i artikel 6 i grundlagenoch även med hänsyn till nödvändigheten av begränsningsvillkoren ansåg
konstitutionsutskottet att det var relevant att skyldigheten att uppvisa ett
smyckesintyg föreskrivs som ett alternativ till de lagstadgade
begränsningarna av lokaler och sammankomster. Utskottet konstateradeockså uttryckligen att även om förslaget försätter personer i en annan
ställning, kan den föreslagna regleringen enligt grundlagsutskottets
uppfattning inte anses vara godtycklig med hänsyn till de medicinska grundersom den grundar sig på." (Professor Janne Salminens expertutlåtande, s. 5)
Sökandens vittne Muukkonen bedömer både i sin artikel och i sitt förhör hur
begränsningen av de grundläggande rättigheterna förhåller sig till
näringsfriheten och rätten till arbete (och kulturella rättigheter). Muukkonen
nämner inte rätten till liv och hälsa, som har varit den huvudsakliga
motiveringen för statens och PeVK:s lagstiftning om räntepass.
Mot bakgrund av PeVL:s ovan nämnda bedömning anser tingsrätten att
skyddet för näringsfriheten emellertid inte har varit det primära syftet med
räntepasslagstiftningen. Enligt grundlagsutskottet är skyddet för
befolkningens hälsa otvivelaktigt ett mycket tungt vägande skäl för systemet
med grundläggande rättigheter (PeVL 7/2021 vp, punkt 7). Enligt
konstitutionsutskottet är upprätthållandet av hälso- och sjukvårdssystemets
funktionsförmåga under en pandemi också ett mycket tungt vägande skäl
med tanke på systemet med grundläggande rättigheter, som är kopplat till
det allmännas skyldighet enligt 7 § 1 mom. i grundlagen att trygga vars och
ens rätt till liv och att tillförsäkra var och en tillräckliga hälso- ochsjukvårdstjänster, även i händelse av en pandemi, samt att främja
befolkningens hälsa (19 § 3 mom. i grundlagen), och som motiverar
exceptionellt långtgående myndighetsåtgärder, inklusive åtgärder som
ingriper i människors grundläggande rättigheter (PeVM 2/2020 vp, s. 4-5,
PeVM 3/2020 vp, s. 3, PeVM 7/2020 vp, s. 4, PeVM 9/2020 vp, s. 4).
Utskottet har också funnit att målet att skydda rätten att bedriva
näringsverksamhet och att arbeta ... (PeVL 35/2021 vp, s. 2)
Med stöd av det ovan anförda anser tingsrätten att det har konstaterats att
gränserna och villkoren för jämlikhetsprövningen har säkerställts på behörigt
sätt i samband med införandet av PeVL:s lagstiftning om coronabevis för att
även uppfylla villkoren i 11 och 13 § i jämställdhetslagen samt att
nödvändighetsvillkoren har uppfyllts i fråga om den begränsning som
föreskrivs i 6 § i PL (PeVL 35/2021 vp s. 5).
I förevarande fall grundade sig kravet på att sökanden skulle ha ett räntepass
på den då gällande lagen. Enligt artikel 58i i lagen om ändring och provisoriskändring av lagen om smittsamma sjukdomar (876/2021) kunde bland annat
cateringföretag kräva att deras kunder skulle visa upp ett kupongkort, så att
begränsningarna av antalet platser och öppet- och serveringstiderna för
cateringföretag inte gällde för restauranglokaler eller restaurangverksamhet.
Om kunden eller deltagaren inte visar upp intyget bordeverksamhetsutövaren ha nekat tillträde till den offentliga tillställningen eller
lokalen. Lagen är skriven i absoluta termer i detta avseende. Underlåtenhet
att uppvisa ett kröningscertifikat kommer att leda till att tillträde till det
offentliga mötet eller lokalen nekas. Det finns ingen diskretionär befogenhet i
detta avseende enligt lagen. Med beaktande av det ovan anförda borde
Fazer Ravintolat Oy ha vägrat sökanden tillträde till restaurangens lokaler,eftersom sökanden inte hade uppvisat något intresseintyg.

63(69)
Sökanden har inte diskriminerats eftersom hans behandling har grundat sig
på lagen i enlighet med artikel 11 i jämställdhetslagen.
Tingsrätten anser, som ovan bedömts, att även sökandens behandling enligt
lagen haft ett berättigat syfte och att medlen för att uppnå detta syfte varit
proportionerliga. Konstitutionsutskottet har konstaterat detta i sitt yttrande
PeVL 35/2021 vp.
Varken Fazer Ravintolat Oy eller finska staten har således indirekt
diskriminerat sökanden.
Plan för egenkontroll och kundinformation
När det gäller planen för egenkontroll och kundinformation anser tingsrätten
att kärandens ärende inte utvecklades till någon av de informationsnivåer
som beskrivs i regeringens förslag eftersom käranden inte hade något
räntepass att presentera.
Sökanden ombads att uppvisa ett giltigt räntekort för att f å t i l l t r ä d e t i l lrestaurangen utan att svaranden bröt mot de regler som begränsar dessverksamhet. Sökandens personuppgifter behandlades inte i detta fall. Syftet
med användningen av personuppgifterna i kupongkortet skulle snarare vara
en fråga mellan sökanden och myndigheterna, med tanke på att de kundersom fick komma in i restaurangen var de som fick grönt ljus av
kupongkortsläsaren. Varken svaranden eller någon annan användare av
läsaren hade tillgång till kundens personuppgifter. Kunden kunde vid behov
bli ombedd att legitimera sig, men detta var inte nödvändigt i detta falle f t e r s o m käranden inte hade något pass. Framför Fazer Ravintolat Oy:skafé i Kluuvi fanns det på gatan framför kaféets kiosk och på dörrarna anslag
om att det krävdes pass för att få tillträde till kaféet. På lapparna stod det "Vi
har ett kupongpass". Dessutom nämndes kravet på pass som villkor för
inträde på kaféets webbplats. Den plan för egenkontroll som föreskrivs ilagen kunde konsulteras vid behov.
Tingsrätten anser därför att det inte är visat att Fazer även har brutit mot deovan nämnda bestämmelserna i 58 j och h §§ TTL. Tingsrätten anser vidare
att överträdelsen av dessa bestämmelser under alla förhållanden inte kan
föranleda någon kompensatorisk sanktion enligt 13 § diskrimineringslagen,utan att det i huvudsak är fråga om processuella bestämmelser som bedöms
genom administrativa sanktioner.
Talan skall därför ogillas i sin helhet även på denna punkt.
PL 124 § Överlämnande av förvaltningsuppgift till annan än myndighet
Sökanden har även åberopat att enligt artikel 124 i PL får uppgifter som
innefattar betydande myndighetsutövning endast anförtros en offentlig
myndighet, men att en vanlig kaféanställd enligt räntelagen har getts
befogenhet att behandla Vauhkalas vitala hälsoinformation och hindra
honom från att besöka kaféet. Den befogenhet som ges till kaféarbetaren
avser därför grundläggande grundläggande och mänskliga rättigheter.
Konstitutionsutskottet har inte behandlat denna fråga. Föredraganden Hiden
har nämnt tilldelningen av offentlig makt till ett icke-myndighetsorgan isamband med lagstiftningen om räntepass, men inte heller Hiden tar islutändan upp denna fråga på något djupare sätt.
De svarande har förnekat att det skulle ha skett en betydande överföring av
offentlig makt.
Tingsrätten anser att även denna fråga klargjordes i enlighet med praxis när
lagen om kronvittnen infördes och att det inte är fråga om betydande
myndighetsutövning när en cafeteriamedarbetare endast kontrollerar om en
person har ett kronvittneskort eller inte.
Sammanfattning av kravet i avsnitt 23 i diskrimineringslagen64(69)Tingsrätten finner att det av ovan angivna skäl inte är visat att svarandena har
brutit mot likabehandlingslagen varför talan ska ogillas i sin helhet även på
denna grund.
Förpliktelse att ersätta kostnader
Svaranden, finska staten, har yrkat 121 284,82 euro i ersättning för
rättegångskostnader exklusive mervärdesskatt, 7 324,82 euro i ersättning för
rättegångskostnader och 7 100 euro i ersättning för övriga kostnader och
arvode till experten Salminen, sammanlagt 7 324,82 euro.324,82 euro ochdärefter, med beaktande av att STM, som företrädde staten, var skyldig att
betala mervärdesskatt, ovannämnda belopp inklusive mervärdesskatt, totalt
150 393,18 euro och 9 483,60 euro i rättegångskostnader, varav ombudet var
solidariskt ansvarigt med sökanden för 70 procent, det vill säga 111 913,75
euro.
Sökanden anser att svaranden inte kunde ha ändrat sitt yrkande om
ersättning för rättegångskostnader, efter att ha framställt det vid
huvudförhandlingen den 12 april 2024, till den överenskomna dagen för
framställandet av yrkandet, efter den 15 april 2024, till den 16 april 2024,
som ett yrkande med mervärdesskatt. Svaranden har bestridit sökandens
argument.
Tingsrätten finner att datumet den 12 april 2024 inte var en preklusionsdag för
ingivande av kostnadsyrkandet enligt 5:22 § KL och att eftersom datumet för
yttrande över kostnadsyrkandet även avtalats till den 19 april 2024 har staten
haft rätt att inge kostnadsyrkandet som ett mervärdesskatteyrkande och det
har ingivits i rätt tid.
Sökanden har bestritt statens yrkande om ersättning för rättegångs- ochpartskostnader och anfört att parterna i första hand ska bära sina egna
kostnader, eftersom sökanden haft tillräckliga skäl för att väcka talan vid
domstolen. Sökanden har i andra hand bestritt statens yrkande om ersättning
för kostnader som överstiger timkostnaden 200 euro (exklusive
mervärdesskatt) och 169 timmar, totalt 33 800 e u r o , b e s t r i t t experten
Salminens yrkande om arvode om 7 100 euro i sin helhet och bestritt
yrkandet om ersättning för rättegångskostnader i dess h e l h e t , eftersom
statens yrkande, som sökanden anser vara ogrundat, inte krävde att en
företrädare för justitieministeriet deltog i förberedelsen av målet eller
närvarade vid huvudförhandlingen.
Sökanden ifrågasatte det statliga ombudets timtaxa med hänvisning till att
staten vid det förberedande mötet hade uppgett att den endast skulle ta
betalt för en assistent, men tog betalt för två assistenter, två andra experteroch en tjänsteman från socialministeriet. Användningen av endast en
assistent måste anses vara nödvändig. Vidare var timtaxan orimlig med
hänsyn till den dåliga kunskapen om internationella instrument för mänskliga
rättigheter och nedvärderingen av sökanden och hans uppgifter.
Sökanden har angett att det antal timmar som staten debiterat är helt orimligt
och nästan dubbelt så stort som det antal timmar som sökanden använt.
Ett skäligt belopp skulle ha varit 70 procent av de timmar som sökandens
assistent använt. Sökanden har medvetet skapat merkostnader för
sökanden genom att använda för mycket tid. Med stöd av det ovan anförda
har sökanden yrkat avdrag med 188,75 timmar för Paavolas tid, 2,5 timmar
för Laulaja, 18,75 timmar för tiden före den 14 mars 2023 och 3 timmar för
debitering av måltidstimmar.
Sökanden har bestridit expert Salminens yrkande om 7 100 euro i sin helhet,
eftersom domstolen är väl förtrogen med rättsläget, varför expertutlåtanden i
princip är onödiga i målet. Dessutom har Salmien i sitt utlåtande endaståberopat ett yttrande som han redan lämnat till PeV och eftersom hans
hörande i målet vid den nationella domstolen också var överflödigt.
Svaranden Fazer Ravintolat Oy har yrkat ersättning för rättegångskostnader
med sammanlagt 16 460 euro, till vilket belopp sökanden inte har yttrat sig.

Slutsatser

65(69)

66(69)
Sökanden, som har förlorat målet, är enligt 21 kap. 1 § rättegångsbalken fullt
ut ansvarig för rättegångskostnaderna och för de kostnader som svarandena
har haft för de åtgärder som varit nödvändiga för målets handläggning.
Tingsrätten anser att det inte finns någon grund för att parterna ska bära
sina egna rättegångskostnader.
Statens yrkande om ersättning för rättegångskostnader grundades på ett
timarvode om 380 euro (exklusive mervärdesskatt) för ombudet och 260 euro
(exklusive mervärdesskatt) för biträdena. Dessa timpriser, och i vissa fallanvändningen av två assistenter, måste anses vara motiverade och rimliga,om än höga, med hänsyn till målets komplexitet och omfattning istorstadsområdet. Expertnivån och det höga timarvodet bör återspeglas i en
motsvarande minskning av antalet nedlagda timmar. Det totala antalet
debiterade timmar, 382, måste därför anses vara uppenbart obehövligt. Det ärinte heller i linje med de 216 timmar som sökandens ombud debiterat.
Tingsrätten anser således att det statliga ombudets agerande underförfarandet, i strid med sökandens uppfattning och den kritik som anförts ovan,
varit helt korrekt.
Tingsrätten godtar som skäligt antal timmar att ersätta, istället för det
erforderliga antalet, ca 250 timmar fördelat på två ombud i ungefärligtförhållande 120/130 timmar. Salminens expertarvode bedöms som oskäligt iförhållande till att han hade kunnat stödja det utlåtande han redan lämnat till
PeVL i målet, drygt ca 5 000. I övrigt finns inte skäl att reducera svarandens
faktura på de grunder som sökanden har anfört.
Mot bakgrund av det anförda finner tingsrätten att det belopp av statens
kostnader som skäligen kan ersättas av sökanden, i stället för det yrkade
beloppet, ska uppgå till
105.000 EURO.
Yrkandet om ersättning för ombudsarvode grundas på 105 timmars
tidsåtgång och 90,32 timmars debitering. Tiden har bestått av 23 timmars
inläsning av ansökan, inhämtande av upplysningar och biträde vid
upprättandet av svarsskrivelsen, 23 timmars inläsning av tillägget till
ansökan, inhämtande av ytterligare upplysningar, kommentering och
redigering av utkastet till svarsskrivelsen, 18 timmars förberedelser inför den
förberedande förhandlingen, 18 timmars upprättande av yttranden, inläsningav sakkunnigutlåtanden, inhämtande av ytterligare upplysningar, 28 timmars
inläsning av rättspraxis, inläsning av sökandens yttranden, förberedelser
inför huvudförhandlingen, 12 timmars inläsning av invändningen om
rättsstridighet samt 24 timmars deltagande i huvudförhandlingen.
Tingsrätten konstaterar att i rättspraxis och förarbeten (RP 07/1998 rd s. 19)
har skyldigheten att ersätta parternas kostnader bedömts relativt strikt och
det har ansetts att det inte får vara fråga om ersättning för sedvanligt arbete
och inte får innefatta sedvanliga kostnader. Den är huvudsakligen
begränsad till situationer där kärandens ombud på grund av sin
yrkesskicklighet eller specialkunskap har utfört tidskrävande åtgärder som
varit nödvändiga för rättegången och som, om de hade utförts av någon
annan, skulle ha debiterats ombudet eller biträdet (RP 107/1998 rd s. 19).
Tingsrätten finner att närvaron och sakkunskapen hos STM:s förhandlare somföreträtt parten i målet i hög grad varit nödvändig och i hög grad har uppfyllt dekriterier för ersättningsgillt ombudsarvode som anges ovan. Därutöver är detimmar som lagts ned på att biträda vid förberedelsen av målet i viss mån
motiverade.
Antalet debiterade timmar och det debiterade timpriset måste dock anses vara
väsentligt överdrivet i förhållande till den ersättningsnivå som följer av praxis.
Tingsrätten godtar som skäligt antal timmar att ersätta, istället för det yrkade
beloppet, främst i samband med tekniskt biträde i huvudmålet och i viss mån

67(69)50 timmar för totalt 50 euro per timme, dvs. 2.500 euro.
Advokatensskadeståndsansvar

Enligt 21 kap. 6 § civilprocesslagen kan en parts företrädare, ombud eller
biträde, som uppsåtligen eller av oaktsamhet i den mening som avses i 4 eller
5 § har orsakat att en annan part har ådragit sig kostnader som avses i detta
kapitel, efter att ha beretts tillfälle att yttra sig, åläggas att solidariskt med
parten bära dessa kostnader.
Staten har ansett att när det står klart att staten inte kan åläggas att betala
ersättning till Vauhkala för kränkningen av Europakonventionen om demänskliga rättigheterna och när sökanden och hans ombud ändå har fortsatt
att driva målet och att blåsa upp målet genom att lägga fram ännu ett
argument som rör religionsfrihet, har detta varit en försumlig och vårdslös
handläggning av målet. I detta avseende är förfarandet onödigt. Nummelin,som är ombud för sökanden, skall därför förpliktas att ersätta statens
rättegångskostnader i detta mål, liksom de kostnader som hans klient har
haft om sökanden förlorar målet.
Nummelin har bestridit statens synpunkter och hävdat att påståendena ärrättsligt ohållbara. Staten har tidigare åberopat sökandens påståenden omöverträdelser av artikel 5 i EIS och artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet i sittyrkande om ersättning till ombudet (statens svar av den 31 augusti 2022),
men sökanden har redan tidigare övergett dessa argument (sammanfattande
redogörelse av den 17 oktober 2023). Sökandens inlagor är helt i linje med
den normala, väletablerade processen i tvistemål, som genom primära och
sekundära yrkanden föreskriver bördan av att hävda och argumentera för att
domstolen kommer att tolka lagen och Europakonventionen på ett annat sättän sökanden.

Slutsatser

Tingsrätten konstaterar att i rättspraxis och litteratur har biträdets eller
ombudets ansvar ansetts vara exceptionellt och tröskeln för personligt ansvar
har ansetts vara hög. En advokats ansvar är en sanktion för hans agerande i
strid med rättegångsreglerna (Jokela 1995, s. 162) Till skillnad från normalt
ansvar kräver en advokats ansvar en subjektiv grund, dvs. han måste haagerat uppsåtligt eller oaktsamt i strid med rättegångsreglerna (hänvisning till
§ 21:6 OK 21:4 och 21:5§).
De typer av agerande som avses i 21 kap. 5 § OSL är bl.a. att göra en
invändning som den som gjorde invändningen visste eller borde ha vetat var
ogrundad, att underlåta att följa ett domstolsbeslut eller något annatåsidosättande av skyldigheter som förlänger handläggningen. Det agerande
som avses i artikel 4 i kapitel 21 i rättegångsreglerna är till exempel att inleda
en onödig rättegång.
I Helsingfors hovrätts beslut nr 1699 av den 22 december 2021 dömdes ett
ombud att tillsammans med sin klient svara för kostnader för att ha drivit ett
yrkande om skyddsåtgärder grundat på en uppenbart ogrundad och
uppenbart felaktig rättslig bedömning.
Advokatens ansvar har bestridits i rättsfallen KKO 1999:122, KKO 2001:65,
KKO 2003:46 och KKO 2005:9.
Tingsrätten finner att ombudets handläggning har varit bristfällig i följandeavseenden:
Talan väcktes på grund av att den distriktsdomare som vid den tidpunkten
handlade målet, vilket framgår av sammanfattningen, krävde att ansökan
skulle kompletteras. Efter denna komplettering var sökanden skyldig att
avstå från

68(69)huvuddelen av klagomålet, dvs. påståendena om överträdelser av artikel 5 i
EIS och artikel 2 i det fjärde tilläggsprotokollet (statens svar av den
31.8.2022), (sammanfattande redogörelse av den 17.10.2023). Sökanden
har dessutom frånfallit påståendena om åsidosättande av
konsumentskyddslagstiftningen i det ursprungliga klagomålet.
Nummelin har lämnat in ytterligare mer än tio yttranden utan begäran om
yttrande från tingsrätten och i samband med en begäran om yttrande. Han
har lämnat in olika framställningar, yrkanden, begäran om edition,påståenden om obstruktion, processuella yrkanden i tingsrätten och därmed
sammanhängande klagomål. Med undantag för några enstaka yrkanden av
huvudsakligen teknisk karaktär har tingsrätten avslagit de yrkanden frånsökandens ombud som beskrivits ovan.
Tingsrätten finner att de ovan beskrivna åtgärder som advokaten vidtog i och
för sig var lagliga medel för att skydda klientens ställning och intressen och
säkerställa en rättvis rättegång, men att avgivandet av uttalanden i strid med
och utöver begäran om uttalanden utgjorde ett pliktbrott som förlängde
rättegången.
Tingsrätten finner vidare att talan, i den ursprungliga och ändrade form som
beskrivits ovan och som har ogillats, grundas på en uppenbart oriktig
rättstillämpning och visar på uppenbar vårdslöshet från ombudets sida, somvisste eller borde ha vetat att talan var ogrundad.
Tingsrätten anser att ombudets oaktsamhet i ovan nämnda avseenden varit
så uppenbar att gränsen för skadeståndsansvar har överskridits. I övrigt kan
ombudets agerande inte anses ha varit oaktsamt i den utsträckning som
krävs för ansvar.
Tingsrätten anser att ombudets försummelse har medfört att finska staten
har lagt ned sammanlagt cirka 50 timmar extra tid på att bemöta de delar av
talan som har ogillats och på att bemöta de kompletterande yttrandena,
varav en del har lagts ned på den biträdande personalens tid.
Tingsrätten finner därför att Nummelin ska åläggas att solidariskt med
Vauhkala dela rättegångskostnaderna med 20 000 euro.
Sammanfattning
av domen

Talan avvisas.
Sökanden Mika Vauhkala skall till finska staten utge 105 000 euro iersättning för rättegångskostnader och 2 500 euro i e r s ä t t n i n g f ö rparternas rättegångskostnader, till vilka Aki Nummelin och Vauhkalasolidariskt skall bidra med ett belopp om
20 000 euro, jämte dröjsmålsränta enligt den räntesats som föreskrivs iartikel 4.1 i räntelagen, från utgången av en månad från dagen för domen.
Sökanden Mika Vauhkala ska förpliktas att till Fazer Ravintolat Oy betala
ersättning för rättegångskostnader med sammanlagt 16 460 euro jämte
dröjsmålsränta enligt 4 § 1 mom. räntelagen från utgången av en månad
från dagen för denna dom.

Överklagande

Du kan överklaga beslutet.

Tidsfrister

Anmälan om missnöje

7.6.2024

Klagomål

1.7.2024

Motklagomål

15.7.2024

69(69)Elektronisk signatur
Distriktsdomare Markku Saarikoski