SVEUČILIŠTE U ZAGREBUMEDICINSKI FAKULTETIvan Domazet

Utjecaj ugradnje umjetnoga vratnoga
intervertebralnoga diska na biomehaniku
vratnoga dijela kralježniceDISERTACIJA

Zagreb, 2019.

SVEUČILIŠTE U ZAGREBUMEDICINSKI FAKULTETIvan Domazet

Utjecaj ugradnje umjetnoga vratnoga
intervertebralnoga diska na biomehaniku
vratnoga dijela kralježniceDISERTACIJA

Zagreb, 2019.

Sadržaj

1. UVOD ................................................................................................................................................. 1
1.1. ANATOMSKE I FIZIOLOŠKE KARAKTERISTIKE VRATNE KRALJEŽNICE .................. 2
1.1.1. Koštane strukture vratne kralježnice ..................................................................................... 2
1.1.2. Zglobne strukture i ligamenti vratne kralježnice ................................................................... 3
1.1.3. Mišićne strukture i fascije vratne kralježnice ........................................................................ 5
1.1.4. Krvožilne strukture vratne kralježnice .................................................................................. 8
1.1.5. Živčane strukture vratne kralježnice.................................................................................... 11
1.1.6. Karakteristike kralježničnog diska ...................................................................................... 14
1.2. BIOMEHANIKA VRATNE KRALJEŽNICE ........................................................................... 16
1.2.1. Funkcionalne karakteristike vratne kralježnice ................................................................... 16
1.2.2. Kinematika vratne kralježnice ............................................................................................. 17
1.3. PATOFIZIOLOŠKE OSOBITOSTI DEGENERATIVNE BOLESTI KRALJEŽNICE IHERNIJE VRATNOG DISKA ......................................................................................................... 20
1.3.1. Degenerativna bolest vratne kralježnice .............................................................................. 20
1.3.2. Hernija vratnog diska .......................................................................................................... 21
1.3.3. Vratna mijelopatija .............................................................................................................. 21
1.3.4. Vratna radikulopatija ........................................................................................................... 22
1.3.5. Liječenje degenerativne bolesti vratne kralježnice i hernije vratnog diska ......................... 23
1.4. OPERACIJSKA TEHNIKA UGRADNJE UMJETNOG VRATNOGINTERVERTEBRALNOG DISKA .................................................................................................. 26
1.4.1. Principi vratne artroplastike ................................................................................................ 26
1.4.2. Razvoj vratne artroplastike kao suvremene operacijske tehnike ......................................... 31
1.4.3. Vrste i građa umjetnih vratnih intervertebralnih diskova .................................................... 31
1.4.4. Umjetni vratni intervertebralni disk Discover ..................................................................... 34
1.4.5. Postupak ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska ............................................ 35
2. HIPOTEZA ....................................................................................................................................... 52
3. CILJEVI ISTRAŽIVANJA ............................................................................................................... 53

3.1. OPĆI CILJ .................................................................................................................................. 53
3.2. SPECIFIČNI CILJEVI ............................................................................................................... 53
4. MATERIJAL, ISPITANICI, METODOLOGIJA I PLAN ISTRAŽIVANJA .................................. 54
4.1. ISPITANICI I PLAN ISTRAŽIVANJA .................................................................................... 54
4.2. RADIOLOŠKE METODE ......................................................................................................... 56
4.3. STATISTIČKE METODE ......................................................................................................... 67
5. REZULTATI ..................................................................................................................................... 68
5.1. STATISTIČKA ANALIZA OPSEGA POKRETA VRATNE KRALJEŽNICE ....................... 70
5.2. STATISTIČKA ANALIZA OPSEGA POKRETA OPERIRANOGVERTEBRODINAMIČKOG SEGMENTA ..................................................................................... 74
5.3. USPOREDBA ISPITIVANE SKUPINE S KONTROLNOM SKUPINOM ............................. 78
6. RASPRAVA...................................................................................................................................... 80
7. ZAKLJUČAK ................................................................................................................................... 91
8. SAŽETAK ......................................................................................................................................... 92
9. SUMMARY ...................................................................................................................................... 93
10. LITERATURA ................................................................................................................................ 94
11. ŽIVOTOPIS .................................................................................................................................. 106

Popis oznaka i kratica

C1 – prvi vratni kralježak
C2 – drugi vratni kralježak
C3 – treći vratni kralježak
C4 – četvrti vratni kralježak
C5 – peti vratni kralježak
C6 – šesti vratni kralježak
C7 – sedmi vratni kralježak
C0 – okciput
mm – milimetar
mOsm – miliosmol
VDS – vertebrodinamički segment
RTG – radiogram
Th1 – prvi prsni kralježak
CT – kompjuterizirana tomografija
MR – magnetska rezonancija
PCM – Porous Coated Motion
Hz – herz
N – njutn
mSv – milisievert
OP_VK – opseg pokreta vratne kralježnice
OP_VK_PRE – opseg pokreta vratne kralježnice prije operacije
OP_VK_3MJ – opseg pokreta vratne kralježnice 3 mjeseca poslije operacije

OP_VK_6MJ – opseg pokreta vratne kralježnice 6 mjeseci poslije operacije
OP_VK_12MJ – opseg pokreta vratne kralježnice 12 mjeseci poslije operacije
OP_VK_24MJ – opseg pokreta vratne kralježnice 24 mjeseca poslije operacije
OP_VDS – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta
OP_VDS_PRE – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta prije operacije
OP_VDS_3MJ – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta 3 mjeseca poslije operacije
OP_VDS_6MJ – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta 6 mjeseci poslije operacije
OP_VDS_12MJ – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta 12 mjeseci poslije operacije
OP_VDS_24MJ – opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta 24 mjeseca poslije operacije
OP_KS – opseg pokreta vratne kralježnice kontrolne skupine

Disertacija je izrađena u Klinici za neurokirurgiju Kliničkog bolničkog centra Zagreb.
Voditelj rada: prof. dr. sc. Miroslav Vukić

Zahvaljujem mentoru prof. dr. sc. Miroslavu Vukiću na stručnom i znanstvenom vođenju tijekom
izrade disertacije te na nesebičnoj potpori u svakodnevnom radu i neurokirurškom životu.
Zahvaljujem doc. dr. sc. Slavici Sović na velikoj pomoći pri statističkoj obradi podataka te na
strpljenju i odvojenom vremenu za interpretaciju rezultata.
Zahvaljujem prof. dr. sc. Josipu Paladinu što sam imao priliku raditi s njim i učiti od njega.
Hvala kolegama i prijateljima s Klinike za neurokirurgiju na svakodnevnoj suradnji.
Hvala prijatelju Bonislavu Kamenjaševiću na lektoriranju.
Zahvaljujem bratu Krešimiru na pomoći prilikom tehničke obrade disertacije.
Zahvaljujem majci Tihomiri i ocu Augustinu što su uvijek podupirali moju ljubav prema znanju.
Zahvaljujem Andrei na razumijevanju i potpori tijekom izrade disertacije.

1. UVOD

Operacijska tehnika ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska (vratna artroplastika)nova je i suvremena metoda liječenja bolesti vratne kralježnice. Od početka ovog stoljeća većina je
istraživanja proučavala kliničke rezultate vratne artroplastike, a tek nekolicina utjecaj ugradnje
umjetnog vratnog intervertebralnog diska na biomehaniku vratne kralježnice.

11.1. ANATOMSKE I FIZIOLOŠKE KARAKTERISTIKE VRATNE KRALJEŽNICE

1.1.1. Koštane strukture vratne kralježnice
Vratna kralježnica sastoji se od sedam kralježaka (C1 – C7). Prva dva kralješka po
anatomskim se svojstvima razlikuju od ostalih vratnih kralježaka te zajedno sa zatiljnom kosti(okciput, C0) tvore zasebnu anatomsku i funkcionalnu cjelinu koja se naziva kraniocervikalni
prijelaz1. Trupovi kralježaka u smjeru od kranijalno prema kaudalno postaju sve masivniji, izbočeni su
prema naprijed, a udubljeni na stražnjoj strani2. Prosječna je širina trupa kralješka 17 – 20 mm1.
Kralježnični otvor, koji je omeđen tijelom kralješka i lukom kralješka, sužava se u smjeru od
kranijalno prema kaudalno te mu je prosječna širina u razini trećeg vratnog kralješka 17 mm, a u razini
sedmog vratnog kralješka 15 mm1.
Prvi vratni kralježak (atlas, C1) nema trup, nego se sastoji od manjeg prednjeg luka i većeg stražnjeg
luka, koji omeđuju otvor kralješka. Lukovi postranično tvore lateralne mase na kojima se nalazegornje i donje zglobne plohe, koje su konkavne i smještene koso2,3. Gornja zglobna ploha tvori zglob s
kondilom zatiljne kosti, a donja zglobna ploha tvori zglob sa zglobnom plohom drugoga vratnog
kralješka. S lateralnih strana lateralnih masa nalaze se nerascijepljeni poprečni nastavci, koji imaju
otvor, a između stražnjeg luka i poprečnih nastavaka nalazi se žlijeb kroz koji prolazi kralježnična
arterija2,3. Između lateralnih masa prvog vratnog kralješka nalazi se ligamentum transversum atlantis,
a s unutarnje strane prednjeg luka nalazi se zglobna ploha za zub (dens) drugog vratnog kralješka. Na
prednjem se luku, u medijalnoj ravnini, nalazi prednja vratna kvržica, a na stražnjem se luku, također u
medijalnoj ravnini, nalazi stražnja vratna kvržica2,3.
Drugi vratni kralježak (aksis, C2) sastoji se od trupa koji na sebi ima nastavak koji se naziva zub
aksisa, a završava vrhom aksisa (apeks)3. Na prednjoj strani zuba drugog vratnog kralješka nalazi se
zglobna ploha koja tvori zglob sa zglobnom plohom unutarnje strane prednjeg ruba prvog vratnog
kralješka, a na stražnjoj strani densa nalazi se zglobna ploha koja tvori zglob sa zglobnom plohom
ligamentum transversum atlantis2. Drugi vratni kralježak također ima gornje postranične zglobne
plohe koje tvore zglob sa zglobnim plohama prvog vratnog kralješka te donje postranične zglobne
plohe koje tvore zglob sa zglobnim plohama trećeg vratnog kralješka. Luk drugog vratnog kralješka s
trupom kralješka omeđuje kralježnični otvor. Poprečni nastavci drugog vratnog kralješka imaju otvor,a šiljasti je nastavak rascijepljen2,3.
Dio vratne kralježnice koji se proteže od trećeg vratnog kralješka do sedmog vratnog kralješka (C3 –C7) još se naziva i subaksijalni dio vratne kralježnice1. Ovi vratni kralješci sastoje se od trupa
kralješka, koji se prema natrag nastavlja u luk kralješka, a koji se sastoji od posterolateralno
usmjerenih pedikla i posteromedijalno usmjerenih lamina kralježaka. Trupovi i lukovi kralježaka

2

zajedno omeđuju trokutasti kralježnični otvor, a otvori zajedno čine kralježnični kanal u kojem senalazi kralježnična moždina2,3. S obiju strana gornje plohe trupa kralješka nalaze se povišenja koja senazivaju uncus corporis, a koja s donjom lateralnom plohom trupa gornjeg kralješka tvore
unkovertebralne zglobove2. Na mjestu gdje pedikli prelaze u lamine kralježaka nalaze se gornji i donji
zglobni nastavak na kojima se nalaze gornje i donje zglobne plohe1–3. Gornji i donji zglobni nastavak
tvore lateralne mase subaksijalnih vratnih kralježaka1. Iznad i ispod pedikla kralješka nalaze se gornji,
plići, i donji, dublji, kralježnični urezi. Kralježnični urezi dvaju susjednih kralježaka omeđuju s gornje
i donje strane intervertebralni otvor, koji je s anteromedijalne strane omeđen unkovertebralnim
zglobovima, a s posterolateralne strane zglobovima kralježnice2,3. Lukovi subaksijalnih kralježaka
završavaju rascijepljenim šiljastim nastavcima3. Poprečni nastavci usmjereni su lateralno te se na
njima razlikuju prednja i stražnja kvržica, između kojih je žlijeb2,3. Na poprečnim nastavcima trećeg,četvrtog, petog i šestog kralješka nalaze se otvori kroz koje prolazi kralježnična arterija, a na sedmom
vratnom kralješku otvor je uzak te kroz njega ne prolazi kralježnična arterija nego akcesorna
kralježnična vena2. Šiljasti nastavak sedmog vratnog kralješka dug je i nerascijepljen te se moženapipati na stražnjoj strani vrata, pa se sedmi vratni kralježak naziva još i vertebra prominens2,3.

1.1.2. Zglobne strukture i ligamenti vratne kralježnice
Gornji zglob glave (atlantookcipitalni zglob) je paran elipsoidni zglob između zglobnih tijela
prvog vratnog kralješka i zatiljne kosti2. Konkavno zglobno tijelo čine gornje zglobne plohe prvog
vratnog kralješka, a konveksno zglobno tijelo čine kondili zatiljne kosti2. Zglobne plohe kondila
usmjerene su od straga i lateralno prema naprijed i medijalno2. Zglob je obavijen zglobnom
ovojnicom, a unutarnju površinu ovojnice oblaže sinovijalna opna2. Zglobne sveze sastoje se od
prednje i stražnje atlantookcipitalne membrane. Prednja atlantookcipitalna membrana proteže seizmeđu prednjeg ruba zatiljnog otvora i prednjeg luka prvog vratnog kralješka, a stražnja
atlantookcipitalna membrana proteže se između stražnjeg ruba zatiljnog otvora i stražnjeg luka prvog
vratnog kralješka2,3.
Donji zglob glave (atlantoaksijalni zglob) čine središnji atlantoaksijalni zglob i lateralni
atlantoaksijalni zglobovi2,3. Konkavno zglobno tijelo središnjeg atlantoaksijalnog zgloba čine fovea
dentis prednjeg luka prvog vratnog kralješka i ligamentum transversum atlantis, a konveksno zglobno
tijelo čini zub drugog vratnog kralješka (na prednjoj i stražnjoj strani zuba drugog vratnog kralješka
nalaze se prednja i stražnja zglobna ploha)2,3. Prednji dio središnjeg atlantoaksijalnog zgloba čini spojizmeđu luka prvog vratnog kralješka i prednje zglobne plohe zuba drugog vratnog kralješka, a stražnji
dio zgloba čini spoj između stražnje zglobne plohe zuba drugog vratnog kralješka i ligamentum
transversum atlantis2,3. Središnji atlantoaksijalni zglob ima dvije ovojnice koje obavijaju prednji,
odnosno stražnji dio zgloba. Središnji atlantoaksijalni zglob ima četiri sveze. Sprijeda se nalazi3

ligamentum apicis dentis, koji se proteže između prednjeg ruba zatiljnog otvora i vrha zuba drugog
vratnog kralješka, te ligamenta alaria koji se protežu između medijalne strane kondila zatiljne kosti i
lateralne strane zuba drugog vratnog kralješka2,3. Prema kanalu kralježnice nalazi se ligamentum
cruciforme atlantis, koji se sastoji od dva fasciculi longitudinales koji povezuju prvi vratni kralježak s
klivusom zatiljne kosti i stražnjom plohom trupa drugog vratnog kralješka, te ligamentum transversum
atlantis, koji se proteže između lateralnih masa prvog vratnog kralješka2,3. Straga se nalazi membrana
tectoria koja se proteže između klivusa zatiljne kosti i stražnje strane trupa drugog vratnog kralješka, aprema dolje se nastavlja u stražnji uzdužni ligament2,3. Zglobna tijela lateralnog atlantoaksijalnog
zgloba čine donje zglobne plohe lateralnih masa prvog vratnog kralješka i gornje zglobne plohe
drugog vratnog kralješka2. Zglobna ovojnica lateralnog atlantoaksijalnog zgloba sastoji se od vezivne
opne i sinovijalne ovojnice, a zglobne sveze sastoje se od prednje i stražnje opne2.
Zglobove kralježaka subaksijalnog dijela vratne kralježnice čine zglobovi između zglobnih ploha koje
se nalaze na gornjim i donjim zglobnim nastavcima kralježaka. Zglobne plohe kralježaka
subaksijalnog dijela vratne kralježnice ravne su, s tim da su gornje zglobne plohe usmjerene prema
natrag i gore, a donje zglobne plohe prema naprijed i dolje1–3. Zglobovi su obavijeni zglobnom
ovojnicom kojoj se s unutarnje strane nalazi sinovijalna opna, te nemaju vlastitih ligamenata2.
Vezivni spojevi vratne kralježnice pomažu u održavanju fiziološkog oblika vratne kralježnice, asastoje se od prednjeg i stražnjeg uzdužnog ligamenta, žutih ligamenata, interspinalnih ligamenata,nuhalnog ligamenta i intertransverzalnih ligamenata2,3. Prednji uzdužni ligament proteže se po
prednjoj strani trupova kralježaka, s kojima je i povezan, a počinje na zatiljnoj kosti i prednjoj vratnojkvržici prvog vratnog kralješka te seže do trtične kosti2,3. Prednji uzduži ligament najtanji je u vratnom
dijelu kralježnice, a zadebljan je ispred kralježničnih diskova, s kojima je također povezan2. Stražnji
uzdužni ligament smješten je unutar kanala kralježnice, a počinje na prednjem rubu zatiljnog otvora i
na stražnjoj strani trupa drugog vratnog kralješka i seže do križne kosti2,3. Stražnji uzdužni ligament
najširi je u gornjem dijelu, a veže se uz kralježnične diskove, ali ne i za trupove kralježaka2,3. Prednji istražnji uzdužni ligament ograničavaju prekomjernu retrofleksiju, odnosno antefleksiju, kralježnice tepredstavljaju dodatno osiguranje kralježničnih diskova, koje učvršćuju2,3. Žuti ligamenti, koji su
slabije razvijeni u vratnom dijelu kralježnice, nalaze se između lukova dvaju susjednih kralježaka,veliki broj elastičnih vlakana daje im karakterističnu žutu boju, a imaju važnu ulogu pri uspravljanju
kralježnice2,3. Interspinalni ligamenti protežu se između šiljastih nastavaka kralježaka, a prednji rub
srastao im je sa žutim ligamentom2,3. Nuhalni ligament polazi od okcipitalne kosti, a prema dolje seveže na šiljaste nastavke vratnih kralježaka2,3. U razini sedmog vratnog kralješka nuhalni ligamentprelazi u supraspinalni ligament2. Intertransverzalni ligamenti povezuju poprečne nastavke kralježaka,a ponekad nedostaju u vratnom dijelu kralježnice2,3.

4

1.1.3. Mišićne strukture i fascije vratne regije
Vratni mišići dijele se na lateralne i duboke mišiće prednje strane vrata, subokcipitalne mišiće
i dvije mišićne skupine prednjeg dijela vrata2. U skupinu lateralnih i dubokih mišića prednje strane
vrata ubrajaju se platizma, musculus sternocleidomastoideus, musculus scalenus anterior, musculus
scalenus medius, musculus scalenus posterior, musculus longus capitis i musculus longus colli2.
Proksimalno se platizma hvata u sloju kože u donjem dijelu donje čeljusti, distalno hvatište je u sloju
kože prsnog koša i ramena, a funkcija joj je natezanje kože vrata2. Proksimalno hvatište sternalnog
dijela musculus sternocleidomastoideus je na mastoidnom nastavku i linea nuchae superior, aklavikularnog dijela na mastoidnom nastavku. Distalno hvatište sternalnog dijela musculus
sternocleidomastoideus je na dršku prsne kosti, a klavikularnog dijela na ključnoj kosti 2. Djelovanje
musculus sternocleidomastoideus sastoji se od pregiba glave u ipsilateralnu stranu i okretanja lica na
kontralateralnu stranu pri jednostranoj kontrakciji, odnosno od fleksije glave pri obostranoj
kontrakciji2. Proksimalno hvatište musculus scalenus anterior je na prednjim kvržcama poprečnih
nastavaka trećeg do šestog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na prvom rebru. Djelovanje
musculus scalenus anterior sastoji se od ipsilateralnog pregibanja vratne kralježnice2,3. Proksimalno
hvatište musculus scalenus medius je na prednjim kvržicama poprečnih nastavaka drugog do sedmog
vratnog kralješka, a distalno mu je hvatište na prvom rebru2. Djelovanje musculus scalenus medius
sastoji se od pregibanja vratne kralježnice na ipsilateralnu stranu i rotiranja na suprotnu stranu 2.
Proksimalno hvatište musculus scalenus posterior je na stražnjim kvržicama poprečnih nastavaka
petog do sedmog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na drugom rebru2. Djelovanje musculus
scalenus posterior sastoji se od ipsilateralnog pregibanja vratnog dijela kralježnice2. Između musculus
scalenus anterior, musculus sternocleidomastoideus i prvog rebra nalazi se prednji skalenski otvor, aizmeđu musculus scalenus anterior, musculus scalenus medius i prvog rebra nalazi se stražnji
skalenski otvor kroz koji prolaze živčani splet ruke i potključna arterija 2,3. Proksimalno hvatište
musculus longus capitis je na bazi zatiljne kosti, a distalno hvatište je na prednjim kvržicama
poprečnih nastavaka trećeg do šestog vratnog kralješka. Djelovanje musculus longus capitis sastoji se
od ipsilateralnog okretanja glave i fleksije glave. Musculus longus colli sastoji se od triju mišićnih
snopova i ima oblik trokuta kojemu je osnovica na središnjoj liniji kralježnice, a vrh na prednjojkvržici petog vratnog kralješka2,3. Proksimalno hvatište lateralnih gornjih vlakana je na prednjojkvržici prvog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na prednjim kvržicama poprečnih nastavaka
drugog do petog vratnog kralješka2,3. Proksimalno hvatište lateralnih donjih vlakana je na trupovima
prvog do trećeg prsnog kralješka, a distalno hvatište je na prednjoj kvržici poprečnog nastavka šestog
vratnog kralješka2,3. Proksimalno hvatište medijalnih mišićnih vlakana je na trupovima drugog dočetvrtog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na trupovima petog do sedmog vratnog kralješka teprvog i drugog prsnog kralješka2,3. Djelovanje musculus longus colli sastoji se od ipsilateralnog
pregibanja vratne kralježnice. U skupinu subokcipitalnih mišića ubrajaju se musculus rectus capitis

5anterior, musculus rectus capitis lateralis, musculus rectus capitis posterior major, musculus rectus
capitis posterior minor, musculus obliquus capitis superior i musculus obliquus capitis inferior.
Subokcipitalni mišići spajaju zatiljnu kost i prvi i drugi vratni kralježak2. Proksimalno hvatište
musculus rectus capitis anterior je na bazi zatiljne kosti, a distalno hvatište je na lateralnim masama i
poprečnim nastavcima prvog vratnog kralješka2. Djelovanje musculus rectus capitis anterior sastoji seod fleksije glave. Musculus rectus capitis anterior zajedno s musculus longus capitis i musculus
longus colli tvori skupinu prevertebralnih mišića3. Proksimalno hvatište musculus rectus capitis
lateralis je na jugularnom nastavku zatiljne kosti, a distalno hvatište je na poprečnom nastavku prvog
vratnog kralješka2. Djelovanje musculus rectus capitis lateralis sastoji se od lateralne fleksije glave.
Proksimalno hvatište musculus rectus capitis posterior major je na linea nuchae inferior, a distalno
hvatište je na šiljastom nastavku drugog vratnog kralješka2. Djelovanje musculus rectus capitis
posterior major sastoji se od ekstenzije glave i ipsilateralne rotacije. Proksimalno hvatište musculus
rectus capitis posterior minor je na linea nuchae inferior, a distalno hvatište je na stražnjoj kvržici
prvog vratnog kralješka2. Djelovanje musculus rectus capitis posterior minor sastoji se od ekstenzije
glave. Proksimalno hvatište musculus obliquus capitis superior je na linea nuchae inferior, a distalno
hvatište je na poprečnom nastavku prvog vratnog kralješka2. Djelovanje musculus obliquus capitis
superior sastoji se od ekstenzije glave i ipsilateralne rotacije. Proksimalno hvatište musculus obliquus
capitis inferior je na poprečnom nastavku prvog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na šiljastom
nastavku drugog vratnog kralješka2. Djelovanje musculus obliquus capitis inferior sastoji se od
ipsilateralne rotacije glave. Mišići prednje strane vrata dijele se na skupinu suprahioidnih mišića iskupinu infrahioidnih mišića. U suprahioidnu skupinu mišića ubrajaju se musculus digastricus,
musculus stylohyoideus, musculus mylohyoideus i musculus geniohyoideus. Ova skupina mišića tvori
dno usne šupljine i povezuje jezičnu kost s lubanjom2. Proksimalno hvatište musculus digastricus je na
mastoidnom urezu, a distalno hvatište je na donjoj čeljusti2. Djelovanje musculus digastricus sastoji seod spuštanja donje čeljusti i podizanja jezične kosti2. Proksimalno hvatište musculus stylohyoideus je
na stiloidnom nastavku, a distalno hvatište je na jezičnoj kosti 2. Djelovanje musculus stylohyoideus
sastoji se od podizanja jezične kosti. Proksimalno hvatište musculus mylohyoideus je na donjojčeljusti, a distalno hvatište je na donjoj čeljusti i jezičnoj kosti 2. Djelovanje musculus mylohyoideus
sastoji se od spuštanja donje čeljusti i podizanja jezične kosti. Proksimalno hvatište musculus
geniohyoideus je na donjoj čeljusti, a distalno hvatište je na jezičnoj kosti2. Djelovanje musculus
geniohyoideus sastoji se od podizanja jezične kosti. U infrahioidnu skupinu mišića ubrajaju se
musculus

sternohyoideus,

musculus

omohyoideus,

musculus

sternothyroideus

imusculus

thyrohyoideus. Proksimalno hvatište musculus sternohyoideus je na jezičnoj kosti, a distalno hvatište
je na prsnoj kosti, ključnoj kosti i hrskavici prvog rebra2. Djelovanje musculus sternohyoideus sastoji
se od povlačenja jezične kosti prema dolje. Musculus omohyoideus sastoji se od dvaju trbuhameđusobno povezanih tetivom, koja križa musculus sternocleidomastoideus2,3. Na proksimalnomhvatištu musculus omohyoideus gornji trbuh polazi s jezične kosti, a na distalnom hvatištu donji trbuh

6

hvata se na gornji rub lopatice2. Djelovanje musculus omohyoideus sastoji se od spuštanja jezične
kosti. Proksimalno hvatište musculus sternothyroideus je na štitastoj hrskavici, a distalno hvatište je na
prsnoj kosti i hrskavici prvog rebra2. Djelovanje musculus sternothyroideus sastoji se od spuštanjaštitaste hrskavice. Proksimalno hvatište musculus thyrohyoideus je na jezičnoj kosti, a distalno hvatište
je na štitastoj hrskavici2. Djelovanje musculus thyrohyoideus sastoji se od spuštanja jezične kosti.
Musculus sternocleidomastoideus i musculus omohyoideus omeđuju trigonum caroticum i trigonum
omoclaviculare2. Omeđenja trigonum caroticum čine prednji rub musculus sternocleidomastoideus igornji trbuh musculus omohyoideus, a s gornje strane je otvoren2. Na površini trigonum caroticum
nalazi se vena facialis, koja prima vena thyroidea superior i ulijeva se u vena jugularis interna3.
Ispred vena facialis prolazi arteria carotis communis, koja se u razini četvrtog vratnog kralješka dijeli
na arteria carotis interna i arteria carotis externa3. Nervus hypoglossus nalazi se lateralno od arteria
carotis interna i arteria carotis externa, a između arteria carotis interna i vena jugularis internanalazi se nervus vagus3. U gornjem dijelu trigonum caroticum nalazi se nervus accessorius2.
Leđni mišići dijele se na duboke leđne mišiće i površinske leđne mišiće. Pri opisu anatomskih
karakteristika mišića vratne regije od dubokih leđnih mišića važno je navesti musculus trapezius,
musculus levator scapulae, musculus rhomboideus major, musculus rhomboideus minor i musculus
serratus posterior superior, koji spada u spinokostalne mišiće. Musculus trapezius sastoji se od parsdescendens, pars transversa i pars ascendens. Proksimalno hvatište pars descendens je na zatiljnoj
kosti, šiljastom nastavku sedmog vratnog kralješka i nuhalnom ligamentu, pars transversa se hvata našiljasti nastavak sedmog vratnog kralješka, šiljaste nastavke prvog do trećeg prsnog kralješka isupraspinalni ligament, a pars ascendens se hvata na šiljaste nastavke drugog do dvanaestog prsnog
kralješka2,3. Distalno hvatište pars descendens je na ključnoj kosti, pars transversa se hvata na
akromion, a pars ascendens se hvata na greben lopatice2,3. Djelovanje musculus trapezius sastoji se od
povlačenja ramena posteromedijalno. Proksimalno hvatište musculus levator scapulae je na poprečnim
nastavcima prvog do četvrtog vratnog kralješka, a distalno hvatište je na superomedijalnom dijelu
lopatice2. Djelovanje musculus levator scapulae sastoji se od podizanja lopatice. Proksimalno hvatište
musculus rhomboideus major je na šiljastim nastavcima prvog do četvrtog prsnog kralješka, aproksimalno hvatište musculus rhomboideus minor je na nuhalnom ligamentu i šiljastim nastavcimašestog i sedmog vratnog kralješka, dok im je distalno hvatište na medijalnom rubu lopatice 2.
Djelovanje musculus rhomboideus major i musculus rhomboideus minor sastoji se od podizanja iaduciranja lopatice. Proksimalno hvatište musculus serratus posterior superior je na nuhalnom
ligamentu i šiljastim nastavcima od šestog vratnog do drugog prsnog kralješka, a distalno hvatište jena drugom do petom rebru2. Djelovanje musculus serratus posterior superior sastoji se od podizanja
rebara. Od površinskih leđnih mišića pri opisu anatomskih karakteristika mišića vratne regije važno je
navesti musculi spinotransversales (čine ih musculus splenius capitis i musculus splenius cervicis),
musculus spinalis (dio musculus erector spinae), musculi transversospinales (u ovu skupinu pripadaju

7musculi multifidi, musculus semispinalis i musculi rotatores), musculi interspinales i musculiintertransversarii. Proksimalno hvatište musculus splenius capitis je na šiljastim nastavcima od trećeg
vratnog do trećeg prsnog kralješka te na nuhalnom i supraspinalnom ligamentu, a distalno hvatište je
na linea nuchalis superior i mastoidnom procesu2. Proksimalno hvatište musculus splenius cervicis jena šiljastim nastavcima trećeg do petog prsnog kralješka i na supraspinalnom ligamentu, a distalno
hvatište mu je na poprečnim nastavcima prvog do trećeg vratnog kralješka2. Djelovanje musculus
splenius capitis i musculus splenius cervicis sastoji se od ipsilateralne rotacije glave i ekstenzije glave
i vrata. Musculus spinalis je dio musculus erector spinae, a dijeli se na musculus spinalis thoracis,
musculus spinalis cervicis i musculus spinalis capitis. Musculi multifidi pokrivaju lamine kralježaka
od drugog vratnog kralješka do četvrtog sakralnog kralješka, a djelovanje im se sastoji odkontralateralne rotacije trupa2. Musculus semispinalis dijeli se na musculus semispinalis capitis,
musculus semispinalis cervicis i musculus semispinalis thoracis. Polazišta su im na poprečnim
nastavcima, a hvataju se na šiljaste nastavke gornjih kralježaka2. Djelovanje musculus semispinalis
cervicis i musculus semispinalis thoracis sastoji se od uspravljanja vratne i prsne kralježnice tekontralateralne rotacije2. Musculi rotatores dijele se na musculi rotatores cervicis i musculi rotatores
thoracis, nalaze se uzduž kralježnice, a djelovanje im se sastoji od kontralateralne rotacije 2. Musculiinterspinales sastoje se od musculi interspinales cervicis, musculi interspinales thoracis i musculiinterspinales lumborum, a djelovanje im se sastoji od uspravljanja kralježnice 2. Musculiintertransversarii povezuju poprečne nastavke kralježaka, a pomažu pri laterofleksiji i uspravljanju
kralježnice2.
Vratna fascija sastoji se od površinskog lista, srednjeg lista i dubokog lista. Površinski list vratne
fascije smješten je ispod kože i platizme, a obavija sve površinske strukture vrata osim platizme 2,3.
Prema gore se veže za donju čeljust, zigomatični luk, mastoidni nastavak i linea nuchae superior,dolje se veže za ključnu i prsnu kost, a straga za akromion i greben lopatice 2. Srednji list vratne fascije
razapet je ispred dušnika te obuhvaća infrahioidne mišiće2,3. Prema gore se veže za jezičnu kost,lateralno za musculus omohyoideus, a dolje za prsnu kost2. Srednji list vratne fascije lateralno senastavlja u karotidnu ovojnicu2. Duboki list vratne fascije prekriva kralježnicu te dio dubokih mišića
prednje strane vrata2. Prema gore se veže na zatiljnu kost, a dolje se u razini trećeg prsnog kralješka
stapa s prednjim uzdužnim ligamentom2. Između srednjeg i dubokog lista vratne fascije nalaze se
grkljan, ždrijelo, dušnik, štitasta žlijezda i jednjak3.

1.1.4. Krvožilne strukture vratne kralježnice
Potključna arterija s obiju strana opskrbljuje okcipitalni dio mozga, vratni dio kralježničnemoždine, dio prsne šuljine, te regije ramena i ruke2,4,5. Desna potključna arterija je ogranakbrahiocefaličnog stabla, a lijeva je ogranak aorte. Grane potključne arterije su kralježnična arterija,

8arteria thoracica interna, truncus thyrocervicalis i truncus costocervicalis2. Polazište kralježničnearterije s gornje je strane potključne arterije, a usmjerena je prema gore i posterolateralno2,4. Četiri
dijela kralježnične arterije su pars prevertebralis, pars transversaria, pars atlantica i pars
intracranialis2,4. Pars prevertebralis je dio koji se proteže od polazišta na potključnoj arteriji dopoprečnog nastavka sedmog vratnog kralješka. Pars transversaria je dio kralježnične arterije koji
prolazi kroz otvore na poprečnim nastavcima od šestog do drugog vratnog kralješka, a uz njega senalaze venski splet i simpatička vlakna6. Od pars transversaria kralježnične arterije odvajaju se rami
spinales, koji kroz intervertebralne otvore ulaze u kralježnični kanal gdje se granaju po ovojnicama ikralježničnoj moždini, te rami musculares, koji opskrbljuju vratne mišiće2. Pars atlantica je dio koji
se nastavlja na pars transversaria, usmjeren je prema lateralno i prolazi kroz otvor na poprečnom
nastavku prvog vratnog kralješka, a zatim nastavlja posteromedijalno kroz žlijeb kralježnične arterije
na prvom vratnom kralješku te ulazi u zatiljni otvor2,4,6. Pars intracranialis kralježnične arterije ulazi ulubanjsku šupljinu, probija tvrdu ovojnicu, potom ulazi u subarahnoidalni prostor, usmjeren je premagore te se na gornjem rubu produžene moždine sjedinjuje sa kontralateralnom kralježničnom arterijom,s kojom tvori bazilarnu arteriju2,5. Od pars intracranialis kralježnične arterije odvajaju se ramimeningei, arteria inferior posterior cerebelli, arteria spinalis anterior, rami medullares mediales irami medullares laterales2. Rami meningei opskrbljuju duralnu ovojnicu. Od arteria inferior posterior
cerebelli polazi arteria spinalis posterior, koja je usmjerena prema kralježničnom kanalu, a dijeli se na
dvije grane koje se spuštaju stražnjom stranom kralježnične moždine, lateralno od sulcus medianus
posterior2. Arteria spinalis anterior ulazi u kralježnični kanal, spaja se s kontralateralnom istoimenom
arterijom i spušta se prednjom stranom kralježnične moždine po fissura mediana anterior2,5. Arteria
spinalis anterior je najdeblja u vratnom i slabinskom dijelu, a ograncima je spojena s arteria spinalis
posterior te tako nastaje vasocorona5. Arteriae sulcocomissurales odvajaju se od arteria spinalis
anterior i sežu do commissura alba5. Arteria spinalis anterior opskrbljuje prednji rog te dio stražnjeg
roga i anterolateralnog snopa kralježnične moždine, arteria spinalis posterior opskrbljuje stražnji snop
i veći dio stražnjeg roga kralježnične moždine, dok vasocorona opskrbljuje rubni dio anterolateralnog
snopa5.
Arteria carotis communis se na razini gornjeg ruba štitaste hrskavice dijeli na arteria carotis externa iarteria carotis interna. Arteria carotis externa usmjerena je prema gore, prolazi ispod musculus
sternocleidomastoideus, zatim ispod musculus digastricus i musculus stylohyoideus, prolazi uz
parotidnu žlijezdu medijalno od vena jugularis interna, a potom medijalno od nervus facialis i grana
se u terminalne ogranke2. Ogranci arteria carotis externa su arteria thyroidea superior, arteria
pharyngea ascendens, arteria lingualis, arteria facialis, arteria occipitalis, arteria auricularis
posterior, arteria temporalis superficialis i arteria maxillaris2. Arteria carotis interna dijeli se na
sedam segmenata u svom toku od račvišta arteria carotis communis do završnog dijela i grananja umozgu na arteria cerebri anterior i arteria cerebri media6. U vratnom dijelu arteria carotis interna ne

9daje ogranke, usmjerena je gore i medijalno, nalazi se, zajedno s vena jugularis interna i nervus vagus,
u karotidnoj ovojnici, a na bazi lubanje ulazi u karotidni kanal2,6.
Spajanjem intramedularnih vena nastaju vena spinalis anterior, koja drenira prednji dio kralježničnemoždine, i venae spinales posteriores, koje dreniraju stražnji dio kralježnične moždine. Venae
spinales protežu se uzduž kralježnične moždine. Kralježnični venski spletovi dijele se na plexus
venosus vertebralis internus anterior i plexus venosus vertebralis internus posterior te na plexus
venosus vertebralis externus anterior i plexus venosus vertebralis externus posterior. Plexus venosus
vertebralis internus anterior i plexus vertebralis internus posterior leže epiduralno i smješteni suizmeđu periosta i tvrde moždane ovojnice2. U njih se ulijevaju venae basivertebrales, venae medullae
spinalis, venae spinales anteriores i venae spinales posteriores2. Iz plexus vertebralis internus izlaze
venae intervertebrales, koje se priključuju pritocima venae vertebrales. Plexus venosus vertebralis
externus anterior smješten je na prednjoj strani trupova kralježaka, a plexus venosus vertebralis
externus posterior smješten je s lijeve i desne strane šiljastih nastavaka2. Plexus venosus vertebralis
externus anterior i plexus venosus vertebralis externus posterior također se izlijevaju u venae
vertebrales2. Plexus venosus vertebralis internus i plexus venosus vertebralis externus spojeni su
putem venae basivertebrales4.
Vena jugularis interna najveća je vratna vena, nalazi se zajedno s arteria carotis interna i nervus
vagus u karotidnoj ovojnici, a potom se spaja s vena subclavia s kojom tvori vena brachiocephalica2.
Pritoci vena jugularis interna su vena facialis, vena retromandibularis, vena jugularis externa, sinus
durae matris, venae diploicae, venae emissariae, venae encephalis, venae orbitae, venae pharyngae,
venae meningeae, vena lingualis, vena thyroidea superior, vena sternocleidomastoidea i vena
laryngea superior2. Vena jugularis externa smještena je ispod platizme i prelazi preko lateralnog dijela
musculus sternocleidomastoideus, a na kraju svog toka ulijeva se u vena jugularis interna2.
Nodi lymphoidei capitis i nodi lymphoidei colli skupina su limfnih čvorova koji dreniraju područje
glave i vrata. U ovu skupinu limfnih čvorova spadaju nodi occipitales, nodi mastoidei, nodi parotidei
superficiales, nodi parotidei profundi, nodi submandibulares, nodi submentales, nodi faciales, nodi
cervicales anteriores, nodi cervicales laterales i nodi supraclaviculares2. Ductus thoracicus je glavno
deblo limfnog sustava, a dijeli se na pars abdominalis, pars thoracica, pars cervicalis, koji se nalazi
ispred sedmog vratnog kralješka i arcus ductus thoracici4. Ductus thoracicus drenira limfu iz gornje
lijeve polovine te cijele donje polovine tijela4. Ductus lymphaticus dexter drenira limfu iz gornje desnepolovine tijela, a nalazi se između desne vena jugularis interna i desne vena subclavia2,4.

10

1.1.5. Živčane strukture vratne kralježnice
Kralježnična moždina smještena je u kralježničnom kanalu, okružena je cerebrospinalnomtekućinom, a obavijena je tvrdom, paučinastom i mekom moždanom ovojnicom5. Donji kraj
kralježnične moždine naziva se conus medullaris, završava s filum terminale, a niže od conus
medullaris nalaze se korjenovi kralježnične moždine koji tvore cauda equina5. Na prednjoj je strani
kralježnične moždine fissura mediana anterior, a na stražnjoj je strani sulcus medianus posterior5.
Kralježnična moždina sastoji se od sive tvari koja je okružena bijelom tvari. Siva tvar sastoji se od
prednjeg i stražnjeg roga koji oblikuju columna ventralis i columna dorsalis, a njezinu lijevu i desnu
polovinu međusobno povezuje commissura grisea2,5. U prsnom dijelu kralježnične moždine nalazi se i
postranični rog5. Bijela tvar dijeli se na stražnji snop, lateralne snopove i prednji snop5. Stražnji snopnalazi se između lijevog i desnog sulcus lateralis posterior, lateralni snopovi nalaze se između sulcus
lateralis posterior i sulcus lateralis anterior, dok se prednji snop nastavlja iz lateralnih snopova inalazi se između prednjih korjenova i fissura mediana anterior2,5. Lijeva i desna polovina bijele tvari
povezane su preko commissura alba5.
Na ventrolateralnoj i dorzolateralnoj strani kralježnične moždine izlaze živčana vlakna koja se spajaju
u prednje i stražnje korjenove5. Prednji korjenovi izlaze iz sulcus lateralis anterior, a stražnji
korjenovi ulaze u sulcus lateralis posterior2. U vratom dijelu kralježnice nalazi se osam parova vratnihmoždinskih živaca. Prvi par vratnih moždinskih živaca izlazi između zatiljne kosti i prvog vratnog
kralješka, a osmi par vratnih moždinskih živaca izlazi između sedmog vratnog kralješka i prvog
prsnog kralješka. Moždinske živce mogu oblikovati somatomotorička eferentna vlakna, koja polaze iz
prednjeg roga i izlaze kroz prednji korijen, somatosenzibilna aferentna vlakna, koja izlaze iz stanica
spinalnog ganglija, visceromotorička vlakna, koja polaze iz lateralnog roga, te viscerosenzibilna
vlakna, koja također izlaze iz stanica spinalnog ganglija5. Moždinski živci su mješoviti živci, jersadržavaju više vrsta živčanih vlakana, a tvore ih prednji i stražnji korijen 5. Živčano stablo potom sedijeli na meningealnu granu, stražnju granu, prednju granu i komunikantnu granu 5. Meningealne graneusmjerene su prema moždanim ovojnicama, prednje grane motorički inerviraju anterolateralne mišiće
trupa i mišiće udova, a osjetno inerviraju navedena područja, stražnje grane motorički inerviraju
duboke leđne mišiće, a osjetno inerviraju kožu uz kralježnicu, dok komunikantna grana predstavlja
spoj s autonomnim ganglijem5.
Prednje grane moždinskih živaca tvore živčane spletove koji završavaju kao periferni živci5. Vratniživčani splet nastaje od prednjih grana prvih četiriju vratnih moždinskih živaca5. Iz vratnog živčanog
spleta izlaze živci za musculus rectus capitis anterior, musculus rectus capitis lateralis, musculus
longus capitis, musculus longus colli, musculus scalenus anterior i musculus scalenus medius.
Moždinski živci vratnog živčanog spleta sudjeluju i u nastanku ansa cervicalis te posredno ili
neposredno sudjeluju u inervaciji musculus thyrohyoideus, musculus geniohyoideus, musculus

11omohyoideus, muculus sternohyoideus i musculus sternothyroideus5. Iz vratnog živčanog spleta izlaze
nervus occipitalis minor, nervus auricularis magnus, nervus transversus colli i nervi
supraclaviculares, koji osjetno inerviraju odgovarajuća područja kože. Iz vratnog živčanog spleta
izlazi i nervus phrenicus, koji motorno inervira ošit, a osjetno dio perikarda, pleure i peritoneja.
Živčani splet ruke tvore ventralni ogranci petog do osmog vratnog moždinskog živca i dijelom
ventralni ogranak prvog torakalnog živca, a dijeli se na supraklavikularni i infraklavikularni dio5.
Iznad ključne kosti od ogranaka nastaju gornje, srednje i donje deblo, a svako se dijeli na prednji istražnji dio. Gornje deblo nastaje od ogranaka petog i šestog vratnog moždinskog živca, srednje deblo
nastaje od ogranka sedmog vratnog moždinskog živca, a donje deblo nastaje od ogranaka osmog
vratnog i prvog prsnog moždinskog živca2,5. Iz supraklavikularnog dijela živčanog spleta ruke izlaze
nervus dorsalis scapulae, nervus thoracicus longus, nervus thoracodorsalis, nervus suprascapularis,
nervi subscapulares, nervus subclavius, nervus pectoralis medialis i nervus pectoralis lateralis2,5.
Nervus dorsalis scapulae inervira musculus levator scapulae, musculus rhomboideus minor i musculus
rhomboideus major, nervus thoracicus longus inervira musculus serratus anterior, nervus
thoracodorsalis inervira musculus latissimus dorsi, nervus suprascapularis inervira musculus
supraspinatus i musculus infraspinatus, nervi subscapulares inerviraju musculus teres major, nervus
subclavius inervira musculus subclavius, a nervus pectoralis medialis i nervus pectoralis lateralis
inerviraju musculus pectoralis major i musculus pectoralis minor. Ispod ključne kosti prednji dijelovi
gornjeg i srednjeg debla tvore lateralni snop, prednji dio donjeg debla tvori medijalni snop, a stražnji
dijelovi svih triju debala tvore stražnji snop2. Iz lateralnog snopa izlaze nervus musculocutaneus i
nervus cutaneus antebrachii lateralis, a iz ostalih vlakana, zajedno s vlaknima medijalnog snopa,
nastaje nervus medianus. Iz medijalnog snopa izlaze nervus ulnaris, nervus cutaneus antebrachii
medialis i nervus cutaneus brachii medialis5. Iz stražnjeg snopa izlaze nervus axillaris i nervus
radialis5. Nervus musculocutaneus inervira musculus coracobrachialis, musculus biceps brachii i
musculus brachialis. Nervus cutaneus antebrachii lateralis inervira kožu lateralne strane podlaktice2,5.
Nervus medianus inervira musculus pronator teres, musculus flexor carpi radialis, musculus palmaris
longus i musculus flexor digitorum superficialis. U području lakta se od nervus medianus grana nervus
interosseus antebrachii anterior, koji inervira musculus pronator quadratus, musculus flexor policis
longus i musculus flexor digitorum profundus5. U području podlaktice se od nervus medianus granaramus palmaris nervi mediani, koji inervira kožu radijalne strane šake i tenara2,5. Nakon prolaska kroz
karpalni kanal nervus medianus dijeli se na nervi digitales palmares communes I – III, koje se potom
dijele na nervi digitales palmares proprii5. Nervus digitalis palmaris communis I inervira musculus
abductor policis brevis, musculus flexor policis brevis i musculus opponens policis, dok svi nervi
digitales palmares communes inerviraju musculorum lumbricales I – III5. Nervi digitales palmares
proprii osjetno inerviraju prostor od ulnarne strane palca do radijalne strane prstenjaka 5. Nervus
ulnaris inervira musculus flexor carpi ulnaris i dio musculus flexor digitorum profundus5. Na
podlaktici se od nervus ulnaris grana ramus dorsalis nervi ulnaris, koji inervira kožu ulnarne strane12šake, dok ramus palmaris nervi ulnaris inervira hipotenar. Na dlanu se nervus ulnaris grana na ramus
superficialis i ramus profundus5. Iz ramus superficialis odlazi nervus digitalis palmaris communis IV,
koji se grana na nervi digitales palmares proprii, a oni osjetno inerviraju prednju stranu malog prsta i
medijalnu stranu prstenjaka5. Ramus profundus inervira musculus abductor digiti V, musculus flexor
brevis digiti V, musculus opponens digiti V, musculorum interossei dorsales, musculorum interossei
palmares, musculorum lumbricales III – IV, musculus adductor pollicis i dio musculus flexor pollicis
brevi5. Nervus cutaneus brachii medialis i nervus cutaneus antebrachii medialis inerviraju kožumedijalne strane nadlaktice, odnosno podlaktice5. Nervus axillaris inervira musculus teres minor i
musculus deltoideus, a od njega se odvaja nervus cutaneus brachii lateralis superior, koji inervirakožu posterolateralne strane ramena i nadlaktice5. Nervus radialis inervira musculus triceps, musculus
brachioradialis i musculus extensor carpi radialis longus, a zatim se dijeli na ramus superficialis iramus profundus. Iz ramus superficialis granaju se nervi digitales dorsales, koji inerviraju kožuradijalne strane palca, proksimalnih dijelova kažiprsta i srednjaka te radijalne strane prstenjaka 5.
Ramus profundus inervira musculus extensor carpi radialis brevis, musculus supinator, musculus
extensorum digitorum communis, musculus extensor digiti minimi, musculus extensor carpi ulnaris,
musculus abductor pollicis longus i musculus extensor pollicis brevis, a završava s nervus interosseus
posterior, koji inervira musculus extensor pollicis longus i musculus extensor indicis5. Od nervus
radialis odjeljuju se nervus cutaneus brachii posterior i nervus cutaneus antebrachii posterior, koji
inerviraju kožu stražnje strane nadlaktice, odnosno podlaktice, te nervus cutaneus brachii lateralis
inferior, koji inervira kožu lateralne strane nadlaktice5.
Nervus accessorius ima kranijalni korijen i spinalni korijen. Vlakna spinalnog korijena izlaze izlateralnog dijela vratne kralježnične moždine, tvore korijen te kroz zatiljni otvor ulaze u lubanju2. U
lubanji se spinalnom korijenu pridružuje kranijalni korijen te potom zajedno kroz foramen jugulare
izlaze iz lubanje2. Vlakna spinalnog korijena nakon izlaska iz lubanje inerviraju musculus
sternocleidomastoideus i musculus trapezius2.
Nervus vagus izlazi iz produžene moždine te kroz foramen jugulare izlazi iz lubanje. U vratnoj regijinalazi se u zajedničkoj ovojnici s nervus hypoglossus između arteria carotis interna i vena jugularisinterna, a potom se nalazi između arteria carotis communis i vena jugularis interna te ulazi u prsni
koš2. U ogranke vratnog dijela nervus vagus spadaju rami communicans cum nervo glossopharyngeo,
koji se udružuje s nervus glossopharyngeus, rami pharyngei, koji inerviraju ždrijelne mišiće, sluznicu
i ždrijelo, rami linguales, koji su okusna vlakna za jezik i epiglotis, nervus laryngeus superior, koji
inervira musculus cricothyroideus i sluznicu grkljana te anastomozira s nervus laryngeus recurrens,
rami cardiaci cervicales superiores i rami cardiaci cervicales inferiores, koji inerviraju aortu i srce, azadnji ogranak je nervus laryngeus recurrens2,5. Desni nervus laryngeus recurrens se od nervus vagus
odvaja u području potključne arterije, a lijevi u području aorte2. Potom se nalazi između jednjaka i13dušnika i ulazi u grkljan2,5. Završna grana nervus laryngeus recurrens je nervus laryngeus inferior,koji inervira mišiće grkljana2.

1.1.6. Karakteristike kralježničnog diska
Kralježnični (intervertebralni) disk je vezivnohrskavični spoj trupova dvaju susjednih
kralježaka koji sudjeluje u održavanju fleksibilnosti kralježnice, distribuciji težine po kralježnici te joj
omogućava određen stupanj pokretljivosti. Nalazi se između trupova dvaju susjednih kralježaka, a sprednje i stražnje strane učvršćen je prednjim, odnosno stražnjim, uzdužnim ligamentom. Kralježnični
disk sastoji se od čvrstog vanjskog dijela, koji se naziva anulus fibrosus, i želatinoznog unutarnjeg
dijela, koji se naziva nucleus pulposus3,7,8. Disk je s trupovima kralježaka povezan preko gornje i donje
hijaline hrskavice3. Nucleus pulposus potječe od stanica notokorda, želatinozne je konzistencije, asastoji se od velikih koncentracija vode, negativno nabijenih glikozaminoglikana, kolagena tipa II i
nekolagenskih proteina9. Nucleus pulposus nema krvnih žila nego hranidbene tvari prima difuzijom iz
perifernih krvnih žila2. Njegove su stanice tijekom ranog razvoja bogate vakuolama i citoskeletnim
elementima, ali tijekom odrastanja postaju sve bogatije tvorbama nalik na hondrocite8,10. Umeđustaničnoj tvari nucleus pulposus nalaze se pozitivni kationi, koji omogućuju privlačenje vodeosmozom7. Anulus fibrosus je debela struktura koja se dijeli na vanjski i unutarnji dio. Vanjski dio
anulus fibrosus građen je od kolagenoznih koncentričnih lamela, koje se primarno sastoje od stanica
nalik na fibroblaste, a koje proizvode kolagen tipa I8. Njegov unutarnji dio građen je od kolagena tipa I
i kolagena tipa II8. Stanice anulus fibrosus potječu od mezenhima i pokazuju karakteristike fibroblasta
i hondrocita9. Vezivna vlakna poredana su mu u slojeve, a vlakna susjednih slojeva međusobno sekrižaju2. Gornja i donja hijalina hrskavica imaju važnu ulogu u difuziji tvari u disk i iz diska. Hijaline
hrskavice pokrivaju nucleus pulposus i unutarnji dio anulus fibrosus, dok se vanjski dio anulus
fibrosus veže izravno na apofizealni prsten (apofizealni prsten je dio trupa kralješka koji je vezan na
intervertebralni disk, a osificira u dobi od 4 do 6 godina)7.
Kralježnični diskovi vratne kralježnice razlikuju se od diskova slabinske kralježnice u građi anulus
fibrosus jer on kod vratnih diskova nije jednak u cijelom opsegu diska11. Naime, kako su u svom raduo biomehanici vratne kralježnice naveli Bogduk i suradnici, anulus fibrosus vratnih diskova dobro je
razvijen s prednje strane, ali se sužava u lateralnom smjeru prema uncus corporis i straga te njegova
vlakna nisu ukrižena. Stražnji dio anulus fibrosus tanak je, disk je prekriven stražnjim longitudinalnim
ligamentom, te u tom području do trećeg desetljeća života nastane transverzalni rascjep11.
Stanice kralježničnog diska iskazuju anaboličke i kataboličke odgovore na djelovanje različitih sila,
ovisno o tipu sile, magnitudama djelovanja, trajanju djelovanja i dijelu diska kojem određene stanicepripadaju9. Djelovanje kompresivnih sila, hidrostatskog i osmotskog tlaka niske do umjerene

14amplitude, potiče anaboličke procese u stanicama i to primarno u stanicama nucleus pulposus i
unutarnjeg dijela anulus fibrosus, dok djelovanje visokih amplituda ovih sila potiče kataboličke
procese9. Stanice nucleus pulposus i unutarnjeg dijela anulus fibrosus imaju sličan odgovor na
djelovanje sila u odnosu na stanice vanjskog dijela anulus fibrosus. Zbog visokog udjela vode, niske
propusnosti i osmotskih svojstava, nucleus pulposus je u stanju podnijeti visoke vrijednosti
kompresivnih sila7. Djelovanje kompresivnih sila na same stanice nucleus pulposus manje je u odnosu
na djelovanje sila na međustaničnu tvar9. Dokazano je da tijekom kratkog djelovanja kompresivnih
sila na intervertebralni disk dolazi do povećanja sinteze proteoglikana i kolagena u nucleus pulposus,
dok u anulus fibrosus dolazi samo do povećanja sinteze proteoglikana9. Također je dokazano da
kompresivne sile mogu uzrokovati produkciju proupalnih citokina i neurotrofina koji moduliraju
osjećaj boli u moždinskim živcima9. Kratko djelovanje hidrostatskog tlaka visoke amplitude i
frekvencije stimulira sintezu kolagena i proteoglikana u intervertebralnom disku, ali hidrostatski tlak
koji je viši ili niži od fiziološkog može imati katabolički efekt inhibirajući sintezu proteoglikana i
povećavajući proizvodnju dušikova oksida9. Stanice nucleus pulposus i unutarnjeg dijela anulus
fibrosus izdržljivije su pri djelovanju hidrostatskog tlaka. Pri osmolarnostima od 430 mOsm stanicekralježničnog diska iskazuju svojstva maksimalne sinteze proteoglikana, dok se pri vrijednostima
iznad ili ispod navedene razine sinteza proteoglikana smanjuje. Pri fiziološkim magnitudama vučnesile inhibiraju biosintezu u stanicama anulus fibrosus te stimuliraju ekspresiju proteaza i proupalnih
citokina9. Pri kratkom djelovanju visokofrekventnih vibracija na stanice kralježničnog diska dokazano
je povišenje razine adenozin trifosfata, dok je ekspresija gena za kolagen smanjena nakon dužeg
djelovanja navedenih sila9.

15

1.2. BIOMEHANIKA VRATNE KRALJEŽNICE

1.2.1. Funkcionalne karakteristike vratne kralježnice
S obzirom na funkcionalne karakteristike Bogduk i suradnici podijelili su vratnu kralježnicu
na prvi vratni kralježak, drugi vratni kralježak, spoj koji čine drugi i treći vratni kralježak te ostatak
vratne kralježnice11.
Glavni funkcionalni i pomični segment vratne kralježnice je vertebrodinamički segment (VDS) kojičine dva susjedna kralješka, kralježnični disk između njih i pridružene ligamentarne strukture12. Sama
pomičnost vertebrodinamičkog segmenta uvelike ovisi o mišićnim i ligamentarnim strukturama koje
su mu pridružene12.
Prvi vratni kralježak je s okciputom povezan atlantookcipitalnim zglobovima, u kojima su zglobna
tijela prvog vratnog kralješka konkavna, a okcipitalni kondili su konveksni te su u ovom zglobu
mogući jedino fleksijski i ekstenzijski pokreti. Fleksija je limitirana napetošću stražnjih mišića vrata, aekstenzija je limitirana pritiskom okciputa na subokcipitalne mišiće11.
Glavna je funkcija drugog vratnog kralješka nošenje težine glave i prvog vratnog kralješka preko
atlantoaksijalnih zglobova11. Radiogrami (RTG) atlantoaksijalnog zgloba pokazuju da su zglobna tijela
ravna te omogućavaju velik raspon aksijalne rotacije, dok zglobne hrskavice daju zglobu konačan
bikonveksni oblik11. Aksijalnu rotaciju u atlantoaksijalnom zglobu ograničavaju zglobne ovojnice i
ligamenta alaria. Pomicanje prvog vratnog kralješka prema unazad ograničeno je zubom drugog
vratnog kralješka.
Spoj drugog i trećeg vratnog kralješka od ostalih se kralježaka razlikuje ponajprije po obliku gornjih
zglobnih nastavaka, koji se nalaze niže nego zglobni nastavci ostalih vratnih kralježaka, te su
usmjereni gore, nazad i medijalno11. Ove se razlike očituju prilikom aksijalne rotacije vrata, pri čemuse drugi vratni kralježak rotira kontralateralno.
Zglobna tijela vratnih kralježaka u C3 – C7 segmentu usmjerena su pod kutom od 45 stupnjeva. U
ovom segmentu vratne kralježnice mogući su rotacijski i translacijski pokreti u svim smjerovima.
Fleksija ovog segmenta ograničena je stražnjim uzdužnim ligamentima, žutim ligamentom, zglobnim
ovojnicama i interspinalnim ligamentima. Ekstenzija je ograničena prednjim uzdužnim ligamentom,
anulus fibrosus i potencijalnom posteriornom impakcijom šiljastih nastavaka ili lamina11,13.
Fiziološki se vratna kralježnica nalazi u lordozi, čija vrijednost iskazana u različitim istraživanjima
varira. Gore je u istraživanju, u kojem su proučavani radiogrami vratne kralježnice 159 ispitanika u
desetogodišnjem intervalu, objavio da je prosječna vrijednost vratne lordoze na početku istraživanja

16iznosila 18 ± 12,5 stupnjeva, a nakon deset godina 19 ± 11,9 stupnjeva14. Yukawa i suradnici
proučavali su radiograme 1230 asimptomatskih ispitanika, koji su bili podijeljeni u šest skupina (odtrećeg do osmog desetljeća života)15. Prosječna vrijednost vratne lordoze u segmentu C2 – C7 iznosila
je 13,9 ± 12,3 stupnjeva. Također je objavljeno da se lordoza povećava s povećanjem broja godinaživota ispitanika, tako da je lordoza u skupini ispitanika koji su bili u trećem desetljeću života iznosila
8 ± 11,8 stupnjeva, dok je u skupini ispitanika koji su bili u osmom desetljeću života iznosila 19,7 ±
11,3 stupnjeva. Zaključeno je da se lordoza povećava zbog kompenzacije smanjenja opsega pokreta
vratne kralježnice. Machino i suradnici, u istraživanju povezanom s istraživanjem Yukawe i suradnika,
dokazali su da je lordoza smanjena kod bolesnika koji boluju od mijelopatije vratne kralježnice te je
prosječna vrijednost iznosila 11,4 ± 9,8 stupnjeva15,16. U istraživanju koje su Hardacker i suradnici
proveli na 100 zdravih ispitanika izmjerena je prosječna vrijednost vratne lordoze od 40 ± 9,7
stupnjeva17.

1.2.2. Kinematika vratne kralježnice
Istraživanja o kinematici atlantookcipitalnog zgloba provedena na kadaverima pokazala su daprosječna vrijednost opsega fleksijsko-ekstenzijskih pokreta u ovom zglobu iznosi između 13 i 18,6
stupnjeva, a aksijalna rotacija iznosi 0 stupnjeva, ali su pri forsiranim pokretima mogući pomaci od 8
stupnjeva, dok je drugo istraživanje pokazalo mogućnost pokreta od 3,4 stupnja11. Također je opisana
mogućnost lateralne fleksije od 3,9 stupnjeva11.
Istraživanja kinematike atlantoaksijalnog zgloba na kadaverima opisala su mogućnost aksijalnerotacije od 47 stupnjeva, opseg fleksijsko-ekstenzijskih pokreta od 10 stupnjeva i lateralnu fleksiju od
5 stupnjeva11. Dvorak i suradnici navode mogućnost aksijalne rotacije od 43 stupnja uatlantoaksijalnom zglobu18. Bogduk i suradnici navode da je gornja granica aksijalne rotacije
atlantoaksijalnog zgloba 56 stupnjeva i da pri višim vrijednostima postoji sumnja na patološku
hipermobilnost11.
Većina istraživanja kinematike vratnog segmenta C2 – C7 istraživala je fleksijsko-ekstenzijske pokrete
i opseg pokreta vratne kralježnice11,13,18–23. Centri rotacije vratne kralježnice pri fleksijskoekstenzijskim pokretima u vertebrodinamičkim segmentima C2 – C7 nalaze se u području trupova
kralježaka te su odozdo prema gore locirani sve više i sve bliže intervertebralnom disku određenog
vertebrodinamičkog segmenta11,18,23. Bogduk i suradnici detaljno su opisali fleksiju i ekstenziju vratne
kralježnice po vertebrodinamičkim segmentima11. Fleksija vratne kralježnice je incirana u segmentu
C4 – C7 te prilikom inicijalne faze najveći doprinos fleksiji daje segment C6 – C7, a zatim C5 – C6,
kojeg slijedi segment C4 – C5. Potom slijedi pomak u segmentu C0 – C2, a zatim u segmentima C2 –C3 i C3 – C4. Prilikom srednje faze fleksije dolazi do blage ekstenzije u segmentu C6 – C7. Završna

17

faza fleksije sastoji se od fleksije C4 – C5, C5 – C6 i C6 – C7 segmenata, dok u segmentu C0 – C2
dolazi do blage ekstenzije. Sve navedeno pokazuje da se fleksija vratne kralježnice inicira i završava usegmentu C6 – C7. Ekstenzija vratne kralježnice inicirana je u vertebrodinamičkom segmentu C4 –C7, slijedi pomak u segmentu C0 – C2, a zatim i u segmentu C2 – C4. U završnoj fazi ekstenzije
dolazi opet do pomaka segmenta C4 – C7, i to redom C4 – C5, C5 – C6 i C6 – C7. Tijekom ove fazetakođer je važan doprinos segmenta C0 – C2.
Opseg pokreta vratne kralježnice izračunava se zbrajanjem iznosa maksimalne fleksije i maksimalneekstenzije vratne kralježnice, dok se opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta izračunava
zbrajanjem iznosa maksimalne fleksije i maksimalne ekstenzije vertebrodinamičkog segmenta.
Izmjereni iznosi opsega pokreta vratne kralježnice i opsega pokreta vertebrodinamičkih segmenata
variraju u različitim objavljenim istraživanjima. Opisana su istraživanja provedena na kadaverima ili
na zdravim dobrovoljcima, u kojima su opsezi pokreta izmjereni pomoću različitih uređaja
(elektrogoniometar, torziometar te CROM, Cybex elecrtonic digital instrument (EDI-320; Cybex
International, Inc, Medway, Ma) ili proučavanjem radioloških snimki vratne kralježnice11,13,15,16,19–
22,24,25.

Ball i Meijers su u istraživanju provedenom na 21 kadaveru objavili da je raspon opsega pokreta
vratne kralježnice od 65,5 do 110,5 stupnjeva, te da se opseg pokreta povećao nakon uklanjanjašiljastih nastavaka, lamina i ligamenata, a potom se još više povećao nakon uklanjanja zglobova usegmentu C2 – C713. Rezultati koje su objavili Yukawa i suradnici nakon proučavanja dinamičkih
radiograma 1230 zdravih japanskih ispitanika, podijeljenih u šest skupina po desetljećima života,
pokazali su da se opseg pokreta vratne kralježnice starenjem smanjuje15. Ukupna prosječna vrijednost
opsega pokreta vratne kralježnice iznosila je 55,3 ± 16 stupnjeva. Prosječna vrijednost opsega pokreta
ispitanika koji su bili u trećem desetljeću života iznosila je 67,7 ± 17 stupnjeva, dok je kod ispitanika
koji su bili u osmom desetljeću života iznosila od 45 ± 12,5 stupnjeva. Machino i suradnici
uspoređivali su opsege pokreta vratne kralježnice izmjerene proučavanjem radioloških snimki 1016
pacijenata koji su bolovali od vratne mijelopatije te im je učinjena laminoplastika, s opsezima pokreta
vratne kralježnice skupine od 1230 ispitanika iz istraživanja Yukawe i suradnika 16. Ispitanici su bili
raspoređeni u skupine po desetljećima života te je skupina bolesnika u četvrtom desetljeću života
imala prosječnu vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice od 41,6 ± 14,3 stupnjeva, a skupina
ispitanika u devetom desetljeću života imala je prosječnu vrijednost opsega pokreta od 35,2 ± 9,4
stupnjeva. Ukupna prosječna vrijednost opsega pokreta svih ispitanika je iznosila 39,4 ± 10,9
stupnjeva. Reitman i suradnici proučavali su dinamičke radiograme vratne kralježnice 140
asimptomatskih ispitanika i objavili su prosječnu vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice u
segmentu C2 – C6 od 57,7 ± 12 stupnjeva19. U istraživanju Swinkelsa i suradnika opisano je mjerenje
maksimalne fleksije i ekstenzije vratne kralježnice 400 asimptomatskih ispitanika, koji su bili

18raspoređeni u četiri skupine po desetljećima života, pomoću uređaja CROM20. Izmjerene prosječne
vrijednosti maksimalne fleksije i ekstenzije u skupini ispitanika u trećem desetljeću života iznosile su
60 ± 10,9 i 75 ± 10,3 stupnjeva, u skupini ispitanika u četvrtom desetljeću života 58 ± 8,7 i 69 ± 10,3
stupnjeva, u skupini ispitanika u petom desetljeću života 59 ± 8,4 i 66 ± 9,7 stupnjeva, a u skupini
ispitanika u šestom desetljeću života 53 ± 9,3 i 64 ± 10,3 stupnja. Feipel i suradnici mjerili su opseg
pokreta vratne kralježnice 250 asimptomatskih ispitanika uz pomoć elektrogoniometra i objavili su daje prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice iznosila 122 ± 18 stupnjeva21. Bible isuradnici opisali su mjerenje opsega pokreta vratne kralježnice 60 asimptomatskih ispitanika, pomoću
elektrogoniometra i torziometra, prilikom obavljanja 15 svakodnevnih aktivnosti22. Prosječna
vrijednost maksimalne fleksije iznosila je 63,4 stupnja, a ekstenzije 38,7 stupnjeva. Također je opisanoda su prilikom obavljanja svakodnevnih aktivnosti asimptomatski ispitanici koristili 21 % maksimalne
vrijednosti fleksije i ekstenzije. Swartz i suradnici u istaživanju o utjecaju kompresivnih ozljeda na
vratnu kralježnicu naveli su da vrijednost fleksije vratne kralježnice iznosi 80 do 90 stupnjeva,
vrijednost ekstenzije 70 stupnjeva, vrijednost lateralne fleksije 20 do 45 stupnjeva, a vrijednost
rotacije 90 stupnjeva u svaku stranu26,27.
Galbusera i suradnici naveli su da je u istraživanjima dokazano da vertebrodinamički segment C5 – C6
ima najveći opseg pokreta i iznosi 20 stupnjeva, dok su Ball i Meijers opisali da je pomičnost uvertebrodinamičkim segmentima C2 – C3 i C7 – Th1 manja nego u ostalim vertebrodinamičkim
segmentima vratne kralježnice13,23. Lind i suradnici u svom su istraživanju naveli da opseg pokreta
vertebrodinamičkog segmenta C2 – C3 iznosi 10 ± 4 stupnja, segmenta C3 – C4 14 ± 6 stupnjeva,
segmenta C4 – C5 16 ± 6 stupnjeva, segmenta C5 – C6 15 ± 8 stupnjeva, a segmenta C6 – C7 11 ± 7
stupnjeva, dok su Dvorak i suradnici objavili da opseg pokreta C2 – C3 segmenta iznosi 10 ± 3
stupnja, segmenta C3 – C4 15 ± 3 stupnja, segmenta C4 – C5 19 ± 4 stupnja, segmenta C5 – C6 20 ± 4
stupnja, a segmenta C6 – C7 19 ± 4 stupnja24,25.
White i suradnici istraživali su biomehaničku stabilnost vratne kralježnice i zaključili da se kralježnica
smatra nestabilnom ako su svi prednji ili stražnji elementi nefunkcionalni ili uništeni, ako se na
lateralnim radiogramima vratne kralježnice prikaže horizontalni pomak jednog kralješka veći od 3,5mm u odnosu na drugi kralježak te ako na lateralnim radiogramima vratne kralježnice postoji razlika urotaciji jednog kralješka veća od 11 stupnjeva u odnosu na susjedne kralješke28.

19

1.3.

PATOFIZIOLOŠKEOSOBITOSTIDEGENERATIVNE

BOLESTIVRATNEKRALJEŽNICE I HERNIJE VRATNOG DISKA

1.3.1. Degenerativna bolest vratne kralježnice
Incidencija bolnosti u vratnoj kralježnici u općoj populaciji iznosi do 67 %, a degenerativne
promjene mogu biti asimptomatske ili se mogu prezentirati kao aksijalna bol duž vratne kralježnice,radikulopatija i mijelopatija29.
Vratnu spondilozu čine degenerativne promjene vratne kralježnice koje obuhvaćaju patofiziološke
promjene na kralježničnom disku, kralješcima, zglobnim tijelima i ligamentima vratne kralježnice30–33.
U stražnjem dijelu anulus fibrosus vratnog kralježničnog diska, koji je tanji nego prednji dio, do trećeg
desetljeća života razviju se transverzalni rascjepi te disk više ne reagira fiziološki na sile koje djeluju
na njega. Prilikom razvoja degenerativnih promjena u kralježničnom disku dolazi do promjena u
stlačivanju fluida, dehidracije, aktivacije kataboličkih procesa uslijed promjena u hidrostatskom tlaku,
smanjenja sinteze proteoglikana uslijed promjena u osmotskom tlaku, fibroznih promjena u nucleus
pulposus te proizvodnje proupalnih citokina, zadebljanja, oticanja i raslojavanja u anulus fibrosus8,9,34.
Navedene promjene rezultiraju slabljenjem svih struktura kralježničnog diska. Dolazi do širenja
transverzalnih rascjepa, pojačane difuzije i aktivacije nociceptora u vanjskom dijelu anulus fibrosus,
što može uzrokovati aksijalnu bol duž kralježnice. Prilikom nastanka transverzalnih pukotina kolagenostaje izložen te potiče adheziju i kemotaksiju, koje dovode do neoinervacije intervertebralnog diska ipojačane diskogene boli34. Dolazi do gubitka visine diska, poremećaja mogućnosti diska da reagira na
sile u fiziološkim granicama te, naposljetku, do hernije diska. Sile pojačano djeluju na uncus corporis,koji se izravna, te posljedično dolazi do pojačanog djelovanja sila na zglobove kralježnice, koji uslijed
navedenog hipertrofiraju30,31. Sile pojačano djeluju i na hijaline hrskavice te dolazi do nastanka
osteofita i zadebljanja žutog ligamenta. Uloga osteofita je u stabilizaciji nestabilne kralježnice
prilikom hipermobilnosti nastale degeneracijom kralježničnog diska31. Rezultat navedenih promjena je
stenoza kralježničnog kanala i sužavanje intervertebralnih otvora, koji posljedično dovode do bolova uvratnoj kralježnici, vratne radikulopatije i mijelopatije. Bolovi u vratnoj kralježnici, među ostalim,mogu utjecati na smanjenje opsega pokreta vratne kralježnice.
Nasuprot navedenom, Gore i suradnici su u istraživanju, u kojem su u desetogodišnjem razdoblju
pratili 205 pacijenata s bolovima u vratu, zaključili da bolovi u vratu nisu povezani s postojanjem
degenerativnih promjena, promjerom kanala kralježnice ni stupnjem vratne lordoze 35.
Prilikom radiološke obrade bolesnika koriste se radiološke metode snimanja radiograma vratne
kralježnice, kompjuterizirane tomografije (CT) i magnetske rezonancije (MR). Istraživanja su
pokazala da se degenerativna bolest diska može verificirati kod 25 % asimptomatskih ispitanika

20mlađih od 40 godina i kod 60 % ispitanika starijih od 40 godina, kojima je rađen MR vratne
kralježnice30,36.

1.3.2. Hernija vratnog diska
Hernija vratnog kralježničnog diska može biti uzrokovana traumom ili nastati uslijeddegenerativnih promjena diska. Hernija diska se rijetko događa prilikom samostalnog djelovanja
kompresivnih sila, te je opisano da je hernija diska, neovisno o tome je li uzrokovana degeneracijom
ili traumom, najčešće uvjetovana istodobnim djelovanjem kompresivnih, fleksijskih i torzijskih sila 8.
Prilikom degeneracije diska dolazi do miksomatozne degeneracije, oticanja i dizrupcije anulus
fibrosus, dok u nucleus pulposus dolazi do dehidracije, fibroze i nekroze. Uslijed navedenih promjena,
prilikom djelovanja pojačanih sila, dolazi do hernijacije nucleus pulposus kroz dizruptirani anulus
fibrosus ili kroz prije nastale transverzalne rascjepe8.
Fardon je, u svojoj nomenklaturi i klasifikaciji hernija slabinskog diska, hernije podijelio na tzv.
„bulging“ disk, protruzije diska, ekstruzije diska i tzv. „contained“ disk37. Tzv. „bulging“ disk je disk
koji prelazi granice apofiza do 3 mm s preko 50 % cirkumferencije. Protruzija diska nastaje kada je
kranio-kaudalni promjer dijela diska izvan intervertebralnog prostora manji od kranio-kaudalnog
promjera između dviju apofiza, a ekstruzija diska nastaje kada je kranio-kaudalni promjer diska izvan
intervertebralnog prostora veći od kranio-kaudalnog promjera između dviju apofiza. Tzv. „contained“
disk je disk koji izlazi iz intervertebralnog prostora, ali nije došlo do rupture vanjskog dijela anulus
fibrosus. Uvriježen zajednički naziv za ekstruziju i protruziju diska je hernija diska 37. Radiološka
metoda izbora za dijagnosticiranje hernije vratnog intervertebralnog diska je MR vratne
kralježnice30,36. Hernija diska može se, uz pomoć MR vratne kralježnice, verificirati kod 10 %asimptomatskih ispitanika mlađih od 40 godina i kod 5 % asimptomatskih ispitanika starijih od 40
godina30,36.

1.3.3. Vratna mijelopatija
Vratna mijelopatija je disfunkcija kralježnične moždine uzrokovana kompresijom na
kralježničnu moždinu ili posljedičnim poremećajem vaskularne opskrbe33. Patofiziološki uzroci vratne
mijelopatije dijele se na statičke faktore, dinamičke faktore i biomolekularne faktore31. U statičke
faktore ubrajaju se vratna spondiloza, degeneracija diska, osifikacija stražnjeg uzdužnog ligamenta,
osifikacija žutog ligamenta, kongenitalna stenoza, tumori i kalcifikacije. U dinamičke faktore ubrajaju
se promjene prilikom pokretanja vratne kralježnice pri kojima dolazi do sužavanja kralježničnog
kanala i pritiska na kralježničnu moždinu. U biomolekularne faktore ubrajaju se ishemijske ozljede

21

nastale zbog kronične kompresije na vaskularne strukture koje opskrbljuju kralježničnu moždinu,
toksičnost posredovana glutamatima i apoptoza oligodendrocita i neurona. Vratnu mijelopatiju prvi je
opisao Stookey 1928. godine38. Incidencija je cervikalne mijelopatije uzrokovane degenerativnim
promjenama vratne kralježnice u Sjevernoj Americi 41 na milijun stanovnika, a prevalencija je 605 na
milijun stanovnika32.
Pacijenti koji boluju od vratne mijelopatije najčešće se žale na bolove u vratu, otežanu pokretljivost,
nesigurnost pri hodu, utrnulost, parestezije i slabost gornjih ekstremiteta, a ponekad može biti prisutna
i disfunkcija sfinktera mokraćnog sustava33. Prilikom pregleda mogu se pronaći znakovi oštećenja
donjeg motoneurona u gornjim ekstremitetima (mišićni refleksi pritom su oslabljeni) te znakovi
oštećenja gornjeg motoneurona u donjim ekstremitetima (mišićni refleksi pritom su pojačani). Znakovi
koji prilikom pregleda bolesnika upućuju na postojanje mijelopatije su Hoffmanov refleks i klonus 33.
Uz znakove mijelopatije često se istovremeno javljaju i znakovi radikulopatije.
Pri radiološkoj obradi pacijenata radi dijagnosticiranja vratne mijelopatije koriste se RTG,
mijelografija i CT vratne kralježnice, ali MR vratne kralježnice najbolje pokazuje promjene nastale
uslijed vratne mijelopatije.

1.3.4. Vratna radikulopatija
Vratna radikulopatija nastaje kao rezultat kompresivnog djelovanja hipertrofiranih zglobova
kralježnice ili hernije diska na korjenove vratnih živaca. Može se podijeliti na akutnu, subakutnu ikroničnu30. Akutna vratna radikulopatija uzrokovana je hernijom kralježničnog diska, subakutna
nastaje kao rezultat vratne spondiloze, dok kronična vratna radikulopatija nastaje kao posljedica
neliječene akutne ili subakutne vratne radikulopatije30. Henderson i suradnici u istraživanju
provedenom na više od 800 pacijenata koji su bolovali od vratne radikulopatije opisali su da je
najčešći simptom vratne radikulopatije bol u ruci (99,4 %), a zatim slijede senzorni deficit (85,2 %),bol u vratu (79,7 %), oslabljeni mišićni refleksi (71,2 %), motorički deficiti (68 %), bol u lopaticama(52,5 %), bol u prednjem dijelu prsa (17,8 %), glavobolje (9,7 %), istovremena bol u prednjem dijelu
prsa i ruci (5,9 %), te istovremena bol u lijevoj strani prsa i ruci (1,3 %)30,39. Radikulopatija trećeg
vratnog moždinskog živca očituje se bolovima u supraklavikularnoj, subokcipitalnoj i stražnjoj
aurikularnoj regiji te oslabljenom snagom musculus trapezius, musculus levator scapulae, musculus
sternocleidomastoideus i ošita30. Radikulopatija četvrtog vratnog moždinskog živca očituje sebolovima u infraklavikularnoj i stražnjoj vratnoj regiji te u stražnjem dijelu ramena, a snaga je
oslabljena u musculus trapezius, musculus rhomboideus, musculus levator scapulae i ošitu30.
Radikulopatija petog vratnog moždinskog živca očituje se bolovima u superolateralnom dijelu ruke,
oslabljenom snagom u musculus pectoralis major, musculus supraspinatus, musculus infraspinatus,

22

musculus deltoideus, musculus biceps brachii, musculus brachioradialis i ošitu, a oslabljeni su irefleksi musculus triceps i musculus biceps brachii30. Radikulopatija šestog vratnog moždinskog živca
očituje se bolovima u lateralnom dijelu ruke, palcu i kažiprstu, oslabljenom snagom musculus biceps
brachii, musculus brachioradialis, musculus extensor carpi radialis longus, musculus pronator teres,musculus flexor carpi radialis i musculus triceps, a oslabljeni su refleksi musculus biceps brachii i
musculus brachioradialis30. Radikulopatija sedmog vratnog moždinskog živca očituje se bolovima u
posterolateralnom dijelu ruke i u srednjem prstu, snaga je oslabljena u musculus triceps, musculus
latissimus dorsi, musculus pronator teres, musculus flexor carpi radialis, musculus extensor carpi
ulnaris, musculus abductor pollicis longus i musculus extensor pollicis brevis, a oslabljeni su refleksi
musculus triceps30. Radikulopatija osmog vratnog moždinskog živca očituje se bolovima u
medijalnom dijelu ruke i u četvrtom i petom prstu te oslabljenom snagom u musculus flexor digitorum
superficialis, musculus pronator quadratus, musculus flexor digitorum profundus, musculus flexor
pollicis longus i musculus flexor carpi ulnaris30. Radikulopatija prvog prsnog moždinskog živca
očituje se bolovima u prsnoj i pazušnoj regiji te u medijalnom dijelu ruke, a oslabljena je snaga u
musculus adductor pollicis, musculus abductor pollicis brevis, musculus opponens pollicis i musculus
flexor pollicis brevis30. Bol uzrokovana vratnom radikulopatijom može se izazvati pokretima itestovima koji istežu zahvaćeni korijen živca, od kojih se najčešće koristi Spurlingov test u kojem sepri ekstenziji vrata i rotaciji glave u bolnu stranu pritiskom na glavu prema dolje izaziva suženje
intervertebralnih otvora i posljedična bol u ruci30.
Pri radiološkoj dijagnostici vratne radikulopatije upotrebljavaju se RTG vratne kralježnice,mijelografija i CT vratne kralježnice, ali najkorisnija radiološka metoda je MR vratne kralježnice.

1.3.5. Liječenje degenerativne bolesti vratne kralježnice i hernije vratnog diska
Pregled pacijenata sastoji se od uzimanja anamneze i kliničkog statusa, s naglaskom na
neurološki status radi otkrivanja znakova radikulopatije i mijelopatije. Potom se na temelju kliničke
slike i nalaza neuroradiološke obrade odlučuje o modalitetu daljnjeg liječenja.
Prvi je korak u liječenju degenerativne bolesti vratne kralježnice i hernije vratnog diska konzervativna
terapija koja se sastoji od medikamentozne terapije (analgetici i eventualno davanje kortikosteroida) i
raznih oblika fizikalne terapije i masaža. Neurokirurško liječenje indicira se ukoliko konzervativna
terapija ne daje rezultate ili ako se uvidom u kliničku sliku i rezultate neuroradiološke obrade odluči
da je potrebno operacijsko liječenje.
Neurokirurško liječenje degenerativne bolesti vratne kralježnice može se provesti prednjim ilistražnjim pristupom na vratnu kralježnicu.

23

Prilikom operacijskog liječenja vratne kralježnice stražnjim pristupom može se napraviti niz zahvata
koji uključuju laminektomiju, laminoplastiku, foraminotomiju ili stražnju vratnu fiksaciju.
U zadnjih šezdesetak godina standardom u liječenju degenerativne bolesti vratne kralježnice smatra se
prednja vratna diskektomija s fuzijom (engl. ACDF – "Anterior cervical discectomy with fusion"),koja može biti s instrumentacijom ili bez instrumentacije. Ova operacijska tehnika predstavljena je
1950-ih godina prošlog stoljeća u radovima Smitha, Robinsona i Clowarda40,41. Operacijski pristupkoji je opisao Cloward sastoji se od diskektomije, uklanjanja posteriornih osteofita i intervertebralne
fuzije, dok se operacijski pristup Smitha i Robinsona sastoji od diskektomije i intervertebralne fuzije.
Uz određene modifikacije ova operacijska tehnika zadržala se do danas te je pokazala dobre
rezultate42–50. Jacobs i suradnici 1970. godine u istraživanju provedenom na 62 pacijenta, kojima jenapravljena prednja vratna diskektomija s fuzijom, opisali su dobre i odlične rezultate kod 82 %pacijenata43. Lunsford i suradnici 1980. godine u istraživanju provedenom na 253 pacijenta opisali su
dobre i odlične poslijeoperacijske rezultate kod 67 % pacijenata44. Clements i suradnici 1990. godine u
istraživanju provedenom na 94 pacijenta opisali su dobre i odlične poslijeoperacijske rezultate kod 88% pacijenata kod kojih nije bilo dodatne cervikalne spondiloze, ali 60 % dobrih i odličnih rezultata
kod pacijenata kod kojih cervikalna spondiloza na susjednim segmentima nije operirana 47. Gore je u
istraživanju provedenom na 146 pacijenata objavio da je bol potpuno nestala kod 78 % pacijenata
kojima je napravljena prednja vratna diskektomija s fuzijom, a stopa fuzije bila je 97 %48. Gotovo
identičnu stopu fuzije, od 97,91 %, objavio je Bose u svom istraživanju provedenom na 97
pacijenata49. Dunsker i Robertson u odvojenim su istraživanjima objavili da nije bilo razlike u ishodu
nakon diskektomije s fuzijom i diskektomije bez fuzije51,52.
Cilj je prednje vratne diskektomije s fuzijom sraštavanje operiranog vertebrodinamičkog segmenta,
tako da on iz mobilnog stanja prijeđe u fiksirano, nepokretno stanje. Zbog nepokretnosti
vertebrodinamičkog segmenta može doći do prekomjernog djelovanja mehaničkih sila na susjedne
segmente kralježnice, smanjenja visine intervertebralnog prostora ili do hipermobilnosti susjednog
segmenta kralježnice, a krajnji rezultat svega navedenog jest bolest pridruženog segmenta (engl.
„adjacent segment disease“), koja u nekim slučajevima zahtijeva i ponovnu operaciju53–62. Park isuradnici dokazali su da nakon prednje vratne diskektomije s fuzijom na susjednim segmentima
kralježnice dolazi do hipermobilnosti i posljedične degeneracije53. Maiman i suradnici, proučavajući
metodom konačnih elemenata biomehanički utjecaj prednje vratne diskektomije s fuzijom na susjedne
segmente, došli su do zaključka da nakon fuzije dolazi do povećanog djelovanja mehaničkih sila na
susjedne segmente kralježnice, a potom i do degeneracije54. Također je dokazano da je, godinu dananakon prednje vratne diskektomije s fuzijom, naprezanje uslijed djelovanja mehaničkih sila ususjednom segmentu povećano za 20 %55. Hilibrand i suradnici, u istraživanju provedenom na 374
pacijenta koje su pratili do najviše 21 godinu nakon operacije, objavili su da stopa incidencije bolesti
pridruženog segmenta iznosi 2,9 % godišnje u vremenskom razdoblju od 10 godina poslije operacije56.

24Kao faktori rizika navedeni su jednorazinska fiksacija na razini C5 – C6 i prethodno postojeći
radiološki dokazi degenerativnih promjena na susjednim segmentima. U svom drugom istraživanju
Hilibrand je zaključio da je stopa fuzije manja ako se pokušava fuzionirati segment susjedan
prethodno operiranom i fuzioniranom segmentu57. Objavljeno je da u 60 % bolesnika, kojima je zbog
frakture vratne kralježnice učinjena prednja vratna diskektomija s fuzijom, dolazi do degeneracije
susjedne razine57. Ishihara je u 19 % ispitivanih pacijenata dokazao postojanje bolesti pridruženog
segmenta nakon prednje vratne diskektomije s fuzijom te je naveo da do bolesti dolazi uslijed
povećanog biomehaničkog stresa na susjedne segmente te posljedične hipermobilnosti i povećanog
pritiska u intervertebralnom disku58. Također je naveo da su prijeoperacijski potvrđeni znakovi
degeneracije susjednog segmenta faktor rizika za nastanak bolesti pridruženog segmenta nakon
operacije. Do sličnog zaključka došao je i Goffin na temelju istraživanja provedenog na 180
pacijenata, koje je pratio duže od pet godina, a od kojih je 92 % poslijeoperacijski pokazalo radiološke
znakove degeneracije na susjednim segmentima59. Katsuura je dokazao da je i kifoza, nastala nakon
prednje vratne diskektomije s fuzijom, faktor rizika za nastanak bolesti pridruženog segmenta, čije jepostojanje dokazao u 50 % ispitivanih pacijenata60.
Osim radikulopatije i mijelopatije uzrokovane bolešću pridruženog segmenta, nakon prednje vratne
diskektomije s fuzijom može se javiti još niz drugih komplikacija kao što su disfagija, promuklost,
infekcija rane, hematom na mjestu operacije, likvoreja, pseudoartroza, Hornerov sindrom, kifoza,alergijska reakcija na ugrađene umjetne materijale te pucanje ili pomicanje intervertebralnog umetka ititanijskih implantata43,47,56,59,63,64. Baron je naveo da je nakon prednje vratne diskektomije s fuzijom
12,3 % pacijenata pokazivalo znakove disfagije, 4,9 % znakove promuklosti, a 1,4 % znakove
unilateralne paralize glasnica, dok je u Morpethovu istraživanju 5 % pacijenata poslijeoperacijski
pokazivalo znakove paralize glasnica63,64.
Prednja vratna diskektomija s fuzijom zahtjeva poslijeoperacijsku fizikalnu rehabilitaciju i oporavak
koji traje i do nekoliko mjeseci, a u nekim slučajevima preporučeno je i nošenje ovratnika uodređenom poslijeoperacijskom razdoblju43,56.
Na temelju svega navedenog došlo je do potrebe za razvojem suvremenije operacijske metode, koja biubrzala poslijeoperacijski oporavak pacijenata i spriječila neke od navedenih komplikacija te je došlo
do razvoja operacijske tehnike ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska.

25

1.4.

OPERACIJSKATEHNIKAUGRADNJE

UMJETNOGVRATNOG

INTERVERTEBRALNOG DISKA

1.4.1. Principi vratne artroplastikeOsnovni je cilj ugradnje umjetnog vratnog diska, kao nefuzijske operacijske tehnike,dekompresija kanala kralježnice, obnova fiziološke kinematike i mobilnosti vratne kralježnice, zaštita
okolnih anatomskih struktura, očuvanje opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta ivratne kralježnice, izbjegavanje povećanih biomehaničkih opterećenja na susjedne vertebrodinamičkesegmente, sprečavanje nastanka bolesti pridruženog segmenta i ubrzan povratak pacijenta
svakodnevnim aktivnostima23. Ugrađeni umjetni disk treba simulirati biomehanička svojstva
prirodnog intervertebralnog diska u što većoj mjeri te održati visinu intervertebralnog prostora i
pokretljivost operiranog vertebrodinamičkog segmenta, s ciljem očuvanja biomehaničkih svojstava,
normalne kinematike i pokretljivosti cijele vratne kralježnice12. McAfee, te odvojeno Auerbach isuradnici, u svojim su radovima naveli indikacije i kontraindikacije za vratnu artroplastiku (Tablica 1 i
Tablica 2)65,66.

26

Tablica 1. Indikacije i kontraindikacije za vratnu artroplastiku po McAfeeju
Indikacije za vratnu artroplastiku

Kontraindikacije za vratnu artroplastiku

Degenerativna bolest vratne kralježnice, koja
obuhvaća jednu do tri razine, a manifestira se
znakovima radikulopatije, mijelopatije iliaksijalnom boli u vratnoj kralježnici

Ankilozantni spondilitis, reumatoidni artritis,
osifikacija stražnjeg uzdužnog ligamenta, difuzna
idiopatska hiperostoza skeleta

Hernija diska s radikulopatijom, spondilotska
radikulopatija, hernija diska s mijelopatijom tespondilotska mijelopatija, čiji se simptomi nisu
povukli nakon barem šest tjedana konzervativnog
liječenja

Diabetes mellitus ovisan o inzulinu

Kompresivna lezija mora biti verificirana pomoću
CT-a vratne kralježnice, mijelografije ili MR-a Prethodna infekcija u području vratne kralježnice
vratne kralježnice
Pacijent mora imati patološki neurološki znak
indikativan za radikulopatiju ili mijelopatiju (abnormalne reflekse, senzorni deficit ili motorički
deficit u odgovarajućim dermatomima ili
miotomima)Kronična uporaba steroida

Dob između 18 i 65 godina starosti

Morbidna pretilost
Trudnoća
Aksijalna bol u vratnoj kralježnici kao jedini
simptom27

Tablica 2. Indikacije i kontraindikacije za vratnu artroplastiku po Auerbachu i suradnicima
Indikacije za vratnu artroplastiku

Kontraindikacije za vratnu artroplastiku

Simptomatska bolest vratnog diska u razini C3 –Operacija na više od tri razine, te znakovi
Th1, potvrđena nalazom hernije nucleus pulposus,
cervikalne nestabilnosti (pomak veći od 3 mm i
spondiloze ili gubitka visine intervertebralnog
razlika u rotaciji između susjednih kralježaka veća
prostora pomoću radioloških metoda CT-a,od 11 stupnjeva
mijelografije ili MR-a
Konzervativna terapija nije dala rezultata nakon
dulje od 6 tjedana provođenja

Alergije na materijale koji se implantiraju

Dob između 20 i 70 godina starosti

Fuzija na susjednom segmentu i prethodna
operacija na razini koja se planira operirati

Nepostojanje kontraindikacija

Posttraumatska deformacija tijela kralješka
Degeneracija kralježničnih zglobova i spondilozas osteofitima, gubitkom visine intervertebralnog
prostora većim od 50 % i nepokretljivošću
Bol u vratu nepoznate etiologije te aksijalna bol
kao jedini simptom
Aktivna maligna bolest
Sistemske bolesti, osteoporoza, osteopenija idruge metaboličke bolesti kostiju
Morbidna pretilost
Trudnoća
Aktivna infekcija
Uporaba steroida28

Istraživanja su pokazala da vratna artroplastika, u usporedbi s prednjom vratnom diskektomijom s
fuzijom, smanjuje pritisak u susjednim segmentima i mogućnost nastanka bolesti pridruženog
segmenta, ali je također navedeno da su potrebna daljnja istraživanja navedene problematike 67–70.
Tijekom istraživanja švicarskog registra spinalnih bolesti utvrđeno je da je 11,1 % pacijenata razvilo
bolest pridruženog segmenta nakon vratne artroplastike71.
Komplikacije povezane s vratnom artroplastikom slične su komplikacijama nakon prednje vratne
diskektomije s fuzijom, ali se javljaju u manjem broju slučajeva. Skeppholm je u svojoj usporedbi
vratne artroplastike s prednjom vratnom diskektomijom s fuzijom naveo da je 20 % pacijenata nakon
vratne artroplastike imalo neki oblik komplikacija, dok je nakon fuzije taj broj iznosio 36 %72. Pickett
je naveo da je stopa perioperacijskih komplikacija, u njegovoj seriji od 74 pacijenta kojima je učinjena
vratna artroplastika, iznosila 6,2 %73. Uz frakture i pomake umjetnog vratnog intervertebralnog diska,jedna od komplikacija koja je karakteristična za vratnu artroplastiku je heterotopna osifikacija.
Heterotopna osifikacija definirana je kao formacija koštanih struktura izvan skeletnog sustava74.
Heterotopnu osifikaciju nakon vratne artroplastike prvi su opisali Parkinson i Sekhon 2005.
godine75,76. Ektopična koštana struktura koja nastaje na ovaj način može smanjiti mobilnost operiranog
vertebrodinamičkog segmenta i dovesti do njegove fuzije75. Klasifikaciju heterotopne osifikacije,
nastale nakon ugradnje umjetnog diska, objavio je McAfee (Tablica 3)77.

29

Tablica 3. Klasifikacija heterotopne osifikacije nakon ugradnje umjetnog diska po McAfeeju
Stupanj

Oblik osifikacije

Stupanj 1

Nepostojanje heterotopne osifikacije

Stupanj 2

Heterotopna osifikacija postoji u manjim
nakupinama, ali ne utječe na opseg pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta; koštane
nakupine nisu u prostoru omeđenom pravcima koji
prolaze kroz hijaline hrskavice

Stupanj 3

Heterotopne osifikacije prisutne su u prostoru
omeđenom pravcima koji prolaze kroz hijaline
hrskavice, mogu utjecati na opseg pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta, ali
nema blokiranja ili artikulacije između susjednih
hijalinih hrskavica ili osteofita

Stupanj 4

Opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta blokiran je formacijom heterotopnih
osifikacija i/ili osteofita, koji se prikazuju na
radiogramima snimljenima prilikom fleksijskoesktenzijskih pokreta ili lateralne fleksije

Stupanj 5

Heterotopne osifikacije uzrokuju jasnu artrodezu;
koštana ankiloza; trabekularne koštane strukture
premošćuju u kontinuitetu prostor između dviju
hijalinih hrskavica; pokretljivost manja od tri
stupnja na radiogramima snimljenima prilikomfleksijsko-ekstenzijskih pokreta

Stopa incidencije heterotopne osifikacije u istraživanjima varira od 0 % do 80 %, faktori koji jepovisuju su muški spol i starija životna dob, a također ovisi o vrsti umjetnog vratnog intervertebralnog
diska74–76,78–86. Istraživanje provedeno 2015. godine pokazalo je da je stopa incidencije heterotopne
osifikacije manja kod pacijenata koji su poslijeoperacijski primali nesteroidne protuupalne lijekove75.

30

1.4.2. Razvoj vratne artroplastike kao suvremene operacijske tehnike
Prva implantacija umjetnog vratnog intervertebralnog diska pripisuje se Ulfu Fernströmu, aopisana je 1966. godine87–91. Fernströmov implantat bio je kuglične čelične građe, a ugrađen je ukupno
191 lumbalni implantat i 13 vratnih implantata91. Istovremeno je skupina kirurga u Južnoj Africi,
predvođena Reitzom, ugradila 75 vratnih Fernströmovih implantata, a indikacije za vratnu
artroplastiku bile su glavobolje i cervikobrahialgija88. Rezultati navedenih istraživanja, zbog visokog
broja pomaka implantata i hipermobilnosti pridruženog segmenta, nisu bili zadovoljavajući te je idućih
desetljeća operacijska tehnika izbora bila prednja vratna diskektomija s fuzijom.
Cummins je 1989. godine u Bristolu dizajnirao čelični implantat koji je imao dva vijka pomoću kojih
se pričvršćivao za trupove susjednih kralježaka, a nazvan je umjetni vratni zglob Cummins-Bristol87,88.
Klinička istraživanja započeta su 1991. godine, a praćeno je 18 pacijenata kojima je ugrađen ovaj
implantat. Svi su imali poslijeoperacijsku disfagiju, a četiri su imali prijelome implantiranih vijaka, tesu rezultati proglašeni razočaravajućima. Na principima umjetnog vratnog zgloba Cummins-Bristolizrađen je novi umjetni vratni disk Frenchay, čija je primjena pokazala znatno bolje rezultate87,88,92.
Umjetni vratni disk Frenchay 2000. godine preimenovan je u umjetni vratni disk Prestige (Medtronic,
Ltd, Memphis, TN)87,88. Disk ranije generacije, disk Prestige ST, bio je građen od čelika, a noviji disk,
pete generacije, nazvan je Prestige LP i građen je od titana87.
Devedesetih godina prošlog stoljeća u Sjedinjenim Američkim Državama Vincent Bryan je razvio
umjetni vratni disk Bryan (Medtronic Sofamor Danek, Ltd, Memphis, TN), koji se sastoji od dviju
titanskih pločica i poliuretanske jezgre87,88.
Zadovoljavajući preliminarni rezultati ugradnje umjetnog vratnog diska PCM (Porous Coated Motion)(NuVasive, Inc, San Diego, CA), koji je dizajnirao Paul McAfee, predstavljeni su 2003. godine87,88.
Umjetni vratni disk ProDisc-C (Synthes Spine, West Chester, PA) dizajnirao je Thierry Marnay, kao
ekvivalent lumbalnom umjetnom disku ProDisc-L (Synthes Spine, West Chester, PA), čija je primjena
pokazala dobre rezultate87,88.

1.4.3. Vrste i građa umjetnih vratnih intervertebralnih diskova
Prema samom dizajnu i stupnju dopuštene slobode pokreta samog umjetnog vratnog
intervertebralnog diska, diskovi se dijele na ograničene, djelomično ograničene i neograničene. Kodograničenih diskova pokretljivost je manja od fiziološke pokretljivosti, djelomično ograničeni diskovi
imaju stupanj pokretljivosti približan fiziološkom, ali im je pokretljivost dijelom ograničena dizajnom
samog diska, dok je kod neograničenih diskova pokretljivost slična fiziološkoj i podržana jeligamentima i mišićima vratne kralježnice. Sve tri vrste diskova sastoje se od zglobnog tijela i zglobne31čašice. Ograničeni diskovi imaju zadržni mehanizam koji fiksira centar rotacije tijekom pokreta, dok
kod neograničenih diskova centar rotacije nije fiksiran te se pomiče ovisno o mehaničkom djelovanju
samih djelova umjetnog diska, ligamenata i zglobova23.
Ovisno o materijalu od kojeg su umjetni diskovi građeni, diskovi se dijele na metalno-metalne,
metalno-polimerne, keramičko-polimerne, kompozitne polimerne i keramičko-keramičke, a svimaterijali moraju biti biokompatibilni87.
Veliki broj objavljenih istraživanja umjetnih vratnih diskova opisivao je primjenu umjetnog vratnog
diska Bryan. Disk Bryan je neograničeni metalno-polimerni disk koji se sastoji od dviju titanskih
pločica i poliuretanske jezgre između njih. Ovaj disk nije fiksiran nikakvim dodatnim implantatima za
susjedne kralješke, nego urastanje kosti u titanske pločice s vremenom fiksira disk za trupove
susjednih kralježaka87,93,94. Prva klinička istraživanja ovog diska proveo je Goffin u Belgiji, a rezultati,
objavljeni 2002. i 2003. godine, pokazali su uspješnost od 86 % nakon 6 mjeseci poslijeoperacijskog
praćenja te uspješnost od 90 % nakon godinu dana poslijeoperacijskog praćenja95,96. Pickett i suradnici
ukazali su na kifozu kao moguću komplikaciju nakon ugradnje umjetnog diska Bryan te su naveli daju je moguće izbjeći pažljivim odabirom pacijenata73. Anderson i suradnici proveli su istraživanjeizdržljivosti umjetnog diska Bryan tako da su, pod silom pritiska od 130 N, proveli 10 milijuna ciklusa
fleksijsko-ekstenzijskih pokreta od 4,9 stupnjeva pri frekvenciji 4 Hz i 10 milijuna ciklusa pokreta
aksijalne rotacije od 3,8 stupnjeva pri frekvenciji od 4 Hz94,97,98. Rezultati su pokazali gubitak visine
od 0,75 %, gubitak mase od 1,76 % i postojanje polimernih ostataka nastalih uslijed trošenja diska,koji nisu izazvali upalnu reakciju, te je zaključeno da umjetni disk Bryan ima dobru izdržljivost.
Umjetni vratni disk ProDisc-C je djelomično ograničeni metalno-polimerni disk koji se sastoji od
dviju pločica građenih od kobalta, kroma i molibdena te jezgre građene od polietilena ultravisokemolekularne mase68,87,90. S vanjskih su strana pločica izbočenja pomoću kojih se disk učvrsti za
trupove susjednih kralježaka. Objavljeni su dobri klinički rezultati nakon jednorazinske ugradnje
umjetnog vratnog diska ProDisc-C99.
Umjetni vratni disk Prestige je neograničeni disk. Disk Prestige ST bio je umjetni vratni disk ranije
generacije, građen od nehrđajućeg čelika68,69,87,90. Disk Prestige LP noviji je disk, pete generacije,dijelom keramičke, a dijelom titanske građe68,69,87,90. Porozni premaz na titanskoj površini ubrzava
koštano urastanje i fiksaciju diska za trupove susjednih kralježaka. Burkus i suradnici 7 godina pratili
su skupinu od 276 pacijenata kojima je ugrađen umjetni vratni disk Prestige te su pokazali da jetijekom cijelog vremena praćenja održan dobar klinički oporavak pacijenata100.
Umjetni vratni disk PCM je djelomično ograničeni disk koji se sastoji od dviju pločica građenih od
kobalta, kroma i molibdena te od jezgre građene od polietilena ultravisoke molekularne mase87.
Nazubljena vanjska površina pločica ima premaz od titana i kalcijeva fosfata, koji potiče koštano

32

urastanje89. Oliveira i suradnici dokazali su smanjenje boli i poboljšanje kliničkog statusa u skupini od
162 pacijenta 5 godina nakon ugradnje umjetnog diska PCM 101.
Umjetni vratni disk Kineflex|C (Spinal Motion, INC, Mountain View, CA) je djelomično ograničeni
disk metalno-metalne građe koji se sastoji od dviju pločica građenih od kobalta i kroma te odjezgre87,102. Izbočenja s vanjske strane pločica pomažu pri fiksiranju diska za trupove susjednih
kralježaka, dok titanski premaz potiče koštano urastanje. Istraživanje provedeno na 269 ispitanika
pokazalo je da je, kod bolesnika s radikulopatijom, artroplastika pomoću diska Kineflex|C adekvatna
alternativa prednjoj vratnoj diskektomiji s fuzijom102.
Umjetni vratni disk Mobi-C (LDR Medical, Troyes, Francuska) je neograničeni disk metalnopolimerne građe103. Dvije pločice građene su od kobalta, kroma i molibdena, a između njih je jezgra
od polietilena ultravisoke molekularne mase. Istraživanje koje je uspoređivalo skupinu od 14
pacijenata, kojima je učinjena jednorazinska artroplastika pomoću diska Mobi-C, sa skupinom od 28
pacijenata, kojima je učinjena jednorazinska prednja vratna diskektomija s fuzijom, pokazalo je dobre
kliničke rezultate primjene diska Mobi-C61.
Umjetni vratni disk Baguera®C (Spineart SA, Ženeva, Švicarska) je metalno polimerne građe, a sastoji
se od polietilenske jezgre visoke gustoće, koja se nalazi između dviju titanskih pločica porozne
vanjske površine104. U istraživanju provedenom na 48 ispitanika, kojima je učinjena artroplastika
pomoću Baguera®C diska, prikazana je zadovoljavajuća pokretljivost segmenata vratne kralježnice
dvije godine nakon operacije105.
Umjetni vratni disk Rotaio (Signus Medizintechnik GmbH, Alzenau, Njemačka) je neograničeni disk
varijabilnog centra rotacije, koji se sastoji od dviju titanskih pločica međusobno povezanih kližućim
elementima106. Istraživanje provedeno na 45 ispitanika pokazalo je odlične kliničke rezultate dvije
godine nakon ugradnje diska Rotaio106.
Umjetni vratni disk SECURE-C (Globus Medical, Audubon, PA) je selektivno ograničeni metalnopolimerni disk koji se sastoji od dviju pločica građenih od kobalta i kroma te od jezgre građene odpolietilena ultravisoke molekularne mase107. S vanjske strane pločica nalaze se izbočenja radi lakšeg
fiksiranja diska za trupove susjednih kralježaka te titanski premaz koji potiče urastanje kosti.
Istraživanje provedeno na 380 ispitanika pokazalo je da je artroplastika pomoću diska SECURE-C
sigurna i djelotvorna metoda u usporedbi s prednjom vratnom diskektomijom s fuzijom107.
Umjetni vratni disk Discocerv (Scient'x/Alphatec Spine, SAD) je ograničeni disk koji se sastoji od
dviju titanskih pločica i keramičkih unutarnjih kontaktnih površina108. Istraživanje provedeno na 32
ispitanika pokazalo je povećanje vratne lordoze nakon artroplastike pomoću diska Discocerv108.

33

Umjetni vratni disk Synergy (Synergy Disc Replacement, INC) sastoji se od dviju titanskih pločica ipolietilenske jezgre109. Istraživanje provedeno na 43 ispitanika pokazalo je da je vrijednost
poslijeoperacijske lordoze operiranog vertebrodinamičkog segmenta nakon artroplastike pomoću diska
Synergy bila slična vrijednosti poslijeoperacijske lordoze operiranog vertebrodinamičkog segmenta
nakon prednje vratne diskektomije s fuzijom110.

1.4.4. Umjetni vratni intervertebralni disk DiscoverUmjetni vratni disk Discover (DePuy Spine, Inc, Raynham, MA, SAD) je neograničeni
metalno-polimerni disk koji se sastoji od dviju titanskih pločica i polusferne jezgre, građene odpolietilena ultravisoke molekularne mase, koja je fiksirana u kaudalnom smjeru111. Po šest šiljaka,veličine 1 mm, koji se nalaze na pločicama, podržava stabilnost samog diska. Kontaktne površine
pločica premazane su hidroksiapatitom i poroznim titanskim premazom koji potiču urastanje kosti i
fiksaciju za trupove susjednih kralježaka111–112. Aksijalna rotacija i fleksijsko-ekstenzijski pokreti
ograničeni su kontaktnim površinama, mišićima i zglobovima vratne kralježnice, a lateralna
pokretljivost moguća je u iznosu do 21 stupnja113. Discover je dostupan u 5 veličina i 5 visina samog
diska (5 mm – 9 mm), a dizajniran je pod kutom lordoze od 7 stupnjeva86,113.
Dopuštenje za uporabu u zemljama Europske unije odobreno je 2007. godine, a u zadnjih desetak
godina umjetni vratni disk Discover koristi se i u Klinici za neurokirurgiju Kliničkog bolničkog centra
Zagreb (Slika 1).

Slika 1. Fotografija umjetnog vratnog diska Discover 114
Istraživanja su pokazala dobre rezultate kliničke uporabe umjetnog diska Discover, ali je samo
nekolicina istraživala njegov utjecaj na biomehaniku vratne kralježnice72,86,111–113,115–120. Pretraživanjem
literature nije pronađeno istraživanje u kojem je opseg pokreta vratne kralježnice skupine ispitanika

34

kojima je ugrađen umjetni vratni intervertebralni disk uspoređivan s opsegom pokreta vratne
kralježnice skupine zdravih ispitanika.

1.4.5. Postupak ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska
Bolesnik se uvede u opću endotrahealnu anesteziju te se postavi u supinacijski položaj. Na
razini lopatica se ispod bolesnikovih leđa postavi jastuk, a ispod vrata postavi se smotana plahta, sciljem ekstenzije glave u medijalnoj liniji. Glava i ramena ljepljivom trakom fiksiraju se za operacijski
stol. Sve točke pritiska pažljivo se podlože. Operacijsko polje opere se odgovarajućim sredstvom.
Bolesnik i operacijsko polje zatim se prekriju sterilnim plahtama i jodiranom folijom. Na koži vrata se,na željenoj razini, označi mjesto reza, a potom se koža incidira između središnje linije vrata s
medijalne strane i musculus sternocleidomastoideus s lateralne strane (Slike 2 i 3). Pristupi se na
platizmu, koja se presiječe. Postave se ekarteri te se prepariranjem između dušnika i jednjaka
medijalno, te musculus sternocleidomastoideus i arteria carotis communis lateralno, pristupi na
ventralni dio vratnih kralježaka. Na željenoj se operacijskoj razini u kralježnični disk postavi igla, kojasluži kao orijentir prilikom radiološkog utvrđivanja točne razine vratne kralježnice (Slike 4 i 5).
Pomoću RTG uređaja naprave se antero-posteriorne i lateralne snimke vratne kralježnice, a igla sepotom ukloni. Na operacijskoj razini se musculus longus colli obostrano djelomično prereže i
koagulira. Disk se prereže i većim dijelom ukloni hvatačem (Slike 6 i 7). Postave se retraktori radi
lakše vizualizacije operacijskog polja (Slika 8). U trupove kralježaka, koji su susjedni željenom
vratnom disku, postave se šiljci, na koje se potom postavi uređaj za distrakciju (Slika 9). Ostatak
diska, zajedno sa stražnjim uzdužnim ligamentom i osteofitima, ukoliko postoje, ukloni se uz
vizualizaciju pod operacijskim mikroskopom, čime se postigne dekompresija živčanih struktura (Slika
10). Visokookretajnom brusilicom intervertebralni prostor pripremi se za ugradnju umjetnog vratnog
intervertebralnog diska (Slika 11). Pomoću probe, pod kontrolom RTG uređaja, odredi se visina iveličina umjetnog vratnog diska (Slike 12 i 13). Slijedi ugradnja umjetnog vratnog diska pod
kontrolom RTG uređaja (Slike 14 i 15). Nakon ugradnje umjetnog diska svi se ekarteri i šiljci uklone(Slika 16). Slijedi egzaktna hemostaza i šivanje rane po anatomskim slojevima. Koža se zašije
intrakutanim potopljenim šavom (Slika 17). Po završetku operacijskog zahvata bolesnik seprisvješćuje u operacijskoj dvorani te premješta na odjel, uz odgovarajuću analgeziju.

35

Slika 2. Fotografija obilježenog mjesta operacijskog reza36

Slika 3. Fotografija zarezivanja kože37

Slika 4. Fotografija igle postavljene u kralježnični disk

38

Slika 5. RTG prikaz igle postavljene u kralježnični disk

39

Slika 6. Fotografija zarezivanja kralježničnog diska, pomoću skalpela

40

Slika 7. Fotografija uklanjanja kralježničnog diska, pomoću hvatača

41

Slika 8. Fotografija intervertebralnog prostora nakon uklanjanja kralježničnog diska

42

Slika 9. Fotografija šiljaka postavljenih u trupove kralježaka

43

Slika 10. Fotografija intervertebralnog prostora nakon uklanjanja kralježničnog diska

44

Slika 11. Fotografija pripremanja intervertebralnog prostora za postavljanje umjetnog diska, pomoću
visokoobrtajne brusilice

45

Slika 12. Fotografija ispitivanja intervertebralnog prostora pomoću probe, sa svrhom određivanja
veličine i visine umjetnog diska koji će se ugraditi

46

Slika 13. RTG prikaz ispitivanja intervertebralnog prostora pomoću probe, sa svrhom određivanja
veličine i visine umjetnog diska koji će se ugraditi

47

Slika 14. RTG prikaz ugradnje umjetnog vratnog diska u intervertebralni prostor

48

Slika 15. RTG prikaz umjetnog diska ugrađenog u intervertebralni prostor

49

Slika 16. Fotografija umjetnog vratnog diska Discover ugrađenog u intervertebralni prostor

50

Slika 17. Fotografija zatvaranja operacijske rane51

2. HIPOTEZA

Ugradnja umjetnog vratnog kralježničnog diska (artroplastika) povećava opseg pokreta vratne
kralježnice kod operiranih bolesnika uspoređujući radiološki izmjeren poslijeoperacijski opseg pokreta
vratne kralježnice s opsegom pokreta vratne kralježnice prije operacije.

52

3. CILJEVI ISTRAŽIVANJA

3.1. OPĆI CILJ
Odrediti utjecaj ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska na opseg pokreta vratne
kralježnice kod operiranih bolesnika uspoređujući radiološki izmjeren poslijeoperacijski opseg pokreta
vratne kralježnice s prijeoperacijskim opsegom pokreta vratne kralježnice.

3.2. SPECIFIČNI CILJEVI
1. Izmjeriti opseg pokreta vratne kralježnice i opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta
prije i poslije operacije kod skupine bolesnika kojima je učinjena ugradnja umjetnog vratnog
intervertebralnog diska.
2. Izmjeriti opseg pokreta vratne kralježnice kod kontrolne skupine.
3. Ispitati razlike u opsegu pokreta vratne kralježnice i opsegu pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta prije i poslije operacije kod skupine bolesnika kojima je učinjena ugradnja umjetnog vratnog
intervertebralnog diska.
4. Usporediti prijeoperacijski i poslijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice operirane skupine s
opsegom pokreta vratne kralježnice kontrolne skupine.

53

4. MATERIJAL, ISPITANICI, METODOLOGIJA I PLAN ISTRAŽIVANJA

4.1. ISPITANICI I PLAN ISTRAŽIVANJA
U istraživanju su obrađeni medicinska dokumentacija i nalazi radiograma vratne kralježnice
25 pacijenata koji su bolovali od jednorazinske hernije vratnog diska, a kojima je nakon uklanjanja
vratnog diska ugrađen umjetni vratni intervertebralni disk u razdoblju od kolovoza 2011. godine dosvibnja 2014. godine u Klinici za neurokirurgiju Kliničkog bolničkog centra Zagreb. Također suobrađeni nalazi radiograma 25 pripadnika kontrolne skupine.
Primijenjeno je longitudinalno praćenje bolesnika.
Ispitanici su bili podijeljeni u dvije skupine.
Prvu, ispitivanu, skupinu ispitanika činili su pacijenti koji su bolovali od jednorazinske hernije vratnog
diska, a kojima je nakon uklanjanja vratnog diska ugrađen umjetni vratni intervertebralni disk
Discover te su im napravljeni prijeoperacijski i poslijeoperacijski statički i dinamički radiogrami
vratne kralježnice.
Drugu, kontrolnu, skupinu činili su zdravi dobrovoljci kojima su napravljeni dinamički radiogrami
vratne kralježnice. Ukupna ekspozicijska doza zračenja iznosila je manje od 0,1 mSv (doza izračunata
nakon konzultacija s Institutom „Ruđer Bošković”).
Svim ispitanicima određeni su dob i spol, a pripadnicima prve skupine određeni su i simptomi,
dijagnoza, vrsta operacije, operacijska razina, vrijeme trajanja operacije i komplikacije. Pripadnicima
prve skupine na svim prijeoperacijskim i poslijeoperacijskim radiogramima izmjeren je opseg pokreta
vratne kralježnice i opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta na kojem je učinjena ugradnja
umjetnog vratnog intervertebralnog diska. Pripadnicima kontrolne skupine na radiogramima je
izmjeren opseg pokreta vratne kralježnice.
Prijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice pripadnika ispitivane skupine uspoređen je sposlijeoperacijskim opsegom pokreta iste skupine (određenim na snimkama nastalim 3, 6, 12 i 24
mjeseca nakon operacije). Prijeoperacijski opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta pripadnika
ispitivane skupine, na kojem je učinjena artroplastika, uspoređen je s poslijeoperacijskim opsegom
pokreta vertebrodinamičkog segmenta iste skupine (određenim na snimkama nastalim 3, 6, 12 i 24
mjeseca nakon operacije).

54

Prijeoperacijski i poslijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice pripadnika ispitivane skupine(određen na snimkama nastalim 24 mjeseca nakon operacije) uspoređen je s opsegom pokreta vratne
kralježnice pripadnika kontrolne skupine.
Uključujući kriteriji za prvu, ispitivanu, skupinu bili su dob ispitanika između 18 i 65 godina,jednorazinska hernija vratnog diska koja je uzrokovala radikulopatiju u razinama između C2 kralješka
i C7 kralješka, koja je utvrđena nakon provedene MR obrade vratne kralježnice te nakon učinjenih
statičkih i dinamičkih radiografskih snimki vratne kralježnice, a zbog koje je kasnije učinjena vratna
artroplastika. Uvjet je također bio da konzervativna terapija (analgetska terapija, razni oblici masaža tefizikalna terapija) nije imala učinka nakon barem 3 mjeseca provođenja prije operacije.
Isključujući kriteriji za prvu skupinu bili su dob ispitanika ispod 18 i iznad 65 godina, mijelopatija,prethodna operacija vratne kralježnice na istoj razini, značajne anatomske deformacije kralježnice,znakovi instabiliteta vratne kralježnice veći od 3 mm te znakovi angulacije veći od 11 stupnjeva
dokazani pomoću radiograma, aktivna zloćudna bolest, aktivna infekcija, osteoporoza i reumatoidni
artritis.
Uključujući kriterij za kontrolnu skupinu, koju su činili zdravi dobrovoljci, bila je dob ispitanikaizmeđu 18 i 65 godina.
Isključujući kriteriji za kontrolnu skupinu bili su dob ispitanika ispod 18 i iznad 65 godina,degenerativna bolest kralježnice, aktivna zloćudna bolest, aktivna infekcija, osteoporoza, reumatoidni
artritis, postojanje znakova instabiliteta kralježnice, deformacije kralježnice, prethodna trauma
kralježnice i prethodna operacija kralježnice.
Kontrolna skupina, u odnosu na ispitivanu skupinu, bila je usklađena prema dobi i spolu.
Svi ispitanici morali su potpisati informirani pristanak za ulazak u ispitivanje.
Suglasnost za provođenje istraživanja, od Etičkog povjerenstva Kliničkog bolničkog centra Zagreb,
izdana je 7. lipnja 2016. (Klasa: 8.1-16/ 93-2, Broj: 02/21AG), a suglasnost je također dobivena i od
Etičkog povjerenstva Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu.

55

4.2. RADIOLOŠKE METODE
MR vratne kralježnice učinjen je prijeoperacijski svim pripadnicima ispitivane skupine u
svrhu postavljanja dijagnoze (Slike 18 i 19).
Statičke i dinamičke radiografske snimke vratne kralježnice pripadnika prve skupine bile su učinjene
prijeoperacijski te 3, 6, 12 i 24 mjeseca nakon operacije. Prijeoperacijski statički radiogrami u
lateralnoj ravnini služili su za određivanje sagitalne ravnoteže i eventualnog postojanja komorbiditeta.
Prijeoperacijski dinamički radiogrami služili su za određivanje opsega pokreta vratne kralježnice i
opsega pokreta vertebrodinamičkog segmenta. Poslijeoperacijski statički radiogrami u lateralnoj
ravnini služili su za određivanje sagitalne ravnoteže i položaja umjetnog diska. Poslijeoperacijski
dinamički radiogrami služili su za određivanje opsega pokreta vratne kralježnice, opsega pokreta
vertebrodinamičkog segmenta i položaja umjetnog diska.
Dinamičke radiografske snimke vratne kralježnice pripadnika kontrolne skupine služile su zaodređivanje opsega pokreta vratne kralježnice.
Opseg pokreta vratne kralježnice određen je mjerenjem Cobbova kuta vratne kralježnice (čine ga linije
povučene uzduž donje plohe trupa C2 kralješka i uzduž donje plohe trupa C7 kralješka) na
dinamičkim radiogramima prilikom maksimalne fleksije i maksimalne ekstenzije vratne kralježnice
(Slike 20, 21, 22 i 23). Zbrajanjem vrijednosti Cobbova kuta vratne kralježnice u maksimalnoj fleksiji
i ekstenziji odredi se opseg pokreta vratne kralježnice. Opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta,
na kojem je učinjena artroplastika, određen je mjerenjem Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta(čine ga linije povučene uzduž gornje plohe trupa kralješka kranijalno od diska te uzduž donje plohe
trupa kralješka kaudalno od diska) na dinamičkim radiogramima prilikom maksimalne fleksije imaksimalne ekstenzije vratne kralježnice (Slike 24, 25, 26 i 27). Zbrajanjem vrijednosti Cobbova kuta
vertebrodinamičkog segmenta u maksimalnoj fleksiji i ekstenziji odredi se opseg pokreta
vertebrodinamičkog segmenta.
Mjerenja su provedena pomoć kompjuterskih programa OsiriX Imaging Software (GNU LGPL,
Proprietary) i Impax 6 (AGFA). Oba programa redovito se koriste u Klinici za neurokirurgiju pri
pregledavanju radioloških snimki.
Radiograme su analizirala tri ispitivača – istraživač, neurokirurg i nezavisni radiolog iz druge ustanove– radi usuglašenja točne mjere u slučaju odstupanja.

56

Slika 18. Sagitalni prikaz MR-a vratne kralježnice koji pokazuje herniju vratnog kralježničnog diska urazini C6 – C7

57

Slika 19. Transverzalni prikaz MR-a vratne kralježnice koji pokazuje herniju vratnog kralježničnog
diska

58

Slika 20. Mjerenje Cobbova kuta vratne kralježnice na prijeoperacijskim radiografskim snimkama
prilikom fleksije, pomoću programa OsiriX Imaging Software59

Slika 21. Mjerenje Cobbova kuta vratne kralježnice na prijeoperacijskim radiografskim snimkama
prilikom ekstenzije, pomoću programa OsiriX Imaging Software60

Slika 22. Mjerenje Cobbova kuta vratne kralježnice na poslijeoperacijskim radiografskim snimkama
prilikom fleksije, pomoću programa OsiriX Imaging Software

61

Slika 23. Mjerenje Cobbova kuta vratne kralježnice na poslijeoperacijskim radiografskim snimkama
prilikom ekstenzije, pomoću programa OsiriX Imaging Software62

Slika 24. Mjerenje Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta na prijeoperacijskim radiografskim
snimkama prilikom fleksije, pomoću programa OsiriX Imaging Software

63

Slika 25. Mjerenje Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta na prijeoperacijskim radiografskim
snimkama prilikom ekstenzije, pomoću programa OsiriX Imaging Software

64

Slika 26. Mjerenje Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta na poslijeoperacijskim radiografskim
snimkama prilikom fleksije, pomoću programa OsiriX Imaging Software65

Slika 27. Mjerenje Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta na poslijeoperacijskim radiografskim
snimkama prilikom ekstenzije, pomoću programa OsiriX Imaging Software66

4.3. STATISTIČKE METODE
Izmjerene vrijednosti ispitivanih obilježja prikazane su standardnim deskriptivnim statističkim
metodama. Za analiziranje normalnosti raspodjele varijabli korišten je Shapiro-Wilkov test.
Razlike distribucije izmjerenih obilježja u različitim vremenskim točkama testirane su Friedmanovom
dvosmjernom analizom varijance (ANOVA) po rangovima za ponovljena mjerenja.
Holm-Bonferronijev post hoc test je korišten za mjerenje razlike distribucija vrijednosti između dvaju
različitih mjerenja.
Razlika u izmjerenim vrijednostima obilježja između ispitivane i kontrolne skupine testirana je MannWhitneyjevim U testom.
Sve P vrijednosti ispod 0,05 smatrane su značajnima.
Prilikom statističke obrade podataka korišten je program IBM SPSS Statistics v17,0.

67

5. REZULTATI

Sudionici istraživanja bili su podijeljeni u ispitivanu i kontrolnu skupinu, kod kojih jeraspodjela po spolu bila jednaka. Obje skupine sastojale su se od po 25 ispitanika, a u objema
skupinama bilo je po 9 muškaraca i 16 žena (Tablica 4).
Nije bilo razlike u distribuciji dobi kod pripadnika obiju skupina. Medijan dobi pripadnika ispitivane
skupine iznosio je 41 godinu (raspon 27 – 62 godine, donja kvartila 35 godina, gornja kvartila 45
godina), medijan dobi pripadnika kontrolne skupine iznosio je 40 godina (raspon 28 – 64 godine,
donja kvartila 32 godine, gornja kvartila 44 godine), a rezultat Mann-Whitneyjeva U testa za
nezavisne uzorke iznosio je P = 0,447 (Tablica 4).
Tablica 4. Karakteristike ispitanika
Skupina

Broj ispitanika

Spol ispitanika(muškarci/žene)Dob ispitanika[medijan(minimalno –maksimalno)]

Ispitivana skupina

25

9/16

41 (27 – 62)

Kontrolna skupina

25

9/16

40 (28 – 64)

Svi pripadnici ispitivane skupine prijeoperacijski su se žalili na bolove u ramenima i rukama,pokazivali su znakove radikulopatije te im je, nakon učinjene MR obrade i statičkih i dinamičkih
radiograma vratne kralježnice, verificirana jednorazinska hernija vratnog diska. Većina ispitanika
imala je herniju diska u razini C5 – C6 ili C6 – C7 (Tablica 5).
Svim pripadnicima ispitivane skupine učinjena je ugradnja umjetnog vratnog intervertebralnog diska
Discover zbog jednorazinske hernije diska. Prosječno trajanje operacije iznosilo je 2 sata.
Kod jednog ispitanika verificirana je poslijeoperacijska likvoreja, te mu je postavljena vanjska
likvorska drenaža u području slabinske kralježnice. Nakon 5 dana drenaža je uklonjena, utvrđeno je dalikvoreja više nije prisutna te nije bilo potrebe za ponovnim operacijskim liječenjem.
Kod svih pripadnika ispitivane skupine utvrđeno je očuvanje vratne lordoze poslije operacije.
Utvrđeno je da je 24 mjeseca nakon operacije očuvana pokretljivost svih ugrađenih umjetnih diskova,
a također nije zabilježen ni jedan slučaj heterotopne osifikacije.

68

Tablica 5. Raspodjela hernija diska po razinama
RazinaBroj ispitanika

C3 – C41

C4 – C52

C5 – C611

C6 – C7

11

Svim pripadnicima ispitivane skupine učinjeni su statički i dinamički radiogrami vratne kralježnice 3,
6, 12 i 24 mjeseca nakon operacije, dok su pripadnicima kontrolne skupine jednokratno učinjeni
dinamički radiogrami vratne kralježnice.
Opseg pokreta vratne kralježnice i opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta mjereni su
računanjem Cobbova kuta na prethodno opisan način.

69

5.1. STATISTIČKA ANALIZA OPSEGA POKRETA VRATNE KRALJEŽNICE
Opseg pokreta vratne kralježnice (OP_VK) ispitivane skupine mjeren je analizom radiograma
vratne kralježnice na snimkama nastalim prije operacije (OP_VK_PRE) te 3 mjeseca (OP_VK_3MJ),
6 mjeseci (OP_VK_6MJ), 12 mjeseci (OP_VK_12MJ) i 24 mjeseca (OP_VK_24MJ) poslije operacije.
Kako raspodjela vrijednosti varijabli nije slijedila normalnu distribuciju, u opisu varijabli korištene su
primjerene mjere centralne tendencije te varijabilnosti podataka, a to su medijan te interkvartilni
raspon, dok su u analizi podataka korišteni neparametrijski statistički testovi. Normalnost raspodjele
varijabli analizirana je Shapiro-Wilkovim testom. Za analizu razlika u distribuciji vrijednosti opsega
pokreta vratne kralježnice u različitim vremenskim točkama, kao i u kasnijoj analizi opsega pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta, korištena je Friedmanova dvosmjerna analiza varijance(ANOVA) po rangovima za ponovljena mjerenja. Oba testa interpretirana su na 5-postotnoj razini
značajnosti.
Razlika distribucija vrijednosti između dvaju različitih mjerenja analizirana je korištenjem HolmBonferronijeva post hoc testa. Test je odabran jer je provedena multipla analiza razlika između dvaju
mjerenja. Kod analize razlike između dvaju mjerenja za opseg pokreta bilo je 10 kombinacija parova.
Razina značajnosti za interpretaciju rezultata Holm-Bonferronijeva testa izračunata je prema formuli:
𝛼𝑛 − 𝑝𝑟𝑒𝑜𝑠𝑡𝑎𝑙𝑖 𝑏𝑟𝑜𝑗 𝑝𝑎𝑟𝑜𝑣𝑎 + 1
gdje je α = željena razina značajnosti, a n je ukupan broj parova.
Kod analize u razlici distribucija opsega pokreta vratne kralježnice između dvaju mjerenja granična
razina značajnosti za odbacivanje nul hipoteze iznosila je α = 0,012.
Prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice prije operacije iznosila je 55 ± 14,7 stupnjeva(raspon 20 – 81 stupanj), 3 mjeseca nakon operacije 55 ± 14,3 stupnja (raspon 17 – 80 stupnjeva), 6
mjeseci nakon operacije 58 ± 14,9 stupnjeva (raspon 17 – 81 stupanj), 12 mjeseci nakon operacije 61 ±14.9 stupnjeva (raspon 19 – 79 stupnjeva), a 24 mjeseca nakon operacije 63 ± 13,7 stupnjeva (raspon
26 – 81 stupanj) (Tablice 6 i 7).

70

Tablica 6. Raspodjela distribucija vrijednosti za opseg pokreta vratne kralježnice

71

Tablica 7. Grafički prikaz raspodjele distribucija vrijednosti za opseg pokreta vratne kralježnice

Postojala je razlika u raspodjelama distribucija vrijednosti opsega vratne kralježnice u različitim
vremenskim točkama, Friedmanova ANOVA χ2 (N = 25, broj stupnjeva slobode = 4) iznosila je 49,28;
P < 0,001, što znači da su se najmanje dva mjerenja međusobno razlikovala.
Da bi se analiziralo koji se parovi mjerenja međusobno razlikuju korišten je Holm-Bonferronijev post
hoc test. Kod pet parova mjerenja (OP_VK_PRE i OP_VK_24MJ, OP_VK_3MJ i OP_VK_24MJ,
OP_VK_6MJ i OP_VK_24MJ, OP_VK_PRE i OP_VK_12MJ, OP_VK_3MJ i OP_VK_12MJ)
prepoznata je značajna razlika u distribuciji vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice (Tablica 8).
Distribucije vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice kod preostalih parova mjerenja međusobno
se nisu razlikovale.

72

Tablica 8. Prikaz rezultata Holm-Bonferronijeva post hoc testa (za opseg pokreta vratne kralježnice)
Točke mjerenja

Vrijednost testa z

P vrijednost

OP_VK_PRE i OP_VK_24MJ

2,56< 0,001

OP_VK_3MJ i OP_VK_24MJ

2,48< 0,001

OP_VK_6MJ i OP_VK_24MJ

1,92< 0,001

OP_VK_PRE i OP_VK_12MJ

1,72< 0,001

OP_VK_3MJ i OP_VK_12MJ

1,64< 0,001

OP_VK_6MJ i OP_VK_12MJ

1,08

0,016

OP_VK_12MJ i OP_VK_24MJ

0,84

0,060

OP_VK_PRE i OP_VK_6MJ

0,64

0,152

OP_VK_3MJ i OP_VK_6MJ

0,56

0,210

OP_VK_PRE i OP_VK_3MJ

0,08

0,858

Istraživanje je pokazalo da je prisutna značajna razlika u raspodjeli vrijednosti opsega pokreta vratne
kralježnice u mjerenju prije operacije i mjerenjima nakon 12 i 24 mjeseca te između mjerenja nakon 3
mjeseca i mjerenja nakon 12 i 24 mjeseca. Također, razlikuju se mjerenja nakon 6 mjeseci i nakon 24
mjeseca.
Iz rezultata je vidljivo da do značajnog povećanja opsega pokreta vratne kralježnice, u odnosu na
prijeoperacijsko stanje (prosječna vrijednost 55 ± 14,7 stupnjeva), dolazi 12 mjeseci nakon operacije(prosječna vrijednost 61 ± 14,9 stupnjeva), a navedeno povećanje je vidljivo i 24 mjeseca nakon
operacije (prosječna vrijednost 63 ± 13,7 stupnjeva).

73

5.2.

STATISTIČKAANALIZAOPSEGA

POKRETAOPERIRANOGVERTEBRODINAMIČKOG SEGMENTA
Opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta (OP_VDS) ispitivane skupine mjeren
je analizom radiograma vratne kralježnice na snimkama nastalim prije operacije (OP_VDS_PRE) te 3
mjeseca (OP_VDS_3MJ), 6 mjeseci (OP_VDS_6MJ), 12 mjeseci (OP_VDS_12MJ) i 24 mjeseca(OP_VDS_24MJ) poslije operacije.
Kao i kod statističke analize opsega pokreta vratne kralježnice, raspodjela vrijednosti varijabli nijeslijedila normalnu distribuciju te su u opisu varijabli korištene primjerene mjere centralne tendencije tevarijabilnosti podataka, a to su medijan te interkvartilni raspon, dok su analizi podataka korišteni
neparametrijski statistički testovi. Normalnost raspodjele varijabli analizirana je Shapiro-Wilkovim
testom. Za analizu razlika u distribuciji vrijednosti opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta u različitim vremenskim točkama, kao i u ranijoj analizi opsega pokreta vratne kralježnice,korištena je Friedmanova dvosmjerna analiza varijance (ANOVA) po rangovima za ponovljena
mjerenja. Oba testa interpretirana su na 5-postotnoj razini značajnosti.
Razlika distribucija vrijednosti između dvaju različitih mjerenja i u ovom slučaju je analizirana
korištenjem Holm-Bonferronijeva post hoc testa. Test je odabran jer je provedena multipla analiza
razlika između dvaju mjerenja. Kod analize razlike između dvaju mjerenja za opseg pokreta bilo je 10
kombinacija parova. Razina značajnosti za interpretaciju rezultata Holm-Bonferronijeva testa
izračunata je prema formuli:
𝛼𝑛 − 𝑝𝑟𝑒𝑜𝑠𝑡𝑎𝑙𝑖 𝑏𝑟𝑜𝑗 𝑝𝑎𝑟𝑜𝑣𝑎 + 1
gdje je α = željena razina značajnosti, a n je ukupan broj parova.
Kod analize u razlici distribucija opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta između
dvaju mjerenja granična razina značajnosti za odbacivanje nul hipoteze iznosila je α = 0,008.
Prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta prije operacije iznosila
je 11 ± 4,1 stupanj (raspon 4 – 17 stupnjeva), 3 mjeseca nakon operacije 12 ± 4,5 stupnjeva (raspon 4– 22 stupnja), 6 mjeseci nakon operacije 13 ± 4,8 stupnjeva (raspon 4 – 22 stupnja), 12 mjeseci nakon
operacije 13 ± 5,1 stupanj (raspon 5 – 24 stupnja), a 24 mjeseca nakon operacije 14 ± 5,2 stupnja(raspon 5 – 22 stupnja) (Tablice 9 i 10).

74

Tablica 9. Raspodjela distribucija vrijednosti za opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta

75

Tablica 10. Grafički prikaz raspodjele distribucija vrijednosti za opseg pokreta operiranog

Opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta(Cobbov kut)vertebrodinamičkog segmenta

24
22
20
18
16
14

Medijan
25%-75%
Minimum-Maksimum

12
10
8
6
4
2
OP_VDS_PRE
OP_VDS_6MJ
OP_VDS_24MJ
OP_VDS_3MJ
OP_VDS_12MJ

Vremenske točke mjerenja

Postojalajerazlikauraspodjelama

distribucija

vrijednosti

opsegapokreta

operiranog

vertebrodinamičkog segmenta u različitim vremenskim točkama, Friedmanova ANOVA χ2 (N = 25,
broj stupnjeva slobode = 4) iznosila je 39,71; P < 0,001, što znači da su se najmanje dva mjerenjameđusobno razlikovala.
Da bi se analiziralo koji se parovi mjerenja međusobno razlikuju i u ovom slučaju korišten je HolmBonferronijev post hoc test. Kod tri para mjerenja (OP_VDS_PRE i OP_VDS_24MJ, OP_VDS_3MJ i
OP_VDS_24MJ, OP_VDS_PRE i OP_VDS_12MJ) prepoznata je značajna razlika u distribucijivrijednosti opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta (Tablica 11). Distribucije
vrijednosti opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta kod preostalih parova mjerenjameđusobno se nisu razlikovale.

76

Tablica 11. Prikaz rezultata Holm-Bonferronijeva post hoc testa (za opseg pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta)
Točke mjerenja

Vrijednost testa z

P vrijednost

OP_VDS_PRE i OP_VDS_24MJ

2,44< 0,001

OP_VDS_3MJ i OP_VDS_24MJ

2,16< 0,001

OP_VDS_PRE i OP_VDS_12MJ

1,64< 0,001

OP_VDS_6MJ i OP_VDS_24MJ

1,4

0,002

OP_VDS_3MJ i OP_VDS_12MJ

1,36

0,002

OP_VDS_PRE i OP_VDS_6MJ

1,04

0,020

OP_VDS_12MJ i OP_VDS_24MJ

0,8

0,074

OP_VDS_3MJ i OP_VDS_6MJ

0,76

0,089

OP_VDS_6MJ i OPVDS_12MJ

0,61

0,180

OP_VDS_PRE i OP_VDS_3MJ

0,28

0,531

Istraživanje je pokazalo da je prisutna značajna razlika u raspodjeli vrijednosti opsega operiranog
vertebrodinamičkog segmenta u mjerenju prije operacije i mjerenjima nakon 12 i 24 mjeseca teizmeđu mjerenja nakon 3 mjeseca i mjerenja nakon 12 mjeseci.
Iz rezultata je vidljivo da do značajnog povećanja opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta, u odnosu na prijeoperacijsko stanje (prosječna vrijednost 11 ± 4,1 stupanj), dolazi 12
mjeseci nakon operacije (prosječna vrijednost 13 ± 5,1 stupanj), a navedeno povećanje vidljivo je i 24
mjeseca nakon operacije (prosječna vrijednost 14 ± 5,2 stupnja).

775.3. USPOREDBA ISPITIVANE SKUPINE S KONTROLNOM SKUPINOM
Prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice pripadnika kontrolne skupine (OP_KS)
iznosila je 66 ± 11,9 stupnjeva (raspon 39 – 83 stupnja) (Tablica 12).
Distribucije vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice kontrolne skupine mjerene prijeoperacijski
te 3 i 6 mjeseci nakon operacije i distribucija opsega pokreta kontrolne skupine međusobno se
razlikuju, dok se distribucije vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine mjerene
12 i 24 mjeseca nakon operacije i distribucija opsega pokreta kontrolne skupine međusobno ne
razlikuju (Tablica 12).

Tablica 12. Raspodjela distribucija vrijednosti za opseg pokreta vratne kralježnice pripadnika
ispitivane skupine i pripadnika kontrolne skupine

Varijabla

Donja Gornja
Aritmetička Standardna
Medijan kvartila kvartila Minimum Maksimum
sredinadevijacija(25 %) (75 %)OP_VK_PRE

57

45

63

20

81

55

14,7

OP_VK _3MJ

57

51

63

17

80

55

14,3

OP_VK _6MJ

60

53

66

17

81

58

14,9

OP_VK_12MJ

63

57

69

19

79

61

14,9

OP_VK_24MJ

65

62

70

26

81

63

13,7

OP_KS

69

59

74

39

83

66

11,9

Razlika u izmjerenim vrijednostima opsega pokreta vratne kralježnice između ispitivane i kontrolne
skupine testirana je Mann-Whitneyjevim U testom (Tablica 13).

78

Tablica 13. Razlika u izmjerenim vrijednostima opsega pokreta vratne kralježnice ispitivane ikontrolne skupine izmjerena Mann-Whitneyjevim U testom
Točke mjerenja

P vrijednost

OP_VK_PRE i OP_KS

0,003

OP_VK_3MJ i OP_KS

0,003

OP_VK_6MJ i OP_KS

0,043

OP_VK_12MJ i OP_KS

0,211

OP_VK_24_MJ i OP_KS

0,357

Rezultati Mann-Whitneyjeva U testa pokazuju da se nakon 12 mjeseci opseg pokreta vratne
kralježnice ispitivane skupine ne razlikuje značajno od opsega pokreta vratne kralježnice kontrolne
skupine, a to svojstvo zadržava se i nakon 24 mjeseca, dok su se u prethodnim trima točkama mjerenja(prijeoperacijski te nakon 3 i 6 mjeseci) opsezi pokreta vratne kralježnice ispitivane i kontrolne
skupine značajno razlikovali.

796. RASPRAVA

Operacijska tehnika ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska suvremena je metoda
operacijskog liječenja bolesti vratne kralježnice. Istraživanja kliničkog i biomehaničkog ishoda
ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska započela su početkom ovog stoljeća. Većina tih
istraživanja bavila se usporedbom kliničkih ishoda operacijske tehnike prednje vratne diskektomije sfuzijom i operacijske tehnike ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska, a manjim dijelom
bavila se biomehaničkim ishodima navedenih operacijskih tehnika53,72,116,118–128.
Osnovni je cilj umjetnog vratnog intervertebralnog diska simuliranje biomehaničkih svojstavaprirodnog intervertebralnog diska, održavanje visine intervertebralnog prostora, očuvanje kinematike
operiranog vertebrodinamičkog segmenta i cijele vratne kralježnice te sprečavanje nastanka bolesti
pridruženog segmenta.
Najčešće indikacije za ugradnju umjetnog vratnog intervertebralnog diska navedene su u Tablici 1 i
Tablici 2. U novije vrijeme opisani su i postupci ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska
nakon posttraumatske hernije vratnog diska i kod bolesnika s mijelopatijom129,130. Istraživanje
provedeno na 30 pacijenata, koji su imali posttraumatsku jednorazinsku ili dvorazinsku herniju
vratnog diska, pokazalo je da je kod izabranih pacijenata (bez ozljede kralježnične moždine, bez
frakture i bez znakova nestabilnosti) operacijska tehnika ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog
diska pokazala slične rezultate kao i operacijska tehnika prednje vratne diskektomije s fuzijom129.
Istraživanje koje su proveli Riew i suradnici pokazalo je da kod pacijenata koji boluju odjednorazinske hernije diska ili vratne spondiloze, a koji uzrokuju mijelopatiju u razini kralježničnog
diska, ugradnja umjetnog vratnog diska rezultira sličnim poslijeoperacijskim ishodom kao i fuzijska
operacijska tehnika130.
Tijekom nekoliko prošlih desetljeća u istraživanjima su opisane razne metode mjerenja opsega pokreta
vratne kralježnice, koje su provedene na kadaverima ili na živim ispitanicima, a pritom su korišteni
uređaji poput goniometra, elektrogoniometra, torzimetra i uređaja CROM ili su proučavane radiološke
snimke11,13,15,16,19–22,24,25. U istraživanju Yukawe i suradnika, u kojem su proučavani dinamički
radiogrami 1230 asimptomatskih ispitanika iz Japana, prosječna vrijednost opsega pokreta vratne
kralježnice iznosila je 55,3 ± 16 stupnjeva, s tim da je prosječan opseg pokreta vratne kralježnice
ispitanika u trećem desetljeću života iznosio 67,7 ± 17 stupnjeva, dok je kod ispitanika u osmom
desetljeću života iznosio 45 ± 12,5 stupnjeva15. Machino i suradnici usporedili su skupinu od 1016
ispitanika, kojima je učinjena vratna laminoplastika zbog mijelopatije, sa skupinom od 1230
asimptomatskih ispitanika iz istraživanja Yukawe i suradnika te su objavili da je opseg pokreta vratne
kralježnice skupine bolesnika s mijelopatijom značajno manji od opsega pokreta vratne kralježnice

80

skupine asimptomatskih ispitanika, a prosječno je iznosio 39,4 ± 10,9 stupnjeva15,16. U istraživanju
Reitmana i suradnika, provedenom na 140 asimptomatskih ispitanika, proučavani su radiogrami
vratnih kralježnica u segmentu C2 – C6, te je objavljena prosječna vrijednost opsega pokreta od 57,7 ±12 stupnjeva19.
Najčešći način mjerenja opsega pokreta vratne kralježnice i opsega pokreta vertebrodinamičkog
segmenta mjerenje je Cobbova kuta. Navedena metoda mjerenja korištena je i u ovom istraživanju.
Zbrajanjem izmjerenih vrijednosti Cobbova kuta vratne kralježnice pri maksimalnoj fleksiji iekstenziji dobije se opseg pokreta vratne kralježnice (Slike 20, 21, 22 i 23). Zbrajanjem izmjerenih
vrijednosti Cobbova kuta vertebrodinamičkog segmenta pri maksimalnoj fleksiji i ekstenziji dobije se
opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta (Slike 24, 25, 26 i 27).
U našem istraživanju opsezi pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine izmjereni prije operacije
uspoređivani su s opsezima pokreta vratne kralježnice izmjerenima 3, 6, 12 i 24 mjeseca nakon
operacije. Opsezi pokreta vertebrodinamičkog segmenta ispitivane skupine, na kojem je učinjena
vratna artroplastika, izmjereni prije operacije, uspoređivani su s opsezima pokreta istog
vertebrodinamičkog segmenta izmjerenima 3, 6, 12 i 24 mjeseca nakon operacije. Opsezi pokreta
vratne kralježnice ispitivane skupine uspoređivani su s opsegom pokreta vratne kralježnice kontrolne
skupine.
Prilikom pretraživanja literature nije pronađeno ni jedno istraživanje u kojem je opseg pokreta vratne
kralježnice skupine ispitanika kojima je učinjena ugradnja umjetnog vratnog intervertebralnog diska
na jednoj razini uspoređivan s opsegom pokreta vratne kralježnice skupine zdravih ispitanika tezaključujemo da je naše istraživanje prvo istraživanje koje je uspoređivalo opsege pokreta vratne
kralježnice dviju navedenih skupina.
Uključujući kriteriji u našem istraživanju bili su dob ispitanika između 18 i 65 godina, jednorazinska
hernija vratnog diska koja je uzrokovala radikulopatiju u razinama između C2 kralješka i C7 kralješka,koja je utvrđena nakon provedene MR obrade vratne kralježnice i nakon učinjenih statičkih idinamičkih radiografskih snimki vratne kralježnice, a zbog koje je kasnije učinjena vratna
artroplastika, te izostanak poboljšanja kliničkog stanja nakon tri mjeseca provođenja konzervativne
terapije prije operacije. Sudionici su bili podijeljeni u dvije skupine. Skupina ispitanika kojima je zbog
jednorazinske hernije vratnog diska učinjena ugradnja umjetnog vratnog intervertebralnog diska
Discover sastojala se od 25 sudionika. Zdrava kontrolna skupina također se sastojala od 25 sudionika.
Istraživanja su pokazala da poslijeoperacijska stopa heterotopne osifikacije nakon ugradnje umjetnog
vratnog intervertebralnog diska iznosi od 0 % do 80 %74–76,78–86. Ni kod jednog sudionika našeg
istraživanja poslijeoperacijski nisu pronađeni znakovi heterotopne osifikacije i svi ugrađeni umjetni
diskovi uspješno su funkcionirali tijekom cijelog poslijeoperacijskog razdoblja praćenja. Jedan je

81ispitanik 17 dana nakon vratne artroplastike imao znakove likvoreje, postavljena mu je vanjska
likvorska drenaža u području slabinske kralježnice, koja je nakon 5 dana uklonjena, te nije bilo potrebeza ponovnim operacijskim liječenjem.
Na svim poslijeoperacijskim radiogramima vratne kralježnice pripadnika ispitivane skupine
zabilježeno je očuvanje vratne lordoze.
U našem istraživanju prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine prije
operacije iznosila je 55 ± 14,7 stupnjeva (raspon 20 – 81 stupanj, medijan 57 stupnjeva, donja kvartila
45 stupnjeva, gornja kvartila 63 stupnja). Prosječna vrijednost opsega pokreta ispitivane skupine 3
mjeseca nakon operacije iznosila je 55 ± 14,3 stupnja (raspon 17 – 80 stupnjeva, medijan 57 stupnjeva,
donja kvartila 51 stupanj, gornja kvartila 63 stupnja), 6 mjeseci nakon operacije iznosila je 58 ± 14,9
stupnjeva (raspon 17 – 81 stupanj, medijan 60 stupnjeva, donja kvartila 53 stupnja, gornja kvartila 66
stupnjeva), 12 mjeseci nakon operacije iznosila je 61 ± 14,9 stupnjeva (raspon 19 – 79 stupnjeva,
medijan 63 stupnja, donja kvartila 57 stupnjeva, gornja kvartila 69 stupnjeva), a 24 mjeseca nakon
operacije iznosila je 63 ± 13,7 stupnjeva (raspon 26 – 81 stupanj, medijan 65 stupnjeva, donja kvartila
62 stupnja, gornja kvartila 70 stupnjeva). Svi navedeni rezultati prikazani su u tablicama 6 i 7.
Statistička analiza pokazala je statistički značajnu razliku u opsegu pokreta vratne kralježnice 12 i 24
mjeseca nakon operacije u odnosu na prijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice (Tablica 8).
Također je statistički značajna razlika u opsegu pokreta vratne kralježnice mjerenom 3 mjeseca nakon
operacije i 12 i 24 mjeseca nakon operacije te opsega pokreta vratne kralježnice mjerenog 6 mjesecinakon operacije u odnosu na onaj mjeren 24 mjeseca nakon operacije (Tablica 8). Iz svega navedenog
vidi se da opseg pokreta vratne kralježnice nakon vratne artroplastike postupno raste u odnosu na
prijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice te je dokazano statistički značajno povećanje opsega
pokreta vratne kralježnice 12 mjeseci nakon operacije (61 ± 14,9 stupnjeva) i 24 mjeseca nakon
operacije (63 ± 13,7 stupnjeva) u odnosu na prijeoperacijski opseg pokreta vratne kralježnice (55 ±14,7 stupnjeva).
Prosječna vrijednost opsega pokreta vertebrodinamičkog segmenta na kojem je učinjena vratna
artroplastika prije operacije iznosila je 11 ± 4,1 stupanj (raspon 4 – 17 stupnjeva, medijan 11
stupnjeva, donja kvartila 7 stupnjeva, gornja kvartila 15 stupnjeva). Prosječna vrijednost opsega
pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta izmjerenog 3 mjeseca nakon operacije iznosila je 12± 4,5 stupnjeva (raspon 4 – 22 stupnja, medijan 12 stupnjeva, donja kvartila 9 stupnjeva, gornja
kvartila 14 stupnjeva), 6 mjeseci nakon operacije iznosila je 13 ± 4,8 stupnjeva (raspon 4 – 22
stupnjeva, medijan 13 stupnjeva, donja kvartila 9 stupnjeva, gornja kvartila 16 stupnjeva), 12 mjesecinakon operacije iznosila je 13 ± 5,1 stupanj (raspon 5 – 24 stupnja, medijan 14 stupnjeva, donja
kvartila 10 stupnjeva, gornja kvartila 16 stupnjeva), a 24 mjeseca nakon operacije iznosila je 14 ± 5,2
stupnja (raspon 5 – 22 stupnjeva, medijan 14 stupnjeva, donja kvartila 10 stupnjeva, gornja kvartila 18

82

stupnjeva). Svi navedeni rezultati prikazani su u tablicama 9 i 10. Statistička analiza pokazala je
statistički značajnu razliku opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta 12 i 24 mjesecanakon operacije u odnosu na prijeoperacijski opseg pokreta (Tablica 11). Također je pokazana
statistički značajna razlika u opsegu pokreta vertebrodinamičkog segmenta mjerenog 3 mjeseca nakon
operacije i onog mjerenog 24 mjeseca nakon operacije (Tablica 11). Iz navedenih rezultata vidljivo jeda opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta postupno raste nakon vratne artroplastike uodnosu na prijeoperacijski opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta. Dokazano je statistički
značajno povećanje opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta 12 mjeseci nakon
operacije (13 ± 5,1 stupanj) i 24 mjeseca nakon operacije (14 ± 5,2 stupnja) u odnosu na
prijeoperacijski opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta (11 ± 4,1 stupanj).
Prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice zdrave kontrolne skupine ispitanika iznosila je
66 ± 11,9 stupnjeva (raspon 39 – 83 stupnja, medijan 69 stupnjeva, donja kvartila 59 stupnjeva, gornja
kvartila 74 stupnja). Da bi se odredila razlika u izmjerenim vrijednostima opsega pokreta vratne
kralježnice ispitivane skupine i kontrolne skupine, korišten je Mann-Whitneyjev U test (Tablica 13).
Rezultati statističke analize pokazali su da se opseg pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine,
mjeren prijeoperacijski te 3 i 6 mjeseci nakon operacije statistički značajno razlikuje od opsega
pokreta vratne kralježnice zdrave kontrolne skupine, ali da se opseg pokreta vratne kralježnice
ispitivane skupine mjeren 12 mjeseci nakon operacije i 24 mjeseca nakon operacije statistički značajno
ne razlikuje od opsega pokreta vratne kralježnice zdrave kontrolne skupine (Tablica 13). Iz navedenih
rezultata vidljivo je da je opseg pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine godinu dana nakon
ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska dosegao razinu opsega pokreta vratne kralježnice
zdrave kontrolne skupine, a navedeno svojstvo zadržano je i dvije godine nakon operacije.
Istraživanja koja su proučavala utjecaj ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska na
biomehaniku vratne kralježnice pokazala su rezultate koji variraju od zaključaka da se opseg pokreta
vratne kralježnice nakon vratne artroplastike ne mijenja, ili smanjuje, do onih koji opisuju da se opseg
pokreta vratne kralježnice nakon vratne artroplastike povećava. Dio tih istraživanja proučavao jeposlijeoperacijski opseg pokreta cijele vratne kralježnice, dok je dio proučavao utjecaj vratne
artroplastike na operirani vertebrodinamički segment. Rezultati istraživanja također variraju ovisno otome koji je umjetni vratni disk korišten prilikom vratne artroplastike.
Galbusera i suradnici u svom preglednom radu objavili su da vratna artroplastika omogućava očuvanje
opsega pokreta vratne kralježnice blizu fizioloških vrijednosti, a da su neki autori opisali i povećanje
opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta23.
Najveći broj istraživanja proučavao je opseg pokreta vratne kralježnice ili operiranog
vertebrodinamičkog

segmentanakon

ugradnje

umjetnogvratnogintervertebralnog

diska

Bryan73,95,96,122–126,131–140. Heidecke i suradnici dvije godine pratili su 54 ispitanika kojima je ugrađen

83

umjetni vratni disk Bryan te su objavili gubitak pokretljivosti operiranog vertebrodinamičkog
segmenta kod 12 % ispitanika131. U drugom istraživanju, koje je proveo Bryan Jr, svim ispitanicima
nakon dvije godine praćenja bila je očuvana pokretljivost operiranog vertebrodinamičkog segmenta teje prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta nakon operacije bila
približno jednaka prijeoperacijskoj vrijednosti opsega pokreta132. Duggal i suradnici pratili su 26
ispitanika, kod kojih je većini verificirana radikulopatija, te su objavili da je prosječna vrijednost
opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta, dvije godine nakon operacije, iznosila 7,8
stupnjeva, što nije bilo značajno različito od prijeoperacijskog opsega pokreta, koji je iznosio 10,1
stupanj133. U istom istraživanju zabilježeno je umjereno poslijeoperacijsko povećanje opsega pokreta
vratne kralježnice. Pickett i suradnici objavili su dva istraživanja utjecaja ugradnje umjetnog vratnog
diska Bryan na biomehaniku vratne kralježnice134,135. U prvom istraživanju objavljeno je da je opseg
pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta očuvan nakon vratne artroplastike, ali je zabilježena
učestala poslijeoperacijska kifozacija istog134. U drugom istraživanju, provedenom na 20 ispitanika,zabilježen je porast prosječne vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice nakon vratne artroplastike,i to s 47,2 stupnja prije operacije na 56,1 stupanj 24 mjeseca nakon operacije135. U istom istraživanju
objavljeno je da se prosječan opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta nije značajno
mijenjao nakon vratne artroplastike. Kim i suradnici objavili su da je opseg pokreta na operiranojintervertebralnoj razini očuvan nakon ugradnje umjetnog vratnog diska Bryan136. Yoon i suradnici
opisali su očuvanje opsega pokreta vratne kralježnice i opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta kod 46 ispitanika koje su pratili 18 mjeseci nakon operacije137. Prosječan prijeoperacijski
opseg pokreta vratne kralježnice iznosio je 54 ± 14,7 stupnjeva, a operiranog vertebrodinamičkog
segmenta 13,3 ± 5,7 stupnjeva, dok su poslijeoperacijski opsezi pokreta iznosili 55,1 ± 18,5 stupnjeva,
odnosno 14,4 ± 4,5 stupnjeva. Goffin i suradnici objavili su dva istraživanja provedena na ispitanicima
kojima je ugrađen umjetni vratni disk Bryan zbog hernije vratnog diska ili vratne spondiloze95,96. U
prvom istraživanju pratili su 60 ispitanika 6 mjeseci nakon operacije te 30 ispitanika godinu dananakon operacije. Klinička uspješnost vratne artroplastike nakon 6 mjeseci iznosila je 86 %, dok jenakon godinu dana iznosila 90 %. Opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog egmenta nakon
godinu dana bio je očuvan kod 88 % ispitanika, a prosječno je iznosio 9 ± 6 stupnjeva. U drugom su
istraživanju dvije godine nakon operacije praćeni ispitanici kojima je učinjena vratna artroplastika na
jednoj intervertebralnoj razini, dok su godinu dana nakon operacije praćeni ispitanici kojima jeučinjena vratna artroplastika na dvjema razinama. Nakon dvije godine praćenja opseg pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta kod skupine koja je operirana na jednoj razini bio je očuvan
u 93 % slučajeva, a prosječno je iznosio 9 ± 4,9 stupnjeva, dok je nakon godinu dana praćenja opseg
pokreta operiranih vertebrodinamičkih segmenata kod skupine koja je operirana na dvjema razinama
bio očuvan u 86 % slučajeva i prosječno je iznosio 7,4 ± 5,1 stupanj. Dejaegher i suradnici 10 godina
pratili su pacijente kojima je ugrađen umjetni vratni disk Bryan, zbog jednorazinske hernije vratnog
diska ili vratne spondiloze, te su opisali očuvanost pokretljivosti umjetnog diska kod više od 80 %84

pacijenata nakon navedenog vremenskog razdoblja138. Također su naveli da je kod 7 ispitanika umjetni
disk smatran nepokretnim 8 godina nakon operacije, da bi mjerenje provedeno 10 godina nakon
operacije pokazalo da je pokretljivost tih diskova ipak očuvana. Quan i suradnici pratili su 21 pacijenta
tijekom 8 godina nakon operacije te su objavili da je 78 % umjetnih diskova imalo očuvanu
pokretljivost uz prosječan opseg pokreta od 10,6 ± 4,5 stupnjeva139. U istraživanju u kojem su
proučavane incidencija i distribucija perioperativnih komplikacija kod 74 pacijenta kojima je ugrađeno
96 umjetnih vratnih diskova Bryan objavljeno je da je poslijeoperacijska pokretljivost bila očuvana
kod 92 operirana segmenta, uz prosječan opseg pokreta od 8,13 stupnjeva, koji se nije značajno
razlikovao od prijeoperacijskih 8,7 stupnjeva73. Sasso i suradnici u dvama različitim istraživanjima,uspoređivali su tehniku prednje vratne diskektomije s fuzijom i tehniku ugradnje umjetnog vratnog
intervertebralnog diska125,126. U istraživanju provedenom na 115 ispitanika zaključili su da je nakon
vratne artroplastike opseg pokreta operiranog segmenta očuvan, dok je nakon fuzijske tehnike opseg
pokreta izrazito smanjen. U drugom istraživanju, provedenom na 463 ispitanika, prosječna vrijednost
opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta prijeoperacijski je iznosila 6,43 ± 3,42
stupnja, dok je poslijeoperacijski porasla na 7,95 ± 4,7 stupnjeva. Heller i suradnici također su objavili
povećanje opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta nakon ugradnje umjetnog vratnog
diska Bryan123. Coric i suradnici, nakon usporedbe skupine pacijenata kojima je učinjena prednja
vratna diskektomija s fuzijom i skupine kojoj je učinjena vratna artroplastika, objavili su da je opseg
pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta očuvan kod svih pacijenata kojima je ugrađen
umjetni vratni disk122. Kim i suradnici analizirali su faktore koji utječu na opseg pokreta vratne
kralježnice nakon vratne artroplastike140. U istraživanju je sudjelovalo 39 pacijenata kojima je ugrađen
umjetni vratni disk Bryan te je pronađena značajna korelacija između poslijeoperacijskog iprijeoperacijskog opsega pokreta vratne kralježnice. Također je pronađena korelacija između
poslijeoperacijskog i prijeoperacijskog opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta teizmeđu poslijeoperacijskog opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta i kuta pod kojim
je umjetni disk ugrađen u intervertebralni prostor.
Provedeno je više istraživanja utjecaja ugradnje umjetnog vratnog diska Prestige na biomehaniku
vratne kralježnice100,141,142. U rezultatima istraživanja provedenog na 50 ispitanika kojima je učinjena
vratna artroplastika objavljeno je da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta nije značajno promijenila nakon vratne artroplastike (prijeoperacijska
vrijednost iznosila je 9,5 ± 4,28 stupnjeva, a poslijeoperacijska 9,0 ± 5,81 stupanj)141. U istom
istraživanju zaključeno je da je incidencija heterotopnih osifikacija manja kod ispitanika kojima jepovećan opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta nakon vratne artroplastike.
Rajakumar i suradnici opisali su seriju od 11 pacijenata kojima je nakon prednje vratne diskektomije sfuzijom bolest pridruženog segmenta liječena ugradnjom umjetnog vratnog diska Prestige LP142. U
rezultatima istraživanja objavili su da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog

85

vertebrodinamičkog segmenta nakon vratne artroplastike značajno povećala, s prijeoperacijskih 5,14
stupnjeva na poslijeoperacijskih 7,56 stupnjeva. Burkus i suradnici podijelili su 541 ispitanika uskupinu kojoj je učinjena prednja vratna diskektomija s fuzijom i skupinu kojoj je učinjena vratna
artroplastika te su ih pratili tijekom 7 godina100. Nakon 7 godina praćenja 88,2 % ispitanika kojima jeučinjena vratna artroplastika imalo je poboljšan ili održan neurološki status, dok je kod ispitanika
kojima je učinjena fuzija taj broj iznosio 79,7 %. Također je zaključeno da umjetni disk Prestige ima
sposobnost očuvanja pokretljivosti operiranog segmenta u navedenom vremenskom razdoblju.
Nekoliko istraživanja proučavalo je rezultate ugradnje umjetnog vratnog diska Mobi-C81,103,143.
Provedeno je retrospektivno istraživanje na 65 pacijenata kojima je učinjena jednorazinska vratna
artroplastika, a praćeni su 36 mjeseci nakon operacije143. Objavljeno je da se prosječne vrijednosti
opsega pokreta vratne kralježnice i opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta nisu
značajno razlikovale od prijeoperacijskih vrijednosti. Beaurain i suradnici 24 mjeseca pratili su 76
pacijenata kojima je učinjena vratna artroplastika103. Prosječna vrijednost opsega pokreta
vertebrodinamičkog segmenta prije operacije iznosila je 9,9 stupnjeva (raspon 0 – 24 stupnja), a 24
mjeseca nakon operacije iznosila je 9 stupnjeva (raspon 0 – 24 stupnja). Na temelju navedenih
rezultata zaključeno je da je opseg pokreta vertebrodinamičkog segmenta nakon vratne artroplastikeočuvan. Guérin i suradnici proučavali su pojavnost heterotopnih osifikacija nakon vratne artroplastikekod 71 pacijenta81. Objavili su da je heterotopna osifikacija zabilježena na 27,7 % operiranih
segmenata, a također su objavili da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta povećala s prijeoperacijskih vrijednosti od 8,1 ± 4,2 stupnja na
poslijeoperacijskih 10,2 ± 5,7 stupnjeva.
Više istraživanja proučavalo je utjecaj ugradnje umjetnog vratnog diska ProDisc-C na opseg pokreta
vratne kralježnice127,144,145. Peng i suradnici su na 166 ispitanika istraživali utjecaj visineintervertebralnog diska na poslijeoperacijsku pokretljivost144. Objavili su da se prosječna vrijednost
opsega pokreta operiranog segmenta povećala s prijeoperacijskih 8,4 ± 0,7 stupnjeva na
poslijeoperacijskih 9,6 ± 0,84 stupnja. Također su zaključili da poslijeoperacijska visina diska između
5 mm i 7 mm ima najbolji utjecaj na opseg pokreta. U istraživanju u kojem je 50 ispitanika praćeno 10
godina nakon vratne artroplastike objavljeno je da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta smanjila s prijeoperacijske vrijednosti od 9 stupnjeva na vrijednost od
7,6 stupnjeva 5 godina nakon operacije, odnosno 7,7 stupnjeva 10 godina nakon operacije145. Nabhan isuradnici u svom istraživanju podijelili su 25 ispitanika s hernijom vratnog diska u skupinu kojoj jeučinjena vratna artroplastika i skupinu kojoj je učinjena prednja vratna diskektomija s fuzijom127.
Zaključili su da se 24 mjeseca nakon operacije opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta smanjio kod obiju skupina, ali da je smanjenje mnogo veće kod skupine kojoj je učinjena
prednja vratna diskektomija s fuzijom.

86

Heo i suradnici u svom istraživanju umjetnog vratnog diska Baguera®C izračunali su da je prosječna
vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta prijeoperacijski iznosila 9,1 ± 2,9
stupnjeva, a poslijeoperacijski 11,4 ± 2,7 stupnjeva, te su zaključili da je prosječna vrijednost opsega
pokreta očuvana nakon vratne artroplastike105.
U istraživanju vratnog diska SECURE-C Vaccaro i suradnici raspodijelili su 380 ispitanika u skupinu
kojoj je učinjena vratna artroplastika i skupinu kojoj je učinjena prednja vratna diskektomija sfuzijom107. Rezultati su pokazali da je prosječna vrijednost prijeoperacijskog opsega pokreta
vertebrodinamičkog segmenta u skupini bolesnika kojoj je učinjena vratna artroplastika iznosila 8,9
stupnjeva, dok je poslijeoperacijska vrijednost 24 mjeseca nakon operacije iznosila 9,7 stupnjeva. Na
temelju navedenih rezultata zaključeno je da je opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta očuvan nakon ugradnje umjetnog vratnog diska SECURE-C.
Računalna analiza kinematike umjetnog vratnog diska PCM pokazala je da navedeni disk nakon
ugradnje ima sposobnost očuvanja lordoze, visine intervertebralnog prostora i pokretljivosti
operiranog vertebrodinamičkog segmenta i susjednih segmenata53.
Coric i suradnici raspodijelili su 269 pacijenata u skupinu kojoj je učinjena ugradnja umjetnog vratnog
diska Kineflex|C i skupinu kojoj je učinjena prednja vratna diskektomija s fuzijom102. Ukupna stopa
uspješnosti kod skupine kojoj je učinjena artroplastika iznosila je 85 %, dok je kod druge skupine
iznosila 71 %. Prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta, kod
skupine pacijenata kojima je učinjena artroplastika prije operacije iznosila je 8,2 stupnja, 3 mjesecanakon operacije smanjila se na 7,2 stupnja, dok se 24 mjeseca nakon operacije značajno povećala te jeiznosila 9,8 stupnjeva. Prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta
kod skupine kojoj je učinjena fuzija značajno se smanjila 3 mjeseca nakon operacije te je takva ostala i
24 mjeseca nakon operacije.
U istraživanju provedenom na 32 pacijenta objavljeno je da se prosječna vrijednost opsega pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta značajno smanjila nakon ugradnje umjetnog vratnog diska
Discocerv te je prije operacije iznosila 10,2 stupnja, godinu dana nakon operacije 7,5 stupnjeva, advije godine nakon operacije 6,1 stupanj108.
Istraživanje provedeno na 45 ispitanika kojima je zbog jednorazinske bolesti vratnog diska ugrađen
umjetni vratni disk Rotaio, pokazalo je da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta povećala s prijeoperacijskih 6,3 ± 2,9 stupnjeva, na 8,6 ± 2,8 stupnjeva,
izmjerenih 24 mjeseca nakon operacije106.
U nekim istraživanjima korišteno je više različitih vrsta umjetnih vratnih intervertebralnih
diskova109,121,129,146–148. Lazaro i suradnici proučavali su utjecaj dizajna umjetnih diskova Bryan,
ProDisc-C i Synergy na kinematiku vratne kralježnice109. Ispitanici su bili podijeljeni u tri skupine,87ovisno o umjetnom disku koji je ugrađen prilikom operacije. Rezultati su pokazali da se prosječna
vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta kod skupine ispitanika kojima jeugrađen ProDisc-C značajno povećala s prijeoperacijskih 8 ± 4 stupnja na poslijeoperacijskih 10,7 ±5,5 stupnjeva. Kod drugih dviju skupina ispitanika opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta poslijeoperacijski je bio očuvan, ali ne i značajno povećan. Chang i suradnici uspoređivali su
skupinu bolesnika kojima su zbog jednorazinske ili dvorazinske posttraumatske hernije vratnog diskaugrađivani umjetni vratni diskovi ProDisc-C ili Prestige LP, sa skupinom bolesnika kojima jenapravljena prednja vratna diskektomija s fuzijom129. U rezultatima su objavili da je prosječna
vrijednost poslijeoperacijskog opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta kod prveskupine iznosila 6,2 ± 5 stupnjeva, dok je kod druge skupine iznosila 0,5 ± 0,4 stupnja te su zaključili
da je opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta očuvan nakon vratne artroplastike. Kangi suradnici proučavali su faktore koji utječu na opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta kod skupine od 41 pacijenta koji su bolovali od jednorazinske bolesti vratnog diska 146.
Prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta povećala se s
prijeoperacijskih 7,4 ± 3,2 stupnja na poslijeoperacijskih 10,4 ± 5,9 stupnjeva. Pronađena je značajna
korelacija između poslijeoperacijskog opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta i
povećanja visine intervertebralnog prostora. Chang i suradnici istraživali su opseg pokreta na 18
kadavera podijeljenih u tri skupine. Jednoj skupini učinjena je prednja vratna diskektomija s fuzijom,
dok su drugim dvjema skupinama ugrađeni vratni diskovi Bryan ili Prestige II121. Rezultati su pokazalida je opseg pokreta smanjen kod skupine kojoj je učinjena fuzija, dok je kod drugih dviju skupina
opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta povećan nakon ugradnje umjetnog vratnog
diska. U preglednom radu Mummanenija i suradnika uspoređivani su rezultati dvaju istraživanja, od
kojih su u jednom ugrađivani umjetni vratni diskovi Prestige, a u drugom Bryan124,147,148. Zaključeno je
da je operacijska tehnika ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska uspješna metoda liječenja
bolesnika s hernijom diska ili spondilozom i radikulopatijom te da je opseg pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta očuvan nakon operacije.
U posljednjih nekoliko godina istraživanja su opisala rezultate kliničke uporabe umjetnog vratnog
diska Discover, koji je ugrađivan pacijentima prilikom našeg istraživanja86,112,113,116–120. Prethodno
istraživanje provedeno u Klinici za neurokirurgiju Kliničkog bolničkog centra Zagreb pokazalo je daoperacijska tehnika ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska kod bolesnika koji boluju odjednorazinske bolesti vratnog diska nakon dvije godine praćenja pokazuje bolje kliničke rezultate uusporedbi s operacijskom tehnikom prednje vratne diskektomije s fuzijom119. Hou i suradnici
usporedbom operacijske tehnike vratne artroplastike i prednje vratne diskektomije s fuzijom zaključili
su da je nakon vratne artroplastike pokretljivost vratne kralježnice relativno dobro očuvana, uusporedbi sa stanjem nakon prednje vratne diskektomije s fuzijom116. Shangguan i suradnici u svom su
preglednom radu također uspoređivali dvije navedene operacijske tehnike, te su zaključili da je opseg

88pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta bolji nakon vratne artroplastike i da vratna
artroplastika zahtijeva kraće vrijeme operacije118. U nedavnom istraživanju, provedenom u Norveškoj,uspoređivani su klinički ishodi nakon vratne artroplastike i nakon prednje vratne diskektomije sfuzijom te je zaključeno da nema značajnih razlika u kliničkom ishodu između ovih dviju tehnika120. U
istom istraživanju zaključeno je da vratna artroplastika zahtijeva dulje vrijeme operacije te da je nakon
nje povećana stopa ponovnih operacija na operiranoj razini. Koller i suradnici istraživali su utjecaj
ugradnje umjetnog vratnog diska Discover na kinematiku vratne kralježnice na skupini od 19
bolesnika operiranih zbog jednorazinske hernije vratnog diska s radikulopatijom113. U rezultatima su
naveli da se prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice povećala s prijeoperacijskih 35,9 ±
15,7 stupnjeva (raspon 1 – 63 stupnja) na poslijeoperacijskih 45,4 ± 13,6 stupnjeva (raspon 22 – 65
stupnjeva). Prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta također se
povećala s prijeoperacijskih 5,9 ± 5,1 stupanj (raspon 0 – 18 stupnjeva) na poslijeoperacijskih 11,5 ±6,3 stupnjeva (raspon 3 – 26 stupnjeva). U istraživanju provedenom na 55 ispitanika kojima je zbog
jednorazinske bolesti vratnog intervertebralnog diska ugrađen umjetni disk Discover Li i suradnici
analizirali su faktore koji utječu na poslijeoperacijski opseg pokreta112. Prosječne vrijednosti opsega
pokreta vratne kralježnice i opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta prije operacije
iznosile su 38,4 ± 14,4 stupnja, odnosno 10,8 ± 5,3 stupnja, dok su dvije godine nakon operacije
iznosile 37,7 ± 12,3 stupnja, odnosno 8,4 ± 6,3 stupnja. Iz navedenog je zaključeno da su se obje
vrijednosti smanjile dvije godine nakon operacije, ali da se vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta statistički značajno smanjila, dok smanjenje opsega pokreta vratne
kralježnice nije bilo statistički značajno. U navedenom istraživanju pronađena je pozitivna korelacijaizmeđuposlijeoperacijskog

opsegapokreta

operiranog

vertebrodinamičkog

segmentai

prijeoperacijskog opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta. Du i suradnici proveli su
istraživanje na 25 bolesnika kojima je zbog hernije vratnog diska ili spondiloze učinjena vratna
artroplastika86. U rezultatima su objavili da se prosječna vrijednost opsega pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta statistički značajno povećala s prijeoperacijskih 6,63 ± 3,34 stupnja na
poslijeoperacijskih 9,64 ± 3,55 stupnjeva. Prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice
također se povećala s prijeoperacijskih 47,25 ± 12,35 stupnjeva na poslijeoperacijskih 51,22 ± 11,65
stupnjeva, ali navedeno povećanje nije bilo statistički značajno. Chen i suradnici u istraživanju
provedenom na 58 pacijenata zaključili su da se prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice
nakon vratne artroplastike povećala s prijeoperacijskih 44,2 ± 7,9 stupnjeva na poslijeoperacijskih 50,9
± 7,7 stupnjeva117. Opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta prosječno se povećao za 3
stupnja, odnosno 27 %.
Naše istraživanje biomehanike vratne kralježnice nakon ugradnje umjetnog vratnog diska Discoverpokazalo je da opseg pokreta vratne kralježnice i opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog
segmenta rastu nakon vratne artroplastike te godinu dana nakon operacije više ne postoji statistički

89značajna razlika između prosječne vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice ispitivane i kontrolne
skupine, a isto svojstvo je zadržano i dvije godine nakon operacije. Dvije godine nakon operacije nijezabilježen ni jedan slučaj heterotopne osifikacije, a također nisu zabilježeni ni znakovi bolesti
pridruženog segmenta kod skupine bolesnika kojima je učinjena ugradnja umjetnog vratnog diska
Discover.

90

7. ZAKLJUČAK

– Prosječna vrijednost opsega pokreta vratne kralježnice i prosječna vrijednost opsega pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta povećavaju se nakon ugradnje umjetnog vratnog
intervertebralnog diska.
– Do statistički značajnog povećanja opsega pokreta vratne kralježnice dolazi 12 mjeseci nakon
ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska, a navedeno povećanje vidljivo je i 24 mjesecanakon operacije.
– Do statistički značajnog povećanja opsega pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta dolazi
12 mjeseci nakon ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska, a navedeno povećanje vidljivo
je i 24 mjeseca nakon operacije.
– 12 mjeseci nakon ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska prosječna vrijednost opsega
pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine doseže razinu prosječne vrijednosti opsega pokreta
kontrolne zdrave skupine te se te dvije vrijednosti više statistički značajno ne razlikuju, a navedeno
svojstvo zadržava se i 24 mjeseca nakon operacije.
– Svim pripadnicima ispitivane skupine očuvana je vratna lordoza poslije operacije.
– Nije verificiran ni jedan slučaj heterotopne osifikacije dvije godine nakon operacije, a također ni kod
jednog ispitanika nisu zabilježeni znakovi bolesti pridruženog segmenta.
Iz navedenog je vidljivo da ugradnja umjetnog vratnog kralježničnog diska povećava opseg pokreta
vratne kralježnice kod operiranih bolesnika, uspoređujući radiološki izmjeren poslijeoperacijski opseg
pokreta vratne kralježnice s opsegom pokreta vratne kralježnice prije operacije, te se zaključuje da je
hipoteza doktorske disertacije potvrđena.

91

8. SAŽETAK

UVOD: U proteklim dvama desetljećima ugradnja umjetnog vratnog intervertebralnog diska postala jejedna od uobičajenih metoda liječenja jednorazinske hernije vratnog intervertebralnog diska. Ipak,
utjecaj ugradnje umjetnog diska na biomehaniku vratne kralježnice nije u potpunosti istražen.
CILJ: Cilj ovog istraživanja bio je istražiti utjecaj ugradnje umjetnog vratnog intervertebralnog diska
na biomehaniku vratnog dijela kralježnice uspoređivanjem poslijeoperacijskog opsega pokreta vratne
kralježnice

ispitivane

skupinesprijeoperacijskim

opsegompokretateuspoređivanjem

poslijeoperacijskog opsega pokreta vratne kralježnice ispitivane skupine s opsegom pokreta vratne
kralježnice kontrolne skupine ispitanika.
MATERIJAL I METODE: U istraživanju je sudjelovalo 50 ispitanika. Ispitivanu skupinu činilo je 25
ispitanika kojima je, zbog jednorazinske hernije vratnog diska, ugrađen umjetni vratni disk Discover.
Kontrolnu skupinu činilo je 25 zdravih ispitanika. Svim pripadnicima ispitivane skupine učinjene su
statičke i dinamičke radiografske snimke vratne kralježnice prije operacije, te 3, 6, 12 i 24 mjesecanakon operacije. Pripadnicima kontrolne skupine učinjene su dinamičke radiografske snimke.
Pripadnicima ispitivane skupine određeni su opsezi pokreta vratne kralježnice i opsezi pokreta
operiranog vertebrodinamičkog segmenta na svim snimljenim radiogramima, dok je pripadnicima
kontrolne skupine određen opseg pokreta vratne kralježnice. Opseg pokreta vratne kralježnice određen
je zbrajanjem vrijednosti Cobbova kuta vratne kralježnice pri maksimalnoj fleksiji i maksimalnoj
ekstenziji vratne kralježnice, dok je opseg pokreta operiranog vertebrodinamičkog segmenta određen
zbrajanjem vrijednosti Cobbova kuta operiranog vertebrodinamičkog segmenta pri maksimalnoj
fleksiji i ekstenziji vratne kralježnice.
REZULTATI: Naše istraživanje biomehanike vratne kralježnice nakon ugradnje umjetnog vratnog
diska Discover pokazalo je da opseg pokreta vratne kralježnice i opseg pokreta operiranog
vertebrodinamičkog segmenta rastu nakon vratne artroplastike te godinu dana nakon operacije više nepostoji statistički značajna razlika između prosječne vrijednosti opsega pokreta vratne kralježnice
ispitivane i kontrolne skupine, a isto svojstvo zadržano je i dvije godine nakon operacije. Dvije godine
nakon operacije nije zabilježen ni jedan slučaj heterotopne osifikacije niti znakovi bolesti pridruženog
segmenta kod skupine bolesnika kojima je učinjena ugradnja umjetnog vratnog diska Discover.

92

9. SUMMARY

Ivan Domazet. INFLUENCE OF IMPLEMENTING THE ARTIFICIAL CERVICALINTERVERTEBRAL DISC ON THE BIOMECHANICS OF THE CERVICAL SPINE. 2019.
INTRODUCTION: Over the past two decades, cervical disc arthroplasty has become one of the mostcommon methods of treating one-segmental cervical disc herniation. However, the impact of discarthroplasty on the biomechanics of the cervical spine hasn’t been fully explored yet.
AIM: The objective of this study was to investigate the effect of cervical disc arthroplasty on thebiomechanics of the cervical spine by comparing the postoperative range of motion of the cervicalspine in a cohort that underwent cervical arthroplasty with the preoperative range of motion, and bycomparing the postoperative range of motion of the cervical spine in the cohort that had cervicalarthroplasty with the range of motion of the cervical spine in the control group.
MATERIAL AND METHODS: 50 respondents took part in the research. The cohort consisted of 25
respondents who had their cervical disc replaced with the Discover, an artificial disc device, due to
one-segmental cervical disc herniation. The control group consisted of 25 healthy respondents. All
members of the cohort had their static and dynamic cervical radiographs taken before the surgery, and3, 6, 12, and 24 months after the surgery. Members of the control group had their dynamic cervicalradiographs taken. Range of motion of the cervical spine, and the range of motion of the operatedfunctional spinal unit was determined by all radiograms in the cohort that underwent cervicalarthroplasty, while the range of motion of the cervical spine was determined in the control group. The
range of motion of the cervical spine was determined by adding the value of the Cobb angle of thecervical spine in maximum flexion and extension, whereas the range of motion of the operatedfunctional spinal unit was determined by adding the value of the Cobb angle of the operated functional
spinal unit in maximum flexion and extension.
RESULTS: Our cervical biomechanical research has shown that the range of motion of the cervicalspine and the range of motion of the operated functional spinal unit increase after the Discoverartificial cervical disc arthroplasty, and that one year after surgery there is no statistically significant
difference between the average value of the range of motion of the cervical spine in the cohort and thecontrol group. In addition, the research has shown that the same properties are retained two years after
surgery. No cases of heterotopic ossification or signs of adjacent segment disease were found in thegroup of patients who underwent the Discover artificial cervical disc arthroplasty at two years postsurgery.

9310. LITERATURA

1. Baaj A. Handbook of spine surgery. New York: Thieme; 2012. Str. 9 – 20.
2. Krmpotić-Nemanić J, Marušić A. Anatomija čovjeka. Zagreb: Medicinska naklada; 2004. Str. 43 –585.
3. Platzer W, Kahle W, Leonhardt H, Vinter I, Jalšovec D, Spitzer G, i sur. Priručni anatomski atlas,prvi svezak. Zagreb: Medicinska naklada; 2003. Str. 36 – 362.
4. Fritsch H, Kühnel W. Priručni anatomski atlas, drugi svezak. Zagreb: Medicinska naklada; 2012.
Str. 44 – 78.
5. Kahle W. Priručni anatomski atlas, treći svezak. Zagreb: Medicinska Naklada; 2011. Str. 48 – 272.
6. Greenberg M, Abel N. Handbook of neurosurgery. Tampa, Fla: Greenberg Graphics; 2010. Str. 99 –102.
7. Galbusera F, van Rijsbergen M, Ito K, Huyghe JM, Brayda-Bruno M, Wilke HJ. Ageing anddegenerative changes of the intervertebral disc and their impact on spinal flexibility. Eur Spine J.
2014; 23 (Suppl 3): 324 – 332.
8. Kadow T, Sowa G, Vo N, Kang JD. Molecular basis of intervertebral disc degeneration andherniations: What are the important translational questions. Clin Orthop Relat Res. 2015; 473: 1903 –1912.
9. Setton LA, Chen J. Cell mechanics and mechanobiology in the intervertebral disc. Spine. 2004;
29(23): 2710 – 2723.
10. Setton LA, Chen J. Mechanobiology of the intervertebral disc and relevence to disc degeneration. J
Bone Joint surg Am. 2006; 88 (Suppl 2): 52 – 57.
11. Bogduk N, Mercer S. Biomechanics of the cervical spine. I: Normal kinematics. Clin
Biomech(Bristol, Avon). 2000; 15 (9): 633 – 648.
12. Smucker JD, Sasso RC. Cervical spine arthroplasty: Kinematics of cervical arthroplasty. Tech
Orthop. 2010; 25: 97 – 107.
13. Ball J, Meijers KAE. On cervical Mobility. Ann. Rheum. Dis. 1964; 23 (6): 429 – 438.
14. Gore D. Roentgenographic findings in the cervical spine in asymptomatic persons. Spine. 2001; 26(22): 2463 – 2466.

9415. Yukawa Y, Kato F, Suda K, Yamagata M, Ueta T. Age-related changes in osseous anatomy,alignment, and range of motion of the cervical spine. Part I: Radiographic dana from over 1,200
asymptomatic subjects. Eur Spine J. 2012; 21: 1492 – 1498.
16. Machino M, Yukawa Y, Imagama S, Ito K, Katayama Y, Matsumoto T, Inoue T, Ouchida J,
Tomita K, ishiguro N, Kato F. Age-related and degenerative changes in the osseous anatomy,alignment and range of motion of the cervical spine. Spine. 2016; 41 (6): 476 – 482.
17. Hardacker JW, Shuford RF, Capicotto PN, Pryor PW. Radiographic standing cervical segmentalalignment in adult volunteers without neck symptoms. Spine. 1997; 22 (13): 1472 – 1480.
18. Dvorak J, Panjabi MM, Novotny JE, Antinnes JA. In vivo flexion/extension of the normal cervicalspine. J Orthop Res. 1991; 9 (6): 828 – 834.
19. Reitman CA, Mauro KM, Nguyen L, Ziegler JM, Hipp JA. Intervertebral motion between flexionand extension in asymptomatic individuals. Spine. 2004; 29 (24): 2832 – 2843.
20. Swinkels RA, Swinkels-Meewisse IE. Normal values for cervical range of motion. Spine. 2014; 39(5): 362 – 367.
21. Feipel V, Rondelet B, Le Pallec J, Rooze M. Normal global motion of the cervical spine: anelectrogoniometric study. Clin Biomech(Bristol, Avon). 1999; 14 (7): 462 – 470.
22. Bible JE, Biswas D, Miller CP, Whang PG, Grauer JN. Normal functional range of motion of thecervical spine during 15 activities of daily living. J Spinal Disord Tech. 2010; 23: 15 – 21.
23. Galbusera F, Bellini CM, Brayda-Bruno M, Fornari M. Biomechanical studies on cervical total
disc arthroplasty: A literature review. Clin Biomech (Bristol, Avon). 2008; 23 (9): 1095 – 1104.
24. Lind B, Sihlbom H, Nordwall A, Malchau H. Normal ranges of motion of the cervical spine. Arch
Phys Med Rehabil. 1988; 70: 692 – 695.
25. Dvorak J, Froehlich D, Penning L, Baumgartner H, Panjabi MM. Functional radiographic
diagnosis of the cervical spine: flexion/extension. Spine. 1988; 13: 748 – 755.
26. Swartz EE, Floyd RT, Cendoma M. Cervical spine functional anatomy and the biomechanics of
injury due to compressive loading. J Athl Train. 2005; 40 (3): 155 – 161.
27. Tan LA, Riew KD, Traynelis VC. Cervical spine deformity-Part 1: Biomechanics, radiographic
parameters, and classification. Neurosurgery. 2017; 81 (2): 197 – 203.
28. White AA 3rd, Johnson RM, Panjabi MM, Southwick WO. Biomechanical analysis of clinicalstability in the cervical spine. Clin Orthop Relat Res. 1975; 109: 85 – 96.

9529. Todd AG. Cervical spine: degenerative conditions. Curr Rev Musculoskelet Med. 2011; 4: 168 –174.
30. Abbed KM, Coumans JV. Cervical radiculopathy: Pathophysiology, presentation, and clinicalevaluation. Neurosurgery. 2007; 60 (1 Supp1 1): S28 – 34.
31. Baptiste DC, Fehlings MG. Pathophysiology of cervical myelopathy. Spine J. 2006; 6 (6Suppl):190S – 197S.
32. Nouri A, Tetreault L, Singh A, Karadimas SK, Fehlings MG. Degenerative cervical myelopathy:
Epidemiology, genetics and pathogenesis. Spine. 2015; 40 (12): E675 – E693.
33. Law MD Jr, Bernhardt M, White AA 3rd. Cervical spondylotic myelopathy: A review of surgicalindications and decision making. Yale J Biol Med. 1993; 66 (3): 165 – 177.
34. Ito K, Creemers L. Mechanism of intervertebral disk degeneration/injury and pain: A review.
Global Spine J. 2013; 3 (3): 145 – 152.
35. Gore DR, Sepic SB, Gardner GM, Murray MP. Neck pain: a long-term follow-up of 205 patients.
Spine. 1987; 12 (1): 1 – 5.
36. Malanga GA. The diagnosis and treatment of cervical radiculopathy. Med Sci Sports Exerc. 1997;
29 (Suppl 7): S236 – S245.
37. Fardon DF, Milette PC. Nomenclature and classification of lumbar disc pathology.
Recommendations of the combined task forces of the North American Spine society, American
Society of Spine Radiology, and American Society of Neuroradiology. Spine. 2001; 26 (5): E93 –E113.
38. Stookey B. Comparison of the spinal cord due ventral extradural cervical chondromas. Arch
Neurol Psychiatry. 1928; 20: 275 – 291.
39. Henderson CM, Hennessy RG, Shuey HM Jr, Shackelford EG: Posterior-lateral foraminotomy as
an exclusive operative technique for cervical radiculopathy: A review of 846 consecutively operated
cases. Neurosurgery. 1983; 13: 504 – 512.
40. Smith GW, Robinson RA. The treatment of certain cervical spine disorders by anterior removal of
the intervertebral disk and intervertebral fusion. J Bone Joint Surg. 1958; 40A: 607 – 624.
41. Cloward RB. The anterior approach for removal of ruptured cervical disks. J Neurosurg. 1958; 15:602 – 617.

96

42. Gore DR, Sepic SB. Anterior discectomy and fusion for painful cervical disc disease: A report of
50 patients with an average follow-up of 21 years. Spine. 1998; 23 (19): 2047 – 2051.
43. Jacobs B, Krueger EG, Leivy DM. Cervical spondylosis with radiculopathy. Results of anterior
discectomy. JAMA. 1970; 211 (13): 2135 – 2139.
44. Lunsford LD, Bissonette DJ, Jannetta PJ, Sheptak PE, Zorub DS. Anterior surgery for cervicaldisease. Part 1: Treatment of lateral cervical disc herniation in 253 cases. J Neurosurg. 1980; 53 (1): 1– 11.
45. Connolly ES, Seymour RJ, Adams JE: Clinical evaluation of anterior cervical fusion fordegenerative cervical disc disease. J Neurosurg. 1965; 23: 431 – 437.
46. Robinson RA, Walker AE, Ferlic DS, Wiecking DK. The results of anterior interbody fusion of thecervical spine. J Bone Joint Surg (Am). 1962; 44: 1569 – 1587.
47. Clements DH, O’Leary PF. Anterior cervical discectomy and fusion. Spine. 1990; 15 (10): 1023 –1025.
48. Gore DR, Sepic SB. Anterior cervical fusion for degenerated or protruded discs. A review of one
hundred forty-six patients. Spine. 1984; 9 (7): 667 – 671.
49. Bose B. Anterior cervical fusion using Caspar plating: analysis of results and review of theliterature. Surg Neurol. 1998; 49 (1): 25 – 31.
50. Bailey RW, Badgley MD. Stabilization of the cervical spine by anterior fusion. J Bone Joint Surg.
1968; 42A: 565 – 594.
51. Dunsker SB. Anterior cervical discectomy with and without fusion. Clin Neurosurg. 1977; 24: 516– 521.
52. Robertson JT. Anterior removal of cervical disc without fusion. Clin Neurosurg. 1973; 20: 259 –261.
53. Park DK, Lin EL, Phillips FM. Index and adjacent level kinematics after cervical disc replacement
and anterior fusion. Spine. 2011; 36(9): 721 – 730.
54. Maiman DJ, Kumaresan S, Yoganandan N, Pintar FA. Biomechanical effect of anterior cervicalspine fusion on adjacent segments. Biomed Mater Eng. 1999; 9 (1): 27 – 38.
55. Matsunaga S, Kabayama S, Yamamoto T, Yone K, Sakou T, Nakanishi K. Strain on intervertebral
discs after anterior cervical decompression and fusion. Spine. 1999; 24 (7): 670 – 675.

97

56. Hilibrand AS, Carlson GD, Palumbo MA, Jones PK, Bohlman HH. Radiculopathy and myelopathy
at segments adjacent to the site of a previous anterior cervical arthrodesis. J Bone Joint Surg Am.
1999; 81 (4): 519 – 528.
57. Hilibrand AS, Yoo JU, Carlson GD, Bohlman HH. The success of anterior cervical arthrodesis
adjacent to a previous fusion. Spine. 1997; 22 (14): 1574 – 1579.
58. Ishihara H, Kanamori M, Kawaguchi Y, Nakamura H, Kimura T. Adjacent segment disease after
anterior cervical interbody fusion. Spine J. 2004; 4 (6): 624 – 628.
59. Goffin J, Geusens E, Vantomme N, Quintens E, Waerzeggers Y, Depreitere B, Van Calenbergh F,
van Loon J. Long-term follow-up after interbody fusion of the cervical spine. J Spinal Disord Tech.
2004; 17 (2): 79 – 85.
60. Katsuura A, Hukuda S, Saruhashi Y, Mori K. Kyphotic malalignment after anterior cervical fusion
is one of the factors promoting the degenerative process in adjacent intervertebral levels. Eur Spine J.
2001; 10 (4): 320 – 324.
61. Lee SE, Jahng TA, Kim HJ. Correlation between cervical lordosis and adjacent segment pathology
after anterior cervical spinal surgery. Eur Spine J. 2015; 24 (12): 2899 – 2909.
62. Eck JC, Humphreys SC, Lim TH, Jeong ST, Kim JG, Hodges SD, An HS. Biomechanical study on
the effect of cervical spine fusion on adjacent-level intradiscal pressure and segmental motion. Spine.
2002; 27 (22): 2431 – 2434.
63. Baron EM, Soliman AM, Gaughan JP, Simpson L, Young WF. Dysphagia, hoarseness, andunilateral true vocal fold motion impairment following anterior cervical diskectomy and fusion. Ann
Otol Rhinol Laryngol. 2003; 112 (11): 921 – 926.
64. Morpeth JF, Williams MF. Vocal fold paralysis after anterior cervical diskectomy and fusion.
Laryngoscope. 2000; 110 (1): 43 – 46.
65. McAfee PC. The indications for lumbar and cervical disc replacement. Spine J. 2004; 4 (6 Suppl):
177S – 181S.
66. Auerbach JD, Jones KJ, Fras CI, Balderston JR, Rushton SA, Chin KR. The prevalence ofindications and contraindications to cervical total disc replacement. Spine J. 2008; 8 (5): 711 – 716.
67. Moatz B, Tortolani PJ. Cervical disc arthroplasty: Pros and cons. Surg Neurol Int. 2012; 3 (Suppl
3): S216 – S224.
68. Phillips FM, Garfin SR. Cervical disc replacement. Spine. 2005; 30 (17 Suppl). S27 – S33.

98

69. Traynelis VC. The Prestige cervical disc replacement. Spine J. 2004; 4 (6 Suppl): 310S – 314S.
70. Chang UK, Kim DH, Lee MC, Willenberg R, Kim SH, Lim J. Changes in adjacent-level discpressure and facet joint force after cervical arthroplasty compared with cervical discectomy andfusion. J Neurosurg Spine. 2007; 7: 33 – 39.
71. Aghayev E, Bärlocher C, Sgier F, Hasdemir M, Steinsiepe KF, Wernli F, Porchet F, Hausmann O,
Ramadan A, Maestretti G, Ebling U, Neukamp M, Röder C. Five-year results of cervical disc
prostheses in the SWISSspine registry. Eur Spine J. 2013; 22 : 1723 – 1730.
72. Skeppholm M, Lindgren L, Henriques T, Vavruch L, Löfgren H, Olerud C. The Discover artificial
disc replacement versus fusion in cervical radiculopathy – a randomized controlled outcome trial with
2-year follow-up. Spine J. 2015; 15 (6): 1284 – 1294.
73. Pickett GE, Sekhon LHS, Sears WR, Duggal N. Complications with cervical arthroplasty. J
Neurosurg Spine. 2006; 4: 98 – 105.
74. Kong L, Ma Q, Meng F, Cao J, Yu K, Shen Y. The prevalence of heterotopic ossification among
patients after cervical artificial disc replacement. Medicine (Baltimore). 2017; 96 (24): e7163. Doi:
10.1097/MD.0000000000007163.
75. Tu TH, Wu JC, Huang WC, Chang HK, Ko CC, Fay LY, Wu CL, Cheng H. Postoperative
nonsteroidal antiinflammatory drugs and the prevention of heterotopic ossification after cervicalarthroplasty; analysis using CT and a minimum 2-year follow-up. J Neurosurg Spine. 2015; 22: 447 –453.
76. Parkinson JF, Sekhon LH. Cervical arthroplasty complicated by delayed spontaneous fusion. Case
report. J Neurosurg Spine. 2005; 2 (3): 377 – 380.
77. McAfee PC, Cunningham BW, Devine J, Williams E, Yu-Yahiro J. Classification of heterotopic
ossification (HO) in artificial disk replacement. J Spinal Disord Tech. 2003; 16 (4) : 384 – 389.
78. Lee JH, Jung TG, Kim HS, Jang JS, Lee SH. Analysis of the incidence and clinical effect of theheterotopic ossification in a single-level cervical artificial disc replacement. Spine J. 2010; 10 (8): 676– 682.
79. Porchet FM, Metcalf NH. Clinical outcomes with the Prestige II cervical disc: preliminary resultsfrom a prospective randomized clinical trial. Neurosurg Focus. 2004; 17: E6.
80. Suchomel P, Jurák L, Beneš V 3rd, Brabec R, Bradáč O, Elgawhary S. Clinical results anddevelopment of heterotopic ossification in total cervical disc replacement during a 4-year follow-up.
Eur Spine J. 2010; 19: 307 – 315.

99

81. Guérin P, Bourghli A, Meyrat R, Luc S, Gille O, Vital JM. Heterotopic ossification after cervicaldisc replacement: Clinical significance and radiographic analysis. A prospective study. Acta Orthop
Belg. 2012; 78 (1): 80 – 86.
82. Yi S, Kim KN, Yang MS, Yang JW, Kim H, Ha Y, Yoon DH, Shin HC. Difference in occurrenceof heterotopic ossification according to prosthesis type in the cervical aritficial disc replacement.
Spine. 2010; 36 (16): 1556 – 1561.
83. Leung C, Casey AT, Goffin J, Kehr P, Liebig K, Lind B, Logroscino C, Pointillart V. Clinicalsignificance of heterotopic ossification in cervical disc replacement: A prospective multicenter clinical
trial. Neurosurgery. 2005; 57 (4): 759 – 763.
84. Maida G, Gennaro P, Marcati E. Heterotopic ossification in the cervical total disc replacementwith Discover prostheses: a retrospective 5-year follow-up study. J Spine. 2014; 3: 194.
85. Mehren C, Suchomel P, Grochulla F, Barsa P, Sourkova P, Hradil J, Korge A, Mayer HM.
Heterotopic ossification in total cervical artificial disc replacement. Spine. 2006; 31 (24): 2802 – 2806.
86. Du J, Li M, Liu H, Meng H, He Q, Luo Z. Early follow-up outcomes after treatment ofdegenerative disc disease with the discover cervical disc prosthesis. Spine J. 2011; 11 (4): 281 – 289.
87. Baaj AA, Uribe JS, Vale FL, Preul MC, Crawford NR. History of cervical disc arthroplasty.
Neurosurg Focus. 2009; 27 (3): E10.
88. Le H, Thongtrangan I, Kim DH. Historical review of cervical arthroplasty. Neurosurg Focus 2004;
17 (3): E1.
89. Basho R, Hood KA. Cervical total disc arthroplasty. Global Spine J. 2012; 2 (2): 105 – 108.
90. Sohaib HZ, Wellington HK. Cervical disc arthroplasty. Contemporary Spine Surgery. 2014; 15(11): 1 – 8.
91. Fernström U. Arthroplasty with intercorporal endoprothesis in herniated disc and in painful disc.
Acta Chir Scand Suppl. 1966; 357: 154 – 159.
92. Wigfield CC, Gill SS, Nelson RJ, Metcalf NH, Robertson JT. The new Frenchay artificial cervicaljoint: results from a two-year pilot study. Spine. 2002; 27 (22): 2446 – 2452.
93. Leven D, Meaike J, Radcliff K, Qureshi S. Cervical disc replacement surgery: indications,
technique, and technical pearls. Curr Rev Musculoskelet Med. 2017; 10: 160 – 169.
94. Anderson PA, Sasso RC, Rouleau JP, Carlson CS, Goffin J. The Bryan cervical disc: wear
properties and early clinical results. Spine J. 2004; 4 (6 Suppl): 303S – 309S.

100

95. Goffin J, Casey A, Kehr P, Liebig K, Lind B, Logroscino C, Pointillart V, Van Calenbergh F, vanLoon J. Preliminary clinical experience with the Bryan cervical disc prosthesis. Neurosurgery. 2002;
51 (3): 840 – 847.
96. Goffin J, Van Calenbergh F, van Loon J, Casey A, Kehr P, Liebig K, Lind B, Logroscino C,
Sgrambiglia R, Pointillart V. Intermediate follow-up after treatment of degenerative disc disease with
the Bryan cervical disc prosthesis: Single-level and bi-level. Spine. 2003; 28 (24): 2673 –2678.
97. Lehman RA Jr, Bevevino AJ, Brewer DD, Skelly AC, Anderson PA. A systematic review ofcervical artificial disc replacement wear characteristics and durability. Evid Based Spine Care J. 2012;
3 (Suppl 1): 31 – 38.
98. Anderson PA, Rouleau JP, Bryan VE, Carlson CS. Wear analysis of the Bryan cervical disc
prosthesis. Spine. 2003; 28 (20S): S186 – S194.
99. Chin KR, Pencle FJR, Seale JA, Pencle FK. Clinical outcomes of outpatient cervical total discreplacement compared with outpatient anterior cervical discectomy and fusion. Spine. 2017; 42 (10):E567 – E574.
100. Burkus JK, Traynelis VC, Haid RW Jr, Mummaneni PV. Clinical and radiographic analysis of an
artificial cervical disc: 7-year follow-up from the Prestige prospective randomized controlled clinical
trial. J Neurosurg Spine. 2014; 21: 516 – 528.
101. Oliveira L, Coutinho E, Marchi L, Abdala N, Pimenta L. Cervical facet degeneration after total
disc replacement: 280 levels in 162 patients – 5 year follow-up. Neurosurg Q. 2011; 21: 17 – 21.
102. Coric D, Nunley PD, Guyer RD, Musante D, Carmody CN, Gordon CR, Lauryssen C, Ohnmeiss
DD, Boltes MO. Prospective, randomized, multicenter study of cervical arthroplasty: 269 patientsfrom the Kineflex|C artificial disc investigational device exemption with a minimum 2-year follow-up.
J Neurosurg Spine. 2011; 15: 348 – 358.
103. Beaurain J, Bernard P, Dufour T, Fuentes JM, Hovorka I, Huppert J, Steib JP, Vital JM, Aubourg
L, Vila T. Intermediate clinical and radiological results of cervical TDR (Mobi-C®) with up to 2 years
of follow-up. Eur Spine J. 2009; 18: 841 – 850.
104. Fransen P, Pointillart V. Arthroplasty with the Baguera®C cervical disc prosthesis: A review ofthe scientific background, clinical and radiographic evidences. J Spine Neurosurg. 2016; 5: 6.
105. Heo DH, Lee DC, Oh JY, Park CK. Bone loss of vertebral bodies at the operative segment after
cervical arthroplasty: a potential complication?. Neurosurg Focus. 2017; 42 (2): E7.

101

106. Obernauer J, Landscheidt J, Hartmann S, Schubert GA, Thomé C, Lumenta C. Cervicalarthroplasty with ROTAIO® cervical disc prosthesis: first clinical and radiographic outcome analysis
in a multicenter prospective trial. BMC Musculoskelet Disord. 2016; 17: 11.
107. Vaccaro A, Beutler W, Peppelman W, Marzluff JM, Highsmith J, Mugglin A, DeMuth G,
Gudipally M, Baker KJ. Clinical outcomes with selectively constrained SECURE-C cervical discarthroplasty. Spine. 2013; 38 (26): 2227 – 2239.
108. Barrey C, Champain S, Campana S, Ramadan A, Perrin G, Skalli W. Sagittal alignment andkinematics at instrumented and adjacent levels after total disc replacement in the cervical spine. Eur
Spine J. 2012; 21: 1648 – 1659.
109. Lazaro BC, Yucesoy K, Yuksel KZ, Kowalczyk I, Rabin D, Fink M, Duggal N. Effect ofarthroplasty design on cervical spine kinematics: analysis of the Bryan disc, ProDisc-C and Synergy
disc. Neuorusrg Focus. 2010; 28 (6): E6.
110. Yucesoy K, Yuksel KZ, Altun I, Yiksel M, Kalemci O. Can cervical arthroplasty impactalignment? A comparison of the Synergy disc with cervical fusion. J Spine. 2017; 6 (6): 400.
111. Skeppholm M, Svedmark P, Noz ME, Maguire GQ, Olivecrona H, Olerud C. Evaluation ofmobility and stability in the Discover artificial disc: an in vivo motion study using high-accuracy 3D
CT data. J Neurosurg Spine. 2015; 23 (3): 383 – 389.
112. Li J, Liang L, Ye XF, Qi M, Chen HJ, Yuan W. Cervical arthroplasty with Discover prosthesis:
clinical outcomes and analysis of factors that may influence postoperative range of motion. Eur Spine
J. 2013; 22 (10): 2303 – 2309.
113. Koller H, Meier O, Zenner J, Mayer M, Hitzl W. In vivo analysis of cervical kinematics after
implantation of a minimally constrained cervical artificial disc replacement. Eur Spine J. 2013; 22:
747 – 758.
114. DISCOVER Cervical Arthroplasty Disc Replacement System. Manufactured and distributed by
Depuy Synthes [Slika s interneta]. 2013 May 16. [pristupljeno 19. 4. 2018.]. Dostupno na:
http://www.whichmedicaldevice.com/by-manufacturer/234/626/discover-cervical-arthroplasty-discreplacement-system.
115. Greiner-Perth R, Allam Y, Silbermann J, Simank HG. [First experience and preliminary clinicalresults with the cervical replacement DISCOVER]. Z Orthop Unfall. 2009; 147 (5): 582 – 587.

102

116. Hou Y, Liu Y, Yuan W, Wang X, Chen H, Yang L, Zhang Y. Cervical kinematics andradiological changes after Discover artificial disc replacement versus fusion. Spine J. 2014; 14 (6):867 – 877.
117. Chen Y, Yuan W, Wu X, Chen H, Wang X, Yang L, He H, Liu Y, Tsai N, Peng Y, Gu S, Sun Q.
The effect of range of motion after single-level Discover cervical artificial disk replacement. J Spinal
Disord Tech. 2013; 26 (5): E158 – E162.
118. Shangguan L, Ning GZ, Tang Y, Wang Z, Luo ZJ, Zhou Y. Discover cervical disc arthroplasty
versus anterior cervical discectomy and fusion in symptomatic cervical disc diseases: A meta-analysis.
PloS One [Internet]. 2017 Mar 30 [pristupljeno 19. 4. 2018.]; 12 (3): e0174822. Dostupno na:
www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC5373642/pdf/pone.0174822.pdf.
119. Rožanković M, Marasanov SM, Vukić M. Cervical disk replacement with Discover versus fusion
in a single-level cervical disk disease: A prospective single-center randomized trial with a minimum 2year follow-up. Clin Spine Surg. 2017; 30 (5): E515 – E522.
120. Sundseth J, Oddrun AF, Kolstad F, Johnsen LG, Pripp AH, Andresen H, Myrseth E, Müller K,
Nygaard Ø, Zwart JA; NORCAT study group. The Norwegian cervical arthroplasty trial (NORCAT):
2-year clinical outcome after single-level cervical arthroplasty versus fusion – a prospective, singleblinded, randomized controlled multicenter study. Eur Spine J. 2017; 26: 1225 – 1235.
121. Chang UK, Kim DH, Lee MC, Willenberg R, Kim SH, Lim J. Range of motion change after
cervical arthroplasty with ProDisc-C and Prestige artificial discs compared with anterior cervicaldiscectomy and fusion. J Neurosurg Spine. 2007; 7: 40 – 46.
122. Coric D, Finger F, Boltes P. Prospective randomized controlled study of the Bryan cervical disc:early clinical results from a single investigational site. J Neurosurg Spine. 2006; 4 (1): 31 – 35.
123. Heller JG, Sasso RC, Papadopoulos SN, Anderson PA, Fessler RG, Hacker RJ, Coric D, Cauthen
JC, Riew DK. Comparison of Bryan cervical disc arthroplasty with anterior cervical decompression
and fusion. Spine. 2009; 34 (2): 101 – 107.
124. Mummaneni PV, Amin BY, Wu JC, Brodt ED, Dettori JR, Sasso RC. Cervical artificial discreplacement versus fusion in the cervical spine: a systematic review comparing long-term follow-up
results from two FDA trials. Evid Based Spine Care J. 2012; 3 (Suppl 1): 59 – 66.
125. Sasso RC, Best NM, Metcalf NH, Anderson PA. Motion analysis of Bryan cervical discarthroplasty versus anterior discectomy and fusion: Results from a prospective, randomized,
multicenter, clinical trial. J Spinal Disord Tech. 2008; 21 (6): 393 – 399.

103

126. Sasso RC, Smucker JD, Hacker RJ, Heller JG. Artificial disc versus fusion: A prospective
randomized study with 2-year follow-up on 99 patients. Spine. 2007; 32 (26): 2933 – 2942.
127. Nabhan A, Ahlhelm F, Pitzen T, Steudel WI, Jung J, Shariat K, Steimer O, Bachelier F, Pape D.
Disc replacement using ProDisc-C versus fusion: A prospective randomized and controlled
radiographic and clinical study. Eur Spine J. 2007; 16: 423 – 430.
128. Karabag H, Cakmak E, Celik B, Iplikcioglu AC, Soran AF. Arthroplasty versus fusion for singlelevel cervical disc disease. J Park Med Assoc. 2014; 64 (12): 1348 – 1351.
129. Chang HK, Huang WC, Wu Jc, Tu TH, Fay Ly, Chang Py, Wu CL, Chang HC, Chen YC, Cheng
H. Cervical arthroplasty for traumatic disc herniation: An age- and sex-matched comparison withanterior cervical discectomy and fusion. BMC Musculoskelet Disord. 2015; 16: 228.
130. Riew DK, Buchowski JM, Sasso R, Zdeblick T, Metcalf NH, Anderson Pa. Cervical discarthroplasty compared with arthrodesis for the treatment of myelopathy. J Bone Joint Surg Am. 2008;
90 (11): 2354 – 2364.
131. Heidecke V, Burkert W, Brucke M, Rainov NG. Intervertebral disc replacement for cervicaldegenerative disease – clinical results and functional outcome at two years in patients implanted with
the Bryan® cervical disc prosthesis. Acta Neurochir (Wien). 2008; 150 (5): 453 – 459.
132. Bryan VE Jr. Cervical motion segment replacement. Eur Spine J. 2002; 11 (Suppl 2): S92 – S97.
133. Duggal N, Pickett GE, Mitsis DK, Keller JL. Early clinical and biomechanical results following
cervical arthroplasty. Neurosurg Focus. 2004; 17 (3): E9134. Pickett GE, Mitsis DK, Sekhon LH, Sears W, Duggal N. Effects of a cervical disc prosthesis on
segmental and cervical spine alignment. Neurosurg Focus. 2004; 17 (3): E5.
135. Pickett GE, Rouleau JP, Duggal N. Kinematic analysis of the cervical spine following
implantation of an artificial cervical disc. Spine. 2005; 30 (17): 1949 – 1954.
136. Kim HK, Kim MH, Cho DS, Kim SH. Surgical outcome of cervical arthroplasty using Bryan ®. J
Korean Neurosurg Soc. 2009; 46: 532 – 537.
137. Yoon DH, Yi S, Shin HC, Kim KN, Kim SH. Clinical and radiological results following cervicalarthroplasty. Acta Neurochir (Wien). 2006; 148: 943 – 950.
138. Dejaegher J, Walraevens J, van Loon J, Val Calenbergh F, Demaerel P, Goffin J. 10-year followup after implantation of the Bryan cervical disc prosthesis. Eur Spine J. 2017; 26: 1191 – 1198.

104139. Quan GM, Vital JM, Hansen S, Pointillart V. Eight-year clinical and radiological follow-up of the
Bryan cervical disc arthroplasty. Spine. 2011; 36 (8): 639 – 646.
140. Kim SW, Paik SH, Castro PA, Baek SW, Shin DJ, Kwak YH, Ju YS. Analysis of factors that
may influence range of motion after cervical disc arthroplasty. Spine J. 2010; 10 (8): 683 –688.
141. Chang HK, Chang CC, Tu TH, Wu JC, Huang WC, Fay LY, Chang PY, Wu CL, Cheng H. Can
segmental mobility be increased by cervical arthroplasty. Neurosurg Focus. 2017; 42 (2): E3
142. Rajakumar DV, Hari A, Krishna M, Konar S, Sharma A. Adjacent-level arthroplasty following
cervical fusion. Neurosurg Focus. 2017; 42 (2): E5. Doi: 10.3171/2016.11.FOCUS16412.
143. Zhang HX, Chen Y, Gao P, Shao YD, Hou Y, Cheng L, Maharjan S, Nie L. Clinical andradiographic evaluation of cervical disk replacement: A retrospective study. Orthopedics. 2014; 37(11): E956 – E961.
144. Peng CW, Quirnoa M, Bendo JA, Spivak JM, Goldstein JA. Effect of intervertebral disc heighton postoperative motion and clinical outcomes after ProDisc-C cervical disc replacement. Spine J.
2009; 9 (7): 551 – 555.
145. Mehren C, Heider F, Siepe CJ, Zillner B, Kothe R, Korge A, Mayer HM. Clinical andradiological outcome at 10 years of follow-up after total disc replacement. Eur Spine J. 2017; 26: 2441
– 2449.
146. Kang KC, Lee CS, Han JH, Chung SS. The factors that influence the postoperative segmental
range of motion after cervical artificial disc replacement. Spine J. 2010; 10 (8): 689 – 696.
147. Burkus JK, Haid RW, Traynelis VC, Mummaneni PV. Long-term clinical and radiographic
outcomes of cervical disc replacement with the Prestige disc: Results from a prospective randomized
controlled clinical trial. J Neurosurg Spine. 2010; 13 (3): 308 – 318.
148. Sasso RC, Anderson PA, Riew KD, Heller JG. Results of cervical arthroplasty compared withanterior discectomy and fusion: Four-year clinical outcomes in a prospective randomized controlled
trial. J Bone Joint Surg AM. 2011; 93 (18): 1684 – 1692.

10511. ŽIVOTOPIS

Ivan Domazet rođen je 15. siječnja 1987. u Zagrebu, Hrvatska. Osnovnu i srednju školu završio je u
Sinju. Medicinski fakultet Sveučilišta u Zagrebu upisao je 2005. godine, a diplomirao je 2011. godine.
Tijekom studija obnašao je dužnost studentskog pravobranitelja Medicinskog fakulteta. Pripravničkistaž odradio je u Kliničkom bolničkom centru Zagreb. Državni ispit položio je 2012. godine. Od
svibnja 2012. godine do lipnja 2013. godine radio je kao znanstveni novak na Katedri za
farmakologiju Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. U lipnju 2013. započeo je specijalizaciju
iz neurokirurgije u Klinici za neurokirurgiju Kliničkog bolničkog centra Zagreb. Od 2012. do 2018.
pohađao je poslijediplomski studij „Biomedicina i zdravstvo“ na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u
Zagrebu te položio sve potrebne ispite. Od rujna 2017. do lipnja 2018. pohađao je poslijediplomski
specijalistički studij iz neurokirurgije na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Dio stručne
edukacije, kao stipendist WFNS-a, odnosno EUROSPINE-a, obavio je u Department of Neurosurgery,
NYU Langone Health, u New Yorku, SAD, te u Universitätsklinik für Neurochirurgie Innsbruck, uInnsbrucku, Austrija. Objavio je više znanstvenih i stručnih radova koji se indeksiraju umeđunarodnim indeksnim publikacijama. Član je Hrvatskog liječničkog zbora, Hrvatskog
neurokirurškog društva te EUROSPINE-a. Od jeseni 2018. član je EUROSPINE Patient Line
Committee-a.

106