Čebelarsko društvo RadovljicaČasovnica:
1781 (14. april)

Na Rodinah se ustanovi družba »Čebelarska bratovščina«1873 (30. junij)

V Ljubljani ustanovljeno »Kranjsko društvo za umnočebelarstvo«
Predsednik: baron E. Rožič pl. Rothschüz (1836-1909)
Izdaja »Die Krainer Biene« (1873-1874)
Izdaja »Slovenska Čebela (1873-1882)
Preimenovanje v »Slovensko društvo za umno čebelarstvo«
Predsednik: Jožef Jerič (1823-1888)
Prenehalo delovati po letu 1882!

1873-1874

1875
1875-1885
1883 (20. maj)

1883-1889

1898 (28. januar)

1898
1912

1942 (11. 7.)
1942

V Lescah ustanovljeno »Čebelarsko in sadjarsko društvo za
Kranjsko«. To je tudi letnica ustanovitve »Čebelarskega društva
Radovljica«.
Predsednik: Janez Modic (1846-1889)
Izdaja: »Slovenski čebelar in sadjerejec« (1883-1889)!
V Lescah pripravijo odmevno sadjarsko razstavo (1884)!
Ukinjeno leta 1889!
»Slovensko čebelarsko društvo za Kranjsko, Štajersko,
Koroško in Primorsko«
Izdaja: »Slovenski čebelar« (1898-danes)!
Predsednik: Frančišek Lampe (1859-1900); prvi predsednik (eno leto)!
Predsednik: Mate Hafner (1865-1946)!; om. 1912, 1918
1908 (28. junij)»Podružnica Čebelarskega društva v Radovljici«

1914-1918

Med prvo svetovno vojno »podružnice« niso delovale!

»Čebelarji okrožja Radovljica«

Predsednik: Jan Strgar (1881-1955).
Ukinitev SČD leta 1945 (15. avgust)1945 (15.avgust)»Čebelarska zadruga za Slovenijo«
1945 (1. oktober)»Čebelarska zadruga Radovljica«; sedež na Jesenicah
1945 (9. december) »Čebelarska zadruga Radovljica«; sedež v Radovljici
1951 (27. maj)2002 (18. januar)»Zveza čebelarskih društev Slovenije«
1951 - »Čebelarsko društvo Radovljica«
1952 - V Radovljici pripravijo čebelarsko razstavo.
1984 -»Čebelarsko društvo Radovljica-Jesenice«
1997 - »Čebelarsko društvo Radovljica«»Čebelarska zveza Zgornje Gorenjske«

Predsedniki Čebelarskega društva Radovljica:
1883-1889

Janez Modic (1846-1889), Jesenicepredsednik »Čebelarskega in sadjarskega za Kranjsko«; sedež na Jesenicah

1914

Janša Žnidaršič; verjetno napaka, bil je predsednik zveze!
predsednik radovljiške podružnice

1919

Julij Slapšak (1874-1951); v letih 1912-1920 nadučitelj v Radovljici
predsednik radovljiške podružnice

1921

Ivan Bulovec; om. 1925, 1927
predsednik radovljiške podružnice

1942

Jan Strgar, Bitnje
vodja »Čebelarjev okrožja Radovljica«.

1953-1968

Franc Resman (1893-1969), Radovljica
predsednik »Čebelarskega društva Radovljica«

1970-1974

Ivan Pohar (um. 1974), Jesenicepredsednik »Čebelarskega društva Radovljica«

1983

Franc Globočnik, Radovljica; om. 1984
predsednik »Čebelarskega društva Radovljica«

1992

Severin Golmajer, Radovljica; om. 1996
predsednik »Čebelarskega društva Radovljica«

2003

Aleš Gregorc, Radovljica
predsednik »Čebelarskega društva Radovljica«

2008

Janez Luznar, Radovljica
predsednik »Čebelarskega društva Radovljica«Prva čebelarska društva, 1781
Zgodovina društva. Prvi zapiski o čebelarstvu na Kranjskem segajo v davno deseto
stoletje. Takrat so čebele domovale v votlih drevesih, nato jih je človek začel seliti v bližino
svojega doma. Da je bilo čebelarjenje v Kranjski deželi že od nekdaj uspešno povejo
podatki iz zapiskov od sedemnajstega stoletja naprej.
Čebelarji so se že v tistih časih zavedali, da je za uspešno čebelarjenje potrebno
povezovanje. Tako so 14. aprila 1781 na Rodinah ustanovili družbo »Čebelarska
bratovščina«. Njihov začetek se je hitro končal. Leta 1873 je bilo v Ljubljani ustanovljeno»Kranjsko društvo za umno čebelarstvo«. Tudi to združenje je delovalo samo osem let.
Leta 1882 se je na Kranjskem pojavila ideja za ustanovitev novega društva na širši osnovi.
Pobudnik je bil tovarniški uradnik iz Jesenic, Janez Modic. Tako so 4. marca 1883 letasklicali sestanek s 70 čebelarji v Lescah, kjer so se dogovorili o ustanovitev»Čebelarskega in sadjarskega društva za Kranjsko«. Društvo je prešlo v delovanje naobčnem zboru 20. maja 1883. Ta datum pomeni hkrati tudi začetek povezovanjačebelarjev in nastanek Čebelarskega društva Radovljica, vendar je pod imenom kot ga
poznamo danes začelo delovati kasneje.
Vir: cricg.si

»Kranjsko društvo za umno čebelarstvo«, ust. 1873
1873

Prva številka »Slovenske čebele«, 1873
Vir: dLib.si

Slovenska čebela, 15. 7. 1873

Zbor čebelarjev. Prvi zbor kranjskega čebelarskega društva je bil 30. julija v Ljubljani pri„Slonu.“ Prišlo je k zboru nad 50 čebelarjev iz cele dežele izpod Triglava do Ilirske Bistrice.
Baron Ročič je čebelarje pozdravil v nemškem, dr. Razlag pa v slovenskem jeziku. Potemje govoril g. župnik Jerič o delovanji začasnega društvenega odbora, o koristi in prijetnostičebeloreje; g. baron Ročič o Dzierzonovem ravnanji s čebelami in dr. Razlag o pravnih
razmerah čebelarstva glede davkarskega vprašanja.
Za predsednika je bil izvoljen g. baron Ročič, za podpredsednika g. župnik Jerič in dr.
Razlag, za namestnika župnik Porenta in p. Salvator Pintar. Za častne ude so izvoljenižupnik Dzierzon, baron Berlepš in seminarski ravnatelj Šmid.
Kranjsko čebelarsko društvo šteje zdaj 220 udov, kateri dobivajo društveni časnik, ki
izhaja v nemškem jeziku, kot „Krainer Biene“ in v slovenskem kot „Slovenska čebela".
Namen čebelarskega društva je pospeševanje čebeloreje po vsem Notranje-Avstrijskem
v obsegu noriških, koroških in julskih planin. Svojo glavno skrb bode društvo obračalo na
poduk v čebeloreji.
Pred zborom so si društveniki ogledali razne razpostavljene stvari, čebeloreje se
dotikajočih. Po zboru pa je bil skupni obed. Vnanjim čebelarjem bode gotovo ta dan ostal
v lepem spominu.
Vir: Slovenski narod, 3. 8. 1873 + Slovenski tednik, 8. 8. 1973Čebelar z gradu Podsmreka
Klasje, maj 2011Čebelarstvo na Kranjskem. (Poročilo trgovske zbornice). Po spisih ljudskega popisa
l. 1869, je po Kranjskem 25.204 panjev čebel. Od tega jih spada na Ljubljano 203, na
okraj Postojnski 2005, Kočevski 2559, Krški 3007, Kranjski 1931. Ljubljanske (okolice)
3028, Litijski 2035, Logaški 2194, Radolški 2853, Novomeški 1701, Kamniški 2148 inokraj Černomaljski 1509 panjev. Opomniti moramo, da zarad strahu in skrbi, da bi znal
biti davk povikšan, ter ga tudi od čebel bilo odrajtovati treba, se je sem ter tje premalo
povedalo; sploh se sine trditi, da v resnici je bilo gotovo 30% do 50% več panjev v deželi,kakor je bilo povedanih. Tudi je treba opomniti, da popis je bil 31. decembra končan, tedaj
po celi deželi zadnje mesece leta, zato tudi čebelarji in popisovalci niso jemali ozira na
roje, kterih je čez leto kakih 100-150%, celo do 200% pri vgodnemu vremenu. …
Vir: Slovenska čebela, oktober 1873

1874

Potreba živinskih sejmov v Lescah. Z Gorenskega 17. julija. V 24. listu letošnjih „Novic"
priporoča g. Luka Porenta napravo sejma za čebele v Lescah prve dni meseca avgusta.
Hvale vredna je ta misel in vsem Gorenskim Čebelarjem prav po godu. Ravno tako

potrebni, in skoraj se bolj, se nam zde nekateri sejmi za živino v tem kraji, ki jih zelo
pogrešamo. Znano je, da naša Gorenska živina povsod dobro stori, kamor se prežene inprepelje. Dozdaj so imeli Poljanci, Korošci in drugi kupci navado, da so hodili po vaseh
od hiše do hiše popraševat: „ali imate kako kravo ali voliča na prodaj?" Kar pa so napraviliv Kranji vsak pondeljek živinske sejme , kupcev ni več na Gorensko, in živina nam ne gre
izpod rok. Kupci hodijo le rajši v Kranj, nam pa je predaleč živino doli goniti, zlasti ker seni zanesti, da bi bilo vsak pondeljek dosti kupca. Potem se posili, da daj živino na pol
zastonj , ali jo goni pa nazaj; in tako imaš veliko škodo, ker zapraviš čas in denar, in živina
se zelo vtrudi. Zato bi nam bili živo potrebni nekateri sejmi za živino govejo in konjsko.
Naj pripravnici kraj bi bil pač v Lescah; Radoliški sejmi niso tega imena vredni.
Ondotnemu srenjskemu zastopu očitajo, da se kaj malo poganja za povzdigo trštva,kupčije in sploh občnega blagostanja, in tudi prostora za živino nimajo. Napravili naj bi se
po naših mislih kaki 4 sejmi; prvi pred pustom, morda na sv. Valentina dan, na debeličetrtek ali pustni pondeljek; drugi meseca majnika okoli sv. Janeza Nep. ali sv. Urbana,predno gre živina na planine; tretji prve dni meseca avgusta s čebelarskim združen; inposlednji meseca oktobra po roženkranski nedelji ali okoli sv. Uršule, ko je živina spet že
vsa doma s planin. Kaj to reč poprimejo in doženejo Leščani sebi in vsem Gorenskimživinorejcem v prid. Priporočamo to zadevo prav živo županu g. Brence-tu, g. Legatu, g.
Avsenek-u in drugim veljavnim možem, ter tudi sosednjim občinam. Leščanom železnica
in lega sploh zlato roko ponuja; le urno sezite po njej.
Vir: Kmetijske in rokodelske novice, 22. 7. 1874
Z Gorenskega, 27. julija. – V 29. št. »Novic« dokazuje nekdo potrebo živinskih inčebelarskih sejmov v Lescah in dolži Kranjske tržne dneve, da so krivi slabe prodaježivine v našem kraju. Dopisnik bi pač lahko vedel, da je cena živine padla, in kar je z njo
v zvezi, da je popraševanje po nji se zmanjšalo, česar pa Kranjski tržni dnevi niso krivi,
ker pred kratkim časom bilo je kupca čez mero. Dalje g. dopisnik trdi, da Radoljški sejmi
tega imena niso vredni in nepripravni za živino. Gosp. dopisnik se še ni prepričal oRadoljških sejmih, drugače bi vedel, da sejmov kakor so ti, izvzemši poletna dva, od
Kranja do Beljaka – neizvzemši Tržiških in Trbiških – ni, naj le dokaže veljavo in vrednost
drugih; in ravno v Radoljci so bili živinski sejmi združeni z blagom vpeljani, pa se nisosponesli. Zdaj pa naj bi se napravili v Lescah, kjer se še ena štacuna, da-si dobrozaložena, ni mogla zdržati! Gosp. dopisnik ne ve, da železnice pač pospešujejo
vsestransko kupčijo in kolobarjenje blaga, a ne sejmov. (Se ve, da glede tega mi z gosp.
pisateljem nismo enakih misli; vendar sprejeli smo ta sestavek, da se sliši tudi drugi zvon.
Op. Vred.) Prostora za živinske sejme razun javnih prostorov ali dvorišev, ki so pa v
Radoljci vsa druga, v Lescah blizo hiš in jaz ne vem; da pa Radoljški srenski zastop grajo
zasluži, o tem pa bom na drugem mestu govoril še več; premalo se poganja za
vsestranski napredek, že nekaterekrat je v materijalno kvar srenje zavozil, ali zastop
vendar nima vpliva oziroma sejmov, če bi Kranjski mestni zastop bil najstrogeje
ustavoveren, bodo sejmi in trgi v Kranju vendar le ostali.
Vir: Kmetijske in rokodelske novice, 12. 8. 1874
Dar in zahvala. Gosp. Ambrožičiz Mojstrane je iznajdel čeb. poslušavnik in ga kmet.
družbi izročil, ktera ga je blagovoljno tukajšnemu čeb. društvu podarila.

Vir: Slovenska čebela, oktober 1874
Baron E. Rožič pl. Rothschütz v št. 11. svojega prav dobro vredovanega lista ,,Die
Krainer Biene" naznanuje, da se odpove predsedništvu kranjskega čebelarskega društva,in da list „Die Krainer Biene" z novim letom neha izhajati, ter bode le se »SlovenskoČebelo« nadalje društvo izdajalo. — Za tako izurjenega in umetnega čebelarja, kakor jeg. bar. Rožič, je gotovo škoda, da se iz odbora umakne in stopi v versto druzih družnikov,
in tudi list „Die Krainer Biene" je koristil naši deželi verh druzega tudi v tem, da je delečpo svetu naznan val marljivost naše dežele v čebelarskem oziru, ko drugi gerdi nemški
listi našo deželo na tujem gerdijo. Obžalujemo torej odstop priljudnega gospoda v obeh
ozirih, namreč, kar tiče predsedništvo in pa list.
Vir: Zgodnja danica, 17. 12. 1874
1875

Vir: Slovenska čebela, marec 1876
Op.: Janšev Pogovor od zhebelnih Rojev - Prevod Petra Pavla Glavarja

Iz okoljce Radolške. Dopisov želite? Kaj pa hočemo zanimivega pisati, ker se ni nič
posebnega zgodilo? Z navadnim se bojimo nadležni biti; vendar naj si bo — pripišite sisami. Spomladi smo bili prav zadovoljni z našimi čebelami. Rojile so pridno, tudi roji sobili večidel dobri. Ali kar je začelo paše primanjkovati in dan na dan dežvati, so začele
nekako pešati in marsikje so panji silno lahki postali. Kteri med imajo, pitajo; ali marsikteričebelar bi rad pital, kakor marsikteri revež rad kakih sto mernikov pšenice prodal, naj bi
jo imel. Ne vem zakaj smo čebelarji take dobre, priproste dušice, da vsako jesen mislimo,
da bo drugo leto naj boljša paša za čebele, da bo kar mana in medica se cedila, ter lerajši vse prodamo, namesti si potrebnega medu prihraniti? Kaj pa da, kmalo vemo zakaj,če reč bolj na tanko premislimo. Naše davkarske denarnice so vodno ,,polne praznega"in naše kmetiške mošnjice suhe in tenke, kakor goba. Zato dodajamo medičarju žlico nažlico, dokler v loncu ostane golo dno za drugo boljšo letino. Druzih potreb ne bomomenjal; veste, da jih je na vsak prst deset. Bojim se, da bote rekli: Saj polovica je
nepotrebnih. Res — mnogokrat je tako in naši preddedi so jih ne mara res polovica manj
imeli pa kaj pomaga, ko ne živimo več o njihovih časih — mogoče, da bi bili mi o svojihčasih ravno tako priprosti in varčni, a zdaj! — nekaj nočemo, nekaj ne moremo.
Evo ga — tu imate dopis, če Vam je z njim ustreženo. Konečno dovolite mi še vprašanje:
Je li po leti nezadelan med v panji kaj nevaren, ker zadelanega le malo najdemo?
Odgovor vredništva . Zakaj bi nam dopis ne bil všeč? Saj se tako marsikje godi, kakor pri
vas in gotovo je prav, da vemo; ker se iz tega lahko malo več previdnost za prihodnost
učimo, zdaj pa v nadlogi tolažimo: „Pomaga, pravi latinec, vediti za tovarša bolesti".
Vir: Slovenska čebela, julij 1875
1876

Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Ambrožič Miha, posestnik v Mojstranah – 1 gld
Gospod Brence Franc, kmetovalec v Hrašah – 1 gld
Gospod Klinar Franc, učitelj v Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, april 1876
V odborni seji, 30. maja so bili sledeči novi udi v čebelarsko društvo sprejeti: … g.
Kramar Janez, župnik na Breznici.
Vir: Slovenska čebela, maj 1876
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Kramar Janez, župnik na Breznici – 1 gld
Gospod Lakota Janez, kmetovalec v Dovju – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, maj 1876
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Peterman Blaž, kmetovalec na Dovjem – 1 gld
Gospod Sajovic Janez, župnik v Mošnjah – 2 gld
Gospod Šranec Miha, mlinar na Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, junij 1876

Iz visokega Gorenjskega nekdo poroča: Take pa še ni bilo, kakor letos! Nič ne rečem
od zime in mrzle spomladi, saj je znano, kako je bilo. Le kar tiče rojev, poročam, da vsa
naša okolica, ki šteje gotovo čez 100 starcev ter je gotovo polovica dobrih, nima desetrojev.
Bolj na drugem koncu, Gorenjskega javka dopisnik: Kaj bo! Navadno smo prodajali
lepo število plemenjakov Dolenjcem v ajdovo pašo ter tudi lepe krajcarje za-nje skupili;
letos jih imamo pa o sv. Jakobu nekaj manj, kakor lani o vsih svetih (ker jih je namreč
zima nekaj pozobala, po rojih se pa ne množijo, kakor druga leta).
Vir: Slovenska čebela, julij 1876
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Porenta Luka, župnik v Boh. Bistrici – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, september 1876
1877

Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Ambrožič Miha, posestnik v Mojstranah – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, april 1877
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Lakota Janez, kmetovalec v Dovjem – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, maj 1877
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Sajovic Janez, župnik v Mošnjah – 2 gld
Gospod Šranec Miha, mlinar na Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, junij 1877
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Čast. gospod Berlic Janez, beneficijat v Kropi – 2 gld
Gospod Klinar Franc, učitelj na Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, november 1877
1878Posnetek iz zapisnika odborne seje čeb. društva v Ljubljani 1. julija tek. leta. Zadnjič jebilo nekaj novih udov v čeb. društvo sprejetih: … Čast gospod Kapus Janez, župnik v
Kropi.
Vir: Slovenska čebela, junij 1878
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Čast gospod Ključevšek Ignacij, duh. pom. v Jesenicah – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, junij 1878
Dopisi. Na Jesenicah M. Š. - Ljuba „Čebelica"! Nikoli ti še nisem nič pisal, ker, sicer z
raznim, se s pisanjem nisem nikoli veliko ukvarjal; pa prosim potrpi in popravi zmoteokorne kmetiške roke.
Pet let čitam z veseljem mnogovrstne nauke in svete »Čebele« in spisov g. Porente v„Novicah." Smem reči, nisem zastonj prebiral, ker vse drugače čebelarim, kakor sem pred
ter tudi vse drugačne veselje imam, kakor sem ga imel pred tem časom, dasiravno semčebelaril že mnogo let popred. To naj ne bo pisano za volj moje hvale, ampak zato, davidite, da vaš trud ni tako zastonj, kakor bi kdo rekel; tudi kmet spregleduje: nekteri pred,
nekteri pozneje — Bog daj, da bi skoraj vsi spregledali ter staro kopito popustili!
Zdaj pa nekaj od letine. Pri nas je že še, če tudi nam je vreme večkrat nagajalo. Od 23
starcev imam 62 rojev, ki še niso preveč slabi. Naj vam povem, koliko nam premakljivi
satniki pomagajo. Čakal sem 29. junija roja; ker ga pa ni bilo, sem bil malo nepotrpežljiv
in sem začel nekaj druzega delati. Kar se roj vsuje; loviti ga je bilo prepozno. Ko
ogledujem, kam se bo vsedel, se solnce skrije in roj gre nazaj v panj. Se ve da sem sepraskal za ušesi ter jezil čez svojo zanikrnost; pa kaj pomaga — roja ni bilo. Ko hočem iti
spet na svoje delo, vidim kupček čebel na tleh z matico. Naglo vse vkup v škatljico
spravim; al med tem je bil roj že ves v svojem panji. Da bi čebele matice ne umorile, jo
ne denem v panj, ampak nekaj satovja panji vzamem ter naredim prveca. Kmalo sem
dobil prav dobrega drujeca in tako nisem bil na zgubi. Naj bi imel panje po stari šegi (nože vem, da se da tudi roj narediti); al s koliko sitnostjo za čebelarja in s kolikim
vznemirovanjem za čebele ? Tako pa gre vse lahko in gladko.
Panje imam jaz vse po novem; imel sem jih že nekaj, preden se je bilo društvo začelo.
Prijatelj mi jo namreč od tega pripovedoval in jaz sem berž poskušal, ker sem velik
dobiček naglo spregledal, Da se črv pri novih panjih rad zavedi, je res, pa je tudi res, dase pri starih panjih enako rad zaredi; ložej pa vendar čebelam pomagam mrčez
preganjati, kakor pri starih panjih, ker ne morem nikjer do njega priti, tri pa lahko sat za
satom pregledam iu storim, kar je treba.
Čebelarji, ne dajmo se vstrašiti zavolj nekoliko sitnost, in obilnejšega dela pri novih panjih!
Ni to nobena težka reč zdaj; od začetka pač enmalo, dokler človek ni navajen. Pa saj pri
starem panju tudi ni brez težav, veselja pa nikoli toliko, kakor pri novih panjih s
premakljivimi satniki. Tudi veči stroški naj vas ne plašijo. To je le od začetka; pozneje sikmet vse sam naredi. Jaz sem že sam naredil panje in drugo orodje. Ce znamo v mlinu
vse popraviti, plug in voz narediti, zakaj bi panja ne znali narediti! Korajža velja!
Z dopisom ste nam prvo vstregli. Kes smo mogli malo popravljati, pa kaj zato? Najbi Vas mnogo slovenskih čebelarjev posnemalo, bi bilo kmalo vse drugače in boljše. Z
Vami ponavljamo: Pogum velja! Slovenski čebelar ni neumniši, kakor nemški; če le hoče,
vse zapreke lahko premaga. / Vredn.
Vir: Slovenska čebela, julij 1878
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Čast gospod Kapus Janez, župnik v Kropi – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, julij 1878
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Šranec Miha, mlinar na Jesenicah – 1 gld
Gospod Žumer Anton, kmetovalec v Javorniku – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, avgust 1878
1879

Dopisi. Z Gorenjskih Jesenic. M. tir. Človek obrača, Bog obrne, se nam čebelarjem ni šekmalo tako potrdovalo, kakor letos. Že lansko jesen sem se nadejal, da bomo imeli na
spomlad zgodnje roje; kako vesel sem bil, ko sem vidil 12. in 13. svečana čebele tako
obilno obnožje nositi.
Ali kmalo se je vse obrnilo; bolj kakor se nam spomlad bližala, slabeje je bilo vreme, inzdaj ko smo popolno po času v spomladi, smo po vremenu v pozni, deževni jeseni. Konec
aprila je že, pa za roje nobenega pripravljanja. Naj bi bili panji le čebelni, saj rojev ne bomčakal, si jih bom že sam naredil.
Kar tiče novo čebelarstvo, bi bilo želeti, da bi se ga ljude bolj poprijeli; ravno o slabih
letinah; pa saj tudi o dobrih, čebelar vendar lahko pomaga, ki bi sicer ne mogel. Hudo je,če se človek učiti ne more, pa čez vse grdo, če bi se lahko, pa se noče. Pa vendar jetako.
Vir: Slovenska čebela, april 1879
Dopis. Od Gorenjskih Jesenic. Zdaj vidim in spoznam, da za človeka je naj boljše vse
prerokovanje opustiti. Lansko jesen smo prerokvali, da dobimo letos zgodnje roje in glej,še nikoli niso čebele tako pozno rojile, kakor letos. Ker je bila spomlad tako hladna indeževna, smo prerokovali, da nam bodo čez leto roji in izrojenci zarad lakoti umirali in glejrožnik se je malo sramoval svojega kislega sprednika ter se je, čeravno ga je od začetka
posnemal, poslednjič vendar poboljšal in nam dajal toploto in cvet. Nenadoma in vidno

so si čebele pomagale in smemo reči, da po okoljšinah so prav dobre. Ne le roje, celo že
vnuke imamo; tudi se najde tu in tam popolno zaleplen sat z medom ter se sme panju
brez skrbi vzeti.
Jaz sem z novim panjem prav zadovoljen, in se le čudim, kako morejo nekteri čebelarji
tako trdovratno se starega oklepati; po nobeni ceni bi ne hotel več starega panja z
nepremakljivim satovjem v čebelnjaku imeti.
Letos mislim dva panja čebel v Prago poslati in sem ju nalašč za potovanje naredil. Kdaj
pa moram panja poslati, da o pravem času dospejo? Naj bi zlata Praga tako dalječ nebila!
Vir: Slovenska čebela, junij 1879
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Ambrožič Miha, posestnik v Mojstranah – 2 gld
Gospod Brence Franc, posestnik v Hraščah – 1 gld
Čast. gospod Kapus Janez, župnik v Kropi – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, junij 1879
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Pristav Janez, čebelar na Jesenicah – 1 gld
Gospod Ramovš Šimen, kovač na Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, julij 1879
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Šranec Miha, mlinar na Jesenicah – 1 gld
Gospod Šrey Rihard, poštni opravnik v Lescah – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, september 1879
1880

Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Čast. gospod Kapus Janez, župnik v Kropi – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, junij 1880
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Schrey Rihard, poštni vradnik v Lescah – 2 gld
Vir: Slovenska čebela, avgust 1880

Kratko poročilo o 25. občnem zboru avstrijsko-nemških čebelarjev v Kolinu. … S
Kranjskega je bil letos le g. Ambrožič nekaj panjev s čebelami v razstavo poslal, ki so pazello poškodovani tje dospeli. Se ve, da se temu ni čuditi, če pomislimo daljavo pota inkolikokrat se na razne železnice prekladajo.
Vir: Slovenska čebela, december 1880
1881

Dopisi. Na Gorenjskem konec februarija. Ljuba „Čebelica", zdavnej bi ti bil rad že kajpisal, pa ne zameri, saj veš, da ima kmet okorne roke. Letos pa saj zdaj moram že reči,
lansko leto je bilo za nas čebelarje žalostno leto. Marsikteri smo z velikim trudom panje v
bolj ajdove kraje prot Ljubljani vozili, le — v svojo veliko škodo. Marsikteri so bolj lahke
panje nazaj pripeljali, kakor so jih v pašo peljali. Jaz, ker imam vse panje s premakljivimi
satniki, sem združeval ter po dva, tudi po tri skup dejal, dokler sem bil prepočasen, da v
ugodni zimi lahko preživijo. Zares do zdaj mi še ni nobeden odmeri. Marsikaj bi še lahko
povedal, pa kaj hočem čez preteklo leto tožiti, popravljenega s tem ni ničesar. Priporočim
Vam pa, ter Vas lepo prosim, da še več in več, naj boljše, če v vsakem listu priporočite,dokazujete in priporočujete, kako potrebno je, da naši čebelarji že vendar enkrat staro
kopito popustijo ter se novega čebelarstva poprimejo. Kakor vendar se lahko močen panjdeli, kakor lačnim lahko pomaga; enako lahko brezmatičnim panjem rodovitna matica
dodaja i. t. d.; dalje roji delajo, in kaj vem kaj še vse. Kako neresnična je tedaj vaša
beseda, da s premakljivimi satniki imamo mi čebele v rokah, z nepremakljivimi pa imajočebele nas. Ali ni vsaki rad sam svoj, neomejen gospodar ? Zakaj neki ravno čebelarji v
naj prijetniši reči nočejo biti sami svoji gospodarji? Jaz čebelarjem vedno priporočam ter
pravim, da nas gospodje prav učijo, da naj jih le vbogamo v svoj lasten dobiček, ker oni
iz lastne skušnje govorijo to, kar nas tudi pamet uči. Tedaj le še tudi vi kaj zraven
pristavite in Bog daj dober vspeh. Z Bogom! / J. K.
Vaš dopis smo sprejeli, ker se nekako z našimi novoletnimi mislimi vjema. Da bi pa še kaj
dostavljali, se nam res nepotrebno zdi. O tej reči smo gotovo že tolikokrat in tako z raznimi
besedami govorili, da ne vemo kaj več povedati. Kdor se hoče tega prepričati, naj le v
liste prejšnjih letnikov še enkrat pregleda in prečita. Druzega danes ne moremo
dostavljati, kakor to: Komur ni svetovati, ni pomagati. / Vredn.
Vir: Slovenska čebela, februar 1881

Dopisi. Na Savi (Gorenskem) meseca julija 1881. Dovolite prostorček še mojim versticam
v slovenski „Čebeli."
Letešnjo zimo so moje čebele dobro prezimovale; nesnage nisem zapazil o spomladičisto nič, panjevi so ostali zelo čebelni ter tudi prav malo medu povžili. Nadejal sem sezgodnjih rojev, ker vže o velikonočnih praznikih je bilo nekaj panjev prav zelo zasedenih.
Pa na svetu je že tako, vse hitro premenljivo; v tednu po praznikih je padlo blizo pol čevlja
na debelo snega. Kaj početi s tako močnimi panji? Da si zabranim gotovo pogubo, naredil
sem takole: žrelica sem popolno zamašil, čebelnjak zaprl, da je bila znotraj v čebelnjaku
popolno temo, odprem pa zadnjo končnice po previdnosti, kakor je vsak bolj ali manjmočen panj zraka potreboval. Po tem takem so čebele morale v panju ostati, saj prvi naj
nevarniši čas. Pozneje se ve da sem moral živalicam zopet odpreti, če ravno nerad, ker
sem vedel, da mi jih mnogo požrč ležeči sneg, pa ni bilo drugače, ker so potrebovale
vode zase in za zalego. Obležal je omenjeni sneg tri dni; ozračje je bilo jasno in mrzli
vetrovi so pihali; v malih dnevih je zmanjkalo dobro polovico živalic v panjih. Potem je
trajala mrzlota in deževje do polovice maja; resja je bilo na pomlad v tukajšni okolici silno
veliko, čebele so pa malo dobile o tej paši, ker ni bilo vgodnega vremena.
Dobil sem prva dva roja dne 9. maja, potem naprej do julija sem dobil vsih skupaj 39 rojov
od 14 plemenjakov. Roji so prvici, drujiči in pa devičniki; tretjim rojem in deviškim drujicem
rojenje vselej zabranim, ker vaša „Čebela" in skušnja me je učila, kako škodljivo je tako
rojenje za stare in mlade panje. Kes, vselej sem skušal, da tretjinčeki delajo čebelarju
mnogo skrbi in dela, dobička pa le redko kdaj kaj donašajo, navadno pa le mnogo škode:ali stari ali mladič postane brezmatičen, ali pa ga črvi zadušijo, in če tudi ne, bi mogla
posebno dobra paša biti, da bi bila za prezimovanje in za pleme.
Naredim pa tako le: Preden bi imel panj v tretjič rojiti, ga pregledam ter mu vse matične
zibelke (razun ene naj lepše) potrgam. Če mi je ktera prav všeč, jo denem na lep sat terz nekolikimi čebelami v kak mali panjič, kteremu pridenem nekaj čebel iz druzih močnih
panjev. Da se ne grizejo, naj se denejo odvzete čebele nekoliko časa v temo, da se
brezmatičnosti zavedajo, potem bodo v novem panjiču prav rade ostale ter si matico
same odgojile. Če mi pa panj po sili roji, ga streseni na rjuho ter pazno po maticah gledamin jih vjamem, čebele pa izrojencu nazaj dam, le nekaj malega jih za matice prihranim.
Kolikor je lepih matic, denem vsako posebej v mali panjič ter jim, kakor pred rečeno, čebel
dodam. Pri dobri paši si taki panjiči matico kmalo vplemenijo ter panjiče napolnijo. Kako
dobro služijo taki panjiči! Ne da, se zabraniti, da bi v večem čebelnjaku ta ali uni panj ob
matico ne prišel; ali da ta ali uni panj zaostaja in ne napreduje, kakor je želeti, kako lahko
se z malimi panjiči v obeh primerljejih pomaga, in kako dobro se trud na jesen splačuje!
Menda ne zamerite, da se Vam in „čebeli" konečno zahvaljujem za toliko koristnih naukov.
Kes mnogo člankov in dobrih svetov sem si iz čebelnih listov nabral in zapomnil; omenim
pa le enega naj bolj koristnega, namreč: „Omen čebelar ne gleda na število panjev,
ampak da ima močne panje." Torej hvala slovenski „Čebeli," mnogo mi je list koristil;milujem le, da ima pri toliko dobrem nauku tako malo družnikov, ter še med tako malimštevilam vmes nekaj tako zanikernih, ki list prejemajo, letno plačo pa dolžni ostajajo.
Čudno, da je na svetu toliko, nevem kaj bi rekel: ali lakomnosti in uhrnije, ali vnemarnosti,
da jim za dobro reč nič ni mar, naj živi ali naj pogine, naj napreduje ali naj hira. Naj bimogel, bi dobro reč gotovo rad boljše podperal, ali vbogi delalec sem; vkljub temu pa
vendar ud ostanem, dokler bom okoli čebelnjaka hoditi mogel. Z Bogom!
Vir: Slovenska čebela, julij 1881

Dopis. S Podbrezja konec septembra. „Ljuba čebelica"! Prosim tudi jaz za nekoliko
prostora, da naznanim svoj čebelarski začetek; ker se vedno čebelarji oglašajo, kako da
se jim godi, naj tudi jaz povem, kako sem začel čebelariti in kako čebelarim. Najprvo naj
povem, kako se nam je letos godilo. Prezimovale so nam čebele prav dobro; tudi medli
ne preveč povžile. Panji bili so na spomlad zelč čebelni, tedaj smo pričakovali zgodne
roje od močnih plemenjakov, pa večidel megleno in deževno vreme in nar več pa oni
sneg po veliki noči, vse to nam je toliko živalic vzelo, kakor bi nam bili vsi panji po enkrat
rojili. Ko se je vreme na boljše obrnilo, so si čebele vendar opomogle, da smo dobili na
praznik Gospodovega vnebohoda dva prva roja izmed 46 plemenjakov. Potem so nam
rojile naprej, večidel po dvakrat, štirji pa nam so ostali jalovci. Konec rožnika je pri nas
paša minula, tedaj so pozni roji zelo slabi ostali. V ajdovi paši so zarad neugodnega
vremena imeli malo veselja čebelarji in čebele; prav za prav so le tri dni dobro brale.
Zarad tega smo zelo lahke panje imeli; naj težji izmed prvih rojev je tehtal s panjem vred
24 funtov; tedaj ni bilo lahko dobrih plemenjakov dobiti. Vzel sem toraj stare matice pročter jih z mladimi drujčovimi nadomestil. Ker so bili panji večinoma še prelahki, tedaj sem
jim dodal od enega do pet funtov medu, ali pa sem po dva vkup združeval. Od 91 panjev
v ajdini paši, pustil sem svojih 35 zadosti oskerbljenih panjev. Letos tedaj nam je šeldobiček po vodi, vendar pa veselja do čebelarstva nam ni vničilo. Z zaupanjem da bodeprihodnje leto boljše, sem letos vendar še več plemenjakov čez zimo pustil, kakor preteklo
leto.
To bi bilo poročilo za tekoče leto. Hočete mar li vediti, kako sem čebelariti začel ?
Moj oče so v starem čebelarstvu precej dober izvedenec. Že po svojem očetu so čebeloin čebelnjak podedovali ter tudi še zdaj vedo marsikaj povedati, kako je bilo v starih časih,ko so bili še vsi čebelarji edinih misel, zdaj pa, ko „jajce več ve kakor puta", ni več tako.
Mene je že kot malega dečka čebelarstvo veselilo. Neprenehomasem očeta prosil, naj mi
kak panjiček napravijo. Kadar sem jih sprosil, sem povsod stikal za čmrlji in nobeni miniso bili pregloboko v zemlji, da sem jih le dobil, sem jih domu prinesel. Kaj pa da sem
potem vedno pri njih stal in marsikako povelje zamudil ter tudi kregan bil. Kadar so bili
oče pri čebelnjaku, sem bil prvi trenutek pri njih in naj bolj brez skrbi, ker so mi bili oče
zavetnik. Kadar so oče čebele kam v pašo prenesli, sem tudi jaz znosil svoje čmerljeve
panje kam v bližnjo ajdo. Ali koliko skrbi sem imel, da bi jih kdo ne najdel ter ne vkradel!
Kadar sem malo odrastel ter šel služit za pastirja, sem bil še vedno volk na čmrlje, za
ktere sem panjiče sam izdeloval. Ko sem bil nekako 16 let star, šem šel za delalca kželeznici, ker ravno takrat so delali Rudolfovo železnico po Gorenjskem. Ko prvi tedenlepe denarce domu prinesem, so bili oče ravno pri čebelnjaku. Rekli so mi: No, Peter, prvi
roj bo tvoj, bodi priden in varčen, potem bova pa vkup čebelarila. Veselja tistega trenutka
Vam ne morem popisati. Od prvega roja so se mi čebele množile in množile, da zdaj 35
panjev prezimujem. Dalje ne mislim iti, čebelariti pa hočem s tem umno in pridno, kolikor
mi bode mogoče. (Sklep prih.)
Vir: Slovenska čebela, oktober 1881
Kako zdaj čebelarim? Po pristopu v čebelarsko društvo sem se začel nauka slov.
Čebele poprijemati, in predelovati stare panje za premakljivo delovanje. Da sem po tej
poti prišel po naj nižji ceni k novemu delovanju, si vsak lahko misli.

Moj oče, akoravno me imajo posebno radi, so mi venderle iz prviga branili; kar sem jih
podučil v tej stvari in prepričeval, mi je kak prišli starokopitnež berž podrl. Pregledal je v
naglici in površno nov panj in brez razuma in pomisleka zavrgel, in oče so z njim potegnili;
tako je bilo vse moje prizadevanje zastonj. Navadni ugovori so bili: Starih ljudi delo je ševedno naj boljše. Zakaj bi neki delal živalci mero, saj sama naj bolj zna? kar je bilo toliko
in toliko časa dobro, zakaj bi še zdaj ne bilo? Za take bedarije kmet nima časa. Tako inše mnogo druzega so mi govorili, da bi me bili odvrnili, ali Peter je ostal trdna skala;odgovora nisem nikomur dolžan ostal, še manj pa se dal pohujšati.
Ko sem prvi panj predelal in pokazal dobiček novega delovanja je očetu zelo dopadel; lemnogo dela imeti z novim panjem, to jih je strašilo; pri drugem so že gledali, kako bi
zraven prišli, da bi pomagali, pri tretjim so se premagali, mi pomagali in prašali: no, Peter,kteri bo pa za-me ? Moral sem jih očetu nekaj narediti. Kako rad sem jih naredil! Mislilsem, da so popolno spreobernjeni. Ali ne; neki starokopitnež je meni ves up in nade,očetu pa vse veselje podrl, da so mi celo dali prenarejene panje nazaj in zdaj raji rokekrižem držijo, kakor da bi umno čebelarili. Jaz imam že 50 panjev prav lično prenarejenih,
ki me skoraj nič druzega ne stanejo, kakor nekaj prijetnega dela.
Čebelarim pa z novem panjem tako le: V jeseni poberem plemeujakom vse nepotrebne
satove, ter jih shranujem za prihodnje leto. Posebno pa odstranujem vse trotovo satovje
in nadomestujem z novim čebelnim satovjem. Posebno rad shranujem satove z medomza roje ali pa tudi lačne panje. Kadar mi čebele rojijo, delam tako le: Precej ko panj drugič
odroji (ali vsaj tisti dan), vzamem izrojenca in ga odprem ter poberem vse matične zibelke
razun ene ali dveh naj lepših. Zraven porežem vso trotovno zalego, ker pri nekterih panjih
je je še mnogo. Da se le rani, še toliko malo, potem čebele čez noč vse ven izlečejo, ako
se ne rani, zalego berž spet zalepijo. O tej priložnosti tudi mnogo lepih matic naberem, ki
vedno prav pridejo. O rojenji posebno pazim na to, da panji močni ostanejo. Kar je bolj
slabih, denem jih na močne kar z maticami namesto škatlje. Da to nič ne škoduje, sem
se večkrat prepričal, ker vselej močen panj slabemu matico umori, ne pa slab močnemu.
To storim tudi 14 dni pred ajdovo pašo, ker potem ropnice ne morejo toliko škodovati, ker
le eden leti in sišer močneji; kdor čebele prepeljuje v pašo, mu ni treba od dveh, ampak
od enega plačati. Močen prvi roj denem naj rajše na slabega izrojenca, ker ima veliko
storjeniga dela, prvi roj pa dosti živali: slabega drujeca pa na močnega izrojenca. Panjem,
katere odločim za prezimovanje, vselej dodajem nekaj čebel; plemenjakom prav pridejo
na spomlad. Posebno je bilo treba dodajati jih letos, ker v ajdovi paši je bilo nekaj takihdni, da se je živalica zelo pogubila. Naj več pa zda plemenjakom, ako se jim zamore
zalege dati, ker na spomlad so take čebele naj boljše delalke.
Posadil sem tudi mnogo drevja, raznega po kakovosti zemljišč. Tudi nekaj divjega
kostanja tam, kjer je do zdaj le trnje rastlo. Sekira namreč pri nas grozovito gospodari; ne
prizanese ne sadnemu, ne drugemu drevji, n. pr. lipi, češminji, kterega kopljejo za neko
barvo.
Konečno pa, ljubi prijatelji, čebelarji slovenski, poprimite se vsi premakljivega delovanja,
kteri se ga še niste! Veselje si bote podvojili. Stroški niso tako veliki, kakor vas nevedneži
strašijo; enako tudi novo čebelarstvo nikakor toliko časa ne zahteva, kakor se sploh
govori. Jaz sem si vse panje sam prenaredil; tudi nisem nobenega starega panja zavrgel,če le ni bil truhljen ali črviv. Preširoke in previsoke sem odrezal, preoskim in prenizkim
sem potrebne kosce pridelal. Vse to sem izvršel polagano o zimskem ali deževnem
vremenu, brez da bil kaj potrebnega zamudil. Sklenem kakor je lansko leto nek čebelar v

mojem položaju sklenil, da novega panja bi s starim ne zamenjal za noben denar. Lečudim se, da nekteri tako težko in počasno umevajo in spregledujejo.
Vir: Slovenska čebela, november 1881
1882

Dopisi. Z Gorenjskega. Ne morem drugače, da pišem par verstic. Prav bal sem se že,da bi društvo ne zaspalo, in z njim tudi „Slov. Čebela", kar prideta dva lista v novi, večji
podobi ter naznanujeta, da „Čebela" še živi ter hoče spet čebelarje obiskovati inpodučevati. Prav serčno sem se tega razveselil in znabiti ne verjamete, kako zelo list
pogrešam o začetku meseca. Tudi me jako zelo veseli, da je list vzrastel, ker poprejšnji
nam je bil res prepičel, kakor ste sami večkrat priznali. No, no: da le še živi, bomo že
poterpeli, dokler vse v red pride! Zato Vam pošljem dva nova naročnika, ki sem ju s
trudom vendar pregovoril, da sta kot uda k društvu pristopila.
Zdaj še nekaj od letine. Zima nam je bila res mehka in mraz nam ni panja zadavil; a zdaj
spomlad nam ni nič kaj ugodna. Od začetka je še bilo; le pritoževali so se čebelarji, daresa ni tako medena kakor včasih. In res, kakor so čebele letale, bi bile mogle več nanesti,
kakor so in tedaj tudi pred rojiti. Rojiti pa kar niso hotli, tudi tisti panji ne, ki smo jih zaboljše imeli, ter roje od njih od dne do dne pričakovali. Res je, da konec aprila se rojev ni
nadejati navadno; ali pomniti je, da je bila tudi zima nenavadno lepa, in da so letos čebele
že meseca februarja, celo tudi meseca januarja zalego stavile. Hvala Bogu, da si znamo
v novejših časih tudi sami pomagati ter pri čebelah porod prisiliti. Jaz imam že nekaj
umetnih, narejenih rojov, ki se mi prav dobro obnašajo. Znabiti bi nobenega ne imel, ko
bi bil čakal, da bi bile same rojile in potem še mogel z loncem za njimi stati in pitati. Naj
toraj drugi neumneži govorijo, kar hočejo, jaz pa še enkrat ponavljam: Hvala Bogu, danam „Slov. Čebela še prihaja!" Da se jaz takih primerljejev, kakor n. pr. neugodnega
vremena na spomlad, ali slabe letine na jesen, malo bojim, se imam le našemu
društvenemu listu zahvaliti. Tedaj naj živi, nam prihaja in nas podučuje še mnogo let!
Vir: Slovenska čebela, april 1882
Imenik čast. in spošt. udov, kateri so svojo letno plačo poslali.
Gospod Repe Janez, posestnik na Jesenicah – 1 gld
Gospod Šranec Miha, mlinar na Jesenicah – 1 gld
Vir: Slovenska čebela, april 1882
Dopisi. Iz Jesenic na Gorenjskem. Letošnje leto bo znabiti za slovenske čebelarje takožalostno, kakor lansko za nemške. Lani so zgubili Nemci tri naj izverstniše čebelarje in mi
Slovenci takoj pervi mesec enega, g. Jugovica in ko to pišem, drugi ravno tako izversten

znabiti ni več v življenji. G. Luka Porenta, župnik v Srednji vasi so takoj na spomlad prodali
vse čebele ter so zdaj na smertni postelji. Bog jim plačaj, ker marsikaj smo se od njih
naučili, kar nam zlasti v slabih letinah prav hodi.
Z letino za čebele se ne moremo čebelarji nič kaj hvaliti. Prezimovale so še precej dobro,
ali pozneje je bilo slabo, namreč ali vetrovno ali prehladno. Nadejal sem se od 48
plemenjakov mnogo rojev, ali čakal sem zastonj. Začel sem jih sam delati; imam jih že 20
in tudi drujcev. Ko bi bil čakal, bi znabiti še nobenega ne imel. Enako je delal tudi moj
tovarš J. R., ki je tudi ud čebelarskega društva.
Marsikteri čebelarji pa le javkajo in roke križem deržijo. Pa to jim ne bo ničesar prineslo.
Marsikterim sem prigovarjal, naj k društvu pristopijo, naj začnejo po novem čebelariti, pa
škodo je bilo goldinarja, ali pa so se še celo smejali in norčevali. No, naj le; zdaj ko jetreba, pa ne vedo kje začeti; bomo videli, koliko rojev jim bode javkanje prineslo. Torajčebelarji, le čitajte, le učite se kaj, potem si bote o slabih časih tudi vedeli pomagati in tisti
borni goldinarček se vam bo stokrat povernil. Vse prav pride, kar se je človek naučil inučiti se moramo, dokler smo na svetu.
Vir: Slovenska čebela, maj 1882
Dopis. Na Gorenjskem meseca avgusta. Ljuba«čebelica«! ne zameri, da ti stari čebelarz Jesenic tudi letos nekoliko svoje trude in skerbi potoži. Res trud in skerb ima marljiv
čebelar vsako leto, ali toliko ne z lepim kakor letos. Nek 80-etni starček od mladih letčebelar mi je ne davno tožil, da tako slabe letine za roje še ni imel. Od 40 starih panjev je
dobil komaj 9 rojev, tedaj nekako desetino. Jaz se nisem mogel zderžati, da bi ga ne bil
malo vščipnil, tedaj sem mu rekel: Jaz imam pa ravno toliko rojev, kolikor jih hočem inpotrebujem. Na začudeno vprašanje: Kako je to mogoče pri taki letini? sem mu rekel: Ko
bil bi jaz na roje čakal kakor vi, bi jih naj berž nič več ne imel, kakor vi, če tudi starih imam
nekaj panjev več, ali nisem jih čakal, kakor vi; ampak naredil, koliko mi je kazalo, ki se mi
prav prav dobro obnašajo. Vidite oče, kolikokrat sem že rekel, da pustite staro kopito, pa
nikoli me niste vbogali, zdaj pa javkate. Res je, mi je odgovoril; ali vidiš, jaz sem že star,
naj bil bi mlajši, takoj bi poskusil. No, res je, mož je že star, tedaj mu ni zameriti, ali kolikoje čverstih in taki še vse drugače odgovarjajo. Ni dolgo, kar sva se z nekim čebelarjem
od tega pogovarjala in moj svet, naj kaj o novem čebelarstvu bere, mi je rekel: „E to jevse (—) vkup nič; če človek bolj bere, bolj je neumen." Jaz mu vernem: Dobro; res berem
že 10 let, pa sem še v marsičem neumen; pa jaz to saj vem, tedaj še berem; ti pa nič nebereš, pa še ne veš, kako jako si zabit in neumen. Nisem mu s tem vstregel, pa kaj čem— človek ne more molčati.
Naj Vam še eno skušnjo povem. Lanska letina je bila slaba, zima pa posebno mehka. To
ne mara je čebele zapeljalo, da so prezgodaj in preveč zalege stavile. Bodi kakor rado,
gotovo je, da je medu tudi takim panjem primanjkovalo, pri katerih se tega nisem nadejal
Naj bi ne bil nič bral, ne vem, kaj bi bil s panji začel; a bral sem v nekem letniku, da se
zamore tudi s sladkorjem in mlekom pitati. Sila kola lomi, poskusil sem. Naj pred sem
dajal 4 slabim panjem te mešanice. Videl sem, da so vse povžile in se dobro imele; tedaj
sem začel še drugim dajati. Dajal sem na liter mleka, ki se naj pred zavrr in posname, polkilo cukra, vse vkup dobro mešal in nekoliko mlačno dajal. Nikoli mi niso nič pustile;
mislim, da jim je dobro teknilo. Rojev sicer veliko nisem imel, pa drugi so jih imeli še manj.
Sicer pa jaz tega ne porajtam; če imam le dobre čebele, imam tudi dovelj rojev, če nedobim naravnih rojev, pa posiljence naredim. Spet rečem, kar sem že večkrat rekel: Letosse je vsem starokopitnežem huda godila; jaz nisem pri vsem pomanjkanji in drugi nezgodi
za čebelarje nič posebne nadloge čutil; zahvaliti se imam le novemu panju s premakljivimi
satniki.
Še nekaj: Letos sem neki panj sumničil, da ima trotovsko matico, tedaj sem ga večkrat
pregledoval. Nekega dne se mi posreči, da najdem čebelo, ki je ravno trotovna jajčica
legla. Kako naglo sem po nji segel, si lahko mislite. Kmalo sva bila vkup ter obrajt imela.
Lepo černa je bila, menda od smukanja po satovnih lončekih; da bi bila veča, kakor
navadne čebele, kar se večkrat zaterduje, jaz nisem zapazil.
Da Vam vse povem, moram tudi povedati, da sem bil letos okraden. Nek tat mi je včebelnjaku spredaj remeljne prežagal ter tri naj boljše panje izmaknil. Pa — kar se nestori, se ne izve — izvedelo se je tedaj kmalo tudi to zločinstvo in tat je prejel zasluženo
plačo. Seve, tako ojstra ni bila, kakor so stare postave tirjale in so se v starodavnih časih
izverševale.
Tedaj sem Vam vse povedal, kar je znamenitnišega, pa še drugokrat kaj; Bog nam daj
saj dobro in ugodno jesen za našo glavno pašo v ajdi! / M. S.
Vir: Slovenska čebela, avgust 1882
Dopis. Na Savi meseca junija. - Ponudim Vam male verstice za »Čebelo« če Vam je
drago vedeti, ali znabiti komu drugemu, kako se letos čebelarjem po Gorenjskem godi.
Razloček je letos velik. Nekaterim čebelarjem se je letošnjo spomlad jako hudo godilo.
Poznam čebelarja, ki je že pred novem letom do 30 panjev zarad lakoti zgubil; drugim seje pozneje, zlasti na spomlad enako godilo. Nekateri so pa prav dobro izhajali ter
nobenega panja zgubili. Od kod to, saj smo imeli vsi enako vreme ? Razloček je letosdelala navada, panje v ajdovo pašo prepeljevati, ali pa jih doma imeti. Večina našihčebelarjev grč na jesen s svojimi panjevi proti Kranju in tam kje v okolici pase svojočedico, dokler ajda ne odcvete. Zarad tega ravnanja so si bili panji na spomlad jako
navkriž. Kteri so panje v pašo peljali, se jim je trud dobro splačal, da dobili so nekaj medu
za pridelek, panji pa so bili prav dobri za prezimovanje. Pri meni n. pr. so bili le panji z 20
do 30 funtov za pleme odločeni ter so prav dobro prezimovali. Pričakoval sem zarad tegaprav zgodnjih rojev. Pa tu, kakor povsod: „Človek obrača, Bog oberne." Na spomlad nibilo ugodnega vremena, zlasti resje je čebelam silno malo dalo; dobil sem toraj še le 7.
maja pervega roja in 10. spet dva. Potem pa nastane še slabejše vreme; sneg je hribe
pobelil in za tak čas je bilo prav zadosti merzlo. Čebele sem imel v dobrem stanu in rojev
se mnogo nadejal; od dne do dne sem čakal boljšega vremena, pa ni ga bilo in čebele somatične zibelke raztergale in mlado zalego začele iz panja prinašati; spet je bilo nekolikočasa po rojih. Res je, da so majnikovi roji veliko več vredni, kakor meseca rožnika, pa kajse hoče! Maj bi bilo le saj zdaj ugodno vreme, ker čebele imajo pri nas kakih pet tednov
naj boljšo pašo, ker so travniki v naj lepšem cvetji in je tudi lipovega drevja mnogo v
okolici.
Na Dunajsko čebelarsko razstavo o velikonočnem času sem bil tudi jaz nekaj poslal. Da
sem prejel zato častn o diplomo , vem da že veste. Več bi še rad storil za čebelarstvo, aličebelariti zamorem le v prostih urah, ker stanovnega dela v fužinah še nisem popustil ter
ga tudi ne mislim, dokler bom mogel delati. / S. K.
Vir: Slovenska čebela, avgust 1882

Naslovnica zadnje številk »Slovenske Čebele«, dec. 1882
Op.: Napis »Družbeni list za prijatelje čebelarstva …« dokazuje, da je društvo še delovalo!

Leta 1875 se je društvo preimenovalo v Slovensko društvo za umno čebelarstvo,
predsednik pa je postal dotedanji podpredsednik Jožef Jerič. Število članov se je gibalo
okoli 200, rednih plačnikov članarine je bilo komaj polovica. Glasilo Slovenska čebela jeizhajalo deloma v skrčenem obsegu in z velikimi zamudami do konca leta 1882, društvo
pa je neopazno prenehalo delovati nekaj let pozneje.
Vir: czs.si
Seja glavnega odbora c. k. kmetijske družbe, dne 11. oktobra 1885.… Vsled vloge
gospoda odbornika Jeriča, predsednika kranjskega čebelarskega društva, prosil je glavni
odbor si. c. kr. ministerstvo za podporo ob priliki potovanja predsednika čebelarskega
društva k zboru avstrijskonemških čebelarjev v Lignice na Prusko. SI. c. k. kmetijsko
ministerstvo blagovolilo je to prošnjo takoj povoljno rešiti.
Vir: Kmetovalec 15. 10. 1885
Op.: Novica dokazuje, da je leta 1885 »Kranjsko čebelarsko društvo« še delovalo!

Čebelarsko in sadjarsko društvo za Kranjsko (na Jesenicah), 1883-1889
1883
Tudi na področju društvenega povezovanja na Gorenjskem že zgodaj opazimo živahno
dejavnost. Leta 1883 je bilo v Lescah ustanovljeno Čebelarsko in sadjerejsko društvo za
Kranjsko, prvo pravo čebelarsko društvo na Gorenjskem. Na ustanovnem zborovanju 4.

marca je bilo navzočih 70 čebelarjev in sadjerejcev. Za svojega prvega predsednika soizvolili Janeza Modica (1846–1889), čebelarja z Jesenic, za podpredsednika in tajnika
Egona Kramarja, učitelja kmetijstva, za blagajnika Ota Valentina Homana (1861–1930),
posestnika in trgovca iz Radovljice, za odbornike pa blejskega kaplana Antona Zupana,gorjanskega župana Jakoba Žumra, blejskega posestnika Franceta Vovka ter Štefana
Homana iz Škofje Loke in Janeza Repeta z Jesenic. Društvo je imelo tudi dva častnačlana, in sicer grofa Julija Falkenhayna, aktualnega ministra za kmetijstvo na Dunaju, tergrofa Gustava Thurna-Valsassina (1836–1888), deželnega glavarja Kranjske iz
Radovljice. Društvo je imelo sedež na Jesenicah, med letoma 1883 in 1889 je izdajalo
strokovno glasilo Slovenski čebelar in sadjerejec. Nalogi društva sta bili skrb za prodajočebelarskih in sadjarskih pridelkov ter oskrba članov s čebelarskim in sadjarskim orodjem.
Imelo je pravilnik, po katerem naj bi se člani na »glavnem zboru« srečali vsaj dvakrat
letno. Poročila o teh srečanjih so objavljali v društvenem glasilu. Leto pozneje je društvoštelo že 302 člana. Leta 1885 so v Lescah, na vrtu gostilne Pri Krištofu, pripravili odmevnočebelarsko in sadjerejsko razstavo, ki je bila zaključena s slovesnim odkritjem spominske
plošče Antonu Janši, »najslavnejšemu kranjskemu čebelarju«, na Breznici. Ploščo,
posvečeno 150. letnici rojstva Kuharjevega Toneta (Antona Janše), je izdelal kamnosek
Janez Vurnik ml. iz Radovljice, Ivan Zarnik, učitelj iz Breznice, pa je bil za organizacijo
prireditve celo odlikovan. Zaradi postopnega upadanja članstva in denarne podpore jebilo Čebelarsko in sadjerejsko društvo za Kranjsko julija 1889 ukinjeno.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)

Vir: dLib.si
O zborovanji našega društva. Prvo zborovanje vršilo se jo 4. marca t. I. v Lescah na
Gorenjskem. Pri tem zborovanji govoril je g. Janez Modic, čebelar v Jesenicah, očebelarstvu. Navzočih bilo je takrat nad 70 čebelarjev in sadjerejcev. V tem zboru sklenilo
se je, naj se vstanovi čebelarsko in sadjerejsko društvo.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, oktober 1883
Drugo društveno zborovanje bilo je 20. maja t. l. tudi v Lescah. V tem zboru govoril jeg. E. Kramar o sadjereji. Navzočih bilo je preko 60 udov. Po govoru vršila se je volitev
stalnega odbora. V odbor voljeni so bili sledeči gospodje: gospod Janez Modic
predsednikom; podpredsednikom in tajnikom g. K. Kramar, učitelj kmetijstva: blagajnikom

g. O. Homan, posestnik v Radoljici; odbornikom pa sledeči gospodje: Anton Zupan,
kaplan na Bledu; Jakob Žumer, župan v Gorjah; France Vovk, posestnik na Bledu, Štefan
Homan v Škofjiloki in Janez Repe na Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, oktober 1883
Tretje društveno zborovanje vršilo se je 26. avgusta t. I. na Bledu. O tem zborovanji„SI. Narod" tako-le piše: Čebelarsko in sadjerejsko društvo za Kranjsko imelo je v nedeljo
26. avgusta t. l. svoj tretji shod v Bledu v gostilni „Pri litru", (gosp. Hudovernik bil je
prihranil v ta namen nalašč prijazno sobo, za kar mu gre vsa hvala).
Pričujočih je bilo 43 čebelarjev in sadjerejcev, in kakor se je popisalo, imajo vsi skupaj nič
manj kakor 2983 panjev čebel.
Predsednik gospod Modic je poročal, da se bo izdal za gotovo društveni list prihodnji
mesec, potem se je svetovalo, zdaj po paši le malo ali nič čebel prodajati, temveč prezimiti
kolikor kdo zamore, ker na spomladjo, gotovo pričakovati, da bodo kupci čebele pravdobro plačevali.
Po predlogu predsednika je mlado društvo ob jednem izvolilo jednoglasno ministra
kmetijstva grofa Falkenhayna, našega, visokočastitega knezoškofa in veleč, g. grofa
Thurna, deželnega glavarja, svojima častnima članoma.
Poročalo sej o tudi, da vsi udje dobe na spomlad brezplačno semena takih cvetlic, kalibre
so za hrano čebel posebno dobro, ravno tako dobe udje, ki so o pravem času zato oglase,
cepiče sadnih dreves boljšega plemena.
Zares dober je lak začetek! Kako lepo je bilo videti toliko čebelarjev sadjerejcev skupaj:prijazno se je tu pogovarjal sivolasi čebelar z mladeničem: obadva za čebelice jednako
uneta. Naj bi napredovalo društvo zmirom bolj: pa saj to je upati, ker so laki možje zraven,da o napredku društva ni dvojiti.
Društvo misli drugo leto prirediti razstavo. Dobra misel ta, razstava bo čebelarjem insadjerejcem veliko koristila, pokazalo se nam bode, kako drugod čebelarstvo in sadjereja
napreduje; da tudi mi Kranjci ne ostanemo vedno pri staremu kopitu, je gotovo.
Cel zbor podal se je potem pregledat čebelnjak v. čast. g. kaplana, društvenega
svetovalca Zupana. Za res lep čebelnjak! Panje smo videli vse po novem s premakljivimi
satniki in več zanimivega.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, oktober 1883

Slovenski čebelar in sadjerejec, oktober 1883
1884
Vabilo. Gospodom odbornikom našega društva naznanjamo, da se v nedeljo 13. t. m. ob
3 uri popoldne v Lescah »pri Krištofu« vrši odborova seja. Program je sledeč: 1. Poročilo

o društvenih dohodkih in o društvenem listu. 2. O napravi društvene drevesnice. 3. O
napravi deželne razstave sadja v letošnjem letu. 4. O sklicanju občnega zbora meseca
februvarja ali marca zedinjeni s tombolo, pri kateri se bodo dobivali sadjerejski inčebelarski pridelki in orodja i. t. d.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 1. 1883
Odborova seja čebelarskega in sadjerejskega društva vršila se je v Lescah 13. januvarja.
Navzoči so bili g. predsednik J. Modic, tajnik K. Kramar in pet odbornikov. Sklonilo se jo
sledeče: 1. Društvo napravi na Gorenjskem svojo drevesnico, iz katere bodo dobivali udje
drevesca in divjake: pripravni prostor v ta namen zbrati naprosili so se gg. A. Zupan.
Jakob Zamer in O. Homan. 2. Meseca marca so skliče občni društveni zbor. 5. Prosi seslavno c. kr. ministerstvo za podporo. 4. V jeseni tega leta napravi so na Gorenjskem
čebelarska razstava, drugo leto pa razstava sadja. 5. Predsednik naznanja, da šteje
društvo preko 300 udov i. t. d.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 2. 1884
Občni zbor našega društva bode 2. marca popoludne ob 4. uri v Lescah pri »Krištofu«.
Z zborom zvezana bode tudi loterija. Dobitki bodejo novi panji, semena, vina i. t. d.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 2. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Janez
Berlic, beneficijat v Kropi; O. Papež, c. kr. poštni administrator na Javorniku; Fr. X. Papež,železniški in fužinski zdravnik na Jesenicah; Janez Keršič, župnik na Jesenicah; Franc
Boncelj, župnik v Dražgošah; Janez Rogar, posestnik v Kranjski gori: Janez Mesar,župnik v Boh. Bistrici; Anton Treven, župan na Jesenicah; Jakob Žumer, župan v Gorjah;
Bralno društvo v Gorjah; Aloizij Šraj, c. kr. poštar in posestnik na Jesenicah; Rihard Šraj,c. kr. poštar in posestnik na Bobnu; Janez Repe, mizar in posestnik na Jesenicah; Janez
Modic, uradnik in čebelokupec na Savi (Gorenjsko); Karol Jak, trgovec na Jesenicah;Jože Klinar, posestnik in župan na Jesenicah; Anton Zupan, kaplan na Bledu; J. Sodnik,župnik na Koprivniku; Urban Zen, čebelar na Bohinjski Bistrici.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 2. 1884
Občni zbor čebelarskega in sadjerejskega društva za Kranjsko v Lescah na
Gorenjskem 2. t. m. Tega zboru vdeležilo se je nad 60 udov. Predsednik g. Janez Modic
pozdravil je navzoče s sledečim govorom: Veseli me, da se je Vas častitiii gg. udov.
akoravno je danes jako slabo vreme v tako obilnem številu sešlo h današnjemu zboru,
kajti to mi je prepričanje, da naše društvo ne spi. ampak deluje in imate ravno zaradi tega
veselje nad še le mladim komaj eno leto starim društvom.
Predno hočem o društvenem delovanji poročati, spominjati so hočem našega častnega
uda visokočastitega gospoda knezoškofa Zlatoust Pogačar-ja, katerega nam je nemila
smrt prerano vzela. Previsoko častiti gospod darovali so društvu 25 gld. Naj jim bodežemljica lahka! Skazimo jim zadnjo čast. da so vzdignjemo od prostorov.
V zadnjem občnem zboru voljena sta bila častnim društvenem udom visokočastita
gospoda grof Falkenhayn, c. kr. minister poljedelstva, in deželni glavar grof Thurn. Oba

dva gospoda zahvalila sta so za jim skazano čast. Kako se naše društvo hitro in krepko
razvija, kažejo naj jasneje številke. Lansko leto imelo je društvo 70 vpisanih udov, letos
jih je vpisanih 302 . Res je, da jih nekoliko, ki še niso letnine vplačali, pa to nič ne de, kajti
gotovo vem, da bodo v kratkem vsi poslali društvu malo svoto 1 gld letnega doneska.
Kakor smo v zadnji številki društvenega lista naznanili, napravila se bode na Gorenjskem
drevesnica , iz katere bode dobival vsak ud brezplačno ali po jako nizki ceni drevesca. Sčasoma napravil se bode tudi društveni izgledni čebelnjak.
Slavno ministerstvo naprosili smo uže podpore, katere upamo nam gotovo ne bodeodreklo. V letošnjem letu napravilo bodo društvo čebelarsko razstavo, razstavilo se bodepa tudi lahko sadje, orodje i. t. d.
Razstava bode v Lescah na Gorenjskem. Odprla se bode nedeljo 17. avgusta ter bodetrajala do nedelje 24. avgusta.
Prvo ali zadnjo nedeljo razstave odkril se bode spomenik kranjskemu čebelarju Anton
Janšu, kateri je bil rojen ravno pred 150 leti na Breznici hišna številka 16.
Vabim Vas torej uže sedaj, da do istega časa pripravite mnogo za razstavo. Vse drugo
zvedeli bodete o tej zadevi v društvenem listu.
Gospod predsednik prečita potem pismo društvenega podpredsednika in tajnika g. K.
Kramar-ja, kateri odloži to častno mesto, ker se je preselil iz Kranjskega na Primorsko ter
mu zaradi toga ni mogoče več opravljati tega posla. G. Kramar pa obljubi, da bode tudi
dalje, kolikor je le v njegovi moči. podpiral društvo in posebno društveni list. (Doneči živijo
klici.)
Potem se vrši volitev podpredsednika, tajnika in enega odbornika. Podpredsednikom
voljen je gospod O. Homan, tajnikom g. Jakob Žumer, župan v Gorjah, odbornikom pa g.
R. Šraj, c. kr. poštar in posestnik v Lescah.
Častnim udom voljen je bil častiti gospod deželni predsednik baron Winkler.
…
Društvu vpisalo se je več novih udov in stari plačali so letnino za leto 1884. Zbor je bil
jako živahen ter se je obče zahtevalo, da se v kratkem skliče uže drugo zborovanje.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 3. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Jožef
Hudovernik, posest. v Zaspu; Terezija Tomšič na Dobravi; France Globočnik na Dobravi;
Janko Žirovnik, nadučitelj v Gorjah; I. Robič v Kranjski Gori; Matevž Bevc, uradnik v Boh.
Bistrici; Matevž Jeklar, posest, v Bledu; Janez Baša, posest, v Bitnji; Jakob Aljaž, župnik
na Dobravi; Matija Potočnik, posestnik v Mošnjah; Jože Šifrar, sadjerejec v Žabnici; Vovk
Franc, posest. v Bledu; Anton Rus, posest, v Bledu; Franjo Brence, obč. tajnik v Hrašah;Jože Mulej, posestnik na Studenčicah; Anton Meršol. Posest, in župan v Hrašah; JanezMežek, posest. na Rodnah; Janez Gogala, posest, na Studenčicah; Andrej Keržišnik,posestnik v Žerovnici.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 3. 1884

Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 4. 1884

Gospodarske raznoterosti. Tistim gospodom udom, ki so se zaradi drevesc na nas
obrnili in mogoče niso bili po volji postrežem, naznanjamo, da ima društvo sedaj vže svojo
drevesnico v Radoljci, katero je vzelo v najem od g. Homana.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 4. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Franc
Prešern, posest. v Zabreznici; Jože Klinar, posest, na Jesenicah; Miha Šranec, mlinar na
Jesenicah; Anton Maier, nadučitelj na Jesenicah; Jakob Pretnar, nadučitelj v Srednjivasi
bohinjski; Blaž Rakar, posestnik v Žirovnici; Simon Knaflič, posestnik v Doslovčah; AntonŽumer, čebelokupec na Javorniku; Janez Čop, posestnik v Mostah; Jernej Poklukar,
posestnik v Grabčeh; J. Dralka. c. k. okrajni glavar v Radoljci; Janez Valant, posestnik v
Novivasi: Jernej Janša, posestnik v Mojstrani; Jože Olifčič. posestnik v Žapužah; J. Auser.
učitelj na Boh. Beli; Baloh Jurij, posestnik v Mostah; J. Bulovc, trgovec v Radoljci: J.
Dežman, posestnik v Lipenci; Matija Ferjan, posestnik na Seli pri Bledu.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 4. 1884
Gospodarske raznoterosti. Častno diplomo našega društva jako lepo izdelano oddalasta 1. t. m. gospodu deželnemu predsedniku baronu Winkler-ju, kot častnemu udu,
predsednik društva J. Modic in odbornik O. Homan. Gospod deželni predsednik so

deputacjjo jako ljubeznjivo sprejeli, se za skazano jim čast zahvalili ter obljubili društvo,kar le mogoče podpirati. Omenili so, da je za letošnje leto ministerstvo za društveno
drevesnico dovolilo 100 gld.
Gospod deželni glavar grof Thurn poslali so društvu kot letni donesek za 1884 dvajset
gld.: za katero velikodiišno darilo so društvo naj ponižneje zahvaljuje.
Za Janšev spominek. V sadnjem listu smo poročali, da so bode o priliki čebelarske
razstave v Lescah vzidala 24. avgusta plošča na Breznici na rojstno hišo slavnegačebelarja Janša. Ker naše mlado društvo sedaj še nima toliko lastnega premoženja, dabi vse stroške za spominek plačala, obrača se odbor na vse čebelarje, ne le kranjske,
ampak tudi štajerske in primorske s prošnjo, ako bi hoteli v namen, da se slavnemučebelarju postavi spominek, darovati kake male svote. Naj bo donesek še tako mali,hvaležno ga bodemo sprejeli. Dobro bi bilo, ako bi blagovolili odličneji naši društveniki
doneske nabirati in poletu odpravljati društvenemu tajniku Jakob Žumru, županu v Gorjah(Gorenjsko).
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 5. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Egidij
Jeglič, posestnik v Begnah; Anton Kladva, posestnik v Zaspih; S. Kokalj, učitelj v Mošnah;Jernej Malej, posestnik na Savici; Andrej Prešern, posestnik na Gorici: Franc ŠuŠteršič,
posestnik na Lancovem; G. Specler, učitelj v Lescah: F. Trojer, učitelj na Bledu; F. Pirih.
šef žel. postaje v Lescah; J. Ulčar, čebelar na Rečici; Anton Vovk, posestnik v Hrašah;
Franc Valjavec, posestnik v Lešah; Šimen Pristov, posestnik na Selu; Franc Zupan,posestnik v Zgošah; J. Zupan, posestnik v Žerovnici; Janez Jalen, posestnik na Breznici,
I. Legat, posestnik na Selu.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 5. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Janez
Lakota, posestnik na Dovjem; Jože Markež, posestnik na Jesenicah: Fr. Kumer, župnik v
Mošnjah; Franc Tratnik, čebelar na Savi; J. Zupan, čebelar na Breznici; Anton Vovk,
čebelar na Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 15. 6. 1884
Lesce. Za razstavo, ki jo priredi meseca avgusta »čebelarsko in sadjarsko društvo« v
Lescah, dovoli ministerstvo eno sreberno in eno bronasto svetinjo za kranjske čebelarske
pridelke; darila za sadjarsko razstavo ministerstvo ne da, ker v času razstave za Kranjskovažnega, poznega sadja še ni nič. Vlada naroča centralnemu odboru v teh zadevah vsvojem času ji poročati ter svoje nasvete staviti.
Vir: Kmetijske in rokodelske novice, 9. 7. 1884
Lesce. C. kr. deželna vlada javi družbi v svojem dopisu od 13. junija t. l., št. 5575, sledeče:
C. k. kmetijsko ministerstvo je z odlokom od 24. maja t. l. dovolilo „čebelarskemu insadjarskemu društvu" v Jesenicah 100 gold. kot enkratno podporo za družbeno

drevesnico. Ta svota ima se izplačati potem kmetijski družbi precej, ko je ustanovitev
drevesnice zagotovljena. Drevesnica mora biti svojem namenu primerno napravljena inobdelana. Društvu je c. kr. vlada naročila, poročati kmetijski družbi o ukrenbah, koje jestorilo zadevi drevesnice. Za razstavo, ki jo priredi meseca avgusta »čebelarsko insadjarsko društvo« v Lescah, dovoli ministerstvo eno sreberno in eno bronasto svetinjo
za kranjske čebelarske pridelke in izdelke; darila za sadjarsko razstavo ministerstvo neda, ker ob času razstave za Kranjsko važnega, poznega sadja še nič ni.
Vir: Kmetovalec, 15. 7. 1884
Dopisi. Iz Žerovnice, 17. julija. V zadnji šlevilki »Slovenskega čebelarja in sadjerejca čital
sem, kako nastanejo panji z trotovkami«. Letošnja spomlad bila je zaradi vednegadeževja čebelam jako neugodna. Posebno rojem „drujcem" se je večidel slabo godilo,kajti matice se niso moglo prašiti, to je, one so se večidel pri prašenji pogubile, kajti komaj
se je pokazalo solnce se je vlil črez četert ure zopet dež in matic nij bilo nazaj. Nekateričebelarji dali so takim rojem zalego dobrih panjev, a koliko je takih čebelarjev? Kdor pa
še s starim panjem čebelari bo to zelo težko storil.
Trotovih panjev bo letos vsak čebelar gotovo več ali manj imel; preiskuje naj toraj vsakčebelar v tem mesecu predno pelja čebele „na pašo" ali so panji v redu ali ne. Panji s
trotovkami naj se brez usmiljenja poderejo in med naj se izcedi, čebele bodo našlo uže
druge panje. Bolje je na pašo dajati močno panje, ter težke peljati nazaj, kakor slabo voziti
na pašo in oropano nazaj.
Vsled slabega vremena je letos sploh malo rojev, drag bode med in čebele, še dražje jih
pa bodo čebelokupci plačevali na spomlad. Ako si bom namenil kaj čebel oddati ne mislim
jih na čebelarskim semnju prodati, ker nam Ljubljančani ceno „diktirajo", prezimel jih bomraje in prodal spomladi;— kdor bo plačal bolje, ta jih bo imel. / I. Z.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 19. 7. 1884
Naznanilo predsedništva. V odborovi seji dne 29. junija t. l. obravnavalo se je v prvi vrsti
o razstavi. Program, priobčen v 4. številki našega lista ni se spremenil in le nekaterepodrobnosti so se določile ter se je volil odbor za razstavo. Voljeni so bili: g. Oto Homan
predstojnikom, gospodi Specler, Schrey, Wucherer in Brence odbornikom. Nadalje so se
določili znaki posameznim predstojnikom in odbornikom pri razstavi in sicer bodejo imeli
odborniki razstave na levici zlato čebelo s plavim trakom, predstojnik g. Homan pa s
plavim in rudečim trakom; odborniki društva čebelo in bel trak, predsednik društva g.
Modic bel in rudeč trak.
Obiskovalci razstave, ki bi radi kaj poizvedeli ali društvu pristopili, naj se tedaj obrnejo dotako zaznamovanih gospodov.
Zaradi premij za razstavo sklenil je odbor obrniti se tudi do posameznih večjih občin s
prošnjo, da bi blagovolile podpirati naše rodoljubno podvzetje. Take prostovoljno
darovane premije imenovane bodejo po darilcu, na primer: Častno darilo mesta K., ali
premija 10 gld. v zlatu občine N.
Upamo, da se dobi na ta način veliko daril, v spodbujo slovenskim čebelarjem insadjerejcem, da se tem obilneje vdeležijo razstave.

Spominska plošča, ki se vzida v rojstno hišo slavnega kranjskega čebelarja in bivšegaučitelja čebelarstva na Dunaji Antona Janše, naročila se je vže pri znanemu kamnoseku
radovljiškemu g. Vurniku. Troški se pokrijejo s prostovoljnimi doneski in imena darovalcev
priobčijo v listu.
Tudi v razstavi nastavljena bode nabiralnica v to sverho. Konečno se obrača odbor še
jedenkrat z nujno prošnjo do vseh čebelarjev in sadjerejcev slovenskih, kolikor mogoče
obilo vdeležiti se razstave, sebi v korist, društvu na čast. / Predsedništvo.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 12. 8. 1884
Imenik p. n. gg. udov našemu društvu, kateri, so vplačali letnino za l. 1884: … Tomaž
Zupan, posestnik na Selu; Tomaž Šušteršič, posestnik v Kropi; Franjo Jeglič, učitelj na
Dovjem.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 12. 8. 1884
Razstava čebelarskega in sadjerejskega društva v Lescah. V nedeljo 17. avgusta ob
10. uri dopoludne otvorilo je čebelarsko in sadjerejsko društvo za Kranjsko svojo prvo
razstavo sadja, čebel in pri umni čebeloreji potrebnih orodij, priprav in strojev.
Društveni predsednik gosp. Modic predstavi zbranemu občinstvu gosp. okrajnega
glavarja Dralko, ter ga naprosi, da blagovoli otvoriti razstavo. Gospod okr. glavar pozdravi
občinstvo kot zastopnik visoke c. kr. vlade, razloži pomen današnje razstave ter zakliče
trikraten »živijo« Nj. Veličanstvu presvitlemu cesarju kot prvemu pokrovitelju kmetijskega
stanu. Potem govorita še g. dr. Vošjak v imenu deželnega odbora kranjskega in g. tajnik
Gustav Pirc v imenu glavnega odbora c. k. kmetijske družbe.
Po otvorjenji razstave pričelo se je ogledovanje razstavljenih predmetov. Zanimiva
razstava bode odprta obiskovalcem do 23. avgusta. V nedeljo 24. avgusta dopoludne ob
10. uri bode pa izvršitev premiranja; potem izžrebanje v ta nemen nakupljenih razstavnih
stvari, ob 12. uri skupni obed, potem izlet v Breznico, kjer se bode vzidala plošča v rojstno
hišo prvega kranjskega čebelarja Antona Janže.
Nadrobno poročilo o razstavljenih predmetih priobčiti hočemo prihodnjič enkrat, za danes
hočemo le nekaj splošnega omeniti. Razstav ima biti čebelarska in sadjarska, v resnici je
pa le čebelarska, kajti sadja ni skoraj nič razstavljenega, vzrok temu je, da čas razstav
eni ugoden za gorenjske sadjarske razmere. Jako dobro se pa raprezentuje čebelarska
razstava, katera kaže, da Slovenci niso čebelorjeci začetniki, ampak da je ta stroka
kmetijstva uže ukoreničena med našim narodom.
Mi zamoremo le častitati mraljivemu odboru čebelarskega in sadjarskega društva k
vspehu, katerega ima z razstavo; vspeh imenovati se pa mora še toliko veči, ker je to prvi
poskus imenovanega odbora, na ta način napredek v čebeloreji razširjevati. Nedostatki,ki obstoje v tem, da je bila razstav na dan otvorjenja preslabo obiskana, da ni bilo tudi
primerno dosti sadja razstavljenega in da bi tudi čebelarska razstava v očigled na razmere
slovenskega čebelarstva smela biti popolnejša, dajo se vprihodnje lahko in ceno
odstraniti. Častiti odbor naj ne postopa preveč ponižno, kedar gre za korist društva,reklama v tacih zadevah dandanes mora biti in ni se je izogniti.
Da ni biko sadja dovolj razstavljenega, kriv je neugoden čas, čebelarska razstava pa spetpozneje ne more biti, zato bi skoraj svetovali, da bi odbor priredil eno leto sadjarsko, drugo

leto pa čebelasko razstavo. Sadjarska razstava da se primerno lahko priredi in je slednjič
dovolj, ako za sedanje razmere na Gorenjskem traja le en dan, ob enem se združi s tako
razstavo zborovanje društva, strokovna podučevanja, posebno spoznanje primernih sort,uma poraba sadja, navod, kako sadje dobro prodati itd.
Vir: Kmetijske in rokodelske novice, 20. 8. 1884 in Kmetovalec, 1. 9. 1884
Prva razstava čebelarskega in sadjerejskega družtva za Kranjsko - odprla se je 17.
avgusta v Lescah ter je trajala do 24. avgusta. Akoravno je bilo otvorenje razstavepremalo razglašeno, vendar se je vdeležilo mnogo ljudstva.
Vhod k razstavi bil je kinčan z velikanskimi „mlaji" in lepimi oleandri, z zastavami, in z
cesarskim in deželnim grbom.
K otvorjenju razstave prišla sta gosji, okrajni glavar Jožef Dralka kot zastopnik vlade in
od strani deželnega odbora gosp. dr. Vošnjak.
Ob 11. uri zbrali smo se pod orehom ua dvorišči, kjer je bila postavljena plošča za
Janšežev rojstni dom.
Predsednik družtva g. J. Modic pozdravil je z kratkimi besedami gg. okrajnega glavarja in
dr. Vošnjaka.
Potem je govoril gospod okrajni glavar kot zastopnik vlade, spodbujal in pohvalil družtvo,ter obljubil, da bode vlada vselej rada podpirala družtveno delovanje s trikratnim živijoklicem na presvitlega cesarja, kterega je navzoče ljudstvo doneče podpiralo, sklenil je
svoj govor.
Za njim je gospod dr. Vošnjak naglašal imenitnost in veliko korist tacih gospodarskihdružtev, za povzdigo blagostanja mej ljudstvom in pohvalno omenil tiho in skromno, pa
uspešno delovanje našega družtva. Kliče slava družtvu in njega neutrudljivemu odboru.
Potem začelo se je ogledovanje razstave; naj imenujem tu razstavljavce in razstavljene
stvari po redu kakor so bile razstavljene, in sicer;a) v pokritem prostoru:
1. Gosp. Modic, družtveni predsednik, razstavil je 5 lepo izdelanih škatljic, tako zvanih„Boxes", 30 različnih steklenic čistega medu, 2 škatlji, 3 leg lepo rumenega umetnega
satovja. 3 steklenice izvrstnega medenega vina, s satov lepo belo zadelanega medu v
okvirjih, 5 Hanemanovih matičnih škatljic, m2 matičnih priporov (Absperrgitter), 1
brizgalnico za roje in za rabo v vrtu, tudi za ogenj gasiti, 2 mrežnati čebelarski kapi.
2. Schwetke & Sonn v Braunschweig-u: 8 zvezkov „Ill. Bienenzeitung", 1 zvezek »Der
praktische Imker" von Gravenhorst.
3. Gosp. Siebeneck v Mannheimu: 6 novoizmišljenih patentiranih kadilnic na kartonu,
prav dobre za izkadenje čebel. (Cena 6 mark.)
4. Gosp. Alojzij Šraj iz Jesenic: 100 steklenic različne velikosti prav lepega medu, 2steklenice (pokala) prav lepega medu.
5. Gosp. Wagner na Dunaji: 1 kg umetnega satovja, 1 matičnih priporov (Absperrgitter),
25 škatljic praznih „Boxes", 1 pokrov (z vdelanimi „Boxes"), napravljen za nabiti na panj,
1 mrežnato kapo, 1 kadilnico železno. 1 kadilnico (smoker), 1 klešče, za okvirje ali
romčike prijemati, 1 brizgalnico za roje, 1 nož za odkrivati ali odpirati med(Wabenentdecklungsmesser), 1 pripravo za okvirje iz panja jemati, 1 matičico za čistiti
panje (Ausputzkrücke), 6 posodb za pitanje (manjše), 3 posode za pitanje (večje), 6škatljic za matice, 6 pokrovov za pipe, 25 matičnih priporov 1 veliki, 7 steklenic lipovega
medu.
6. Gosp. Oroslav Dolenec v Ljubljani: 1 sodeč izvrstnega medenega vina.
b) na vrtu:
7. Gosp. J. Walther iz Mellrichstadt-a na (Bavarskem): 1 metalnico za med prav dobro
izdelano (cena 24 mark), 2 žimnati kapi.
8. Gosp. J. Modic, iz Jesenic: 1 metalnico, 1 stiskalnico ali „proso" za vosek, tudi za sadje,
grozdje, jagode itd., 6 praznili panjev z okvirji ali romeki, 2 prazna panja slamnata, tako
zvane „Gravenhorst's Bogenstülper", 1 pripravo za „vsajati" roje na visokim drevju, 1slamnati panj prazen („Strohprinz Oetelnov"), 1 panjič, notri na enemu salu, v romčiku
lepa matica s čebelami s šipami zaprta, da se lahko vidi, 1 panj z čebelami prav poln,panj ima tri vrste romčekov na v kviško, tako imenovan Wiener Vereinsmass-Ständer, ki
se na tri strani odpre, ter je z oknjicem obdan, da se lahko prosto delovanje čebel opazuje.
9. Gosp. Šimen Romovh iz Save: 1 panj z čebelami (stare sorte), 1 panj z čebelami po
Dzierzonu.
10). Gosp. Ant. Šusteršic na Lancovem: 1 panj z čebelami nove sorte z predalom in 55
šipami obdan, 1 panj z čebelami tudi po Dzierzonu.
11. Gosp. Val. Šustersič na Lancevem: 1 panj z čebelami dzierzoniziran.
12. Gosp. Anton Žumer na Javorniku: prav lepih panjev z čebelami, s ključem spredej inzadej za odpreti, tedaj z dvojnimi vraticami, delo se lahko pod šipami opazuje.
13. Gosp. R. Šraj z Lesce: 1 visok panj z čebelami lepo izdelan, 1 dolg panj z čebelami
lepo izdelan.
14. Gosp. Alojzij Šraj z Jesenic: 1 visok panj, lepo izdelan iz slame z čebelami, 1 visok
panj, tako zvani Albertijev panj. (glej štev. 4. Slov. čebelarja in sadjerejca). 1 dolg panj,
dzierzoniziran prazen, 1 dolg panj, prav stare sorte.
16. Gosp. M. Dragan iz Belepeči: 1 dolg panj, dzierzoniziran z čebelami 2 visoka panja,(Wiener Vereinsständer), prazna.
17. Gosp. J W. F. Skibbe , učitelj, Prochnov (Nemško): 4 slamnate panje različne velikosti
z romčeki, (tako zvani Hogenstfilper Gravenhorstovi), 2 zvezka „Der praktische Imker"
von Gravenhorst.
17. Gosp. Miha Šronc iz Plavža: 1 visoki panj z čebelami lepo izdelan.
18. Gosp. Janez Repe iz Jesenic: 1 dolg panj prazen in različno orodje, 1 visok panj zštirimi predali, ki so lahko ven potegnejo, vsako prodalo s šipami obdano.
Sadje so razstavili:
19. Gosp. Olifćič iz Zapuž.
20. Gosp. Ant. Pavčič , nadučitelj, v imenu poddružnice Št. Rupert,
21. Gosp. Franjo Brence v Hrašah.
22. Gosp. Matevž Šifrar v Žabnici.
23. Gosp. Ivan Gogala v Studenčicah.
24. Gosp. Franc Papež, zdravnik na Jesenicah.
Sadja jo bilo seveda le malo. ker jo bila razstava za sadje prezgodnja. Razstava jo bila
tedaj prav za prav le čebelarska.
Gospod Dragan nam je potem kazal kako so z metalnico izpraznijo z medom napolnjeni
satiči, v okrožnik tekoči.

Jeseniški pevci pod vodstvom gospoda nadučitelja Majer-ja, so nas prav iznenadili ssvojim lepo ubranim petjem. Lepa hvala gospodu Majerju za trud. ko po takem polu objednom podpira našo družtvo.
Opoludne je bil skupni obod v vrtu gostilno pri Krištofu, pri katerem se je vršilo mnogo
napitnic, potem je bila volitev dveh odsekov za premiranje.
Voljeni so bili sledeči gospodje: Lupoachit z iz BeIjaka, Rus iz ŠT. Vida pri Lukovci, Vovk
iz Rieda, Vidic iz Lesce, Jeglič iz Begunj, Meršol iz Hraš, Mulej iz Studenčice, Ronmavh
iz Save, Švarcel iz Lukovca.
Premije so bile tudi na zato pripravljeni mizi razstavljene, in sicer darila: I. od mesta
Ljubljanskega lepo izdelani etui, z tremi cesarskimi cekini: II. od mesta Kranj 2 cesarska
cekina: III. od občine Jeseniške 1 cekin in pet srebrnih goldinarjev: potem 1 srebrna inena bronasta medalija od c. kr. ministerstva za poljedelstvo: 3 srebrna goldinarja oddružtva.
Popoludne se je večina obiskovalcev razstave odpeljalo v Bled, v bližnje Polče i. t. d.
Črez teden je obiskalo razstavo razun domačih čebelarjev in sadjerejcev tudi mnogo
tujcev, katerih je bilo letos prav obilo na Rledu, v Polčah in po raznih drugih krajih na
Gorenjskem, seveda marsikaterega je prignal v naše kraje strah pred kolero vživati čisti
naš zrak, ker mu je več zaupati kakor onemu na obrežju.
Med tednom so se prodajali tudi žrebi ali lozi za loterijo, katerih je bilo 2000, a razprodalo
se jih je le 980, drugi so ostali družtvu, sreča za družtvo, da je dobilo primerno število
dobitkov, da nema prevelike zgube, ker se za loterijo nakupIjene reči morajo plačati.
V nedeljo 24. avgusta bil je zopet skupni obod, potem razdelitev premij.
Tukaj naj bodo omenjeno, da se je gospod J. Modic, družtveni predsednik, odpovedal za
svoje razstavljene reči odlikovanju, priznane so bile potem po razsodbi obeh odsekov za
premiranje:
1. Darilo mesta Ljubljanskega,3. cesarske cekine v etuji g. Alojziju Šraju na Jesenicah.
2. Srebrna državna medalija g. Anton Žumru na Javorniku.
3. Bronasta državna medalija g. Rihard Šraju na Bobnu.
4. Darilo mesta Kranjskega, 1 cesarski cekin g. Jože Legatu na Bregu.
5. Darilo mesta Kranjskega. 1 cesarski cekin g. Ant. Sušteršiču na Lancovem.
Darilo občine Jeseniške:
6. 1 cesarski cekin g. M. Draganu iz Belepeči.
7. 2 srebrna goldinarja g. Miha Šrancu iz Jesenic.
8. 2 srebrna goldinarja g. Šimen Romavhu iz Jesenic.
9. 1 srebrn goldinar g. Val. Šušteršiču iz Lanceva.
Družtvena darila:
10. 2 srebrna goldinarja jo prejel g. Repe iz Jesenic.
Častne diplome pa vsi do sedaj imenovani, potem pa še sledeči:
11. Gosp. Olifčič iz Zapuž.
12. Gosp. Franc A. Papež iz Jesenic.
13. Gosp. Skibbe, učitelj iz Prochnove.
14. Gosp Franjo Brence iz Hraš.
15. Gosp. Matevž Šifrar iz Žabnice.
10. Gosp. J. Wallher iz Mellrichstadt.
17. Gosp. Wagner iz Dunaja.
18. Gosp. Ivan Gogala iz Studenčic.

19. Gosp. Anton Pavčič, nadučitelj iz Št. Ruperta.
20. Schwetko & Solin iz Braunschweiga.
21. Gosp. Oroslav Dolenec iz Ljubljane.
22. Gosp. Siebrenek iz Mannheima.
23. Gosp. Zamik, učitelj na Breznici, za podpiranje družtva pri napravi Janševe plošče.
Po razdelitvi premij ogovori g. Modic navzoče se sledečimi besedami:
Gospoda moja! Dragi prijatelji!
Že v starih časih so ljudje spoznavali, da je koristno pečati se z čebelarstvom. Dandanes
gotovo vsak večkrat vidi posebno v nedeljah in praznikih sedeti pred tem ali onimčebelnjakom sivolasega starčeka, pri drugem mladega krepkega moža, opazovaje delo
priljubljenih mu čebelic, premišljevaje in občudovati njih rednost in pridnost.
Tako se kratkočasi Čebelar z čebelico, ter se rajši mudi pri čebelnjaku, nego da bi sedelv krčmi, in čebele mu tako ne prihranijo le denarja, katerega bi za nepotrebno pijačo
potrosil, prihranijo mu tudi zdravje in pa — dobro pošteno ime.
Novejši časi nam dokazujejo, da sta čebelarstvo in sadjarstvo znameniten del kmetijstva,
kajti umno čebelarstvo in sadjarstvo donaša gospodarjem več ali manj novcev in jim
olajša breme sedanjih davkov.
Vsakdor bodi si kajžar, kmet ali gospod, naj se dandanes peča z čebelarstvom in sesadjarstvom. Mogoče me bo kedo prašal, kam bodem postavil čebele, ker nisem
posestnik, ali kam hočem saditi drevje, ker nimam sveta, pa odgovor je lehak: Nij potrebavelikega čebelnjaka, čebelariti prične z enim samim ali z dvema panjema. Dva panja pa
se lahko spravita, ker malo prostora potrebujeta. Ravno pri jednem samem panju boš seprepričal da je dobro pečati se z čebelico. Če kupiš na spomlad panj za 4 gld., dal ti bo
dva ali tri dobre roje in jesen bodeš imel iz teh štirih 16 in več goldinarjev ali pa štiri do
pet dobrih panjev, in ako si prebrisane glave, da čebelariš po „novem", donese ti en panj
tudi mnogo več.
Gospoda! Prijatlji! Znan Vam je namen našega družtva, vabim in prosim vse navzoče
obiskovalce razstave, kateri nijso še udje našemu družtvu, naj podpirajo nas v prvi vrsti stem, da pristopijo družtvu.
Na dalje pa prosim, da vsaki ud skuša pridobiti nam novih udov, v edinosti je moč in z
močjo se da dosti doseči. Upajmo da družtvo kot še-le vlansko leto vsadeno drevesce želetos, kakor smo videli lepo cvete, da bode doneslo lep sad naši kranjski deželi, našim
vrlim slovenskim kmetom!
Kdor se želi vpisati v družtvo, naj se blagovoli oglasiti tu pri gosp. družtvenem blagajniku.
Na to se je vpisalo mnogo novih udov.
Tukaj naj še naznanim, da je gospod Murnik, cesarski svetnik, ud deželnega odbora intajnik obrtnijske in kupčijske zbornice, počastil razstavo se svojo navzočnostjo in darovalza ploščo Janšejevo 4 gld. in gospod Alojzij Šraj. c. kr. poštar in čebelar na Jesenicah,
20 steklenic medu v vrednosti 5 gld. Slava jima!
Loterija se je pričela ob 2. uri popolndne. Dobitki razkazani so v sledečem listu in sezamorejo sprejeti pri g. J. Modic-u na Jesenicah do konca meseca oktobra. One dobitke,za katere se do 1. novembra nihče ne oglasi, propadejo družtvu.
Po loteriji bil je izlet na Breznico. Prvi voz peljal je ploščo ranjkemu Janši, štirje čebelarji
spremljali so jo z zastavami v rokah. Mej potom so pa hraški fantje streljali posebno blizo
Hraš in na gričih poleg velike ceste z možnarji. Torej hvala jim!

Rednega sklepa razstave nij bilo, kajti večina ljudstva je šla v Breznico in od tam domu,
v Lesce nazaj jim je bilo predaleč in tudi čas na Breznici je prehitro pretekel, in oničebelarji in spremljevalci, kateri so se v Lesce vrnili, so še-le v mraku tja došli.
Tako se je končala prva razstava čebelarskega in sadjerejskega družtva za Kranjsko.
Veliko podučljivega in zanimivega bilo je tu videti in gotovo, ako se drugo leto zopet
razstava otvori, bode bolje obiskana kakor letos.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 20. 9. 1884
Občni zbor čebelarskega in sadjerejskega društva v Lescah, 12. oktobra 1884. V 9.
številki „Slov. čebelarja in sadjerejca" bil je napovedan občni zbor z dnevnim redom invabilom k obilni vdeležitvi. Slabo vreme pa, kakoršno je 12. oktobra bilo, je prouzročilo,da je le 84 društvenikov k občnemu zboru prišlo.
Kmalo po določenej uri prične se zborovanje. Gospod predsednik pozdravi pričujoče skratkim nagovorom, ter tako dovrši prvo točko dnevnega reda.
Druga točka: Predavanje o sadnih drevesnicah. To točko prevzel je prostovoljno gospod
Pirc, tajnik kmetijske družbe. Iz nam še neznanega vzroka pa gospoda ni bilo k zboru,
kar nam je bilo prav žal. Ta točka morala je tedaj izostati.
Zdaj sledi razprava (3. točka): Zakaj je letošnjo jesen manj medu, kakor jebilo upati ? govori gospod predsednik tako-le:Slavni zbor!
„Vem, da je marsikateri čebelar letošnjo jesen veliko upanje imel, da bodo čebele, kakor
pravijo „dobre", to se pravi, da bodo dosti medli imele, da bodo „težke", ker so bili panji
pred ajdovo pašo večji del dobro čebelni.
Vreme jo bilo letošnjo jesen. saj prve dni ajdove paše prav ugodno. Vsakemu čebelarju
je srce poskakovalo, kako dobro so bodo čebele obnesle; a majal je z glavo, ko je po pašičebele nazaj dobil, kajti niso imele take težo, kakor je bilo popred upati, dasiravno nisoslabo, vendar bi bilo lahko boljšo.
Kaj jo tedaj vzrok. da nismo toliko medu dobili, kolikor ga je bilo zarod lepega vremena
upati?
Včasih so panji premalo čebelni, preslabi roji itd., a letos, kolikor sem že omenil, so bili
panji večji del močni. Tukaj tedaj nij vzroka iskati. Vzrok je tale: Matice so večji del dobre,
mlade, in so tedaj dosti zalege nastavile. V celicah pa, v katerih se zalega nahaja, seveda
medu ne more biti. Jest sem koj po paši čebele na dom vzel. Pregledal sem panjove. Biliso še dosti težki, a ko sem jih bolj natanko opazoval, prepričal sem se, da jo bilo pri kakem
panju več kot tretjino zalege, med tem ko je bilo drugo satovje vse z medom zalito. Panj
je bil sicer poln, a tretjina tega je bila zalega, koja je po paši malovredna.
Molj izurjeni čebelarji v tujih deželah pripirajo pred veliko pašo matice ali bolje rečeno
kraljice v škatljice, da ne morejo zalege staviti. Na tak način čebelam nij potreba mladičev
pitati in zato delavke v večjem številu na delo hodijo med nanašajo.
Čebelarji, poskušajmo tedaj prihodnje leto o pravem času, to se pravi, o ajdovi paši
kraljice pripirajmo, kar posebno pri panjih z okvirji ni težavno. Videli boste, da bo dosti več
medu v panjih in več — denarja v mošnji!
Pripre naj se matica kakih 5 do 7 dni pred, ko se čebele na pašo odpeljejo. To pa zato,da se iz ostale zalege mlade čebelice v najboljem času paše izvale in take panju v korist
pridejo.

Skatljice za pripiranje kraljic naj bodo take-le, pokaže Hanemanovo škatljico za pripiranje
matic. Skozi ta podolgovata okenca zamorejo čebele do matice, a ona sama zapora
zapustiti ne more. Te škatljice naj se postavijo v sprednji konec panju, to je blizo izletnic;v zadnji konec jih postavljati ni dobro.
Še bolje, ko matice v take škatljice pripreti je, če se matica na 2 do 3 okvirje blizo letavnika
z ravno takim kositarjem kot je pri tej škatljici, pripre."Zdaj govoril je g. J. Repe iz Jesenic v 4. točki: Kako bi se čebele lehko bolj drago na
spomlad prodajale, kakor zdaj. Govori blizo tako-le:Dragi mi čebelarji !
„Komaj je minulo leto dni, od kar se je vstanovilo čebelarsko in sadjerejsko društvo, pa
more se že ponašati z dokaj lepimi vspehi, kajti društvo ima svoj lastni list, v katerega
zamorejo udje (in tudi neudje) svoje misli, prošnje, iznajdbe in sploh vsako važno inkoristno reč tikajoč se družtva objaviti. Znan je pregovor, ki se glasi: Veliko ljudi tudi velikove, a posamezni človek medli, hira in gine.
Društvo napravilo je že razstavo. Ta se sicer ni tako ponesla, kot je bilo želeti in kakor bi
lahko bila pri dobri volji in pri velikem številu čebelarjev. Vendar pa lahko izvira dokaj
koristnega in zanimivega od razstave, ker videti je bilo dokaj lepega in koristnega. Videlo
se je tukaj več izmetalnic (Schleidermaschine), ki so bile raznih vrst: videl si lahko umetno
satovje, panjove narnovejše naprave itd.
Društvo ne koristi samo na ta način, temveč ono lahko pomaga in vpliva pri prodaji čebel.
Moje mnenje je tako-le: Skličimo vsako leto meseca marca občni zbor in v občnem zboru
določimo ceno čebel in se zavežemo na čast, ceno trdo držati, kajti velekupci in prekupcičebel nimajo toliko čebel, da bi zadostovale njihovi kupčiji v vnanje dežele. Le tedaj, ako
smo edini, so primorani čebele tudi po visoki ceni kupovati. Kupcem in prekupcem je danatudi prostost, da oni morejo tudi ceno, ako se jim prenizka zdi in ne zadostuje, vzdigniti.
Iz zanesljivih virov sem zvedel, da ravno tisti čebelarji, kateri od društva nič ne vedo ali
pa nočejo vedeti, so tekoče leto čebele po jako nizki ceni prodajali, a mi nasprotno, ki
smo društveniki, dobili dokaj lepih novcev za čebelo, ker prodajali smo jih dražje od unih.
lz teh kratkih besed lahko spoznate, dragi mi čebelarji, korist društva. Vprašam Vas toraj:Ali jo mogoče posameznemu človeku kaj enacega dognati, ali ne? Jest menim, da ne!
Vas li morebiti boli donesek, katerega ste društvu vplačali, namreč jeden sam goldinarček
na leto? Menim, da tudi ne! Zatorej naj Vam hode gorko priporočeno naše mlado društvo!
Od vseh strani, ga po svojej moči podpirajte, kajti društvu ima do sedaj komaj toliko
dohodkov, da zamore svoje neobhodne stroške pokriti. Želeti bi bilo, da bi k društvu še
toliko udov pristopilo, kolikor jih je sedaj. Pri tako velikem številu udov bi društvo veliko
Iaglje in bolje delovalo, ter svoje koristi vsestransko razširjevalo. Na ta način bi se lahko
dvignilo na noge in bi močno stalo. Le tako bi si to društvo kak krajcar za izvanredne
stroške, kot postavim za umetni ulnjak, metalniee, panjove nove vrste, knjige itd.
odmenilo, kar sedaj še ne more. Po tem potu bi nam društvo svoje koristi v veliko
obilnejšej meri dajalo, kot jih sedaj daje.
K sklepu mojega govora Vam prav toplo priporočam, da Vi udje zvesti ostanite društvu
tudi v prihodnje in da vsak ud ob novem letu vsaj še enega novega pripelje!
Zdaj se je razpravljala 5. točka: Ali se napravi drugo leto razstava in kje? Občni zbor jesklenil to reč prepustiti odboru in ta naj pri prihodnjem občnem zboru, ki se ima sklicati
okrog svečnice, o tej zadevi bolj natanko poroča.

Zdaj pride na vrsto: Priznanje častnih diplom gg. učiteljem, podpiralcem našega društva.
Po predlogu gospoda predsednika se častne diplome priznajo gg. Lavoslavu Abram,nadučitelju v Kostanjevici; Franjetu Papler, nadučitelju v Borovnici; Antonu Maier,nadučitelju na Jesenicah; Matiju Rant, učitelju na Premu; Franjetu Jegljič, učitelju na
Dovjem; za neutrujeno podpiranje našega društva z nabiranjem udov, z dopisi itd.
Zaradi malega števila zbranih ter navzočih udov je g. predsednik predlagal in nasvetoval,da zadnji dve točki dnevnega reda odpadeta in v prihodnjem občnem zboru na vrsto
prideti, kar se je tudi določilo.
Tako je bil dnevni red dokončan.
Konečno se nasvetuje, da bi gospod Kramar v prihodnje ne vredoval društvenega lista,
ker on rad nasprotno ravna kranjski kmetijski družbi, kar društvu nič ne koristi. Tako n. pr.
je g. Kramar izpustil v popisu razstave v štev. 9. omeniti, da je bil g. Pirc, tajnik kmetijske
družbe pri otvorjenji razstave kot družbeni zastopnik navzoč, itd.
Prosimo tedaj, naj častiti gospodje dopisatelji v prihodnje blagovolijo dopise pošiljati na
Ekspedicijo „Slov. čebelarja in sadjerejca" na Jesenicah, ali pa gosp. Franj o Jegljiču,
učitelju na Dovjem.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 20. 10. 1884

Popravek. V slovenskem „čebelarji in sadjerejci" štev. 9. v popisu razstavljavcev jo gosp.
A. Šraj kot razstavljavec „Albertijevega panju" omenjen, pravi razstavljevalec je bil legosp. R. Šraj.
Dalje je gosp. J. Zavelcina, ključar na Savi, razstavil čebelarsko orodje, in sicer jedno
kladivo, klešče in dleto vse v jednem kosu, kar je bilo v zadnjem listu po pomoti prezreto
in izpuščeno. Gosp. Zavelcina dobil je, kakor drugi razstavljavci, častno diplomo.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 20. 10. 1884
1885
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … I. Wucherer v
Lescah; Jernej Janša v Mojstrani; Jože Olifčič v Zapužah; Anton Pohar v Poljčah; Ivan
Modic, trgovec v Novivasi; Jože Markež na Jesenicah; Tomaž Šušteršič v Kropi; J. Mesar,župnik v Boh. Bistrici; Mat. Jeklar v Bledu; Matija Flaška; c. kr. žand. stražmešter v
Kranjski gori; Anton Resman, trg. na Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 1. 1885

Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 2. 1885
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … Janez Keršič,župnik na Jesenicah; J. Kokalj, c. k. žand. vodja na Jesenicah; Janez Žirovnik, nadučitelj
v Gorjah; Jernej Poklukar, pos v Grabčah; Franjo Jegljič, učitelj na Dovjem; Janez Lakota,
pos. na Dovjem; Janez Ažman, župnik na Dovjem; Fran Prešern, pos. v Zabreznici, Jakob
Ambrožič, v Ljubnem; L. Kavalar, učitelj v Ljubnem; Jože Hudovernik, pos. v Zaspeh;
Anton Treven, župan na Jesenicah; Janaz Čop, pos. v Mostah;
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 2. 1885
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … Alojzij Schrey, c.
kr. poštar na Jesenicah; Janez Mazgon, duh. pomočnik na Jesenicah; France Valjavec,
pos. v Lešah; Janaz Gogala, pos. v Hrašah; Janez Zupan, pos. v Žerovnici; Nikolauž
Hrovat, pos. in mesar na Jesenicah; Martin Kovačič, pos. v Mošnah; Jože Vidic, pos. v
Lescah; P. v Lescah; Josip Žirovnik; učitelj v Begunjah; Franc Papež; žel. in fužinski
zdravnik na Jesenicah; Šimen Romauh, čebelar na Savi.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 3. 1885
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … Lorenc Čuden,
pos. v Gorjušah; Fr. Finžger, krojač na Doslovčah; J. Robič, pos. v Kranjski gori; Franc
Zupan, pos. v Žerovnici; J. Dominik, zdravnik v Bohinju; Jakob Žumer, župan v Gorjah;
Anton Šušteršič, pos. v Lancovu; Rihard Šraj, c. kr. poštar v Lescah; J. Trojar, c. kr. poštar
na Bledu; Janez Valant, pos. v Novi vasi; Blaž Šilar, pos. na Vrbi, Janez Bulovc v Radoljci;
J. Bulovc, pos. v Smokuč; J. Dežman, pos. v Lipenci; Matija Ferjan, pos. v Selu; Ivan
Gogala, pos. na Studenčici; Janez Jeglič, pos. v Begnjah; Andrej Kladva, pos. v Zaspeh;
Fr. Kutner, župnik v Mošnah; Jože Legat, pos. na Bledu; Franc Lebar, pos. v Selu; JanezMežek, pos. v Rodnah; Lorenc Mulej v Sp. Lipnici; Matija Potočnik, pos. v Mošnah; Andrej
Prešern, pos. v Gorici; Šimon Pogačnik, pos. na Dobravi; Anton Rus, pos. na Bledu;
Roblek Aleš, pos. v Radoljci; Jože Šarl, pos. v Poljčah; Franz Vovk, pos. na Bledu; Franc
Zupan, post. v Zgoš; Janez Sajovic, čebelar v Starivasi.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 5. 1885

Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … J. Specler, učitelj
v Lescah; Janez Jegljič, pos. v Begnah; Jakob Žumer, župan v Gorjah; Alojzij Zupan, pos.
v Doslovčah; Janez Prešern, pos. v Vrbi; Anton Puhar, pos. v Poličah; Klemen Dolžan,pos. v Zabreznici; J. Berlic, benef. v Kropi.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 8. 1885
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1885: … Jakob Pretnar,nadučitelj v Srednjivasi; Urban Zen na Bohinjski Bistrici; Anton Majer, nadučitelj na
Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 12. 1885
1886
Dopis. Ljubno. Ako bi Vi list tako uredili, da bi prinašal tudi gorenjske novosti, in sicer
tako, da bi list obsegal 3 četrtine svojega obsega novosti, 1 četrtina pa „Čebelarijo insadjerejo." i. t. d. / J. Ambrožič.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 4. 1886

Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 5. 1886
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1886: … I. Wucherer v
Lescah; Jernej Janša v Mojstrani; Jože Olifčič v Zapužah; Anton Pohar v Poljčah; Ivan
Modic, trgovec v Novivasi; Jože Markež na Jesenicah; Tomaž Šušteršič v Kropi;
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 5. 1886
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1886: … J. Mesar župnik v
Boh. Bistrici; Mat. Jeklar v Bledu.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 6. 1886

Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1886: … Matija Flaška, c.
kr. žand. stražmester v Kranjski gori; Anton Resman, trg. na Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 7. 1886
Občni zbor 4. julija t. l. v Lescah.
Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 8. 1886
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1886: … Andrej Rekar, pos.
pri Sv. Križu; Jurij Baloh, pos. v Mostah; Šimen Pristov, pos. v Selu; Alojzij Schrey, c. kr.
poštar na Jesenicah.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 9. 1886
Dopis. Iz Mošenj. V Vašem cenjenem listu od 16. oktobra št. 10. glasi se, da se do sedajše nikdo ni oglasil, kateri bi vedel povedali korist dzierdzonovega panju. Da je zelo
koristen, ako se rabiti zna, hočem nekoliko po lastnej skušnji vpisati.
Imel sem pomladi dzierdzonov panj, zelo močan, da mi je dvakrat rojil. Prvi roj vsadim
zopet v dzierdzonov panj, druzega ravno tako in sedaj imam vse tri z premakljivim satjem
ali kvočkom. Ker je zrojenk zrojil ostaja mu tedaj preveč satja, kaj sedaj storiti, da mi molj
satja ne sne, ker je premalo čebel? Grem, mu vzamem sedem satnikov, potem dam
prvemu roju štiri, drugemu tri. Glej veselo se roj satja poprime in ga obsede. Sedaj se mi
molja ali črva ni več bati. Se starim našim panjem bi lega ne bil mogel storiti.
Daljo, ako imaš satje na romčkih, ga jim lahko notri daš, s čimur roju veliko pomagaš,hitro bodo zalogo delal, tudi če je še paša, bodo veliko več medu nanesle, kakor v starih
panjih. Zakaj? Čebele, ki nimajo satja, morajo ga delati in tako si čas izgube pri izdelovanji
satja in čebele, ki na pašo lete, kolikor le te medu naneso, morajo ga v satje prežvečiti.
V dzierdzonovem panju jim sam lahko s satjem pomagaš, v starem tega nij mogoče. Li
tedaj ni velike koristi? Poglejmo zopet moje tri panje, kako delajo? Vsi trije prav dobro
napredujejo. Rojnik dela že novo satje, ako ravno sem mu jih prej sedem odvzel. Prvi roj
pa mi hoče rojiti, a čas ni več za to, kaj mi sedaj storiti? Grem, mu vzamem štiri sate polno
zalogo, mestu polnih dam mu štiri prazne, tako da ne more rojiti. Potem dam dva satadrugemu roju in dva izrojenku. Sedaj poslala bosta obadva močna, ko prvi roj.
Vidiš, dragi čebelar, tako se lahko pomaga dzierdzonovemu panju, staremu tudi to nij
mogoče. Tudi v poletnem času dzierdzonov panj kaj dobro koristi. Ako je po leti dobra
medena paša, zamoreš jim med pobrati in ga do časa potrebe ohraniti.
30. majnika imel sem štiri roje, vso štiri drujce, vsadim dva v dzierdzonov panj in dva v
naš stari kranjski. Denem zopet vse štiri v čebelnjak in vsi štirje srečno izprašijo matico.
Jeseni, ko so ajdo obrale, hočem so prepričati, katera bosta bolja dzierdzouova dva ali
naša dva stara. Vzamem vago ali tehtnico, stehtam prvo dzierdzonova dva in glej prvi
tehta 46 funtov, drugi 45, potem stehtam naša kranjska dva, prvi ima 34, drugi 33 funtov.
Ako računimo 67 od 91 tako dobimo, da sta bila dzierdzonova dva 24 funtov težja od
naših starih dveh. Tukaj, dragi čebelarji, opišem le površno korist dziordzonovega panja.
Sodite sami! / Martin Kovačič.

Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 11. 1886
Imenik p. n. gg. udov, društva kateri so vplačali letnino za l. 1886: … Lorenc Čuden,
pos. v Gorjušah; Fr. Finžger, krojač v Doslovčah; J. Robič, pos. v Kranjski gori; Franc
Zupan, pos. v Žerovnici; Jože Pogelnik, pos. v Podhomu; J. Dominik, zdravnik v Bohinju;
Jakob Žumer, župan v Gorjah; Anton Šušteršič, pos. v Lancovu; Rihard Šraj, c. kr. poštarv Lescah; J. Trojar, c. kr. poštar na Bledu; Janez Valant, pos. v Novi vasi; Blaž Šilar, pos.
na Vrbi; Janez Bulovc v Radoljci; J. Bulovc, pos. v Smokuč; J. Dežman, pos. v Lipenci;
Matija Ferjan, pos. v Selu; Ivan Gogala, pos. v Studenčici.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 11. 1886
Glavni imenik društvenikov.
I . Častni udje:
1. Visokorodni gospod Julius grof Falkenhayn, c. kr. minister poljedelstva itd na Dunaju.
2. Preblagorodni gospod Andrej baron Winkler, c. kr. deželni predsednik itd. v Ljubljani.
3. Visokorodni gospod Gustav grof Thurn, deželni glavar, predsednik c. kr. kmetijskodružbe kranjsko itd. v Ljubljani.
II. Splošni udje:
J. Wucherer, pos. v Lescah
J. Vidic, pos. v Lescah
J. Kosmač, pos. v Radoljici
Janez Gogala, pos. v Hrašah
Martin Kovačič, v MošnahJosip Žirovnik, učitelj v Begnjah
Adolf pl. Kappus-Pichelstein, pos. v Kamnigorici
Jurij Meden, pos. Begunje
J. Mali, učitelj v Begunjah
Janez Berlic, beneficijat v Kropi
Rihard Šraj, c. kr. poštar v Lescah
Jakob Aljaž, župnik na Dobravi
Matija Potočnik, pos. v Mošnjah
Franjo Brence, obč. tajnik v Hrašah
Janez Gogala, pos. na StudenčicahJanaz Valant, pos. v NovivasiJože Olifčič, pos. v Zapužah
J. Bulovc, trgovec v Radoljci
J. Dežman, pos. v Lipenci
Egidij Jeglič, pos. v BegnahAndrej Prešern, pos. na Gorici
Franc Šušteršič, pos. na Lancovem
G. Specler, učitelj v Lescah
Franc Zupan, pos. v Zgošah
Janez Jegljič, pos. v Begnjah
Anton Puhar, pos. v Poljčah

O. Homan v Radoljci
Lorenc Mulej v Spodnji Lipenci
Simon Pogačnik na Spodnji Dobravi
Aleš Roblek v RadoljciJože Šarl v Poljčah
Anton Pohar, pos. v Poljčah
Ivan Modic, trgovec, Novavas
Jakob Ambrožič, pos. v Ljubnu
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 12. 1886
Op.: Od tu naprej bomo objavili le člane iz (današnje) občine Radovljica!

1887

Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 1. 1887

Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 2. 1887Čebelarsko in sadjerejsko društvo dobilo je v pretočenem letu 150 gold. podpore, za
kteri znesek hoče napraviti novih panjev in jih potem brezplačno razdeliti onim šolam, ki
se oglase in prosijo za nje. Poleg šol zamorejo tudi bolj revni čebelarji prositi za nje. Ti
dobili jih bodo le potem, če se ne oglasi dovolj šol za nje. Panjovi so prazni, ne s čebelami.
Čas oglasitve je do konec meseca marca t. l. Oglasila naj se pošiljajo g. predsednikučebelarskega društva na Jesenice, Gorenjsko.
Čebelarsko in sadjerejsko društvo ima v društvenem sadnem vrtu v Radovljici več sto
visokodebelnih jablan po 30 kr., hrušek po 45 kr., orehov po 10 kr., nekaj jabolčnih innekaj hruševih pritlikovcev za oddati. Neudom je cena za 10 kr. višja. Naročila naj seblagovoljno pošiljajo g. O. Homanu, trgovcu v Radovljici, ki je ob jednem odbornikčebelarskega društva in oskrbnik vrta, in sicer o pravem času. / Predsedništvo.
Vir: Slovenec, 28. 2. 1887

Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 3. 1887
Kot novi udje so društvu pristopili p. n. gg.: … Franc Kumer, župnik v Mošnah; Janez
Janc, pos. v Begunjah, J. Gracel, mesar v Predtrgu.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 3. 1887
Dopis. Iz Ljubnega na Gorenjskem, meseca maja. Pri nas imel jo tukajšnji čebelar Janez
Kocijančič že dne 2. maja prvega roja. Starec, ki je lega roja dal, bil je vlansko leto drugič,pa še le proti koncu meseca julija. Ko je ajdova paša nehala, tehtal je omenjeni starec 15
funtov. Pri podiranji panjov vlansko jesen, dodal mu je čebele jednega panja. Vsled tegaje ljudstvo v panju močno postalo in poleg tega tudi tako zgodnji roj. Razvidno je iz tega,da je nespametno čebele pokončevati in moriti. Zgor imenovani čebelar ima še večpanjov, ki so v jeseni po 20 do 40 funtov tehtali, pa od teh še nobeden ni rojil.*) / J.
Ambrožič.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 8. 1887
Kot novi udje so društvu pristopili p. n. gg.: … Martin Kosmač v Radoljici; Jos. Nik.
Sadnikar, živinozdravnik v Radoljci.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, 16. 8. 1887
Glavni imenik društvenikov
Slovenski čebelar in sadjerejec, oktober 1887
1888

Dopis. Iz Mošenj se poroča, da je imel Martin Kovačič letos prvi roj že 28. aprila. To je
zgodaj! Skoro gotovo je bil ta tudi prvi ba vsem Gorenjskem.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, junij 1888

Slovenski čebelar in sadjerejec, avgust 1888

Slovenski čebelar in sadjerejec, november 18881889
Poročilo Občnega zbora, ki se je vršil dne 2. decembra 1888 l. v Lescah
Slovenski čebelar in sadjerejec, januar 1889
Dopis. Iz Mošenj na Gorenjskem. Vsak skrben gospodar dela ob novem letu račun od
svojega gospodarstva. Naredil sem ga tudi jaz o mojem čebelarstvu, pa če sem primerjal
stroške z dohodki, gospodaril sem slabo, ker čebele, kakor večinoma povsod, obnesle sose mi slabo. Imel sem pomladi 40 plemenjakov: prepeljal sem jih na rsje, pa tudi tam bila
je paša slaba.
Dobil sem od 40 starcev 86 rojev. Prvega imel sem na paši 20. aprila. 28. aprila pripeljem
jih zopet domu in rojili so drug za drugim, tako da sem imel 27. maja zadnjega prviča.
Od 40 prvičev zgubil se mi je samo jeden, a ostalih 39 bili so zdravi in močni. Drugičev
bilo je tudi 40 in 7 tretjičev.
Kaj pa mi je pomagalo, ker sem imel veliko rojev, ko pa je bila paša slaba. Maja meseca
brale so še dosti dobro; junij bil je deževen, da niso mogle brati, in pa še mrzli vetrovi so
jim nagajali, da je bilo še slabše, julij bil je najslabši, ker čebelicam skoro najbolj
priljubljeno pašo na lipi in kostanju zabranilo jim je zopet slabo vreme.
Tako je prišel avgust, in roji bili so slabši, ko pa meseca maja, ker niso dobili skozi dva
meseca potrebne paše. Ajdova paša stoti se mora mod najboljšo, akoravno tudi ni bila
tako dobra, ko druga leta. Vzrok, da niso bile v ajdovi paši dobre, bil je, ker v prejšnjem
času niso legle in si ne napravile potrebnega satja. Ajdi ne smemo slabih lastnosti
pripisovati, ampak le slabemu vremenu prejšnjih dveh mesecev, ker v ajdovi paši bile sopreveč zamorjene. Imel sem ob ajdovi paši 100 panjov, pretehtal sem jih zaporedoma.
Najtežji je imel 35 funtov in najlažji 13 funtov.
Presrčno želim, da bi bilo leto 1889. bolj veselo in srečno za čebelarje, ko je bilo pa
preteklo. Srčen pozdrav vsem čebelarjem! / Martin Kovačič.
Vir: Slovenski čebelar in sadjerejec, maj 1889

Zadnja številka
Slovenski čebelar in sadjerejec, julij 1889
1890-1894
Kmetovalec, gospodarski list s podobami (1890–1897)
1895
Jernej Černe (1857–1906) se je rodil v Gorjah pri Bledu, vendar je deloval kot učitelj,čebelar inovator in strokovni pisec izven Gorenjske (na Vrhniki, na kmetijski šoli na Grmu,

v Šmartnem pri Litiji). Leta 1895 je pri založbi Kmetijske družbe izdal knjigo Umnočebelarstvo.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)
1896
Jan Strgar (1881–1955) je začel čebelariti leta 1896 v Bitnjah, 1903 pa je osnoval trgovinos čebelami. S spretno reklamo je kmalu po Ambrožičevi smrti postal naš največji izvoznik
kranjske sivke. Okrog leta 1909 je ustanovil svojo plemenilno postajo. Čebele je
razpošiljal na vse celine (na Kavkaz, po njegovem mnenju prvotno domovino slovenske
sive čebele, v Sibirijo do Vladivostoka, 1911 v Avstralijo; v Indijo, Ameriko, na Japonsko,
svetovno znanemu čebelarju Hernandezu na Kubo, leta 1932 po zračni poti v Avstralijo,
z zračno ladjo Zeppelin v Brazilijo), kar dokazuje tudi Strgarjev zemljevid v Čebelarskem
muzeju.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)
1897
Osrednje slovensko čebelarsko društvo je bilo ustanovljeno leta 1897 v Ljubljani.
Organiziralo je predavanja in tečaje ter ustanavljalo čebelarske podružnice po pokrajinah.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)
1898
Potem ko je bilo leta 1898 ustanovljeno Čebelarsko društvo za Kranjsko, Koroško in
Primorsko, katerega naslednica je današnja Čebelarska zveza Slovenije, je po vsej
Sloveniji ponovno zaživela organizirana mreža čebelarskih društev oz. podružnic. V
osrednje društvo se je včlanilo tudi 24 čebelarjev z območja Zgornje Gorenjske: iz
Bohinja, Bohinjske Bele, Bleda, Lesc, Radovljice, Dobrave pri Kropi, Blejske Dobrave in
Kamne Gorice.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)

Prva številka Slovenskega čebelarja, 1898
Vir: dLib.si
Ustanovitev »Slovenskega čebelarskega društva«Slovenski čebelar, januar 1898
V »Slovenskem čebelarju« (leto 1898) nismo našli ničesar o Radovljici ali okolici!
Op.: DAR
1899
Novi udje čebelarskega društva za l. 1899: … Miha Zalokar, dimnikar v Radovljici;
vodstvo šole v Kamni gorici, Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, april 1899
Novi udje čebelarskega društva za l. 1899: … Ivan Bulovec, trgovec in čebelar v
Radovljici; Anton Dežman, posestnik in čebelar v Lescah; Frančišek Walland, posestnik
in trgovec, Lesce.
Vir: Slovenski čebelar, junij 18991900
Letošnji novi udje: … Šola v Ovsišah pri Podnartu.
Vir: Slovenski čebelar, junij 18901901
Letošnji novi udje: … Dežman Anton, posestnik, Lesce.
Vir: Slovenski čebelar, marec 1901Čebelar Anton Dežman
Vir: Leški zbornik
1902
Izkaz. V marcu t. l. so vplačali udnino naslednji udje: … Bulovec Janez, Radoljica.
Vir: Slovenski čebelar, april 1902
Izkaz. V maju in juniju t. l. so vplačali udnino naslednji udje: … Šemerl Ivan, učitelj v
Lescah, Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, junij 1902
1903
Izkaz. Do 15. januarja so plačali udnino sledeči udje: … Zalokar Mihael, Radovljica,
Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, januar 1903
Izkaz udov. Nadaljevanje: … Krajni šolski svet Lesce; Pogačnik Filip, Dobrava pri Kropi;
Trpin Ivan Krst., župnik, Mošnje.
Vir: Slovenski čebelar, junij 1903
1904Izkaz udov. Do sedaj so plačali udnino sledeči udje: … Bulovec Ivan star., Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, april 1904
Izkaz udov. Nadaljevanje: … Pogačnik Filip, Dobrava; Zalokar Mihael, Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, maj 1904
1905

Slovenski čebelar, junij 1905
1906
Poročilo o odborovih sejah (seja 21. decembra 1905). … Po daljšem posvetovanju se
je storil sklep, da naj tajnik deluje kakor doslej in predava predvsem po že obstoječih
podružnicah. Vrhu tega naj se pa naprosita gospoda Martin Humek, nadučitelj v Bohinjski
Bistrici, in Mihajl Vrbič, nadučitelj v Sodražici, da priredita vsako leto vsaj po eno
predavanje, in sicer gospod Humek pri podružnicah v radoljiškem okraju, gospod Vrbič
pa pri podružnici v Ribnici.
Vir: Slovenski čebelar, februar 1906
Poročilo o občnem zboru »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva v Ljubljani«(22. februarja 1906). … 3 napovedani shodi (v Radoljici, Selcih nad Loko in Kamniku) se
vsled nenadnih ovir niso vršili.
Podružnice so se ustanovile:
v Kamniku … s 21 člani
v Škofji Loki ... s 20 člani
v Ribnici … s 19 člani
v Borovnici ... s 24 člani
v Kranju ... s 56 člani
v Žireh … s 31 člani
v Logatcu … s 21 člani
v Šmartnem pri Litiji … s 26 člani

v Rovtah nad Logatcem ... s 15 člani
v Gorjah pri Bledu … s 33 člani
Vir: Slovenski čebelar, marec 1906
1907
Prvi roj. Pri letošnji slabi spomladi imel sem pretečeni teden že prvi roj. Roj je težak čez
eno kilo. Mislim, da bode letos še enkrat rojil. — Franc Vovk, posetnik in čebelar v Hrašah
pri Lescah.
Vir: Domoljub, 2. 5. 1907


Podružnica Čebelarskega društva v Radovljici, ust. 19081908
28. januarja 1908 je bila v Radovljici ustanovljena še podružnica, v katero je bilo leta 1911
včlanjenih 28 čebelarjev.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)

Podnart. Gorenjski čebelarji se sestanejo v sredo, dne 25. t. m. v Podnartu pri županu,na Tabru in v Podbrezju pri Pavlinu. Tukajšnja čebelarska podružnica se odpelje tja zvlakom ob ½ 1. uri popoldne in vabi vse bližnje čebelarje in prijatelje čebelarstva.
Vir: Gorenjec, 21. 3. 1908

Slovenski čebelar, april 1908Čebelarski semenj v Podnartu se je nepričakovano dobro obnesel. Vršil se je dne 25.
pr. m. ob dokaj ugodnem vremenu točno po programu. V Podnart je bil poslal g. Pavlinvozove in prepeljal gospe in otroke na Taber; moški pa so šli rajši peš. S Tabra se je nudil
lep razgled po planjavi. Odrastli so opravili v lični cerkvici svojo versko dolžnost, mladina
pa je hitela k semenjskim kolibam in se zabavala po svoje. Malo pozneje smo se našli vsi
pri g. Pavlinu, kjer smo gostoljubno sprejeti zasedli prostore. S svojim pohodom nas je
počastil tudi prijazni ondotni gospod župnik. Po kratkem odmoru smo se vrnili v Podnartv županovo gostilno, ogledali si prirejeno razstavo panjev, raznega čebelarskega orodja
in lično slikanih panjevih končnic. Pozornost so vzbudile zlasti one s cerkvico na Taboru,
katero je prav dobro zadel g. Bradaška ml., čigar oče je bil svoj čas učenec Šubicev in je
dandanes čislan slikar po Gorenjskem in drugod. Gospej županji so se štruklji prav lepo
spekli, zato smo čvrsto segli po njih in jih s pristnim dolenjcem primerno zalili. Med tem
se je vršila živahna kupčija za razstavljene stvari, pa tudi za med in čebele. Razun
kranjske podružnice, ki je bila skoraj polnoštevilna, sta bili zastopani tudi podružnici
gorjanska in kamniška; prišli so kupci in čebelarji z Gorenjske, Notranjske in celo s
Koroške. Kranjska podružnica se je pomnožila za 28 članov in je naredila pri prodaji
razstavljenih predmetov znaten prebitek, za kateri se vsem požrtvovalnim udeležnikom
najtopleje zahvaljuje. Vpisal se je tudi državni in deželni poslanec g. Jos. Pogačnik, ki jebil kot najmlajši pa najodličnejši čebelar od navzočih navdušeno pozdravljen. Razšli smo
se v nadi, da se bo čebelarski semenj vsako leto istotam obnavljal.
Vir: Slovenski čebelar, april 1908

Slovenski čebelar, junij 1908
Ustanovni čebelarski shod v Radovljici se vrši 28. t. m. ob 3. popoldne v ondotni šoli.
Na shodu bo predaval zastopnik osrednjega čebelarskega društva g. nadučitelj Li - kozar.
Pričakuje se obile udeležbe.
Vir: Slovenski narod, 26. 6. 19081909Čebelarski shodi v minulem letu. … Dne 28. junija v Radovljici, kjer je bila tudi povoljna
udeležba.
Vir: Slovenski čebelar, januar 1909

Slovenski čebelar, februar 1909

Mala naznanila. Prodati imam 20 do 30 plemenjakov v kranjskih panjih. Nekaj je zelo
močnih, ker so se roji sami združili. Ivan Šlibar, čebelar v Mišačah, pošta Podnart.
Vir: Slovenski čebelar, april 1909
Mala naznanila. Lovskega psa proda čebelar Ivan Šlibar v Mišačah, pošta Podnart(Gorenjsko).
Vir: Slovenski čebelar, avgust 1909
Mala naznanila. Prodam izmed dveh posesti eno in sicer ali v Mošnjah ali na Spodnjem
Otoku, katero kdo želi. Posestvo je večje in manjše. Več se izve pri lastniku Matiju Megliču
na Spodnjem Otoku št. 6, pošta Radovljica, Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, september 1909
1910

Slovenski čebelar, februar 1910
XII. občni zbor „Slovenskega osrednjega čebelarskega društva" v Ljubljani (2. februarja
1910). Čebelarski shodi: … Dne 24. februarja v Radovljici o čebelarski zadrugi in o kupčijičebel. Predavatelj A. Likozar.
Vir: Slovenski čebelar, februar 1910

Čebelarska podružnica v Radovljici ima svoj občni zbor dne 24. t. m. ob 3. uri popoldnena Črnivcu pri Kocijančiču. Na shodu bo poleg običajnega dnevnega reda tudi predavanje
gosp. A. Likozarja.
Vir: Slovenski čebelar, april 1910
1911
Po podatkih Čebelarskega društva za Slovenijo iz leta 1911 so bile s pravili, potrjenimi na
kranjski deželni vladi v Ljubljani, ustanovljene podružnice v Gorjah s 15 člani, Bohinjski
Beli s 30 člani in Radovljici z 21 člani. Vanje so bili vključeni tudi čebelarji iz drugih krajev.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)

Slovenski čebelar, februar 1911
Op.: Manjše število (prej 24) podružnic je zaradi pogoja sprejetja pravil društva!

Delovanje odbora v letu 1910. … Shodi: …Dne 24. aprila 1910. Črnivec pri Radovljici.
Kupčija s čebelami. Eksportni panj. Glavne napake poletnega čebelarenja. (Zelo razvita
kupčija.).
Vir: Slovenski čebelar, februar 1911
Mala naznanila. Na izbiranje prodam 20 kranjičev, 7 Droryjeve in 4 dunajske mere. IvanŠlibar, Mišače, p. Podnart.
Vir: Slovenski čebelar, april 1911

Slovenski čebelar, avgust 1911
1912

Julij Slapšak (1874-1951)
Vir: dLib – zbirka upodobitev znanih Slovencev NUKOp.: Kot nadučitelje je prišel v Radovljico leta 1912!

Slovenski čebelar, februar 1912

Slovenski čebelar, februar 1912
Mala naznanila. Okrog 150 panjev čebel, kranjičev, je naprodaj. Kupci naj se oglase priJožefu Rakovcu, Zgornja Dobrava, p. Kropa, Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, marec 1912
Mala naznanila. Prodam 17-20 jako dobrih plemenjakov (kranjičev), 3 dunajske panji in
8 Droryjevih. Ivan Šlibar, Mišače, p. Podnart.
Vir: Slovenski čebelar, april 1912
Kranjske podružnice. V Ljubnem pri Podnartu bo predavanje o čebelarstvu dne 19. maja
ob 3. uri popoldne gosp. Cvenkelju, gostilničarju. Predaval bo predsednik osrednjega
društva g. Maté Hafner, c. kr. notar.
Vir: Slovenski čebelar, maj 1912

Najzgodneji roj. (Rodoljubne čebele.) Gospa Marija Jeglič p. d. Tavčar v Begunjah pri
Lescah je dobila prvi roj dne 19. aprila popoldne. Rojil je neki panj, ki je bil odločen, da
se odpošle na Nemško. — Matici se je pa menda Gorenjska tako priljubila, da jo je
popihala iz panja, ko je isti v izbi čakal, da ga zabijejo ter odpošljejo. Vsajanje v izbi je biloprav prijetno. Zvestim gorenjskim čebelam ter njihovi kraljici se je pa izpolnila tudi želja,
da ostanejo vsaj še eno leto v svoji domovini v krasnih Begunjah. / Ferdo.
Vir: Slovenski čebelar, maj 1912
Mala naznanila. Prodam 44 panjev močnih čebel v kranjičih. Nadalje prodam lepo maloposestvo v lepem kraju na Gorenjskem, obstoječe iz nove hiše z velikim vrtom, travnikom,
njiv in gozdom. Redi se lahko 2 govedi in tri do štiri prašiče. Ve se izve pri Josipu Rakovcu,
vas Zgornja Dobrava h. št. 7, pošta Podnart, postaja Otoče, Gorenjsko.
Vir: Slovenski čebelar, maj 1912
Kranjske podružnice. Iz Ljubnega. (Čebelarsko predavanje). Dne 19. maja t. I. ob 3. uri
popoldne je predaval predsednik slov. čebelarskega društva, g. Mate Hafner, c. kr. notar
v Ljubljani, v Ljubnem na Gorenjskem. Razvijal je tele misli: Kranjska čebela je zaslovela
po vsem svetu, ko je postavil slavni naš rojak Anton Janša v cesarskem vrtu Schönbrunnu
na Dunaju svoj čebelnjak in začel v njem čebelariti z domačo kranjsko čebelo. Prednosti
naše čebele so tako obče znane, da ni treba o njih govoriti. Dognano je nadalje, da se
kakor pri človeku tako tudi pri vseh živalih podedujejo dobre in slabe lastnosti. To velja
tudi za čebelo. Naša naloga je torej, da ohranimo naše čebelno pleme kolikor mogočečisto, da ga pa vendar izkušamo med sabo izboljšati. Čebelar v dolini bo izboljšal svoje
pleme, ako ga bo mešal s čebelami, ki so doma po višjih krajih, kjer se morajo preživljati
z veliko večjim trudom, kakor njih sestre v dolini. Kajti te imajo navadno veliko lepše, lažje
in prijetnejše življenje; ne primanjkuje jim dobre in tečne hrane, katero morejo dobiti brez
posebnega truda. Ugodnejše se bo razvijalo naše čebelarstvo, ako začnemo namesto
sive ajde sejati črno, ki je veliko bolj medonosna. Pripomniti je treba, da je črna ajda pravtako rodovitna in dobra kakor rjava; opešala pa je pri nas črna ajda zaradi tega, ker so ji
premalo gnojili in se niso dovelj brigali za njeno izboljšanje s tem, da bi od časa do časamenjavali seme, kakor je to navada pri vseh žitih. Veliko kvaro dela našemu čebelarstvu
gniloba. Naloga našega deželnega zbora je, da izda v tem oziru stroge zakone in brezozira kaznuje tiste čebelarje, ki vsled svoje zanikrnosti onemogočujejo, da bi se zatrla
gniloba, ta najnevarnejša čebelna bolezen. Treba bo pa še tudi, da deželni zbor splohsklene natančne določbe in zakone glede raznih vprašanj v čebelarstvu, ki danes še niso
rešena in ugotovljena. Cene našega medu se morajo dvigniti; mlekarska zadruga v
Ljubljani bo vzela to stvar v roke in gledala na to, da bodo naši čebelarji drago prodajali
med, nasprotno pa pri isti zadrugi za mal denar dobivali razno čebelarsko orodje. Izkušnjakaže, da naši stari kranjski panji niso posebno pripravni za čebelarjenje. Premajhni so,da bi se mogla čebela v njih tako razviti, kakor bi se rada. Vsak slovenski čebelar naj si
torej preskrbi večje panjove, ki so jih po tujih krajih že splošno uvedli in na ta način zelo
olajšali pa tudi povzdignili čebelarstvo. Imamo več takih panjov, ki se imenujejo po možeh,kateri so jih izumili. Slovensko čebelarsko društvo je tega mnenja, da je za naše razmere
najboljši Albertijev panj, katerega je naš priznani čebelar Znideršič še izpopolnil.
Prednosti tega panju so, da čebelar pri vsaki priliki lahko brez težave pregleda svoječebele, da ima vališče in medišče ločeno, kar je posebno velikega pomena, in da je ta
panj posebno pripraven za prevažanje; razume se, da more skrben čebelar v takem panju
vzgojiti izvanredno bogata ljudstva, kar je pri kranjičih izključeno. Da se naše čebelarstvo
povzdigne, ta namen bo imel tudi posebni čebelarski tečaj v Ljubljani. Vršil se bo meseca
junija t. I.; natančnejši vspored prinese prihodnji „Čebelar" ; naloga slovenskih čebelarjev
pa je, da se ga prav mnogoštevilno udeleže. — Po predavanju sta gg. Hafner in urednik
Rojina praktično razkazovala in razlagala uredbo Albertijevega panju. — Predavanje se
je vršilo v prijazni vrtni lopi g. Cvenklja, p. d. Pezdička, v Ljubnem. Okrog nas je dehtelo
in cvetelo sadno drevje po vrtu, in čebelice so šumele po njem. Mi pa smo poslušali
zanimiva izvajanja predavatelja in se potem še marsikaj koristnega pomenili očebelarstvu. Poleg domačinov se je udeležilo predavanja ve čebelarjev z Brezij in z
Dobrave. Tudi se je oglasilo nekaj novih udov. / M. P.
Vir: Slovenski čebelar, junij 1912
Kranjske podružnice. Radovljiška podružnica ima dne 8. septembra čebelarski shod v
Radovljici v ljudski šoli ob pol treh popoldne. Predaval bo urednik „Čebelarja"; vršila sebo tudi volitev novega odbora. / Fr. Valjavec.
Vir: Slovenski čebelar, avgust 1912
1913

Slovenski čebelar, 15. 2. 1913

Slovenski čebelar, 15. 3. 1913

Slovenski čebelar, 15. 3. 1913
Op.: Predavatelj Frančišek Rojina!

Mala naznanila. 5 Droryjevih, 4 nemške in 15 kranjskih panjev čebel proda Ivan Šlibar,
Mišače, pošta Podnart.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 3. 1913

Občni zbor »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva za Kranjsko, Štajersko,
Koroško in Primorsko« v Ljubljani v »Mestnem domu« dne 2. aprila 1913. … Pri volitvi jebil izvoljen soglasno sledeči odbor: … odborniki: … Julij Slapšak, nadučitelj v Radovljici.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 4. 1913
5. odborova seja dne 16. julija. … Ustanovi se opazovalnice v Forminu pri Moškanjcih
na Štajerskem (opazovalec g. Lubec), v Radovljici (opazovalec g. Slapšak) in v
Novokračini (opazovalec g. Jožef Hrabar).
Vir: Slovenski čebelar, 15. 7. 1913

Slovenski čebelar, 15. 8. 1913
Kranjske podružnice. Čebelarska podružnica v Radovljici na Gorenjskem zboruje 12.
okt. po litanijah v šoli v Radovljici. Predavanje: Kupčija z živimi čebelami Predavat pride
gospod Avgust Bukovec iz Ljubljane. Pridite vsi ter pripeljite še druge vnete čebelarje inprijatelje naše čebele s seboj. / Odbor.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 9. 1913

Naše opazovalnice. … Radoljica. Na ajdi je tehtanec pridobil 310 dkg, in sicer v času od
20. avgusta do 6. septembra. V Komendi je tak panj pridobil na ajdi 14 kg! Tod sejejo
manj ajde, toda ne tako malo, da bi tistih par panjev, ki ostanejo doma, ne moglo večnabrati. Sodim, da v našem kraju ajda sploh ne medi prav izdatno. Vzroki: pomanjkanje
megle, stalni vetrovi, jasni planinski zrak. Sicer je pa kraj ugoden za čebelarstvo, saj smo
v Janševem kraljestvu. / Slapšak.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 10. 1913
Op.: Posameznih mesečnih opazovanj tu ne bomo objavljali!

Mala naznanila. Več tisoč metrov lipovih latic za okvirje prodam v širok. 25 m, v debel,
po 6, 8 ali 10 m po 3, 4 in 5 vin. meter. — Fr. Vovk, Hraše pri Lescah, Gorenj.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 11. 1913
1914

Slovenski čebelar, 15. 3. 1914

Slovenski čebelar, 15. 3. 1914

Mala naznanila. 22 panjev čebel, in sicer 15 kranjičev in 7 panjev nemške normalne
mere, nadalje nove panji nem. norm. po 4 K 60 vin. ter seme od boreča proda Fran Vovk,
Lesce.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 3. 1914
Mala naznanila. Kupim več rabljenih, dobro ohranjenih Žnideršičevih eksportnih panjev.
— Ferdo Lavrinc, žup. v pok. Begunje pri Lescah.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 3. 1914Čebelarska podružnica v Radovljici vabi na zborovanje, ki se bo vršilo to nedeljo, dne
12. julija 1914 ob 3. uri popoludne pri Kuntu na Selu pri Žirovnici. — Na zborovanju bo
predaval podružnični predsednik, izprašani učitelj čebelarstva Janša Žnidaršič, očebelarenju na Gorenjskem. Podružnični udje in prijatelji kranjske čebele, na veselosvidenje! — Odbor.

Vir: Gorenjec, 10. 7. 1914
Triletno poročilo »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva« v Ljubljani (dne
15. avgusta 1916.
Poročilo o društvenem delovanju leta 1914. … Tu navedem kraje, kjer so se vršili shodi,
in njih predavatelje: … v Radovljici Slapšak.

Slovenski čebelar, jul., avg., sep. 1916
1915
Triletno poročilo »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva« v Ljubljani (dne
15. avgusta 1916). … Poročilo o društvenem delovanju leta 1915. … Za to leto seveda
odbor ne more poročati o tako obsežnem delovanju kakor v letu 1914. Predavanj inčebelarskih shodov odbor ni prirejal, ker po izbruhu svetovne vojne je odšlo nadalje velikočebelarjev k vojakom, tisti pa, ki so ostali doma, so imeli drugega dela črez glavo, in jim
tudi ne bi čas dopuščal, da bi hodili na shode. Tudi je večina podružnic, pri katerih se vrše
navadno predavanja, ustavila svoje delovanje zaradi pomanjkanja časa in izgube članov.
Iz tega vzroka odbor tudi ni ustanovil nobene nove podružnice. Enaka usoda, kakor
podružnice, je zadela tudi opazovalnice. …
Vir: Slovenski čebelar, jul., avg., sep. 1916
1916
Triletno poročilo »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva« v Ljubljani (dne
15. avgusta 1916). … Poročilo o društvenem delovanju leta 1915. … Da se odborovo
poročilo preveč ne razširi, poroča odbor od začetka l. 1916. do danes kratko, da je bilo
njegovo delovanje primeroma enako kot prejšnje leto. Tudi glede števila članov,
podružnic in opazovalnic se ni nič izpremenilo. Le na željo kamniške čebelarske
podružnice je odbor priredil na sv. Petra in Pavla dan, t. j. dne 29. junija, čebelarski shodna Rovih, ki je bil prav dobro obiskan. Na shodu je predaval nadučitelj g. Julij Slapšak iz
Radovljice. …
Vir: Slovenski čebelar, jul., avg., sep. 1916
1917

Shod čebelarjev v Ljubljani, dne 15. avgusta 1917. … G. župnik Jakel iz Lahovč
opozarja, da nekateri čebelarji iz radovljiškega okraja pripeljejo tja čebele v pašo in jih
odpeljejo šele po Vseh svetih, kar je lahko v škodo domačim čebelam. Shod sklene, naj
se v društvenem glasilu izjavi želja, da naj se čebele pravočasno odpeljejo, in sicer na
Malega Šmarna dan, kar bo v korist ne le domačim čebelarjem, ampak v prvi vrsti tistim,
ki so imeli čebele v paši.
Vir: Slovenski čebelar, jul., avg., sep. 1917

Slovenski čebelar, jul., avg., sep. 1917
Op.: Stanje v šolskem letu 1916/17!

1918
Občni zbor »Slovenskega osrednjega čebelarskega društva za Kranjsko in Primorsko v
Ljubljani« dne 15. avgusta t. l. … Podružnic, katere delujejo, je še 15, in sicer: v Bršljinu
pri Novem mestu, v Boh. Beli, v Gorjah pri Bledu, v Kamniku, v Košani, v Kranju, v Lazahpri Planini, v Ljubljani, v Metliki, v Škofji Loki, v Radovljici, na Robu pri Vel. Laščah inŠkofji Loki, Pred kratkim se je ustanovila podružnica v Beli Cerkvi na Dolenjskem in zeloobsežna v Voloski na Primorskem. Druge so prekinile vsled vojne svoje delovanje.
Tudi opazovalnice ne delujejo več, ker je večina voditeljev v vojaški službi.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 11. 1918
1919Radovljica. Shod čebelarske podružnice se vrši na belo nedeljo, dne 27. aprila, ob treh
popoldne v šoli v Radovljici s predavanjem o čebelarenju na med. Sprejemali se bodo
tudi oglasi na čebelarski sladkor. Čebelarji — vsi na shod!
Vir: Domoljub, 24. 4. 1919
Občni zbor čebelarske podružnice v Radovljici se je vršil dne 16. sušca t. l. Udeležba
je bila prav obilna. Razvil se je živahen pogovor med čebelarji, ki so se sešli zopet po
petih letih. Že pred vojno je podružnica izborno delovala. Imela je vedno več predavanj inzborovanj pri večjih čebelnjakih v okolici. Predsednik, g. nadučitelj Julij Slapšak, otvorizborovanje in pozdravi vse navzoče. Običajni spored je bil komaj po treh urah izčrpan.

Slediti bi imelo še predavanje o čebelarjenju na med po Herterjevem načinu, a vsled
pozne ure se je predavanje preložilo na 27. mali traven.
V podružnični odbor so se izvolili sledeči člani: predsednik nadučitelj Julij Slapšak,
namestnik župnik v. p. Ferdo Lavrinc, ki opravlja tudi tajniške in blagajniške posle,
odborniki: oče Marijofil Holaček, superior na Brezjah, Ivan Šemerl, šolski vodja iz Lesec,
in krošnjar Ivan Varl iz Kamne gorice.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 5. 1919
Občni zbor čebelarske podružnice v Gorjah se je vršil 9. sušca t. l. … Nato je predavalizprašani čebelarski učitelj, g. nadučitelj Julij Slapšak iz Radovljice, in sicer: 1, o
pomladanski kupčiji; 2. čebelarjenju v A. Ž. panju; 3. o Herterjevem načinu čebelarjenja
na med v A. Ž. panju; 4. o pomenu organizacije.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 5. 1919Čebelarsko podružnico so ustanovili na Jesenicah dne 27. mal. travna. Pristopilo je
22 članov. V odbor so izvolili sledeče člane: Predsednik g. Kastelic Anton, župn,,
podpredsednik g. Štolcar Kristjan, tajnik g. Repe Ivan, blagajnik g. Razinger Matija,
odbornik g. Razinger Franc.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 5. 1919
Op.: Po II. sv. vojni se radovljiško društvo združi z jeseniškim!

Društveni vestnik. Odborova seja dne 23. maja 1919.… V Radovljici se priredi
dvodnevni tečaj dne 25. in 26. junija. Za predavatelja se določita gg. Okorn in Slapšak.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 7. 1919
Dvodnevni čebelarski tečaj v Radovljici dne 21. in 22. malega srpana t. l. se je jako
dobro obnesel. Predavala sta in praktično razkazovala čebelarska opravila uradnik
kmetijskega poverjeništva iz Ljubljane, g. Jožef Okorn, in izprašani čebelarski učitelj g.
Julij Slapšak pri šolskem čebelnjaku v Radovljici. Govorilo se je zlasti o prodaji živih čebel
in organizaciji, dalje o narodno-gospodarskem pomenu čebelarstva, o našem Janšu, očebelnem življenju in oskrbovanju čebel, o čebelnih boleznih in končno o čebelarjenju vŽnideršičevem panju (čebelarjenju na med); predloga novega čebelarskega zakona se jeobravnavala zlasti pri predavanju glede našega izvoza živih čebel. Praktične vaje so sesukale osobito okrog Žnideršičevega panja. Tečaja so se oba dneva povoljno udeleževali
podružnični člani; pa tudi čebelarji iz sosednjih podružnic so nam bili dobrodošli (celo iz
Jesenic so došli). Iz zahvale predavateljema je bilo razvidno, da so bili slušatelji kajhvaležni centralnemu odboru, ki je oskrbel tečaj v Radovljici; iz živahnih razgovorov invprašanj po vsakem predavanju pa se je kazalo živo zanimanje za čebelarsko vedo.
Na željo čebelarjev bo na prihodnjem mesečnem sestanku zopet predavanje. Lahko
rečemo: naša podružnica se pridno giblje; in to ji daje življenje.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 7. 19191920

Slovenski čebelar, 25. 8. 1920
Potovalni pouk. Da pa se je organizacija tako razširila in razvila, je bilo treba priredili
večje število poučnih in agitatoričnih predavanj širom cele Slovenije. Vseh tozadevnih
prireditev je bilo v tekočem letu 32, in sicer so predavali: … 20. 6. v Radovljici; G. Josip
Okorn.
Vir: Slovenski čebelar, 25. 8. 1920
1921

Slovenski čebelar, 25. 2. 1921
Občni zbor čebelarske podružnice v Radovljici se je vršil dne 16. januarja 1921 v
ljudski šoli v Radovljici ter je bil zelo povoljno obiskan. G. predsednik Ivan Bulovc iz
Radovljice otvori ob 14. občni zbor ter pozdravi v obilnem številu zbrane čebelarje. Obilen
obisk je znak, da podružnica deluje ter se člani zanimajo zanjo. G. tajnik Franc Jaklič
poroča o delovanju podružnice v minulem letu. Podružnica je priredila pet poučnih

zborovanj, ki so bila vsakikrat dobro obiskana. Na enem teh zborovanj je govoril g.
nadučitelj Julij Slapšak iz Most pri Ljubljani; na ostalih pa tukajšnji predavatelji. Blagajnik
g. Ferdo Lavrinc poroča o denarnem stanju in prometu leta 1920. Podružnica je imela l.
1920. 895 K 54 vin. dohodkov ter 2000 K 90 vin. stroškov, katere je pokrila s preostankom
iz leta 1919. ter s podporo osrednjega čebelarskega društva v znesku 400 K, za katereizreka tudi občni zbor svojo zahvalo. Nabavila si je podružnica v minulem letu točilo za
med in k njem spadajoče čebelarsko orodje za 1587 K. Vendar ima podružnica še v
blagajni (na koncu minulega leta) znesek 61 K 47 vin. Račune sta pregledala gg. AntonŠpendov in Josip Resman ter jih našla v redu. G. blagajniku se da absolutorij ter se mu
izreče za hvala.
K točki: Volitev odbora predlaga g Fr. Jaklič, da se voli z vzklikom, kateremu predlogu
zborovalci soglasno pritrde. Izvoljeni so bili za leto 1921. v odbor sledeči: G. Ivan Bulovc,
trgovec in posestnik v Radovljici, kot predsednik; g. Franc Jaklič, nadučitelj v pok. v
Radovljici, kot podpredsednik; g. Ferdo Lavrinc, župnik v pok. v Radovljici, kot tajnik in
blagajnik; kot odborniki gg.: Jožef Bogataj, posestnik in klobučar v Radovljici, Jožef
Kleindinst, posestnik na Gorici, Jožef Rogač, posestnik na Lancovem, Henrik Hanžič,posestnik na Peračici, Ivan Cuderman, kurat ženske kaznilnice v Begunjah, Jožef Šolar,posestnik v Rovtah, Ivan Šemrl, nadučitelj v Lescah, in Ivan Varl, posestnik in krošnjar v
Kamnigorici. — Za delegata na občni zbor čebelarskega društva za leto 1921. se izvolita
gg. Ivan Varl in Ferdo Lavrinc; kot namestnika pa gg. Jožef Kleindinst in Ivan Šemrl. —Po daljši debati radi čebelnega sladkorja zaključi predsednik ob 17. občni zbor, želeč
vsem čebelarjem prav dobro čebelarsko leto. / F. L.
Vir: Slovenski čebelar, 25. 3. 1921

Franc Jaklič, podpredsednik ČD Radovljica
Vir: arhiv družine Jaklič (izrez)
Predavanja in tečaji. 16. avgusta (na sv. Roka dan) za čebelarje v okolišu čebelarske
podružnice Ljubno na Gorenjskem. Začetek ob 10. uri dopoldne v ljudski šoli v
Podbrezjah.
V avgustu se bodo vršila sledeča predavanja in tečaji: … 4. septembra v Radovljici v
ljudski šoli. Začetek ob 10. uri dopoldne.

Vir: Slovenski čebelar, 25. 7. 1921
Delovanje odbora. … Društvo ima letos 98 podružnic z 2641 člani. V neposredendelokrog osrednjega društva spadajo sledeče podružnice, ki imajo navedeno številočlanov: … Radovljica 56, (Bled 17, Bohinjska Bela 17, Bohinjska Bistrica 31, Breznica 24,
Gorje 37, Jesenice 17, Podbrezje 17).
Vir: Slovenski čebelar, 25. 8. 1921
1922
Dvajset peto leto
Slovenski čebelar, 15. 3. 1922
Zgodovina s fotografijami glavnih akterjev!

Vso dvajsetpetletno dobo so nepretrgoma društveni člani sledeči gg.: … Šemerl Janez,nadučitelj, Lesce.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 3. 1922
Organizatorično delo. … Glede podružnic smo napredovali za 4, v številu članov pa
smo nazadovali za 282, kar je provzročila lanska katastrofalna letina. V neposredendelokrog osrednjega društva spadajo sledeče podružnice, ki imajo navedeno številočlanov: Radovljica 36 (Bled 7, Bohinjska Bela 7, Bohinjska Bistrica 25, Breznica 15, Gorje
34, Jesenice 12, Podbrezje 11).
Vir: Slovenski čebelar, 15. 9. 1922
1923
Predavanja. 4. februarja v Radovljici; ob 10. uri dopoldne v Ljudski šoli. Tema: Od česaje zavisna dobičkonosnost čebelarjenja.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 1. 1923
Občni zbori čebelarskih podružnic. Radovljica, 31. jan. 1923. Za t. l. se izvoli stariodbor. Sklene se prirediti na pomlad enodnevni čebelarski tečaj, v avgustu pa priredi
podružnica velikopotezno čebelarsko veselico.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 2. 1923
1925Čebelarska podružnica v Radovljici je imela redni občni zbor dne 4. januarja t. l.
Udeležilo se ga je 14 članov. Predsednik g. Ivan Bulovec jih je pozdravil ter konstatiralsklepčnost. Spominjal se je tudi umrlega zvestega člana g. Ant. Paplerja. Tajnik g. Josip
Pleničar je prečital zapisnik zadnjega občnega zbora, ki se je brez ugovora odobril. Zzahvalo je zbor vzel na znanje odborovo poročilo o delovanju podružnice. Podružnica ještela v preteklem letu 24 članov. Blagajnikovo poročilo izkazuje dohodkov 13750 Din,brez stroškov. Račune sta pregledala Fr. Resman in Janez Varl ter jih našla v redu.
Odboru je zbor soglasno izrekel razrešnico. V odbor so bili soglasno izvoljeni: za
predsednika Ivan Bulovec, trgovec v Radovljici; za podpredsednika Josip Kleindienst,
posestnik na Gorici; za tajnika in blagajnika Fr. Resman, hranilnični ravnatelj v Radovljici;
za odbornike Franc Resman, posestnik na Gorici; Jože Jeglič, posestnik v Begunjah;Jožef Šolar, posestnik v Rovtah; Ivan Varl, posestnik v Kamni gorici, in Ivan Šemerl,nadučitelj v Lescah. Za delegata za glavno skupščino sta izvoljena Franc Pogačnik inJožef Kleindienst.
Po predlogu Fr. Resmana je zbor sklenil, da zaprosi osrednje društvo, naj bi prirediloenodneven tečaj dne 3. maja pri čebelnjaku člana Josipa Kleindiensta na Gorici. Predlog
Ivana Šemerla, da bi podružnica oskrbela cenen sladkor za svoje člane direktno iz
tovarne, je zbor vpošteval v toliko, da je podružničnemu tajniku naročil, naj dobi potrebnih
podatkov, ki bi bili za podlago odboru pri sklepanju o eventualni nabavi.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 4. 1925
1927
Podružnica v Radovljici je imela redni občni zbor dne 2. januarja. Udeležba je bila
dobra. Navzočni so v živahnih in stvarnih razgovorih prerešetovali kritični položaj
čebelarjev, v katerem se nahajajo zaradi slabih letin. Ugotovilo se je, da je podružnica
sama zaman iskala pomoči obupanim članom. Zaradi cenejšega sladkorja za pitanje jestavila upanje na osrednje društvo, toda danes se že čuje, da se je »Zveza« po vseh
neuspehih obrnila še do skupščine, da reši skrbnega čebelarja iz zadrege, ki je že na
višku. Z žalostjo je bilo ugotovljeno, da pri nas merodajni činitelji nimajo zmisla začebelarstvo.
Nadalje se je apeliralo na članstvo, naj se oprime podružnice pri vseh nabavahčebelarskih potrebščin in oddaji pridelkov, ki jih bo varovala izrabljanja špekulantov.
Podružnica je imela v preteklem letu 23 direktnih članov in ji je za prihodnje po osrednjem
društvu dodeljenih še 9 članov. Blagajna izkazuje imovine 535 Din. V odbor so bili
soglasno izvoljeni naslednji člani: za predsednika Ivan Bulovec, trgovec iz Radovljice, za
podpredsednika Jožef Kleindienst, posestnik na Gorici pri Radovljici, za tajnika inblagajnika Franc Resman, hran. ravnatelj v Radovljici, za odbornike: Franc Resman,posestnik na Gorici pri Radovljici, Ant. Cvenkelj, posestnik v Ljubnem pri Podnartu, Ivan
Varl, posestnik v Kamni gorici, Ivan Šemerl, šol, upravitelj v Lescah, Franc Žnidar, vrtnarv Novi vasi; za delegata pa Ivan Varl, posest, v Kamni gorici.
Posebno živo so se člani zanimali za kuhanje voska in so z odobravanjem vzeli na znanje
ponudbo osrednjega društva za prireditev tečaja o kuhi. Ker se je ugotovilo, da je
podružnici vse potrebno za tak tečaj na razpolago, je sklenila, da ga zaprosi.
Na koncu je g. Leopold Fürsager razložil svoje čebelarjenje v Janševem panju s
premičnim satjem. Navzočni so ga hvaležno poslušali.
Vir: Slovenski čebelar, 15. 3. 1927

Odpri: štev. 4 (1923) – str. 3 / 100 št. /1928Čebelnjak vzrejevalca matic Franca Vovka iz Hraš, 1928
Vir: fototeka Čebelarskega muzeja v RadovljiciČebelarstvo Kozinc - Hraše. Naše čebelarstvo ima zelo dolgo tradicijo. Prvič je v
uradnih listinah omenjen praded mojega starega očeta Vovk Franc iz Hraš, kot eden od
ustanoviteljev rodinske čebelarske bratovščine. Ustanovljena je bila 14. aprila 1781. To
je prvo znano druženje čebelarjev na svetu. Da so bile Hraše zelo čebelarska vas pričajo
opuščeni čebelnjaki in podatki, da je bil čebelnjak malone pri vsaki hiši. V Hrašah - pri
Kuharju se je rodil in živel oče Antona Janše. Čebelarska tradicija se je pri hiši
neprekinjeno nadaljevala vse do današnjih dni. Sodoben zidan čebelnjak, ki je razširjen
in obnovljen v uporabi še danes, je leta 1928 postavil stari oče Vovk Franc. Vzrejal je
matice in jih pošiljal po celem svetu. Imel je svojo plemenilno postajo v dolini Drage. Bil
je tudi eden prvih prevaževalcev. Z vlakom so vozili čebele vse do Vojvodine, Like indrugih krajev Hrvaške in Slovenije. Da je bil napreden in priznan čebelar pričajo njegove
slike in članki v Sodobnem čebelarstvu in angleški reviji za čebelarje British Bee Journal.
Vir: spletna stran Čebelarstvo Kozinc
1935Čebelarska razstava. Bogata je tudi čebelarska razstava. Ker slavi obenem podružnica
čebelarskega društva v Radovljici svoj 25 letni jubilej, odkar je bila ustanovljena, so senjeni člani še posebej potrudili, da pokažejo napredek svoje stroke in organizacije. Reči
se mora, da se vsakdo v tem oddelku razstave z užitkom rad malo ponudi. Ne smem tudiprezreti umetne vrtnarske, fotografske in knjigoveške razstave, ki vzbujajo splošno
pozornost. Hodniki in stene soban so pa okrašene z umetniškim slikami ter z raznimi
stavbenimi načrti in risbami domačih stavbenih podjetnikov. Razstava je vsekakor
pokazala, da so naš obrtniki dovolj podjetni in da morajo njihovi izdelki konkurirati s tujimi
proizvodi. Treba je le dovolj domačih kupcev. Upamo, da razstava v tem oziru gotovo
mnogo pripomogla.
Razstavo zelo obiskujejo tudi tujci. Vsakdo se o njej zelo povoljno izraža. Odprta bo le še
nekaj dni (do 15. avgusta). Kdor pride še v tem času v Radovljico, naj ne zamudi te prilike,da si razstavo temeljito ogleda.
Vir: Gorenjec, 10. 8. 1935

1883-1945. Dogajanje od leta 1883 pa do konca druge svetovne vojne se je vrtelo okoli
ustanavljanja in prekinjanja čebelarskih podružnic ipd. Oktobra 1945 je bila ustanovljena»Čebelarska zadruga Radovljica«, ki je pokrivala celoten okraj, nastale so podružnice v
okoliških naseljih pod imenom »Čebelarske družine«.
Vir: cricg.siČebelarska zadruga Radovljica, ust. 1945
15. avgusta 1945 so ukinili Slovensko čebelarsko društvo in s tem vse podružnice, ki sodelovale po Sloveniji. Namesto tega so v duhu socializma ustanovili Čebelarsko zadrugo
za Slovenijo in druge čebelarske zadruge, na katere je bila prenesena lastnina prejšnjega
osrednjega društva in podružnic. Prejšnje podružnice so se preimenovale v čebelarskedružine, ki so se povezovale v nove zadruge na svojem območju. 1. oktobra 1945 je bilaČebelarska zadruga ustanovljena tudi na območju Zgornje Gorenjske s sedežem na
Jesenicah, ki je pokrivala celotno območje nekdanjega društva Radovljica (Radovljica,
Podnart-Kropa, Bohinjska Bistrica, Srednja vas v Bohinju, Bohinjska Bela, Bled, Gorje,
Kranjska Gora, Dovje-Mojstrana, Jesenice, Blejska Dobrava in Breznica).
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)
1951Čebelarsko društvo Radovljica, 1951 (preimenovanje)
27. maja 1951 je bila ukinjena Čebelarska zadruga za Slovenijo, vse zadruge po okrajih
so se preimenovale v društva, družine pa so obdržale svoje nazive. V tem smislu se jeČebelarska zadruga Radovljica preimenovala v Čebelarsko društvo Radovljica, v
katerega so bile včlanjene vse družine, ki so sprejele nova pravila delovanja.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)

8. junija 1952 je društvo v gostilni Kunstelj v Radovljici priredilo veliko čebelarsko razstavo
in veselico. Odprlo je svojo čebelarsko trgovino, v kateri so prodajali čebelarske
potrebščine, satnice in vosek. V sodelovanju z Gozdnim gospodarstvom Bled in ob
medsebojni pomoči so izdelali nove panje za nove družine.
Vir: Razvoj čebelarstva … (Tita Porenta)
1948-1953. Čebelarji se v zadrugah niso dobro počutili. Že leta 1948 so sklenili ukiniti
zadrugo in zopet ustanovili »Zvezo čebelarskih društev« po okrajih pa čebelarska društva
in čebelarske družine, ki so se vključila v Zvezo. Čebelarska zadruga Radovljica se je naobčnem zboru 4. marca 1951 preimenovala v »Čebelarsko društvo Radovljica«.
Vzpostavile so se plemenilne postaje, organizirala so se predavanja, odprla trgovina sčebelarskimi potrebščinami in leta 1953 se je pričelo s kuho voščin, izdelovanjem satnic
ter prevozi čebel na pašo na Jelovico.
Vir: cricg.siČebelarsko društvo Radovljica. Predsednik tov. Resman je pozdravil navzoče,
posebno odposlanca Zveze tov. Rojca, ugotovil sklepčnost in prešel na dnevni red. V
delovno predsedstvo sta bila izvoljena tovariša Resman in Baebler, za overovatelja
zapisnika pa tov. Benedičič in Tepina.
V svojem poročilu je tov. predsednik omenil nakup sladkorja, dobro uspelo čebelarsko
razstavo, kuho voščin, čebelarsko šolo in ČE-GO.
Tajnik je poročal, da je imel upravni odbor samo 2 seji, ker so potni stroški za odbornike
previsoki. Ožji funkcionarji društva pa so imeli mesečna posvetovanja, na katerih so
reševali probleme društva. Odbor je med letom prejel in odposlal 269 dopisov. Večinadružin je dobro poslovala. Grajati pa mora družine Bled, Boh. Bistrico in Breznico. Društvo
je štelo 284 članov.
Od Gozdnega gospodarstva Bled je društvo kupilo 10 m3 stoječega lesa na Jelovici. Les
je že razžagan in se suši. Ves les je že plačan. Trgovski odsek je imel lani 249.589 dinprometa. Blago na zalogi je vredno 64.600 din. Odnose med društvom in Zvezo je treba
v obojestransko korist zboljšati.
O blagajniškem poslovanju je poročal tov. Tepina. Iz poročila je razvidno, da je znašal
promet 120.220 din. Dohodkov je bilo 60.805 din, stroškov pa 59.415 din. V blagajni je
1.390 din. V Narodni banki je naloženih 13.155 din.
O vzreji matic je poročal tov. Volk. Postaja v Dragi ni delovala, ker je bil sladkor predrag.
Vodja plemenilne postaje v Ukanci je omenil, da sprašenih matic niso mogli pravočasno
oddati. Nujno potreben je hitrejši odkup matic.
Predsednik tov. Resman je dal poročila v razpravo. K besedi se je oglasil tovariš Rojec inpojasnil nekatere organizacijske probleme. Govoril je o težkočah, ki jih je imela Zveza prinabavi krmilnega sladkorja in pri izdajanju glasila, o izvozu matic, o čebelarski šoli in otečaju za bolezenske izvedence. Povedal je, da bo v kratkem izšla uredba, s katero bodo
pasišča dokončno urejena. Končno je obvestil navzoče, da bo Zveza skušala izvažati
poleg matic še med, medico, panje, čebelje družine in drugo. V marcu pa bo sestanek
vodij plemenilnih postaj.

V imenu nadzornega odbora je poročal tov. Šipec, ki je izjavil, da je našel vse blagajniške
knjige v popolnem redu. Na njegov predlog je dobil stari odbor razrešnico.
Tovariš Benedičič je referiral o medonosnih rastlinah. Predlagal je, nuj društvo ustanovivrt, na katerem bi gojili medovite rastline. Predlog je bil sprejet. Ureditev in oskrbovanje
bodo prevzeli tov. Benedičič kot vodja, Toman, Pikl, Cizej, Kunstelj, Vovk, Prešern in
Zupan.
Občni zbor je odobril predloženi proračun za leto 1953, ki znaša 24.500 din dohodkov inprav toliko izdatkov.
V upravni odbor so bili izvoljeni tov. Resman kot predsednik, Baebler kot tajnik, Tepina
kot blagajnik, kot odborniki pa Gregori, Klinar, Kališnik, Sušnik, Grobovšek, Benedičič in
Košir. Za Breznico bomo izvolili zastopnika kasneje, ker družina še ni imela občnega
zbora.
V nadzornem odboru so tov. Ropret, Sodja, Prešern, Kunstelj in Šipec. Na občnem zboru
Zveze bodo zastopali društvo delegati: Resman, Benedičič in Vovk.
Pri slučajnostih je občni zbor sprejel tele sklepe:1. Čebelarska družina Boh. Bistrica naj se razdeli v 2 družini, t. j. v družino Boh. Bistrica
in Boh. srednja vas.
2. Tovariš Gregori naj posreduje pri OLO, da bi škropili sadno drevje s sredstvi, ki bi manjškodovala čebelam.
3. Vodja plemenilne postaje naj ostane tov. Vovk.
4. Ko bo izšla uredba o pasiščih, naj se o njej obvestijo vse čebelarske družine.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1953
1956
Kmetijska zadruga RadovljicaČebelarski odsek
Stanje čebelarstva
po stanju 3. 3. 1956
Leopold Baebler
Vinko Berce
Milan Cizej
Franc Erjavec
Jože Golmajer
Severin Golmajer
Gabrijel DerničFranc Kunstelj
Simon Markelj
Franjo Pikon
Franc Resman
Janez Stanovnik
Franc Šolar
Anton Tepina

Radovljica, Gorenjska c.
Radovljica, Mlaka
Radovljica, Gubčeva ul. št. 6
Radovljica, Prešernova ul. št. 15
Radovljica, Ljubljanska c. št. 10
Radovljica, Ljubljanska c. št. 10
Radovljica, Cesta svobode št. 3
Radovljica, Erjavčeva c. št. 8
Radovljica, Roblekova ul. št. 1
Radovljica, Ljubljanska c. št. 32
Radovljica, Šercerjeva ul. št. 8
Radovljica, Roblekova ul.
Radovljica, Cesta talcev št. 3
Radovljica, Ljubljanska c. št. 49

1 panj
8 panjev
1 panj17 panjev (3 pol.)2 panja
6 panjev
4 panji
8 panjev
6 panjev
6 panjev
10 panjev
15 panjev
4 panji
8 panjev

Stanko TomanJože Toman
Anton AvsenikJože Gril
Valentin Benedičič
Severin Kleindinst
Anton Avsenik
Anton Prešeren
Jože Bertoncelj
Franc Meglič
Ignavoj Luznar
Filip Globočnik
Silvester Resman
Jakob Resman
Andrej Resman
Anton Rihteršič
Pavel Rihteršič
SkupajRadovljica, Ljubljanska c. št. 5
Lesce št. 1
VrbnjeGloboko št. 1
Vižmarje št. 162
Gorica št. 5
Gorica št. 11
Gorica št. 14
GoricaMošnje št. 14
Mošnje št. 25
Zgornji Otok št. 9
Zgornji Otok št. 6
Zgornji Otok št. 10
Zgornji Otok št. 10
Zgornji Otok
Zgornji Otok

12 panjev
5 panjev
10 panjev
3 panji
5 panjev
7 panjev
4 panji
3 panji
14 panjev
6 panjev
3 panji
4 panji
1 panj
6 panjev
5 panjev
6 panjev
5 panjev
195 panjev (3 pol)Vir: arhiv Jože Janša
1957
Čebelarji so zborovali. V nedeljo, 24. februarja je bil v Radovljici občni zborčebelarskega društva. Člani so največ razpravljali o zbiranju materiala za republiškičebelarski muzej. V radovljiški občini bodo letos uredili novo plemenilno postajo. Čebelam
bodo zagotovili spomladansko in jesensko pašo. Za člane bodo prirejali tudi redna
predavanja. / J. S.
Vir: Glas Gorenjske, 1. 3. 1957

Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1957
† Leopold Baebler. Gorenjski čebelarji, zlasti pa člani čebelarskega društva Radovljica,
ne bodo nikdar pozabili svojega zaslužnega tajnika in častnega člana Leopolda Baeblerja,nadučitelja v pokoju. Neizprosna smrt ga je iztrgala iz čebelarskih vrst in dne 10. oktobru
1956 smo ga spremili na radovljiško pokopališče k večnemu počitku.

Leopold Baebler
Uspešno je čebelaril nad petdeset let in se po upokojitvi, zlasti po osvoboditvi ves posvetilčebelarjenju in čebelarski organizaciji. Svojih izkušenj ni zapiral vase, ampak je o njih na
tečajih, sestankih, občnih zborih in odborovih sejah rad govoril čebelarjem, ki so se zbirali
okrog njega. Tudi za vzrejo matic je bil navdušen. Skrbel je za čebelja pasišča inorganiziral skupne prevoze. Njegova zasluga je bila tudi, da je čebelarsko društvo pričelo
preskrbovati člane s čebelarskimi potrebščinami. Njegovo najvažnejše delo pa je, da je

organiziral skupno kuho voščin in izdelavo satnic. Vrsto tečajev, ki jih je društvo priredilona svojem področju, je pokojni poživil s praktičnimi navodili in zabavnimi dovtipi. Zadnjega
tečaja se je udeležil 15. junija 1956 na Lancovem.
Za njegovo neumorno delo ga je občni zbor čebelarskega društva v Radovljici ob 10letnici osvoboditve soglasno imenoval za častnega člana in mu 9. avgusta 1955 izročil
priložnostno plaketo ob 50-letnici njegovega čebelarjenja.
Ob odprtem grobu se je od nenadomestljivega tovariša v imenu čebelarskega društva
poslovil predsednik Zaslužni čebelar, počivaj v miru!
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1957

Izročitev diplome častnemu članu radovljiškega čebelarskega društva,sedaj že pokojnemu tovarišu Leopoldu Baeblerju
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1957
Prodam stavbno parcelo v Podnartu. Na njej je že vodovod, elektrika in pesek. Prodam
tudi čebelnjak ali zamenjam za deske. Poizve se v Podnartu 36.
Vir: Glas Gorenjske, 26. 4. 1957
Iz Radovljice. Čebelarsko društvo Radovljica je priredilo 7. februarja 1959 družabni večer
v počastitev starejših in najzaslužnejših članov. Zbrali smo se pri »Lectarju«. Tu se danes

ne ukvarjajo več z izdelovanjem lecta, pač pa strežejo gostom z jedačo in pijačo. Gostišče
slovi po svoji dobri postrežbi.
Najprej smo si ogledali čebelarski muzej, ki je nameščen v dveh obsežnih sobah bivše
graščine blizu Linhartove rojstne hiše. Vsi smo bili kar precej iznenadeni zaradi obilice
lepo urejenih starinskih predmetov, ki jih je strokovnjaško konzervirali znani strokovnjaki
za te stvari, prof. Rakovec.
V oficialnem delu tega večera je predsednik Franc Resman z jedrnatimi besedami
prikazal razvoj našega čebelarstva na Gorenjskem, razvoj čebelarskega muzeja inčebelarske uspehe naših slavljencev. Lepe diplome, delo čebelarja in mojstra umetne
obrti D. Višnarja, so prejeli tovariši: Vovk, Šetinc in Tepina, več zaslužnih čebelarjev pa»priznanja«. Najlepšo plaketo je društvo poklonilo predsedniku, čigar delo za napredekčebelarstva in čebelarskega muzeja je orisal tovariš Pohar.
Sledila je pogostitev in zabavni del. Pri tem je bila izrečena marsikatera vesela. Zatosmeha in dobrega razpoloženja ni manjkalo.
Ena izmed mnogih: Pravijo, da traja medena doba po poroki 6 tednov. V čebelarskem
zakonu pa so medeni vsi tedni. Nič mi čudnega, da se mlada dekleta tako ogrevajo začebelarje . .. / Valko
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1957

Vzrejevalec matic, Franc Vovk iz Hraš, na plemenilni postaji
Slovenski čebelar, 1. 12. 1957 (naslovnica)† Franc Erjavec. Zopet je posegla v naše zavedne čebelarske vrste neizprosna smrt inodvedla v večnost 58-letnega Franceta Erjavca, sodnega uslužbenca v Radovljici. Dne
23. maja smo ga spremili na radovljiško pokopališče.

Franc Erjavec
Bil je vnet čebelar. Zbranjem strokovnih knjig in obiskovanjem tečajev se je tako
naobrazil, da se je povzpel celo do predavatelja o vzreji matic.
Pred 25 leti je začel čebelariti na Vrhniki. Kot državni nameščenec se je preselili sčebelami v Ptuj in nazadnje v Radovljico. Vsakokrat je bilo njegovo čebelarstvo nekoliko
okrnjeno, toda kljub skromnim dohodkom si je naposled postavil lep čebelnjak za 21 A2panjev.
Veselil se je zasluženega pokoja, saj bi se kot upokojenec lahko ves posvetil čebelam inčebelarski organizaciji, kjer je že prej sodeloval in pridno tajnikoval v čebelarski družini.
Toda smrt mu je prekrižala račune. Za vedno je zapustil svoje ljubljene čebele, ki bodo
sedaj iskale novega gospodarja.
Požrtvovalnega sodelavca bomo ohranili v lepem spominu. / Čeb. društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1957
1959Obvestilo-pooblastilo, 1959
Vir: arhiv Jože JanšaŽig »Čebelarsko društvo Radovljica«, 1959
Vir: arhiv Jože Janša

Izlet v Maribor, 1959
Vir: arhiv Jože Janša1961
Radovljica. Čebelarsko društvo Radovljica priredi v nedeljo. 6. avgusta, v gostilni
Kunstelj Čebelarski tabor. Spored bo takle: ob 9. do 17. ure ogled muzeja, ob 15. uri
predavanje, od 16. ure dalje prosta zabava.
Vir: Glas, 5. 8. 1961___
Zapisnik 8. redne seje upravnega odbora Čebelarskega društva Radovljica, ki se je vršila
v nedeljo, dne 1. 10. 1961 ob 8. uri v pisarni trg. podjetja Slovenka Radovljica.
Predsednik otvori sejo ter predlaga sledeči dnevni red
1. Sklepi zadnje seje.
2. Tekoče zadeve društva.
3. Razno
Navzoči: Pohar, Razinger, V. Vovk, Rožič, V. Grobovšek, P. Janše, Dernič, Golmajer S.
Po sklepu zadnje seje upravnega odbora je bil sprejet sklep, naj se urgira pri DOZ, da
preskrbi za preventivno službo nosemak, v zvezi s tem sklepom je dal DOZ odgovor, daje Nosemak naročen, a ga žal še ni mogoče prevzeti, ker so ta zdravila na carini pri

uvozniku. Kakor hitro bo uvoznik, to je Verpromet, vskladiščil ta zdravila, bodo ista takoj
dostavljena društvu.
V zvezi z dopisom na tovarno sladkorja za krmljenje čebel, ista ni dala nikakršnega
odgovora. Takoj naj se ponovno prosi tovarno za odgovor, da bo društvo vedelo vsaj za
spomladansko krmljenje za situacijo v zvezi s sladkorjem brez prometnega davka.
Za pogostitev ljudi, kateri so pomagali pri organizaciji Čebelarskega tedna v Radovljici seodobri za osebo do din 500.- ter do skupnega zneska din 10.000.Plača se račun Olepševalnega društva Jesenice za plakatiranje. V zvezi z računom pri
Kunsteljnu naj se stvar uredi.
Predsednik poroča, da je bil v Radovljici na dopustu čebelar iz Bosne, Aco, kateri je želel,da se sestane z našimi čebelarji. Sestanek je bil pri Kunsteljnu. Je zelo napreden in
razgledan čebelar. Povedal je kakšne težave imajo bosanski čebelarji, med drugim je
povedal, da so bolezni skoro v celoti zatrli. Prav tako je omenil, da pri odgovornih ljudeh
ni pravega razumevanje za podporo čebelarjem, tako da so prav tako prepuščeni sami
sebi.
Želja odbora je, da v kolikor bo v prihodnji sezoni zopet obiskal Radovljico, da biorganizirali v tem času predavanje, da se seznani z njim širši krog slovenskih čebelarjev.
Tov. Resman poroča, da se namerava dosedanji prostor satnišnice preurediti v druge
namene, tako da bo društvo v kolikor ne dobimo drugega primernega prostora, ostalobrez prostora, kjer bi izdelovali vosek in ulivali satnice, prostor kateri je poleg pa ne
odgovarja, ker je zatohel.
V zvezi s tem si je predsednik ogledal prostor pri Ostrševskem, pa tudi ta ne odgovarja,
ker nima poda, elektrike, vode in kanalizacije. Dernič predlaga, da se elektrika potegnezačasno s pomočjo kabla. Ostane pa še vprašanje dimnik, katerega prostor tudi nima,
vsa preureditev bi bila preveč draga. Nadalje se predlaga prostor pri Špenkotu, a tudi ta
prostor ne pride v poštev radi najemnine, katera bi se morala plačevati skozi celo leto. Po
daljši razpravi se sklene, da naj se prostor poizkuša najti pod kar najbolj ugodnimi pogoji.
Člani odbora naj iščejo prostor ter naj eventuelne podatke v zvezi z preureditvijo prostorov
predložijo odboru na prihodnji seji.
Koča na Jelovici je po razgovoru z ing. Debenjakom odstopljena društvu po sedanjiosnovni vrednosti.
Tov. Pohar poroča, da člani družine Jesenice vprašujejo, kako je z krmilnim sladkorjem
ter zdravili Nosemak, prav tako je iznešeno, da bo potrebno društveni opazovalni panj
oskrbeti z zimsko zalogo.
V nadaljni razpravi se opozarja, naj člani odbora pripravijo po svojih družinah priprave za
Občne zbore, da se bodo isti mogli zadovoljivo izvršiti in da bodo obiskani po članih
društva.
Seja se je zaključila ob 10.40.
Tajnik – Polde Janša
Predsednik – Franc Resman
Vir: arhiv Jože Janša___

Janez Dežman
† Janez Dežman. Lansko leto 22. junija je odšel iz naše srede navdušen čebelar, g.
župnik Janez Dežman. Rojen je bil 27. okt. 1877 v Radovljici. Služboval je kot kaplan in
kurat v Tržišču, v Razdrtem, na Gozdu, v Knežaku in v Harijah. Po prvi svetovni vojni so
ga italijanske oblasti kot zavednega Slovenca zelo preganjale. Zaprli so ga in z velikotežavo je iz zapora pobegnil v Jugoslavijo. Posledice zapora so ga mučile vse življenje.
Zato se je še razmeroma mlad umaknil v pokoj. Kot upokojenec je živel od leta 1921 na
Skaručni. Tu so bile čebele njegovo edino veselje. To veselje pa je prenašal tudi na druge,
saj je marsikoga navdušil za čebelarjenje. Začetnikom je prav rad podaril kak panj.
Čebelaril je sprva v kranjičih, pozneje pa v AZ-panjih, in sicer predvsem na roje. Vendar
pri tem ni iskal dobička. Čebele je ljubil in si z delom pri njih krajšal čas. Med okupacijo jeostal na svojem mestu in bodril ljudi v boju proti okupatorju. V zadnjih letih je opešal,
vendar čebel do smrti ni opustil.
Dragi g. Janez! Vemo, kako težko si se ločil od svojih ljubljenih čebelic. Nič manj težka
pa ni bila naša ločitev od tebe. Zagotavljamo ti, da te ne bomo nikoli pozabili. Nuj ti bolahka naša zemlja, ki si jo tako ljubil.
Čebelarska družina Skaručna
Vir: Slovenski čebelar, 24. 7. 1962
1957-1983. V Radovljici so se 7. februarja 1957 sestali zastopniki čebelarskih organizacij(od naših Resman in Benedičič), pokrajinskega muzeja Radovljica, centralnih muzejev iz
Ljubljane in občinskih oblasti Radovljice (takratni župan Eržen), da ustanovijo
vseslovenski čebelarski muzej v Radovljici, saj iz tega področja prihajajo znani čebelarji
Anton Janša, Mihael Ambrožič in Jan Strgar. Otvoritev muzeja je bila 3. junija 1959. Tremvelikim predstavnikom čebelarjenja na Gorenjskem je društvo izkazalo čast tudi s
spomeniki, in sicer: 22. junija 1980 so postavili doprsni kip Antona Janše v alejo velikanov
ob Osnovni šoli Žirovnica, 10. maja 1981 je društvo odkrilo spominsko ploščo Janu
Strgarju na njegovi rojstni hiši na Lomu pri Bohinjski Bistrici ter leta 1983, ob praznovanju
100-letnice združevanja čebelarjev na območju Gorenjske, odkrilo spominsko ploščo še
tretjemu predanemu čebelarju Mihaelu Ambrožiču na njegovi rojstni hiši v Mojstrani.
Vir: cricg.si

1962
Zapisnik 1. redne seje Upravnega odbora Čebelarskega društva Radovljica, ki se jevršila dne 4. III. 1962 ob pol deveti uri v pisarni Slovenke Radovljica.
Navzoči: Pohar, Dernič, Resman, Prešeren J., Grobovšek, Rožič, Šolar, Janša, Golmajer.
Predlagani dnevni red:Pregled načrta za leto 1962.
Razdelitev sladkorja.
Razdelitev nosemaka.
Dopisi.
Razno.
Predsednik otvori sejo, pozdravi vse navzoče in želi, da bi se novo izvoljeni odbor
polnoštevilno udeleževal sej in pomagal voditi društvo.
Želi, da bi odborniki pomagali oživitev dela po družinah katere so nedelavne, posebnodružina Dovje-Mojstrana ne izpolnuje svojih dolžnosti. Tov. Pahor pripominja, da družina
v Dovjem ima ljudi, ki bi bili voljni delati, saj je sam govoril s člani družine in so pripravljenipoživiti družino, potrebno je, da bo društvo pomagalo pri poživitvi.
Predvideni čebelarski tabor na Poljanah naj bi se izvršil z razstavo in predavanjem ovažnosti čebele.
Seja predvidena za prvi maj naj se izvrši 5. V. 1962 na Srednjem vrhu nad Martuljkom.
Delati je potrebno, da si društvo oskrbi z mikroskopom, katerega bo društvo nujno rabilo
pri svojem delu.
Prav tako naj društvo dela naprej za odkup koče na Razpoku, ki jo radi znanih vzrokov
društvo ni dobilo v preteklem letu. Radi tega naj bo društvo v stiku z lastnikom, t. j. Gozdno
Gospodarstvo Bled, s katerim so že bili dogovori o tej zadevi.
Z.Č.D. Ljubljana prosi društva, katera imajo možnost, da naj prevzamejo skrb za plačilo
predavanj, katera se bodo vršila na področju društva.
Prav tako naj se člani zanimajo za nakup Folbeksa in Nosemaka.
Sladkor, katerega je društvo nabavilo, se je procentualno razdelil med družine, ker so gadružine razdelile članom.
Prav tako se na seji razdeli Nosemak za preventivo proti Nosemi, ta je iz zaloga DOZ-a.
Razdeli se ga sledeče: Skupno 825 tablet na družine: Boh. Bistrica 49 komadov, Bled 53
kom., Bl. Dobrava 73 kom., Breznica 67 kom., Mojstrana 85 kom., Jesenice 168 kom.,
Podnart 145 kom., Radovljica 185 kom.
Predsednik poroča, da se lahko obnovi kolektivno zavarovanje. Navzoči se niso izjasnili
ali naj se pristopi k akciji ali pa da zavaruje vsak posameznik. V kolektivnem zavarovanju
ni všteta preventiva.
Navzoče se seznami z dopisom Gospodarski kmetijski zbornici radi ureditve pasišč.
Določi se, da se bo vršil prevzem voščin 2. ali 3. aprila, kuha se bo vršila 2. in 4., usluge
se bodo vršile samo našim članom, satnice se bodo izdelovale 3 dni. Izdaja pa se bo
vršila, 10., 11., 12. III. 1962. Zaostankarjem se bo izdajalo satnice samo vsako prvo
nedeljo, po društveni seji ob 11. uri z doplačilom 100.- za vsak primer.
Predela naj se vse količine voska, kar naj se posreduje članstvu, da je društvo pripravljeno
odkupiti vosek. Zveza prosi v kolikor bo društvo razpolagalo z odvečnimi satnicami, da bi
jih odstopili začetnikom.

Zastopnik družine Jesenice poroča, da je družina izvedla družabni večer, kateri je pravdobro uspel. Družini je ostalo od inkasa cca. 50.000 din.
Tov. predsednik izroči častno diplomo družine Jesenice tov. Poharju, ki je zaslužen člandružine, kakor tudi društva ter sem u zahvaljujejo za dosedanje sodelovanje, z željo, daostane še naprej tako aktiven.
Seja se zaključi ob 11. uri.
Predsednik – Franc Resman
Tajnik – Polde Janša
Vir: arhiv Jože Janša___
Zapisnik 2. redne seje Upravnega odbora Čebelarskega društva Radovljica, ki se jevršila dne 1. 4. 1962 ob 8. uri v pisarni »Slovenka« Radovljica.
Prisotni: Pohar, Razinger, Resman, Rožič, Prešeren, Stare, Šolar, Robič iz Srednjega
vrha, Dernič, Grobovšek, Naglič, Kocjančič.
Predlagani dnevni red:
1. kuha voščin
2. dopisi
3. razno
Predsednik obvesti navzoče člane, da je umrl član društva tov. Golmajer Jože iz
Radovljice in prosi, da se člani poslovijo od njega.
Kuha voščin se bo izvršila po predvidenim načrtu. Za to opravilo je delovna sila
zagotovljena. Želja nekaterih članov je, da bi se z ozirom na zakasnelo pomlad kuha
voščine še enkrat ponovila. Predsednik obljubi, da se bo to izvršilo v kolikor bo dosti
interesentov. Članom se priporoča, naj oddajo vse odvišne količine voska, da se bo
izdelalo iz voska satnice, ker so zelo iskane.
Zveza ČD Ljubljana je poslal dopis s katerim obvešča društvo, da je družina DovjeMojstrana poslala seznam članstva direktno v Ljubljano. ZČD Ljubljana bo imela plenarno
sejo 15. aprila v Ljubljani. Predsednik poroča, da je predvideno odlikovanje zasluženih
čebelarjev. Te lahko odlikuje društvo ali pa zveza. V kolikor se predlaganim za odlikovanje
v društvu za odlikovanje v društvu plača stroške, v kolikor pa zveza nosi stroške.
Za občni zbor ZČD, kateri se vrši v Murski Soboti so predvideni 3 člani – društvenidelegati. Za organizacijo prevoza delegatov v Mursko Soboto naj preskrbi tov. Razinger
Valko. Društvo povrne delegatom stroške prevoza.
Zbornica za kmetijstvo in gozdarstvo v Kranju je poslala dopis v zvezi z odlokom na
pasiščih ajde. Prav tako nam je sporočila o prevzemu opazovalnih postaj. Navzoče
seznanimo z dopisom tov. Petelin Staneta o kolektivnem zavarovanju z dne 10. 3. 1962.
Po navzočih članih je bilo iznešeno, da ni mnogo upanja za izvedbo kolektivnega
zavarovanja in to to težko izpeljati z ozirom na pogoje zavarovanja. Dogovor z Petelin
Stanetom naj se izvrši, da bo društvo potanko seznanjeno o pogojih zavarovanja.
Prevaževalce na akacijo naj se opomni, naj predhodno dobijo privoljenje odČebelarskega društva Nova Gorica, radi mesta pasišča.
Navzoči odprejo razpravo o prezimovanju čebel v letošnji zimi. Večina jih je slaboprezimila in so družine oslabele.
Potrdi se nakup mikroskopa, katerega predvideva društvo. Istega naj prevzamejo
odgovorni člani.

Prihodnja seje se vrši 5. maja 1962 v Srednjem vrhu nad Martuljkom.
Tajnik odda še 49 tablet Nosemaka družini Bohinjska Bistrica.
Seja se zaključi ob 10. uri.
Tajnik – Polde Janša
Predsednik – Franc Resman
Vir: arhiv Jože Janša___
Zapisnik 4. redne seje Upravnega odbora Čebelarskega društva Radovljica, ki se jevršila dne 3. 6. 1962 ob 8.30 uri v prostorih Slovenke Radovljica.
Prisotni: Valentin Razinger, Franc Resman, Franc Grobovšek, Jože Prešeren, Gabrijel
Dernič, Franc Vovk in Leopold Janša.
Predsednik otvori sejo, pozdravi vse navzoče ter predlaga sledeči dnevni red:
1. Čitanje zapisnika zadnje seje.
2. Poročilo iz Občnega zbora Zveze čebelarskih društev Ljubljana
3. Razno.
Tajnik prečita zapisnik zadnje redne seje upravnega odbora društva, ki se je vršila v
Srednjem vrhu nad Martuljkom.
Zapisniku se doda izvajanje tov. Razingerja, kateri prisotnim pove in obrazloži
pridelovanje in vrednost matičnega mlečka.
Predsednik društva seznani navzoče o poteku Občnega zbora Zveze Čebel. društev, ki
se je vršil v tem letu v Murski Soboti. Namen Občnega zbora je bil med drugim tudi ta, dase čebelarji iz cele Slovenije seznanijo med seboj. Udeležba na zboru je bila zadovoljiva,
zbora se je udeležil poleg delegatov tudi predsednik OLO ter zastopniki KZ.
Naše društvo bi morali zastopati 3 člani, vendar sta se OZ udeležila le Franc Resman in
Valentin Resman.
Občni zbor je bil združen s predavanjem in filmom, ter je bil precej dolg. Po poročilih,katere so podali organi zveze se je razvila razprava. Le ta je zajemala: reorganizacijočebelarskih društev, ta naj bi se teritorialno združevala na območju novoustanovljenih
občin.
Mnogo je bilo razgovora o članarini zvezi, le ta je v letošnjem letu din 900.-, kar pa ševedno ni zadostna. Navzoči so predlagali znesek din 1000.-, kar bi krilo vse stroške v
zvezi z izdajanjem lista Slovenski čebelar.
Državno čebelarstvo je na bazi industrijskega pridelovanja proizvodov in dobiva oddržave vso potrebno pomoč. Navzoči predlagajo, da naj ji topogledno podpirajo industrija,
ne pa kmetijstvo, kateri naj podpre čebelarje amaterje, kateri v dosti večji meri pomagajo
kmetijstvu s svojimi v vsaki vasi stoječimi panji čebel.
Prav radi konkurenčnostjo med zavodom in zvezo bo potrebno poglobiti še boljorganizacijo društev, da bo lahko s pomočjo članov zastopala čebelarje na merodajnih
mestih.
Za naše področje bi se lahko društvo v kolikor bi kazalo potrebo, ločili na podrožje
Radovljice in Jesenice, seveda v kolikor se bodo s tem strinjali člani.
V zvezi z novogradnjo Z. Čd. v Ljubljani je Občni zbor seznanil delegate, da sprejme še
cca 12,5 milijona din od Medexa, katere se bodo porabile za gradnjo novih prostorov,katere se predvideva na Ambroževem trgu, kjer gradi neka stanovanjska skupnost, kjer
naj bi zveza dobila I. nadstropje. Tov. Razinger poroča, da je bil letošnji Občni zbor eden
med najbolj dragimi zbori, saj se usluge težko primerjajo z razmerami na našem področju.

Med čebelarji pa je opaziti moč no zavest po organizaciji. Vzdušje trdne volje do obstoja
so delegatje pokazali z predlogi po nadaljnji krepitvi zveze
Zavest in voljo so prav posebno pokazali ljudje, kateri vodijo Zvezo s svojim nesebičnim
delom, katerega prav gotovo ni bilo malo.
Po zaključku Občnega zbora so si delegatje ogledali tovarno mlečnega prahu, kjer so seseznanili z izdelovanjem umetnega mleka.
Sklep Občnega zbora je bil, da se prihodnji Občni zbor vrši v Celju.
Predsednik poroča, da je bil v Bohinju radi odkupa valjev Strgar, vendar kupčije še ni
sklenil radi tega, ker je lastnica v dogovoru s čebelarji iz Srbije, vendar je upanje, da bo
iste odprodala našemu društvu. O tem bo društvo obvestila.
Za izvedence čebelarskih bolezni se določi, da društvo samo ne bo organiziralo tečaja,pač pa bo poslalo udeležence v Ljubljano ali Kranj.
Letošnja cena medu naj bo din 600.- do 650.Seja se zaključi ob 11. uri.
Tajnik – Polde Janša
Predsednik – Franc Resman
Vir: arhiv Jože Janša1965
Posnemajmo zaslužne čebelarje. Dvainosemdesetletni Franc Vovk, član čebelarskedružine Radovljica, je vsekakor posnemanja vreden. Rodil se je dne 14. 5. 1883 v Hrašah
pri Lescah. 28 let je bil v železniški službi, nato pa leta 1937 upokojen. Od tedaj se je ves
posvetil čebelarjenju.
Takole je začel čebelariti in še čebelari: Stric mu je leta 1898 podaril dva roja, ker mu jeogrebel 30 rojev. Še isto leto jih je s stričevimi odpeljal na ajdovo pašo. Po štirih letihčebelarjenja je že prodal šest kranjičev.
Čebelariti je začel v kranjičih, saj je bil tedaj ta način čebelarjenja za gorenjske čebelarje
kolikor toliko donosen. Lahko in dobro so prodali čebelarji razvite plemenjake, ko so biledeželne meje odprte za našo iskano sivko. Težke prvce so pokupili medarji že kar na
ajdovih pasiščih, družinam z ostarelim satovjem in dosluženimi maticami je žal v
prejšnjem stoletju in tudi še prva leta tega stoletja žveplo prekrižalo nadaljnji razvoj.
Izrezano medeno satovje so čebelarji ob gorki peči zmečkali v tako imenovani mentergi,
da je čisti med odtekel v škafe, ostanke satovja pa so v gostih vrečah iz konopnene vrvice
stisnili v stiskalnicah iz močnih jesenovih hlodov. Jako dobljeni med je bil najboljši pitanec
za spomlad, ker je stiskalnica stisnila iz satovja tudi cvetni prah, ki se je pomešal v med.
Toda Franc Vovk, napredni čebelar, je način čebelarjenja kaj kmalu preusmeril. Čebelariti
je začel v Ambrožičevih panjih s premičnim satjem. Po Lakmajerjevih naukih je poskusil
tudi v amerikancih, ki se pa po gorenjskih krajih niso obnesli. Leta 1912 je obiskoval v
Ljubljani tečaj o naprednem čebelarjenju in oprijel se je čebelarjenja v AŽ-panjih. Panje— 50 komadov — si je napravil kar sam in še danes v njih uspešno čebelari. Do zadnjih
let je stalno prevažal čebele na gozdna, akacijeva, ajdova in druga pasišča. Skrbno si jezabeleževal uspehe. Tehtnico za pod panj uporablja že od leta 1912. Rad je pomagalčebelarjem z nasveti. Nekaj let je upravljal znano Kunaverjevo čebelarstvo na Selu priŽirovnici. Tudi skupne prevoze na pasišča je organiziral, kar je bilo na vozovih kajtrudapolno delo.

Franc Vovk
Kaj zanimivi so njegovi zapiski o uspehih čebelarjenja, ki jih je vodil vse od leta 1905 doleta 1960. Kot najboljši ima označeni leti 1922, ko je dosegel povprečni donos 50 kg, v
letu 1959 pa je dala najboljša družina v AZ-panju 44 kg. Zapisano ima tudi, da je bil
najboljši donos 5 kg lipove medičine na dan.
Razumljivo, da se je kot napredni čebelar takoj vključil v čebelarske organizacije in ima
vse letnike Slovenskega čebelarja od leta 1912 vezane v svoji knjižnici. V slovenskegačebelarja je napisal tudi marsikaj iz svojih izkušenj in doživljajev. Nikdar ni počival invedno je stikal za novostmi v čebelarjenju po raznih knjigah, predavanjih in tečajih.
Udeležil se je že prvega tečaja za vzrejo matic. Rad se je pogovarjal s poznanimičebelarskimi veljaki na občnih zborih Zveze čebelarskih društev in ni nobenega zamudil.
S pokojnim Strgarjem iz Bitenj 'Šprahovčeviin Janezom', sta se poznala že takrat, ko jedelal Strgar še škafe in preden je začel čebelariti. Poznal se je seveda tudi z vsemi tedajživečimi izvozniki čebel, rojev in matic, saj je tudi sam rad posegal v konkurenco.
Skrbel je za izobrazbo svojih sočebelarjev. Že leta 1947 je pripravil okoliškim čebelarjem
pri svojem čebelnjaku tečaj za vzrejo matic in pozneje še dvakrat. Kot referent za vzrejo
matic pri svojem čebelarskem društvu je vodil plemenilno postajo in to tri leta na Pokljuki
in dve leti v dolini Drage. Postaje je obiskoval večinoma peš, četudi že 70-letnik. Točno
statistiko o vzrejevalnih in odstotkih oploditve hrani še danes za ves čas od leta 1947 do
1952. Obiskovali so ga razni čebelarski strokovnjaki, domači in tudi inozemci: dva
Angleža, en Francoz, en Poljak in več Avstrijcev. Brez njegove matice ni odšel nihče.
Kot odbornik in referent za vzrejo matic se je stalno udeleževal mesečnih odborovih sej
društva in jih vedno poživljal s svojimi bogatimi nasveti. Že dvakrat je obiskoval tečaj začebelarske preglednike. Prav tako pa je kot strokovnjak sodeloval pri kuhi voska inizdelavi satnic.
Ob ustanovitvi čebelarskega muzeja v letu 1958 je prvi poklonil čebelarske starine, ki jihše vedno zbira. Kot tak je vsekakor zaslužil odlikovanje Antona Janše II. stopnje, ki mu
ga je ob 80-letnici izročilo čebelarsko društvo. Že prej pa ga je za zasluge odlikovalo splaketo.
Modro je zaključil razgovor: Narava že poskrbi, da nobeno drevo ne zraste do neba, pa
tudi noben čebelar ne postane bogataš. Pri skrbnem čebelarjenju pa muhe le primaknejo
k skromni železničarski pokojnini.

Ob tako lepem življenjskem jubileju čestita tovarišu Vovku tudi Zveza čebelarskih društev
Slovenije v imenu vseh slovenskih čebelarjev. / ČD Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 2. 1965
Op.: Predstavljen je še en član ČD Radovljica, Jeseničan Ivan Šetinc!

Čebelarsko društvo Radovljica bo imelo svoj redni občni zbor v nedeljo, dne 28.
februarja ob 8.30 dopoldne v veliki sejni dvorani skupščine občine Radovljica. Vljudno
vabimo vse člane, dobrodošli pa so tudi nečlani. / Odbor.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 2. 1965
† Anton Tepina. Dne 1. maja 1963 je končal v 86. letu starosti svojo življenjsko pot naš
dolgoletni in najstarejši sodelavec Anton Tepina, železniški strojevodja v pokoju.
Številnim sorodnikom, prijateljem in znancem, ki so ga spremljali na zadnji poti na
radovljiško pokopališče, smo se pridružili tudi njegovi čebelarski sodelavci spredsednikom Zveze na čelu.

Anton Tepina
Ob odprtem grobu se je poslovil od njega v imenu čebelarskih organizacij predsednikČebelarskega društva Radovljica in ga opisal kot velikega ljubitelja narave, kulturnegadelavca in čebelarja od mladih let. Bil je zvest in discipliniran član čebelarske organizacije,
pa naj je služboval v Velenju, na Jesenicah ali v Radovljici. Dela, ki mu ga je naložilo
članstvo kot predsedniku, tajniku ali blagajniku, se ni nikdar branil in ga je opravljal vestno.
Še pred osmimi leti je vodil društveno blagajno. Član organizacije pa je ostal vse do smrti,čeprav je zadnja leta že težko čebelaril.
Društvo ga je kot zaslužnega čebelarja. nesebičnega sodelavca in vzornega tovariša
imenovalo za častnega člana in mu izročilo priložnostno plaketo. Njegova življenjska pot
ni bila vedno rožnata. Kruti okupatorjev bič ga je z družino pognal iz prijetnega doma in
ga ločil od čebel. Toda klonil ni. Po vrnitvi v svoj opustošeni dom se je takoj z družino
vključil v delo za novo Jugoslavijo in tudi na čebelice ni pozabil. Bil je zares vzorenčebelar, kot človek pa srčno dober in plemenit. Naj mu bo lahka gorenjska zemlja, ki jo jetako zelo ljubil.
Čebelarsko društvo Radovljica

Vir: Slovenski čebelar, 1. 8. 1965
1966
Čebelarsko društvo Radovljica sklicuje svoj redni letni občni zbor, ki bo v sejni dvorani
Občinske skupščine v Radovljici dne 27. februarja 1966 ob pol deveti uri dopoldne. Za
delegate je udeležba obvezna, ostali čebelarji so vljudno vabljeni.
Čebelarska samopomoč društva Radovljica obvešča člane, da bodo zbirali voščine za
kuho voska dne 15. in 16. aprila letu 1966 o d 8.-12. in od 13.-17. ure.
Satnice bodo na razpolago dne 22. in 25. aprila ob istem času in 24. aprila 1966 od 8.11. ure. Čebelarji, držite se točno določenega časa, da ne bo prerekanja. Predsednik.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 2. 1966
Občni zbor Čebelarskega društva Radovljica. – Čebelarstvo zapostavljeno.
Čebelarji so stari možje z mladim srcem — Ali mladina res ne najde razvedrila včebelarjenju?
»Povprečna starost naših čebelarjev je 54 let, 22 let pa je povprečna doba njihovegačebelarjenja. V naši sredi so tudi čebelarji, stari 80 let, ki imajo za seboj 60 letčebelarjenja. Mladina ne najde razvedrila pri delu s čebelami,« je rekel v svojem poročilu
na občnem zboru Čebelarskega društva Radovljica tov. Resman. »Čebelarstvo je v našidružbi zapostavljeno,« je druga ugotovitev občnega zbora.
Čebelarsko društvo Radovljica deluje na območju občin Jesenice in Radovljica. V svojem
sestavu ima 12 družin z 247 člani, razen tega pa na tem območju deluje še 56 čebelarjev,
ki niso člani društva.
Društvo je v preteklem obdobju posvečalo precej skrbi zdravju čebeljih družin. Preventivni
pregledi o zdravstvenem stanju čebel niso več problem za društvo, ki razpolaga z
mikroskopom s tisočkratno povečavo. S tečaji in predavanji je bilo 31 naprednihčebelarjev usposobljenih za čebelarske preglednike.
Razen tega v društvu deluje 19 . vzrejevalcev matic. Na splošno je občni zbor posvetil
temu vprašanju precej pozornosti. Letos bo začela normalno delovati plemenilna postaja»Antona Janše« pod Zelenico, dočim imajo bohinjski čebelarji v svojem programu
ustanovitev plemenilne postaje »Jan Strgar«.
Društvo je imelo v programu ustanovitev čebelarskih krožkov po šolah, vendar doslej brez
uspeha, čeprav je republiški sekretariat za kulturo in prosveto izdal šolam ustrezna
navodila.
Gorenjski čebelarji so precej odvisni od gozdnih pašnikov in prevozov čebel v oddaljene
kraje npr. Brda. Ti prevozi pa so dragi.
Občni zbor je opozoril, da prihaja čas, ko bo treba čebelarstvo obravnavati hkrati s
kmetijstvom v luči splošne družbene koristi. Dejstvo je, da v kmetijstvu ni uspeha brezčebelarstva, ki posredno le ustvarja precejšen del narodnega dohodka. / J. V.
Vir: Glas, 2. 3. 1966

Koristno sodelovanje. Čebelarska družina Radovljica je na povabilo KZ Jelovica
pripeljala na sadno plantažo Resje pri Radovljici 21 panjev čebel, zaradi opraševanja
sadja in jagodičevja.
Za vsaki panj je KZ Jelovica plačala 2.000 starih din, tako da so vsi zadovoljni: čebele z
dobro pašo, čebelarji z denarjem in medom ter kmetijske zadruge zaradi opraševanja na
sadnem cvetu. / J. Vidic
Vir: Glas, 11. 6. 1966
1967
»Medena« slovesnost pod Zelenico - Ob otvoritvi plemenilne postaje A. Janše inupravne stavbe. Slabo vreme prejšnjo nedeljo ni preprečilo številnim prijateljem planinin čebel, da ne bi pohiteli pod Zelenico na slovesno otvoritev nove plemenilne postaje
Antona Janše in nove upravne stavbe za čebelarje. Upravna stavba bo služila za
sprejemanje in oddajanje čebelnih matic in za prenočišče čebelarjev. Zgrajena je ssredstvi Zveze čebelarskih društev Slovenije, medtem ko je plemenilna postaja
postavljena pretežno s prostovoljnim delom čebelarjev. Glavno breme pri postavitvi
plemenilne postaje sta nosila Ciril Jalen in Ivan Rodman iz Rodin. Filip Gartner iz Dražgoš
pa je daroval tej plemenih« postaji 50 hramčkov s plemenilniki.
Zmogljivost nove plemenilne postaje je 100 hramčkov z 200 plemenilniki, kar pomeni,
da bo lahko sočasno na prahi 200 matic.
Matica je najpomembnejše bitje v panju. Brez nje družina ne more uspevati, od nje pa so
odvisne tudi vse dobre in slabe lastnosti čebel, ki družino sestavljajo. V panju je 60 do
80.000 čebel. Življenjska doba čebele — delavke — je zelo kratka, največ do šest tednov.
Čebelja družina se stalno obnavlja, saj matica letno zleze od 75 do 150.000 jajčec. Dobro
potomstvo pa ni odvisno samo od matice, temveč tudi od trota, s katerim se druži na
prahi.
Na plemenilni postaji so samo najboljši in zdravi troti, ki jih sami odberejo, zato morajo
biti v kraju, kjer je onemogočen dostop trotom iz drugih krajev. / Franc Resman,predsednik.
Vir: Glas, 16. 8. 1967
1968Vabilo. Čebelarsko društvo Radovljica vabi na redni letni občni zbor, ki bo v nedeljo, dne
4. februarja 1968 v gostišču Avguštin v Radovljici s pričetkom ob 9. uri.
Vsi čebelarji vljudno vabljeni! Franc Resman, t. č. predsednik.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 2. 1968
Nova čebelarska družina. Z zavestjo, da obdržimo in utrdimo tradicijo slovenskegačebelarstva, smo se v nedeljo dne 14. januarja zbrali čebelarji na ustanovnem občnem
zboru v Begunjah na Gorenjskem z željo, da ustanovimo čebelarsko družino. Ta boorganizacijsko delovala na področju krajevne skupnosti Begunje na Gorenjskem.

Občni zbor je potekal v zelo prisrčnem čebelarskem vzdušju ob navzočnosti predsednikačebelarskega društva Radovljica, predsednika čebelarske družine Radovljica, zastopnika
krajevne skupnosti Begunje, zastopnika turističnega društva Begunje in predstavnikov
plemenilne postaje A. Janša pod Zelenico.
Na občnem zboru je bil soglasno izvoljen upravni in nadzorni odbor.
Upravni odbor so je že tudi sestal na svoji prvi seji, na kateri so bili sprejeti važni sklepi.
V članstvo moramo pritegnili še vse neorganizirane čebelarje. Navduševati in pomagati
moramo začetnikom in mladim čebelarjem. Zato bo imela družina tudi več predavanj med
letom. Največjo pozornost pa bo odbor posvečal zdravju čebel. Čebele bomo redno
pregledovali, dajali navodila čebelarjem in navezali tesne stike s kmetijsko zadrugo
Jelovica.
Ustanovitev čebelarske družine v tem kotu Gorenjske je zelo važna in pomembna. Sajžive tu še stari čebelarji, ki se ponašajo s tradicijo. Važna je pa tudi zato, ker bo novadružina skrbela, da se čebelarstvo v tem kraju še bolj poživi.
Največji pomen pa je v tem, da je v bližini plemenilna postaja A. Janša, saj meji našadružina na njo. To je res dobra družina z izkušenimi čebelarji. Računati moramo, da sebo čebelarstvo na mejnih območjih te plemenilne postaje še bolj poživilo. Zato bo restreba dobrih čebelarjev, ki pa tudi živijo v tem delu Gorenjske.
Na področju, ki meji na plemenilno postajo A. Janša pod Zelenico, delujeta sedaj dvečebelarski družini, in sicer čebelarska družina A. Janša v Breznici in čebelarska družina
Begunje na Gorenjskem. Te družine bodo imele v prihodnje velike in odgovorne naloge,
kajti območje obeh bo treba smatrati kot vzrejno. Poskrbeti bomo morali za standardnečebelje rodove, tu pa bodo tudi poskusni opazovalni čebelnjaki.
Čebelarska družina Begunje na Gorenjskem
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1968
Obvestilo. Čebelarsko društvo Radovljica je za predel Jelovice in za območje desno od
Save Bohinjke izdelalo pašni kataster. Naprošamo vse interesente za prevoz čebeljihdružin na navedeno območje, da to sporočijo društvu. V interesu vseh prevaževalcev je,da so čebelje družine na pasiščih smotrno razporejene./ ČD Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1968
1969
Zlatoporočenca Franc in Terezija Vovk. Skoraj mesec in pol je tega, ko sta Franc in
Terezija Vovk iz Hraš pri Lescah praznovala zlato poroko. Za to, da smo pred kratkim
izvedeli za njun visoki jubilej in ju lahko obiskali, smo dolžni zahvalo Francki Golob, bralki
našega časnika iz Hraš.
Franc in Terezija Vovk sta se poročila 23. februarja 1919. Franc se je rodil 14. maja 1883
v Hrašah pri Lescah, Terezija pa 11. septembra 1893 na Dovjem pri Mojstrani. Ko sta se
spoznala, sta oba delala pri železnici. Po poroki je Terezija ostala doma, Franc pa jerazen službe tudi čebelaril. Imel je tudi 80 panjev čebel in še dobro se spominja letin, ko
je tudi en panj dal po 50 kilogramov medu. Posebno dve letini sta bili izredno bogati –1922 in 1929 leta. Tudi zdaj so pri hiši še čebele, vendar 15 panjev oskrbuje 18-letni vnuk
Branko.
Terezija in Franc sta imela v zakonu 4 otroke. Edini sin je med drugo vojno padel.
»Ni bilo lahko včasih – ena plača in štirje otroci pa še hišo smo delali,« je pripovedovala
Terezija.
Zadnje čase so Francu precej opešale oči, vendar še vedno večkrat vzame v roke
priznanje, ki ga je dobil od zveze čebelarskih društev Slovenije za čebelarske zasluge.
Terezija pa veliko bere. »V Glasu najprej preberem, kje in kaj prodajajo.«
Ko sva ju s fotoreporterjem vprašala, kakšna je bila včasih železnica, sta nama povedala,da je bila bolj počasna pa tudi vagoni, da niso bili tako lepi. Le to se jima ne zdi prav, dapo zgornji savski dolini več ne vozi vlak. »Ne razumem, kako je to mogoče, da včasih, ko
so se ljudje manj vozili, ni nikdar nihče govoril, da je bila od železnice izguba.«
Nazadnje pa sta nama tudi zaupala, da naglica ni nikdar dobra. »Čeprav danes mladi prej
skupaj lete kot so včasih, to še ne pomeni, da bodo dočakali 50 let zakona. Bolje je malo
počakati, pa potem bolj drži. Kaj rado se namreč zgodi, da se danes mladi ženijo in potem
tudi še mladi ločujejo,« sta hudomušno dodala.
Naj bo tako ali drugače. Časi se spreminjajo in ljudje tudi. Res pa je, da so redki zakonci,
ki dočakajo zlati jubilej. / A. Žalar
Vir: Glas, 5. 4. 1969

Zlatoporočenca Terezija in Franc Vovk
Vir: Glas, 5. 4. 1969 (foto: F. Perdan)Čebelarsko društvo Radovljica obvešča vse čebelarje prevaževalce, ki nameravajo
pripeljati čebele na naše območje, da morajo to prej sporočiti Čebelarskemu društvu
Radovljica, ki jim bo odredilo pasišča po pašnem katastru.
Opozarjamo vse čebelarje, ki so v preteklih letih dovažali čebele na naše območje brezvednosti Čebelarskega društva Radovljica, da si pravočasno preskrbijo dovoljenje. Vsak

prevoznik mora predložiti dovoljenje o zdravstvenem stanju čebel. Brez dovoljenja ne
sme noben čebelar prepeljati svojih čebel na naše območje. Proti kršilcem bo m oralo
društvo ukrepati po obstoječih predpisih. Ti ukrepi so potrebni, da odstranim o nevarnostčebeljih kužnih bolezni. / ČD Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1969Iz Čebelarskega društva Radovljica. Uspešno čebelarsko leto v preteklem letu se je
kazalo tudi na našem občnem zboru. Društvo se po številu članov in čebeljih družin iz
leta v le to veča. Vedno bolj pa prihajamo do spoznanja, da brez temeljitega znanja obiologiji čebel in tehniki upravljanja ni mogoč napredek. Za to je razumljivo, da so bili v sidelegati enotnega mnenja, da je z gradnjo Čebelarskega izobraževalnega centra trebačim prej pričeti.
V naslednjem mesecu smo naprosili predavatelja Vladimira Martelanca za predavanje orazvoju čebel in vrstah čebeljega ropanja. Zelo zanimivega predavanja se je udeležilo 90
čebelarjev. Vsi udeleženci se tov. Vladimiru Martelancu lepo zahvaljujemo in ga vabimo,da nas kot priznan strokovnjak še obišče in da z izobrazbo med čebelarji nadaljuje. / R.
G.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1969

Delo, 6. 12. 19691970Francetu Resmanu v spomin. Dne 7. decembra 1969 je umrl v Radovljici v 77. letu
starosti France Resman, dolgoletni tajnik oziroma predsednik Čebelarskega društva
Radovljica, član upravnega odbora Zveze čebelarskih društev za Slovenijo in predsednikdelavskega sveta Čebelarskega muzeja v Radovljici. Gorenjski čebelarji kar niso m ogli
verjeti, da ga ni več in da jih ne bo več vodil. Saj je bil vedno in povsod z njimi v dobrih in
slabih dnevih, ter je do zadnjega krepko vodil čebelarsko organizacijo.

Čebelarji so s posebno pozornostjo poskrbeli za njegov pogreb. Pred pogrebom so mumenjaje držali častno stražo. Na njegovi zadnji poti so ga spremili v velikem številu. Na
blazinici so nosili njegovo čebelarsko odlikovanje red Antona Janša I. stopnje, ki mu ga
je podelila za njegove velike zasluge za napredek čebelarstva Zveza čebelarskih društev
za Slovenijo. Poleg čebelarjev ga je sprem ila na njegovi zadnji poti tudi velika m nožica
ljudi iz mesta Radovljice in okolice. Kdo ga ni poznal, vedno dobrovoljnega inljubeznivega, velikega čebelarskega organizatorja, nekdanjega dolgoletnega ravnatelja
radovljiške mestne hranilnice in predvojnega župana Radovljice. Saj je vedno radpomagal ljudem, ki so se v težavah obračali nanj. V imenu slovenskih čebelarjev so seposlovili od njega pri odprtem grobu član izvršnega odbora Zveze čebelarskih društev za
Slovenijo, namesto nujno zadržanega predsednika, Anton Verbič, Ivan Pohar,
podpredsednik čebelarskega društva Radovljica, Ciril Jalen, vodja plemenilne postaje
Antona Janša pod Zelenico in zastopnik krajevne podružnice društva upokojencev.

Franc Resman
Zadnja leta padajo drug za drugim stebri slovenske čebelarske organizacije. Najprej je
šel v večnost starosta slovenskih čebelarjev Avguštin Bukovec, kmalu za njim urednik
Slovenskega čebelarja Vlado Rojec in prof. Slavko Raič, vsi odlikovanci reda Antona
Janša I. stopnje. Zdaj pa je šel še France Resman. Za njim je nastal v čebelarski
organizaciji praznina, ki jo bo le težko izpolniti. Pokojni France je bil nam reč pravi lik
gorenjskega čebelarja — organizatorja. Čebelarsko društvo Radovljica je vodil skupaj znjegovimi čebelarskimi družinami tako vzorno, požrtvovalno in z ljubeznijo, da je bilo todruštvo pri Zvezi večkrat postavljeno za vzgled drugim društvom. Dobro se je zavedal
zlasti nalog, ki čakajo predsednika radovljiškega čebelarskega društva v zvezi zizvrševanjem delovnega programa v počastitev 200. obletnice dunajskega čebelarskega
delovanja našega velikega rojaka Antona Janša, 1. čebelarskega učitelja na čebelarskišoli na Dunaju.
Priložnost je tako nanesla, da sem se ravno v zadnjih tednih njegovega življenja večkrat
z njim razgovarjal o različnih zadevah in nalogah čebelarske organizacije. Čutiti pa jemoral, da ne bo več dolgo, kajti nekajkrat je povedal svoje misli, ki so se mu porajale
zadnji čas, kdo naj bi vodil društvo, ko on tega ne bo več zmogel. Ko že ni več smel iz
hiše, ga je kar nekam poživela vsaka dobra novica o čebelarski organizaciji ali pa očebelarskem muzeju. Tako se je zelo razveselil, ko sva ga 23. septembra 1969 obiskalas prof. S. Miheličem in mu poročala o sestanku in načrtih za delo v čebelarskem muzeju.
Ali pa, ko je bila kakih deset dni pred smrtjo v njegovem stanovanju seja upravnega
odbora plemenilne postaje A. Janša pod Zelenico, za katero se je tako zelo zavzemal. V
tem odboru je opravljal funkcijo blagajnika. Po programu je bila to zadnja seja tegaodbora, ker se bo v prihodnje vezalo vse delo plemenilne postaje vključno s turistično
dejavnostjo pogodbeno na eno osebo. Po seji smo mu na kratko poročali samo o sprejetih
zaključkih, ki so bili taki, kakršnih si je tudi on želel. Ležal je v postelji, pa se je ob
pripovedovanju v es razživel in tudi izgledal ni slabo. Vendar pa so bile njegove vedre
besede bolj v znamenju poslavljanja ter priporočanja in skrbi za čebelarsko organizacijo.
Med zadnjimi besedami, ki jih je rekel svoji skrbni ženi, so bile, naj ne zapusti čebelarjev.
Ona je namreč postala pri tem, ko mu je pomagala čebelariti, sama dobra čebelarka innjegova najmočnejša opora pri delu v društveni satnišnici. Tak je bil naš France dozadnjega, tako je bilo tudi njegovo zadnje naročilo gorenjskim čebelarjem v skrbi za
njihovo organizacijo.
Njegova življenjska pot ni bila posuta le s cvetjem, vmes je bilo dovolj tudi trnja. Šenajlepša in sončna so bila njegova otroška leta na rojstnem domu pri »Rezneku« na
prijazni in sončni Gorici pri Radovljici. Čebele so imeli doma pri hiši. Takrat je bilo v vasi
tudi še več čebelarjev — kmetov. To so bili za tiste čase napredni čebelarji, saj so vsi
prevažali čebele na ajdovo pašo v okolico Kranja. France je videl pri njih veliko poučnega
in se je kaj kmalu sprijaznil s čebelami, ki so ga potem spremljale skozi vse življenje.
Čebelarjenje je prekinil le v obeh svetovnih vojnah, ki tudi njemu nista prizanesli. V prvi
vojni je prišel v rusko ujetništvo, v drugi pa ga je okupator pregnal v Srbijo.
Zdaj je odšel za večno od nas. Spomin nanj pa bo ostal v njegovih delih. Piscu zgodovine
slovenskega čebelarstva pač ne bo moglo zdrseti pero mimo imena Franceta Resmana,
ko bo pisalo čebelarstvu na Gorenjskem v 20. stoletju ter navajal čebelarje-pionirje, ki soutirali pot čebelarskemu muzeju v Radovljici in z njegovo ustanovitvijo uresničili davno
idejo slovenskih čebelarjev.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 2. 1970Čebelarsko društvo Radovljica obvešča vse člane čebelarje, da bomo pobirali voščine
in vosek za izdelavo satnic dne 11. in 12. 4. 1970 od 8. do 18. ure v Radovljici, Linhartov
trg štev. 1. / Tajnik: Globočnik Franc – Predsednik Pohar Ivan
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1970
1971
† Franc Vovk. Dne 31. avgusta 1971 smo čebelarji radovljiškega društva spremili kzadnjemu počitku našega dolgoletnega člana, odbornika in sodelavca Franca Vovka iz
Hraš pri Lescah.

Franc Vovk
Rojen je bil 14. 5. 1883, doživel je visoko starost. Po poklicu je bil železniški uslužbenec.
Čebelaril je od leta 1912 do svoje smrti. V zadnjih letih, ko mu moči niso dopuščale, je včebelarstvo uvedel svojega vnuka, tako da njegove ljubljenke niso ostale same.
Franc Vovk je bil med prvimi organizatorji gorenjskega čebelarstva in prvi vzrejevalec
matic na Gorenjskem. Kot odbornik je še v visoki starosti sodeloval v društvu z nasveti insvoje strokovno znanje prenašal na mlajše.
Sodeloval je tudi pri izdaji knjige Sodobno čebelarstvo, v kateri je objavljena tudi njegova
slika in si s tem postavil trajen spomenik.
Za njegove velike zasluge pri napredku čebelarstva ga je ZČDS odlikovala z redom
Antona Janše II. stopnje. Bil je častni član Čebelarskega društva Radovljica.
Čebelarji smo tudi poskrbeli za njegov pogreb. V imenu Čebelarskega društva ingorenjskih čebelarjev se je pri odprtem grobu od njega po slo vil in se m u zahvalil za
njegovo nesebično sodelovanje predsednik društva Ivan Pohar. Slava mu! Svojcem pa
iskreno sožalje.
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1971
† Simon Pogačnik. Dne 26. februarja 1971 je neozdravljiva bolezen iztrgala iz naših vrst
naprednega čebelarja Simona Pogačnika iz Podnarta v 60. letu starosti.

Simon Pogačnik

Pokojni Simon se je rodil na Srednji Dobravi pri Kropi. Težka je bila njegova življenjska
pot. V Podnartu si je postavil skromen dom in vzoren čebelnjak. Bil je poln upov in načrtov
in je v zadnjih le tih kupil nove panje. Čebelarstvo je z le ti povečeval in šele v zadnjem
letu, ko je bil upokojen, je bil njegov čebelnjak poln. Zelo se je zanimal za strokovnočebelarsko literaturo in s tem večal znanje. Z njegovo smrtjo je nastala vrzel v našičebelarski družini.
Dragi Simon, počivaj v miru v svoji slovenski zemlji, ki si jo tako ljubil!
Čebelarska družina Podnart
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1971
1973

Delo, 8. 5. 1973
Obvestilo. Čebelarska družina Radovljica naproša vse prevaževalce, ki prevažajo
čebele na pašo na območje te družine, da predhodno predložijo potrdilo o zdravstvenem
stanju čebel predsedniku družine tovarišu Francu Šolarju, 64240 Radovljica, Jalnova 7,
ali tajniku družine, tovarišu Milanu Cizeju, Radovljica, Gubčeva 6 in se ob tej priliki
dogovorijo glede stojišča.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1973
V sklad za gradnjo ČIC so nadalje prispevali: … Člani čebelarske družine Radovljica:
Ignac Cuznar 30.--, Valentin Cuznar 50.--, Andrej Rozman 15.--, Gabrijel Dernič 200.--.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1973
Praznik čebelarjev. Člani čebelarskega društva Radovljica so dobili prapor, v radovljiški
graščini pa so odprli prenovljeni čebelarski muzej.

Čebelarsko društvo Radovljica, ki deluje na območju radovljiške in jeseniške občine, ima
dvanajst čebelarskih družin: v Podnartu, Kropi, Begunjah, Radovljici, na Bledu, v Gorjah,
Bohinjski Beli, Bohinjski Bistrici, v Breznici, na Blejski Dobravi, Jesenicah, v Mojstrani inv Kranjski gori. Letos praznuje društvo 90-letnico obstoja. Ustanovljeno je bilo 1883. leta
s sedežem na Jesenicah. Društvo se je imenovalo ob ustanovitvi Čebelarsko in sadjarsko
društvo za Kranjsko. Danes ima 280 članov, ki imajo skupaj okrog 4000 panjev čebeljihdružin. Med člani so številni takšni, ki se s čebelarstvom ukvarjajo že prek 50 let.
V soboto ob 10. uri dopoldne so člani čebelarskega društva v prostih radovljiške graščine
razvili svoj prapor, ki simbolizira vključitev čebelarjev v mednarodno čebelarskoorganizacijo Apimondio. Slovesnosti so se udeležili številni člani in gostje, med njimi tudi
predsednik zveze čebelarskih društev za Slovenijo Valentin Benedičič. Nastopil je moški
pevski zbor Anton Tomaž Linhart iz Radovljice, prapor pa je razvil predsednik radovljiške
občine skupščine Stanko Kajdiž. …
Vir: Glas, 8. 8. 1973Čebelarsko društvo Radovljica je razvilo svoj prapor. Le malo časa je še preostajalo
do Janševe spominske proslave na Breznici, zato je bilo treba pohiteti z delom za razvitje
prapora čebelarskega društva Radovljica, kajti prapor je moral biti na Janševi proslavi ženavzoč.

Motiv iz čebelarskega življenja na praporu
Op.: Stanko Kajdiž – predsednik radovljiške občinske skupščine

Ker smo čebelarji pokupili mnogo žebljičkov, so bili s tem že kriti vsi nabavni stroški.
Razvitje prapora je bilo v soboto, dne 4. avgusta t. l., pred sam o otvoritvijo prenovljenega
in razširjenega čebelarskega muzeja v avli radovljiške graščine, ki je bila za to priložnost
ustrezno okrašena.

Ko je ob 10. uri občinstvo napolnilo avlo, je pred razvitjem zastave prebral društveni tajnik
Franc Globočnik okvirno poročilo o dosedanjem uspešnem društvenem delu, nakar sta
zastopnika občin Radovljica in Jesenice pripela spominska trakova, za tem je pa prejel
zastavonoša prapor v varstvo.
V tem ko je na eni strani prapora upodobljen simboličen motiv iz čebelnega življenja, krasi
drugo stran emblem Apimondie.
Po pozdravnih nagovorih in čestitkah so se vsi navzoči podali v prvo nadstropje gradu,
kjer je bila otvoritev prenovljenega muzeja. Na ta način je dobil praznik radovljiške občinetudi s te strani svojo vsebino. / Valentin Razinger

Tajnik Franc Globočnik daje poročilo o društveni dejavnosti.
Vir: Slovenski čebelar, sept./okt. 1973
Kataster čebelje paše. Ni naključje, da je čebelarsko društvo Radovljica po številučlanov eno izmed največjih na Gorenjskem. Bogata čebelarska tradicija je pravzaprav
doma v zgornjem delu Gorenjske. Od tod je izšel tudi prvi svetovno znani čebelarski učitelj
Anton Janša, ki so se ga letos ob 200-letnici njegove smrti spomnili domala vsi čebelarji
v Evropi.
Čebelarsko društvo v Radovljici deluje na območju radovljiške in jeseniške občine.
Društvo je štelo lani 271 članov, le-ti pa so imeli okrog 4000 panjev Čebeljih družin.
Največ se čebelarji v zgornjem koncu Gorenjske ukvarjajo s proizvodnjo medu in voska,
manj pa s proizvodnjo cvetnega prahu (peloda) in matičnega mlečka. (Op. p.: Sicer pa
dobivamo od čebel še dve biološko zelo pomembni snovi: zadelavino— propolis in čebelji
strup — apiserum). Vendar pa si člani čebelarskega društva Radovljica v zadnjih letih žeprizadevajo, da bi pridobivali tudi cvetni prah in matični mleček. Povpraševanje po teh
dveh snoveh je namreč vedno večje, saj sta obe pomembni surovini za izdelavo zdravil
in poživil. Čebelarji so tudi prepričani, da bi s takšno preusmeritvijo nadomestili vse manjši
dohodek od medu in voska.
Zadnje čase namreč čebelarstvo vse bolj nazaduje. Vzrok za to je treba iskati v
posodabljanju kmetijstva, po drugi strani pri vse bolj pogostem uporabljanju škodljivihškropiv za zaščito pridelkov v kmetijstvu in sadjarstvu. Razen tega bi lahko omenili še
premajhno skrb za zdravstveno preventivo čebel, saj je pri nas danes vse premalo
strokovnjakov, ki bi se ukvarjali s temi boleznimi. Čeprav že poznamo zdravila, sta pri nas
še vedno zelo nevarni dve bolezni: nosemavost in pršičavost. Obe sta na nekaterih
področjih še zelo razširjeni. Pogosto se prenašata s prevažanjem čebeljih družin v pašo.
Zato vodstvo čebelarskega društva Radovljica meni, da bi morali biti v prihodnje pri tem
bolj pazljivi in poskušati ti dve bolezni zatreti tudi s pomočjo predpisov oziroma z
ustreznimi veterinarskimi pregledi čebeljih družin.
Ko so čebelarji zgornjega konca Gorenjske pred nedavnim dali poročilo o svojem delu
radovljiški občinski skupščini, so opozorili na vsa omenjena in še nekatera druga
vprašanja. Predvsem so se zavzeli, da z različnimi posegi v kmetijstvu in sadjarstvu ter
na drugih področjih ne bi smeli porušiti naravnega ravnotežja med čebelami inžužkocvetkami. Znano je namreč, da je usluga, ki jo čebele opravijo pri opraševanju
žužkocvetnih rastlin 10- do 15-krat večja od dohodka, ki ga dajeta med in vosek. Da bi
skušali vsaj kolikor toliko zadržati sedanje nazadovanje čebelarstva v zgornjem delu
Gorenjske, namerava čebelarsko društvo Radovljica za svoj delovni okoliš napraviti
kataster čebelje paše. / A. Žalar
Vir: Glas, 10. 11. 1973
† Franc Lukan. Tik ob koncu, ob poslavljanju leta 1972, se je dne 30. 12. 1972 tiho
poslovil od svoje družine in od nas čebelarjev Lukanov ata — Franc Lukan iz Lipnice pri
Radovljici, rojen dne 30. 9. 1891.

Franc Lukan
Rad je zahajal med nas čebelarje Lukanov ata, na naše sestanke in nam kot izkušenčebelar pomagal s svojimi nasveti, kajti v dobi 35 letnega čebelarjenja si je te pridobil z
lastno prakso sam.

Med okupacijo je bil z vso družino kot zaveden Slovenec izgnan v Srbijo. Ko se je po
osvoboditvi zopet vrnil na svoj dom, mu je bila med prvimi tudi skrb za takojšnjo obnovitev
čebelnih družin.
Tiho in mirno je spala narava zimsko spanje, prav tako tudi vaše čebelice, ki ste jih tako
lepo preskrbeli za zimo, ko smo se na novega leta dan poslovili od vas pri odprtem grobu,
zadnjem tihem domu.
Za vsa vaša prizadevanja se vam čebelarji čebelarske družine Radovljica prisrčno
zahvaljujemo.
Naj vam bo lahka zemlja slovenska!
Čebelarska družina Radovljica. M. C.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1973
† Gabrijel Dernič. Dne 29. 4. 1973 nas je presenetila žalostna vest, da nas je
nepričakovano zapustil naš dolgoletni član in so delavec v organizaciji Gabrijel Dernič iz
Radovljice, rojen dne 24. II. 1909 na Lancovem pri Radovljici.

Gabrijel Dernič
V mladih letih je bil vesten in marljiv čebelarski delavec pri velečebelarju Ambrožiču, kjer
je postal in ostal zvest nosilec idej naprednega čebelarstva.
Čebelarji smo ga poznali kot mirnega, poštenega in vestnega ter za organizacijočebelarjev po svojih m očeh vedno pripravljenega za sodelovanje.
V dobi petdesetletnega čebelarjenja je bil dolgo vrsto let aktiven čebelar v našiorganizaciji, kjer nam je bil z bogatimi izkušnjami vedno v pomoč pri reševanju tekočih
problemov.
Neizprosna narava ga je iztrgala iz naših vrst in sredine njegove družine v časuprebujajoče se narave. Prebudila se je narava, prebudile so se tudi čebelice in pričele zmarljivim delom, katerega mu ne bo dano več opazovati, vendar bodo te od slej
vsakodnevno obiskovalke njegovega zadnjega tihega doma.
Za vsa njegova prizadevanja mu čebelarji čebelarske družine Radovljica izrekamo
prisrčno zahvalo.
N aj ti bo lahka slovenska zemlja, katero si ta ko ljubil!
Čebelarska družina Radovljica / M. C.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1973

Delo bratov Janša. … Nekaj ilustracij k Antonovi slikarski poti dobimo v življenjepisu
Antona Janše v Miheličevi knjigi Anton Janša, slovenski čebelar. V njej beremo, da izvira
Janšev rod iz Hraš. Po domače se je reklo pri Kuharjevih. Čebele so bile že tu vedno pri
hiši. Bili so premožni kmetje. Matija Janša, oče naših bratov, se je l. 1729
šestinštiridesetleten oženil z dvaindvajsetletno Lucijo Debelakovo iz Dvorske vasi, kjer
sta tudi nekaj časa po poroki živela. Kmalu si je oče Matija s svojo in ženino doto kupil od
graščine zemljišče »na prijetnem hribčku« in postavil na njem leseno kajžo. Verjetno je
kmalu prinesel tudi čebele iz Hraš in pričel čebelariti. …
Vir: Snovanja, 16. 12. 19731974
† Ivan Pohar. Prvi izleti čebel v letošnjem letu in prve nosilke obnožine so že
napovedovale novo čebelarjevo leto, ko je vse čebelarje ožje Gorenjske pretreslažalostna vest, da je 21. februarja preminil Ivan Pohar, dolgoletni povojni predsednikčebelarske družine Jesenice, predsednik čebelarskega društva Radovljica in pred tem
dolgoletni član upravnega odbora ter nekaj let nazaj predsednik Planinskega društva
Jesenice.

Ivan Pohar
Visoka starost, junija letos bi dočakal 87. leto življenja, ni bila ovira njegovi aktivnosti v
družini, društvu in planinskem društvu vse do lanskega leta, ko so se pojavili prvi znaki
bolezni.
Kljub že nastopajoči bolezni je še vedno čutil dolžnost do družine in društva ter v prvipolovici preteklega leta še vedno osebno in agilno vodil seje čebelarskega društva
Radovljica in jeseniške družine. Kal bolezni mu tudi ni preprečila, da se ne bi v juniju
udeležil piknika družine v Završnici pod Stolom in s svojo navzočnostjo in nagovorom dal
poudarek na medsebojna srečanja in spoznavanja čebelarjev.
Čebelariti je začel že zelo zgodaj, že kot deček je v zljubil čebele. Po prihodu na Jesenice
je bil v letu 1925 eden od obnoviteljev čebelarske organizacije na Jesenicah in je nad 50

let opravljal v čebelarski organizaciji razne zaupane naloge in funkcije. Bil je vseskozi
dober organizator, svetovalec in učitelj mlajših generacij ter čebelarski preglednik. Bil je
povsod tam, kjer smo ga potrebovali. Kot predsednik družine Jesenice in predsednik
društva Radovljica je v splošno zadovoljstvo vse do nastopa bolezni opravljal zaupano
funkcijo, nesebično razdajal svoje bogate izkušnje s področja čebelarstva in pomagal z
nasveti vsem, ki so bili teh potrebni in so si to želeli. Vsa ta njegova vnema je izhajala iz
skrajne predanosti do svojih ljubljenk čebelic in čebelarske organizacije. Zato je tudi že včasu bolezni nenehno izkazoval skrb, nam ob obiskih dajal nasvete in to vnemo, skrb inljubezen ponesel tudi s seboj v grob. Ta vnema je bila povezana tudi z ljubeznijo donarave in z isto zanesenostjo je bil predan tudi planinstvu.
Ni naključje, da je bil kljub bolezni na obeh občnih zborih družine v decembru lani indruštva v februarju letos ponovno izvoljen za predsednika. Za svoje nesebično delo včebelarski organizaciji je bil odlikovan z redom Antona Janše II. stopnje. Za mnoge
zasluge, ki jih je imel za razvoj planinstva, je bil odlikovan z državnim odlikovanjem z
Redom dela s srebrnim vencem, poleg tega pa je še prejel ob 70-letnici planinsko plaketo
PD Jesenice, ob 80-letnici jubilejno plaketo Planinske zveze. Za zasluge in razvoj
planinstva je bil odlikovan tudi z zlatim znakom Planinske zveze Jugoslavije in s srebrnim
ter zlatim znakom Planinske zveze Slovenije.
Člani družine in društva se dobro zavedamo dela, ki ga je opravil pokojni predsednik.
Zato so tu di govorniki čebelarske družine, čebelarskega društva in planinskega društva
ob njegovem odprtem grobu obljubljali, da bodo po svojih najboljših močeh skrbeli začebelo, čebelarsko in planinsko organizacijo ter posnemali njegovo delo.
Priljubljenost pokojnega predsednika družine in društva je bila dokazana tudi s številno
udeležbo na njegovi zadnji poti. Ob praporu društva Radovljica so se zbrali čebelarji ožjeGorenjske, med njimi tudi predstavnik Zveze čebelarskih društev za Slovenijo, ter ob
praporu Planinskega društva Jesenice številni ljubitelji narave in gora. Izkazali smo munašo zahvalo in poslednjo čast.
Vsi čebelarji se pridružujemo govornikom ob njegovem odprtem grobu, da naj počiva
mirno v tem lepem predelu Slovenije. Pokojnega predsednika bomo ohranili v naj lepšem
spominu kot agilnega, vsestransko vestnega predsednika in člana ter prijatelja.
Čebelarska družina JeseniceČebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1974
1976
Obvestilo. Čebelarsko društvo Radovljica obvešča vse svoje člane, da bo sprejem za
kuho voščin In voska samo dne 16. 4. 1977 in to od 8. do 18. ure.
ČD Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1976
† Ivan Demšar. Ko smo dne 6. 4. 1976, obnemeli ob kruti resnici, da te ni več med nami,
tej resnici kar nismo mogli verjeti.

Ivan DemšarŠe pred par dnevi smo načrtovali in ugotavljali, da se bo o marsičemu s člani čebelarskedružine Radovljica treba pogovoriti.
Žal, smo se čebelarji, namesto načrtovanih razgovorov, udeležili zadnje poti čebelarja inprijatelja Ivana Demšarja.
V svoji dolgoletni čebelarski praksi si s svojimi izkušnjami in vestnim delom kot dolgoletni
blagajnik čebelarske družine prispeval svoj delež k delovanju čebelarske organizacije.
Vsi, ki smo te poznali, kot mirnega, poštenega in pri svojem delu vestnega, te bom opogrešali.
Dragi Ivan! Ko se ob odprtem grobu čebelarji čebelarske družine Radovljica danes
poslavljamo od tebe, kot od čebelarja in prijatelja, ti zagotavljamo, da se bomo tvojih
prizadevanj vedno spominjali in jih tudi v bodoče uveljavljali.
Za tvoje prizadevanje in opravljeno delo na pod ročju čebelarske organizacije ti izrekamo
prisrčno zahvalo, družini pa ob izgubi moža — očeta, izrekamo iskreno sožalje.
Čebelarska družina Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 11. 1976
1977
Prodam dvanajst AŽ panjev osem satarjev s čebelami. Panji so novi, cena je ugodna.
Slavko Kocjančič, Na mlaki 3, Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1977
1978
Občni zbor čebelarjev. Radovljica — Člani Čebelarske družine Radovljica so se
decembra zbrali na svojem rednem letnem občnem zboru. Nekaj časa so posvetili
zgodovini čebelarstva na tem območju, saj v letu 1978 praznuje čebelarska organizacija
Slovenije 80-letnico. Ugotovili so, da je bil prvi občni zbor čebelarjev iz Radovljice že leta
1922 in da je bil prvi predsednik čebelarske družine Ivan Bulovec. Prvi tajnik pa Franc
Resman. Prvi občni zbor sedanje čebelarske družine Radovljica pa je bil leta 1946 in je
tedaj štela 99 članov. Iz vrst radovljiških čebelarjev so izšli znani čebelarji kot Franc
Resman, Leopold Bebler, Anton Tepina, Franc Vovk, Valentin Benedičič in drugi.
Čebelarska družina pa ima danes 58 članov.

Lani so prvenstveno skrb posvetili zdravju čebeljih družin, razpravljali pa so tudi o preskrbi
s sladkorjem za krmljenje čebel in ugotovili, da so lani lahko nabavili sladkor po znižani
ceni. Govorili so o slabi letini, o problematiki delovanja družine, sprejeli program dela terizvolili novo vodstvo Čebelarske družine. / M. C.
Vir: Glas, 6. 1. 1978Čebelarsko društvo Radovljica obvešča vse svoje člane, da bo sprejem voščin in voskaza izdelavo satnic dne 15. 4. 1978 od 8. do 12. ure in od 14. do 18. ure. Pobiranje voščin
bo v Radovljici, Linhartov trg (Presterl).
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1978
Obvestilo. Vse čebelarje, ki nameravajo pripeljati čebelje družine na naše območje napašo — na Jelovico, Pokljuko, v Radovno in na ostala pasišča v občini Radovljica inJesenice, obvešča čebelarsko društvo Radovljica, da se morajo predhodno pismeno
obrniti na čebelarsko društvo Radovljica in priložiti ustrezno potrdilo o zdravstvenem
stanju čebel — veljavno za leto 1978.
Poleg tega opozarjamo vse čebelarje, da mora imeti vsako stojišče na vidnem mestu
naslov lastnika čebel in kje se nahaja potrdilo o zdravstvenem stanju čebel. Čebelarsko
društvo in veterinarska inšpekcijska služba bo zaradi preprečevanja širjenja kužnih
bolezni preganjala vse tiste, ki tega ne bodo uredili.
Čebelarsko društvo Radovljica, Gradnikova 115, 64240 Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1978
1979Obvestilo. Čebelarsko društvo »Radovljica-Jesenice« obvešča člane, da bo pobiranje
voščin in voska za izdelavo satnic dne 31. 3. 1979 od 9.-18. ure, Linhartov trg (priPresterlu) v Radovljici. Vse ostale informacije dobite pri oddaji blaga.
Čebelarsko društvo Radovljica - Odbor satnišnice
Vir: Slovenski čebelar, 1. 3. 1979
1980
Skrb za zdravje čebeljih družin. Čebelarji — delegati na občnem zboru čebelarskega
društva Radovljica-Jesenice so na 27. rednem občnem zboru dne 24. februarja 1980 v
razpravah posvetili med drugim tudi vso pozornost zdravju čebeljih družin z ozirom na žeznane in novo bolezen varroozo.
V sklepih za bodoče delo je med drugim določeno, da se organizira in izvede predavanjeza čebelarske preglednike, ki bodo za preventivno spremljanje in ugotavljanje kužnih
bolezni v pomoč čebelarjem in veterinarski službi.

Glede na sprejeti sklep so v sodelovanju z veterinarsko inšpekcijo za področje občin
Radovljica – Jesenice organizirali seminar in sicer so predavali:
Dr. Rihar na temo: Splošno o čebeli, biološki ukrepi proti čebeljim boleznim, škodljivci inmedene rastline
Dr. Snojeva: Varrooza in gniloba čebelje zalege
Ciril Jalen — vzrejevalec matic: Vzreja maticInž. Vidmar: Izbira, delo, gospodarnost v A2 in LR panju
Območni veterinar tov. Globočnik: Splošno o boleznih — pršica — nosema
Veterinarski inšpektor tov. Hainrihar: Zaščita čebeljih družin po določilih zakonskih
pedpisov o kužnih boleznih
Predavanja se je udeležilo 42 čebelarjev iz vseh 11 družin čebelarskega društva
Radovljica - Jesenice. Vsak izmed njih je prejel potrdilo veterinarske inšpekcije —čebelarskega društva Radovljica - Jesenice, s katerim je pooblaščen za opravljanje delčebelarskega preglednika.
Menimo, da je tak pristop k izobraževanju in k zatiranju čebeljih kužnih bolezni v pridčebelarjem in posredno tudi gospodarstvu, zlasti kmetijstvu. Zato gre za prizadevanje
vse priznanje tudi veterinarski službi na območju občine Radovljica - Jesenice.
Čebele so narodno bogastvo, zato je dolžnost vseh, da to bogastvo ohranimo in storimo
vse, da nam zajedavec varroa ne bo uničil čebel in s tem prizadejal nepopravljivo škodo.
/ Milan Cizej.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1980
† Simon Markelj. Dne 15. maja 1979 se je tiho poslovil od svoje družine in čebelarjev
Simon Markelj-Cingletov Šimen. Rojen je bil leta 1907 v stari čebelarski družini v majhni
vasici Selce pri Radovljici.

Simon Markelj
Že njegov oče in ded sta bila vneta čebelarja in je že kot otrok vzljubil čebele. Ko mu jebilo sedem let, mu je oče podaril eno čebeljo družino. Tja do petnajstega leta si je spomočjo očeta pridobil dovolj znanja, da je vzel čebelarstvo v svoje roke. Tako je čebelaril
prek petdeset let. Trdo delo doma na kmetiji in kasneje skrb za družino mu nista nikoli
omajala veselja in volje do čebelarjenja.
Ko je obolel, še vedno ni zapustil svojih ljubljenk in je z veliko težavo in nepopisno
potrpežljivostjo obiskoval redno svoje čebelje družine v nekaj kilometrov oddaljeni rojstni
vasici. Posebno veselje je imel z vzrejo mladih matic in skoraj vedno je imel polnčebelnjak, ki ga je s pomočjo bratov sam postavil. Žal pa je moral tričetrt leta pred smrtjo
opustiti čebelarjenje. Vendar je v svoji trdni volji — ozdraviti, koval še načrte, da si
ponovno napolni čebelnjak — toda zaman. Zahrbtna bolezen ga je odtrgala od družine,čebel in prijateljev.
Čebelarstvo je s Simonom izgubilo sicer skromnega in tihega a plemenitega človeka.
Naj njegovo truplo počiva mimo ob pesmi čebelic in v domači slovenski zemlji, saj je oboje
neizmerno ljubil.
Čebelarska družina Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1980
1981
Vabilo. Čebelarsko društvo Radovljica vabi vse čebelarje na spominsko proslavo ob 100letnici rojstva Jana Strgarja, ki bo 10. m aja 1981 ob 10. uri v vasi Lome nad Bohinjsko
Bistrico. Ob tej priložnosti bomo odkrili na njegovi rojstni hiši spominsko ploščo kot trajen
spomenik Janu Strgarju za zasluge pri razvoju čebelarstva.
Za čebelarje, ki bodo potovali z rednimi prevoznimi sredstvi, je organiziran prevoz iz
Bohinjske Bistrice do vasi Lome. Zbirališče je pred osnovno šolo dr. Janeza Mencingerja
v Bohinjski Bistrici ob 9. uri.
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1981
1982
Delovna Čebelarska družina Radovljica. O prizadevnih čebelarjih in učinkih njihovega
marljivega in nadvse koristnega dela, vemo, roko na srce, kaj malo, ali pa skoraj nič,čeprav se bržčas vsi radi posladkamo z medom in drugimi čebeljimi proizvodi, ki sodijo
med najbolj uspešna naravna zdravila.
Čebelarska družina Radovljica, ki šteje 53 članov je na rednem občnem zboru ocenila
svoje delo, ki so ga prizadevni čebelarji opravili v zadnjih dveh letih. Govorili so tudi opomenu zbirk v Čebelarskem muzeju, edinem te vrste v naši državi in menda, z najbolj
izvirnimi med evropskimi tovrstnimi zbirkami. Največ razprav na občnem zboru je veljalo
tokrat boleznim in zdravljenju čebeljih družin, povezovanju s kmetijstvom in oskrbi ssladkornim in drugim potrebnim materialom za vzrejo čebel. Člani radovljiške čebelarskedružine imajo na skrbi nad 630 čebeljih družin, zato so sklenili, da se bodo v poletnemčasu sestajali izmenično pri posameznih čebelnjakih in se pogovarjali o praktičnihčebelarskih vprašanjih.
Vir: Smučina – Elan, april 1982
† Jože Bertoncelj. V juniju mesecu — sredi največjega razvoja čebeljih družin — smo
se čebelarji ČD Radovljica poslovili od prizadevnega in aktivnega člana Jožeta Bertonclja.

Jože BertonceljJože je čebelaril več kot 30 let in je bil od leta 1971 do svoje smrti aktiven član nadzornega
odbora ČD Radovljica, za kar mu je bilo podeljeno priznanje — red Antona Janše II.
stopnje. Z njegovo smrtjo smo izgubili vestnega čebelarja in dobrega delavca v čebelarskidružini Radovljica, kjer je aktivno sodeloval in s svojim delom pripomogel k boljšemu
delovanju čebelarske organizacije.
Jože Bertoncelj je ob ustanavljanju čebelarskega muzeja Radovljica aktivno sodeloval pri
zbiranju čebelarskih pripomočkov muzejske vrednosti, katere so pri čebelarjenju
uporabljali naši predniki in je poleg drugih tudi njegova zasluga, da so se ohranili
zanamcem kot prikaz načina in razvoja čebelarstva na Gorenjskem.
Dragi Jože!
Naj bo tvoj poslednji dom vedno obdan s cvetjem, ki ga bodo obletavale tvoje čebelice innabirale sokove za porajanje novega življenja in naj ti bo lahka gorenjska zemlja!
Čebelarska družina Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 11. 1982
1983
Ob 100-letnici Čebelarskega društva Radovljica. V letošnjem letu praznuje čebelarsko
društvo Radovljica 100-letnico ustanovitve. Društvo obsega območje občin Jesenice inRadovljica.
V tem delu Gorenjske je bilo čebelarstvo že pred tem časom zelo razvito, saj so se tu
rodili in delali naši slavni čebelarji. Ti so ponesli slavo naše čebele in slovenskegačebelarstva po vsem svetu.
V preteklih letih smo si zadali nalogo, da bomo našim slavnim rojakom čebelarjem obtako pomembnem jubileju postavili trajne spomenike. V ta namen smo prispevali čebelarji
del sredstev sami.
Kulturna skupnost Jesenice in osnovna šola Gorenjskega odreda v Žirovnici sta sklenili,
da pred osnovno šolo v Žirovnici (v aleji velikanov) postavijo spomenike kulturnim
velikanom, ki so se rodili pod obronki Stola: dr. Francetu Prešernu, Franu Šaleškem uFinžgarju, Janezu Jalnu in Matiji Čopu. Čebelarsko društvo Radovljica in čebelarskadružina Zabreznica sta podprla tudi postavitev doprsnega kipa našega najbolj slavnegačebelarja Antona Janše.
S kulturnim programom bogata spominska slovesnost ob odkritju spomenika Antonu
Janši je bila 22. junija 1980 pred osnovno šolo Gorenjskega odreda v Žirovnici.

Ob 100-letnici rojstva Jana Strgarja smo imeli spominsko proslavo 10. 5. 1981 v vasi
Lome nad Bohinjsko Bistrico. Ob tej priliki smo na njegovi rojstni hiši odkrili spominsko
ploščo kot trajen spomenik za njegove zasluge pri razvoju čebelarstva.
Strgarju so pomenile čebele vse, zato ni čudno, da je zašel na vabljiva pota trgovanja.
Dobro se je zavedal, da je poleg dobre kvalitete potrebna za uspeh tudi spretna in
nevsiljiva reklama.
S trdovratno bohinjsko žilavostjo je v nekaj letih prekosil vse tekmece in tako postal
največji izvoznik čebel. Bil je znan v vseh deželah Evrope. Čebelje družine je pošiljal tudiv Rusijo, tja do Vladivostoka. Leta 1911 je poslal prve matice v Avstralijo, kmalu nato v
Indijo, Ameriko in na Japonsko. Dosegel je izjemen uspeh v pošiljanju čebel na velike
daljave. Njegove čebele so potovale devet tednov na Japonsko in prispele na mesto
zdrave. Njegove skrbno pripravljene pošiljke so vzbujale povsod občudovanje.
Strgar je sodeloval na mnogih čebelarskih razstavah in na teh pridobil za vzorno blago,
predvsem za žive čebele v kranjičih, več kot 200 odlikovanj. Bil je delaven tudi včebelarski organizaciji in je napisal marsikateri članek o vzreji čiste sivke.
Kot vztrajen zagovornik napredka je s svojim delovanjem mnogo prispeval k razvoju
čebelarstva doma in v svetu.
V letošnjem letu praznujem o gorenjski čebelarji 100-letnico organiziranega čebelarstva
na našem območju. Ne smemo pa prezreti, da je pred sto leti dunajsko nemškočebelarsko društvo imelo namen spraviti pod svoj vpliv slovenske čebelarje. V ta namen
so ustanovili svojo podružnico v Trbižu. To nakano je spregledal Ambrožičev vrstnik
Janez Modic in zainteresiral napredne čebelarje in sadjarje, da so ustanovili 20. maja
1883 v Lescah Čebelarsko in sadjarsko društvo za Kranjsko, s sedežem na Jesenicah.
Modic je oral ledino na organizacijskem področju in je s svojo podjetnostjo pridobil širok
krog sodelavcev. Izvolili so ga za predsednika, hkrati pa je bil tudi urednik društvenega
glasila Slovenski čebelar in sadjerejec. Hude okoliščine so bile krive, da je Modic omagal
in v 46. letu odšel neznano kam. Za nas čebelarje je bolj pomembno ime Mihaela
Ambrožiča, ki se je rodil v stari gorenjski čebelarski hiši v Mojstrani. Ambrožič ni zatajil
svojega rodu in se je popolnoma posvetil čebelarstvu. Kot 20-letni mladenič je spoznal,da je prišel njegov čas in pred 111 leti osnoval svoj znameniti trgovski čebelnjak. S
spretno reklamo, podjetnostjo in poštenim trgovanjem je iz leta v leto širil svoj obrat inpostal največji čebelarski trgovec. Poleg čebel in matic je razpošiljal tudi satnice. Razvil
je svoj panj s satniki, ki je imel premični čelni steni in pokrov, zato ga je bilo moč opravljati
s treh strani. V začetnem obdobju je poslikoval panjske končnice, kasneje pa izpopolnil
vršo za roje in uvedel v čebelarsko prakso prisluškovalno cev. Največji sloves pa si je
Ambrožič pridobil s poštenim trgovanjem, saj je v razmeroma kratki življenjski dobi izvozil
nad 70.000 panjev čebeljih družin. Za sloves svoje tvrdke je mnogo žrtvoval in pošiljaloglase v vse čebelarske časopise. Izdal je tudi več propagandnih brošur in cenikov.
Osebno se je udeležil 26 mednarodnih čebelarskih razstav in za razstavljene eksponate
prejel 147 kolajn. Vse, kar je Ambrožič žrtvoval za dobro ime svojega podjetja, je šlo hkrati
v korist vsem gorenjskim čebelarjem. Njemu se imamo v prvi vrsti zahvaliti, da je naša
sivka zaslovela po vsem svetu. V znamenje zahvale mu bomo v letošnjem letu odkrili na
rojstni hiši spomenik. Z odkritjem doprsnega kipa Antonu Janši, spominske plošče Janu
Strgarju in Mihaelu Ambrožiču bomo gorenjski čebelarji plačali kulturni dolg do treh naših
največjih rojakov čebelarjev.

Spominske slovesnosti ob 100-letnici čebelarskega društva Radovljica in odkritja
spominske plošče Mihaelu Ambrožiču se bodo pričele 5. junija 1983 ob 11. uri predosnovno šolo v Mojstrani.
Čebelarji čebelarskega društva Radovljica in čebelarske družine Mojstrana vabijo vsečebelarje, naj se te slovesnosti v čim večjem številu udeležijo. / Jordan Blaževič
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1983
100-letnica ustanovitve čebelarsko-sadjarskega društva in odkritje spominskega
obeležja Mihaelu Ambrožiču. V letošnjem letu gorenjski čebelarji praznujejo 100-letnicoorganiziranega čebelarstva na našem področju. Ne smemo prezreti, da je v tem časudunajsko-nemško čebelarstvo imelo namen spraviti pod svoj vpliv slovenske čebelarje. V
ta namen so leta 1882 ustanovili svojo podružnico v Trbižu. To nakano je spregledal
Ambrožičev vrstnik Janez Modic in zainteresiral napredne čebelarje in sadjarje, da so
ustanovili 20. maja 1883 v Lescah Čebelarsko in sadjarsko društvo za Kranjsko, ssedežem na Jesenicah. Janez Modic je oral ledino na organizacijskem področju in je ssvojo podjetnostjo pridobil širok krog sodelavcev. Bil je izvoljen za predsednika in jeistočasno urejal glasilo Slovenski čebelar in sadjerejec. Težke okoliščine so bile krive, daje Janez Modic omagal in v 46 letu starosti odšel neznano kam. Od tedaj se ni več vrnil
in za njim je izginila vsaka sled. Za slovenske čebelarje je mnogo bolj pomembno ime
Mihaela Ambrožiča. Njegova življenjska pot se je pričela 6. septembra 1846 v prelepem
predelu v stari gorenjski čebelarski hiši. Že v zgodnji življenjski dobi se je zanimal začebele, zato mu je oče kot 7-letnemu dečku podaril roj čebel. Mladi Ambrožič ni zatajil
svojega rodu, čebele so mu pomenile vse, zato ni čudno, da je zašel na vabljiva pota
trgovanja.
V 70 letih preteklega stoletja je Ambrožič spoznal, da je prišel njegov čas in leta 1872osnoval svoj znameniti trgovski čebelnjak. Ambrožič se je dobro zavedal, da je poleg
kvalitetne postrežbe potrebna tudi učinkovita reklama. Z izredno podjetnostjo in pošteno
postrežbo je iz leta v leto širil svoj obrat in postal največji čebelarski trgovec. Poleg čebel
v kranjičih, ki so slovele po rodovitnosti in marljivosti je razpošiljal tudi satnice. Razvil je
svoj lastni panj s satniki, ki je imel premični čelni steni in pokrov, zato se je lahko opravljals treh strani. V začetnem obdobju je poslikaval panjske končnice, kasneje izpopolnil vršo
za roje in uvedel v čebelarsko prakso prisluškovalno cev. Po zamisli Mihaela Ambrožiča
je izšla tudi prva slovenska knjižica o uporabi medu in voska. Naj večji sloves si je
Ambrožič pridobil s poštenim trgovanjem, saj je v razmeroma kratki življenjski dobi izvozil
70.000 panjev čebeljih družin. Za sloves svoje trgovine je mnogo žrtvoval in pošiljaloglase v vse svetovne čebelarske časopise. Izdal je tudi več propagandnih brošur incenikov. Osebno se je udeležil 26 mednarodnih čebelarskih razstav in za razstavljene
eksponate prejel 147 kolajn in diplom. Trgovina mu je tako uspevala, da bi marsikateroleto lahko prodal tudi po več tisoč panjev čebeljih družin več. Mihael Ambrožič je umrl 4.
junija 1904 v 58 letu starosti. Vse, kar je Ambrožič žrtvoval za dobro ime svojega podjetja
je istočasno šlo v korist vsem gorenjskim čebelarjem. Njemu se imajo v prvi vrsti zahvaliti,
da je naša sivka zaslovela po vsem svetu.

Podelitev priznanja Red Antona Janše za izredne zasluge na področju čebelarstva
Op.: (od leve): Severin Golmajer, Franc Globočnik.

S ponosom se gorenjski čebelarji spominjajo preteklosti in naših slavnih rojakovčebelarjev Antona Janše, Mihaela Ambrožiča in Jana Strgarja. Antonu Janši so odkrili
spominsko obeležje pred Osnovno šolo Žirovnica v Aleji velikanov in Janezu Strgarju na
njegovi rojstni hiši v Bohinju. Z odkritjem spominskega obeležja Mihaelu Ambrožiču so
dostojno opravili kulturni dolg do naših rojakov — svetovno znanih čebelarjev. V zahvaloza ogromno delo Mihaelu Ambrožiču na področju čebelarstva se mu gorenjski čebelarjizahvaljujejo z odkritjem spominskega obeležja na njegovi rojstni hiši.
V 100 letih organiziranega čebelarstva čebelarje Čebelarskega društva Radovljicazdružuje enaka teritorialna povezanost. V društveno organizacijo je včlanjenih na
območju skupščine občine Radovljica in Skupščine občine Jesenice 330 čebelarjev, ki
opravljajo 4000 panjev čebeljih družin. Namen delovanja društva je skozi celo obdobje
enak: pospeševati čebelarstvo zaradi pridobivanja čebeljih proizvodov, opraševanja
kulturnih rastlin in varovanja naravnega okolja. Zavedajo se, da so čebelji proizvodi
najbolj žlahten del narave, ki jih uporabljamo za hrano, sladilo in zdravilo. Z veseljem
ugotavljajo, da se društvo materialno in kadrovsko krepi, saj se vedno več ljudi navdušuje
za čebelarstvo in išče v tej pomembni kmetijski dejavnosti razvedrilo in sprostitev. / Franc
Globočnik
Vir: Glasilo Lip Bled, 19. 7. 1983
Letošnja priznanja. Ob občinskem prazniku bodo podelili vsakoletna občinska priznanja- plakete in medalje občine Radovljica. Nagrajencem jih bodo svečano izročili v petek, 5.
avgusta ob 17. uri v radovljiški graščini.
Plakete občine Radovljica bodo letos prejeli štirje posamezniki, tri društva, trije delovni
kolektivi: … Čebelarsko društvo Radovljica je društvena in strokovna organizacija, ki
deluje na območju občin Radovljica in Jesenice, v katerem je včlanjenih 323 čebelarjev,
ki opravljajo s 4 tisoč panji čebeljih družin. Osnovni namen društva je pospeševatičebelarstvo zaradi pridobivanja čebeljih pridelkov, opraševanja kmetijskih kultur invarovanja naravnega okolja. V svojo dejavnost je društvo vključilo tudi odkrivanje
spominskih obeležij najbolj zaslužnim in svetovno znanim čebelarjem Antonu Janši, Janu
Strgarju in Mihaelu Ambrožiču. Izjemni napredek je društvo doseglo v povojnih letih, ker
se vedno več ljudi navdušuje za čebelarstvo in išče v tej pomembni kmetijski dejavnosti
razvedrilo in sprostitev. Letos društvo praznuje 100- letnico organiziranega čebelarstva
na svojem območju.
Vir: Glas, 2. 8. 1983
Občinska priznanja. … »Plaketo občine Radovljica« so prejeli: … Čebelarsko društvo
Radovljica.
Vir: Glasilo Lip Bled, 19. 9. 1983
1984-2002. Naslednje leto 25. februarja 1984 je društvo v brezplačen najem prejelo
občinske prostore za arhiv in sestanke in se hkrati preimenovalo v Čebelarsko društvo
Radovljica-Jesenice.
Po osamosvojitvi Slovenije je prišlo do nove organiziranosti občin, kar je pomenilo, da sočebelarske družine lahko samostojno začele ustanavljati čebelarska društva. Leta 1997
se je tako razpustilo nekdanje ČD Radovljica-Jesenice in ustanovilo Čebelarsko društvo
Radovljica pod okriljem družin Radovljica in Podnart-Kropa. Kasneje leta 2002 se je
društvo skupaj z ostalimi predstavniki v regiji povezalo tudi v Čebelarsko zvezo Zgornje
Gorenjske. Zaradi pomanjkanja lastnih prostorov ter stalnih selitev, se je v društvu kar
nekaj časa oblikovala ideja o izgradnji čebelarskega doma. Izbira lokacije za Čebelarski
center Gorenjske tako ni bila naključna, saj se to območje ponaša z močno tradicijo na
področju čebelarstva.
Vir: cricg.si
1984
Jubilejni občni zbor Čebelarskega društva Radovljica. Čebelarsko društvo
Radovljica, ki obsega občino Jesenice in Radovljica, so ustanovili leta 1883, zato
proslavlja 100-letnico ustanovitve. Letošnji občni zbor je bil bolj slovesen kot navadno,
nanj so bili povabljeni vsi čebelarji.
Zbrali smo se 25. 2. 1984 v hotelu Grajski dvor v Radovljici. Kljub močnemu sneženju
(zapadlo je okrog 50 cm novega snega) se je zbralo nad 150 čebelarjev in članov njihovihdružin. Občnega zbora se je udeležil tudi predsednik ZČDS tov. Andrej Petelin in
predstavniki občin Jesenice in Radovljica.

Predsednik Franc Globočnik pozdravlja goste in člane
Potekal je po običajnem dnevnem redu. Po pozdravnem govoru predsednika Franca
Globočnika so se zvrstila poročila, iz katerih lahko povzamemo naslednje misli:Čebelarstvo ima pri nas bogato tradicijo in v vsej njegovi zgodovini ni dobe, v kateri našečebelarstvo ne bi bilo sposobno uspešno tekmovati s čebelarstvom drugih narodov. Ti
uspehi temeljijo na veliki ljubezni do čebel, ki je prehajala iz roda v rod. Visoko razvitočebelarstvo pri nas je v veliki meri zasluga naših velikih mož na področju čebelarstva:
Antona Janše, Mihaela Ambrožiča in Jana Strgarja. Nobena čebelarska organizacija nimatako slavnih in svetovno znanih čebelarjev kakor ravno naša.
O Antonu Janši lahko rečemo, da je v njem strnjena tisočletna čebelarska praksa našega
naroda. V njem so vse dotedanje bogate izkušnje, vsa številna opažanja, načinčebelarjenja skratka, vsa naša čebelarska tradicija.
Vse to znanje je objavil v svojih delih Popolni nauk o čebelarstvu in Razprava o rojenju
čebel.
Drugi mejnik, ki je pomemben za razvoj čebelarstva pri nas, je ustanovitev čebelarsko
sadjarskega društva pred sto leti. Ne smemo prezreti, da je takrat dunajsko-nemškočebelarstvo imelo nam en spraviti pod svoj vpliv slovenske čebelarje. To nakano sta
spoznala Janez Modic in Mihael Ambrožič in zainteresirala napredne čebelarje insadjarje, da so 20. maja 1883 ustanovili Čebelarsko-sadjarsko društvo za Kranjsko ssedežem na Jesenicah. Janez Modic je oral ledino na organizacijskem področju in s svojo
podjetnostjo pridobil širok krog sodelavcev. Mihael Ambrožič se je popolnoma posvetilčebelarstvu in po njegovi zaslugi je postala Mojstrana središče najbolj pomembnih
dogajanj v čebelarstvu. Svetovni sloves Antona Janše in izredna podjetnost Mihaela
Ambrožiča so omogočila živahno trgovanje s čebeljimi družinami.
V času Mihaela Ambrožiča se je začela v Bohinju življenjska pot Jana Strgarja. Tudi
Strgarju so čebele pomenile vse, zato ni čudno, da je tudi on zašel na pota trgovanja sčebelami. Jan Strgar je imel izreden smisel za čebelarstvo in je s poštenim delom prekosil
vse tekmece. Po smrti Mihaela Ambrožiča je Jan Strgar postal največji izvoznik čebeljihdružin.

Pred pričetkom prve svetovne vojne sta trgovanje s čebelami in izvoz čebeljih družin inmatic pričela upadati. Bližajoča se svetovna vojna je ustavila s težkim trudom pričeto delo.
Čebelarstvo na Gorenjskem je doživljalo hudo krizo. Po prvi svetovni vojni so države z
različnimi izgovori pričele zapirati meje. Strgar se ni zbal truda in je po njegovi zaslugi
trgovanje s čebeljimi družinami in čebeljimi maticami ponovno oživelo.
Čebelarji čebelarskega društva Radovljica se ponosno spominjamo preteklosti in naših
slavnih rojakov - čebelarjev. V zahvalo za ogromno delo na področju čebelarstva smo
Antonu Janši, Mihaelu Ambrožiču in Janu Strgarju postavili trajna spominska obeležja inse jim oddolžili za njihovo bogato dediščino. V osvobojeni domovini je po zaslugi
naprednih čebelarjev društveno življenje ponovno oživelo. Zavedali so se, da imačebelarstvo kot pomembna kmetijska panoga pri ohranjevanju ravnotežja v naravi velik
pomen. Čebelarstvo, ki je v vojnih letih utrpelo veliko škodo, se je po zaslugi čebelarskega
društva krepilo materialno in kadrovsko. Po zadnjih podatkih je v 10 čebelarskih družinah
čebelarskega društva Radovljica včlanjenih 325 čebelarjev, ki upravljajo 4.209 panjev
čebeljih družin. Osnovni nam en delovanja čebelarskega društva je pospeševatičebelarstvo, pridobivati čebelje pridelke, skrbeti za opraševanje kmetijskih kultur invarovanje naravnega okolja. Prav iz teh motivov se iz leta v leto več ljudi navdušuje začebelarstvo in v tej kmetijski panogi najde razvedrilo in sprostitev.
Preteklo čebelarsko leto za naše čebelarstvo, ki ni vezano na izdatne čebelje paše, ni bilonajbolj uspešno. Iz preteklosti smo spoznali, da so naši predniki uspešno čebelarili le v
obdobjih intenzivne prodaje čebeljih družin in matic. Dolgotrajne zime, ostre klimatske
razmere in odbira boljših čebeljih rodov je rezultat, da so naše čebelje družine odporne
in marljive, da dosegajo nadpovprečne rezultate. Če k tem ugotovitvam dodamo šesodobno nadlogo čebeljih družin, varozo, ki je v nekaterih delih naše države napravila
občutno škodo, je razumljivo, da povpraševanje po čebeljih družinah narašča. Čebelarsko
društvo Radovljica ima dobre reliefne pogoje in bogato tradicijo pri vzreji in prodaji čebeljihdružin in matic.
Posebno pozornost smo v preteklem letu posvetili čebeljim boleznim in zajedavcem
čebeljih družin — varozi. Da bi se bolj temeljito seznanili z najnovejšimi dogajanji pri
zdravljenju čebeljih družin in zatiranju bolezni in zajedavcev, smo organizirali predavanjeza čebelarske preglednike. Predavanja se je udeležilo 58 članov našega društva in 20članov čebelarskega društva Kranj in Tržič. To je bil tudi prvi večji kontakt s čebelarji
sosednjih čebelarskih društev, kjer smo izmenjali izkušnje in se dogovorili za enoten
sistem ukrepov.
Po večletnih prizadevanjih je na našem območju ustanovljen v osnovni šoli Gorenjskega
odreda v Žirovnici krožek mladih čebelarjev. Za normalno in nemoteno delo mladihčebelarjev je osnovna šola v neposredni bližini šole zgradila ličen čebelnjak, ki je po svoji
arhitekturi in funkcionalnosti naj lepši tovrstni objekt v Jugoslaviji.
Čebelarstvo je kot kmetijska panoga vezana na prostor, na katerem mora biti dan osnovni
pogoj, to je čebelja paša. Že več let si prizadevamo, da bi izdelali pašni kataster. Čebelarjiželimo bolj podrobno spoznati pašne razmere po območjih. Podrobno preučevanje pašnih
okolišev je postalo nujno za uspešno čebelarjenje. Izdelavo pašnega katastra smo ženačeli in v ta nam en izdelali pregledno karto, kako je območje zasedeno s čebeljimidružinami. Pašni kataster bo s pregledno karto dober kazalec za prevoz čebeljih družin
na gozdno pašo in izdajo dovoljenj za postavitev novih čebelnjakov. Začeto delo pri
izdelavi pašnega katastra bomo v letošnjem letu dokončali.

Delovno predsedstvo občnega zbora med poročilom tajnika društvaČebelarsko društvo Radovljica so v preteklem letu obiskali čebelarji iz Zah. Nemčije,Francije, Belgije in ZDA. Ko so bili pri nas, smo jim s ponosom pokazali naše čebelarstvo,čebelarski muzej v Radovljici, ki je med naj lepšimi na svetu, kulturne znamenitosti inlepote našega kraja. Zahvalna pisma, ki smo jih prejeli, so dokaz, da je naše čebelarstvo
cenjeno in spoštovano. Na področju izobraževanja so bila organizirana različna
predavanja po družinah. Za našo knjižnico smo nabavili vso novejšo čebelarsko literaturo,ki je skupaj z diaprojektorjem in barvnimi diapozitivi s področja čebel, tehnologije včebelarstvu in čebeljih bolezni na razpolago vsem čebelarskim družinam, da se njihovičlani seznanijo s sodobnim čebelarstvom.
Čebelarji čebelarskega društva Radovljica si prizadevamo, da bi vzpostavili dobro
povezavo z vsemi organizacijami in institucijami, ki vplivajo na razvoj čebelarstva.
Za obletnico organiziranega čebelarstva na našem območju je čebelarsko društvo
Radovljica prejelo visoko odlikovanje — zlato plaketo občine Radovljica. Zlata plaketa je
priznanje za dolgoletno delo na področju čebelarstva, hkrati pa je tudi naša obveza, da
to kmetijsko panogo še bolj razvijemo. Skupščini občine Jesenice in Radovljica stačebelarskemu društvu dajali vso potrebno pomoč.
Tov. Andrej Petelin je pozdravil vse navzoče in sporočil, da je izvršni odbor ZČDS sprejel
predlog, da se našemu društvu podeli odlikovanje red Antona Janše I. stopnje kot
priznanje za dosedanje delo.

Jubilejnega občnega zbora se je udeležil tudi
predsednik ZČDS tov. Andrej Petelin
Poudaril je potrebo po zdravstvenem varstvu čebel in nakazal probleme pri nabavi repro
materiala. Poraba medu v Jugoslaviji je izredno pičla: od 750-850 g na prebivalca letno,
v Sloveniji pa je še nekoliko manjša. Pridelamo pa ga okrog 300 g na prebivalca. Tu
imamo še veliko možnosti.
Sprejeli smo program dela za prihodnje obdobje. Na koncu je novi predsednik društva
tov. Severin Golmajer podelil 56 odlikovanj II. in lII. stopnje Antona Janše posameznim
zaslužnim članom.
Po uradnem delu je bila večerja s plesom, saj smo praznovali 100-letnico delovanja
društva z željo, da gremo po poteh naših velikanov Antona Janše, Mihaela Ambrožiča in
Jana Strgarja. / Jordan Blaževič
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1984
XXXIII. redna letna skupščina ZČDS je uspešno opravila svoje delo. Odličja Antona
Janše I. stopnje: Čebelarsko društvo Radovljica, … Severin Golmajer.

Med štirinajstimi odlikovanci je bil tudi
Severin Golmajer iz Radovljice
Vir: Slovenski čebelar, 1. 7. 1984
† Milan Cizej. Spet je neizprosna smrt posegla v naše vrste. Tokrat je omahnil naš dragi
prijatelj in čebelar. Mračna senca je legla z njegovim odhodom na svojce in številne
prijatelje, ki smo ga poznali in cenili njegovo delo.

Milan CizejŽe v mladosti je zapustil svoj rojstni kraj Šempeter v Savinjski dolini in se stalno naselil v
Radovljici. Njegovo življenje je bilo tesno povezano z naravo, zato se je vključil včebelarsko organizacijo. Čebelarsko znanje je iz leta v leto izpopolnjeval in je bil med
najbolj aktivnimi čebelarji v čebelarskem društvu Radovljica. V začetnem obdobju je bilčlan upravnega odbora, kasneje je uspešno opravljal delo tajnika in v zadnjih letih delopredsednika nadzornega odbora čebelarskega društva Radovljica.
Gospodaren in pridnih rok se je trudil od jutra do večera, doma in v čebelarski organizaciji.
V obdobju zadnjih 25 let je bil najbolj aktiven društveni delavec, ki je uspešno opravljal

najbolj zahtevne društvene funkcije. V zahvalo za zares veliko delo na področju
čebelarstva je prejel odlikovane Antona Janše II. stopnje.
Po srcu in značaju je bil prijatelj in tovariš, ki ni znal storiti človeku kaj žalega, še manj
slabega. Njegova tiha in skromna narava je bila vedra in polna razumevanja in sočutja doljudi.
Kot vzornega čebelarja in prijatelja ga bomo ohranili v trajnem spominu.
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 9. 1984
1985Čebelarska družina Radovljica proda večje število čebeljih družin na satju. Čebeljedružine na 9 ali 10 A2 satih in rezervne čebelje družine na 5 satih lahko naročite na
naslov: Čebelarska družina Radovljica, Cesta Staneta Žagarja 7a 64240 Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 3. 1985
1986
Čebelarska družina Radovljica proda večje število čebeljih družin na AŽ satih. Pismene
ponudbe pošljite na naslov: Čebelarska družina Radovljica, Cesta Staneta Žagarja 7 a,
Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 3. 1986
1987

Delo, 15. 5. 1987
1988Čebelarska družina Radovljica proda družine na AŽ satju po naslednjih cenah: Družina

na 10 AŽ satih (5 do 6 satov zalege) 95.000 din, na 9 AZ satih (4 do 5 satov zalege)
90.000 din, na 7 AŽ satih (3 do 4 satov zalege) 80.000 din, na 5 AŽ satih (2 do 3 sata
zalege) 60.000 din. Boljše ali slabše ± 1 0 procentov. Pri nakupu več kot 1 5 družin (kupec- prodajalec) 5 procentov popusta. Prevzem konec aprila in maja. Naročila sprejema Miro
Kavčič, Radovljica, Staneta Žagarja 7 a.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1988
1989Obvestilo prevaževalcem. Čebelarsko društvo Radovljica-Jesenice obvešča vse
prevaževalce na gozdno pašo na območje Jelovice in Pokljuke, da se morajo predhodno
prijaviti poverjeniku za gozdno pašo. Po sklepu obč. Radovljica in veterinarske inšpekcije
so odrejena posamezna pasišča.
Prijave sprejema za območje Jelovice Franc Šolar, Podnart št. 12, 64244 Podnart, tel.:
70-134 in Andrej Vovk, Črnivec 21, 64243 Brezje, tel.: 79-835. Za področje Pokljuke paJože Brodnik, Selška 3, Bled, 64260 Bled, tel.: 77-925.
Na zahtevo veterinarske inšpekcije morajo prevaževalci predložiti vet. zdravniško
spričevalo Upravi inšpekcijskih služb za Gorenjsko, Kranjska 13, 64 240 Radovljica, ali
poverjeniku. Za čebe|arsko društvo: Anton Špendov.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 7. 1989
Vodstvo švicarskih čebelarjev na študijskem obisku v Sloveniji. … Na svoji poti po
Sloveniji so najprej občudovali manjše čebelnjake in prizadevne ljudi, skratka čebelarski
paradiž. V čebelarskem muzeju v Radovljici jih je presenetilo dejstvo, da je Strgar iz
Bohinjske doline že pred prvo svetovno vojno razpošiljal kranjske čebele po vsem svetu.
Prav tako so bili presenečeni, da so Slovenci že leta 1776 dobili poljudno pisano delo
»Pogovor o čebeljih rojih«, napisano v domačem slovenskem jeziku.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1989
Kupim 10 praznih AŽ panjev 10-satnih in 4-satno točilo, ročno ali električno. Šantel,
Lancovo 8, Radovljica, tel.: (064) 74-790.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 12. 1989
1990
Bohinjski muharji. … 11. julija 1942 je nemški komisar tudi formalno razpustilČebelarsko družino Bohinjska Bistrica. Strgar je bil imenovan za vodjo čebelarjev okrožja
Radovljica.

Ivan Strgar
Vir: Slovenski čebelar, 1. 1. 1990
Obvestilo prevažalcem. Čebelarsko društvo Radovljica-Jesenice obvešča vse
prevažalce na gozdno pašo na območje Jelovice in Pokljuke, da se morajo vnaprej
prijaviti poverjeniku za gozdno pašo.
Posamezna pasišča so namreč določena, in sicer po sklepu občine Radovljica inveterinarske inšpekcije.
Za območje Jelovice sprejema prijave Franc Šolar, Podnart, št. 12, 64244 Podnart, tel.
(064) 70-134, in Andrej Vovk, Črnivec 21, 64243 Brezje, tel. (064) 79-835.
Za območje Pokljuke pa sprejema prijave Jože Brodnik, Selška 3, 64260 Bled, tel. (064)
77-925.
Prevažalci morajo na zahtevo veterinarske inšpekcije predložiti upravi inšpekcijskih služb
za Gorenjsko, Kranjska 13, 64240 Radovljica, ali poverjeniku tudi veterinarsko zdravniško
spričevalo.
Čebelarsko društvo Radovljica-Jesenice
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1990
1993
Prodam več čebeljih družin na AŽ satih, inf. (064) 712-040 Miro Kavčič, Staneta Žagarja
7a, Radovljica.
Prodam štiri rabljene AŽ panje in dva prašilčka na 5S. Panji so prazni in cena je nizka.
Marija Smodej, Gorica 3, Radovljica.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 4. 1993
Naslovi in telefoni poverjenikov za pasišča.

ČD Radovljica-Jesenice; Franc Šolar, Podnart 6, 64244 Podnart, tel. (064) 70-134 – zapasišča na Jelovici.
ČD Radovljica-Jesenice; Brane Kozinc, Hraše 1a, 64248 Lesce, tel. (064) 733-203 za
Jelovico.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 5. 1993
1994
Poverjeniki za pasišča.
Čebelarsko društvo Radovljica-Jesenice:Franc Šolar, Podnart 6, 64244 Podnart, telefon (064) 70-134.
Brane Kozinc, Hraše 1 a, 64248 Lesce, telefo (064) 733-203 za pasišča na Jelovici.
Jože Brodnik, Selška 3, 64260 Bled, Telefon (064) 77-925 za pasišča na Pokljuki.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1994
1995
Poverjeni za pasišča.
Čebelarsko društvo Radovljica – Jesenice:Za pasišča na JELOVICI - Franc Šolar, Podnart 6, 64244 Podnart, tel. (064) 731-134 in
Brane Kozinc, Hraše 1a, 64248 Lesce, tel. (064) 733-203.
Za pasišča na Pokljuki, Radovni in Mežaklji - Jože Brodnik, Selška 3, 64260 Bled, tel.
služba (064) 741-241 in doma (064) 741-033.
Vir: Slovenski čebelar, 1. 6. 1995
1997
Slovo od treh članov. Leta 1997 smo se v Čebelarskem društvu Radovljica poslovili od
treh naših častnih članov, ki so večino svojega prostega časa namenili čebelam in
društvenemu delu.

Meri Mikec† Meri Mikec. Gospa Meri je umrla v 88. letu starosti. Samostojno je začela čebelariti, ko
so ji med drugo svetovno vojno moža čebelarja ustrelili kot talca. Ob njegovi smrti je
hotela spomin nanj ohraniti prek njegovih čebel. To ji je tudi zelo dobro uspelo. Zaradi
pomanjkanja prostora in ker je hotela imeti čebele v bližini svojega doma, je čebelarila
največ z desetimi panji.
Vse družine in celotni čebelarski pribor je že med svojo hudo boleznijo podarila mlademučebelarju. Tako bo ostal rod čebel, ki jih je po moževi kruti smrti gojila sama, zdaj v mladih
rokah in ohranjal spomin nanjo.

Franc Pikelj† Franc Pikelj. Bil je najstarejši častni član našega društva, saj je dopolnil 92 let. Začebelarstvo se je navdušil že kot mlad učitelj, ko je prišel službovat na Gorenjsko. Ob
svojem poklicu je takoj začel poučevati tudi mlade čebelarske navdušence. Hkrati je svoje
učence poučeval tudi o sodobnem sadjarstvu, ki so ga v tistih časih uvajali v naši deželi.
V Radovljici si je zgradil hišo in se takoj vključil v čebelarsko organizacijo, katere delo je
po drugi svetovni vojni znova zaživelo. Bil je ustanovni član in prvi tajnik povojnega
društva, katerega prvi zametki segajo že v daljno leto 1883.
Ko v zadnjem času ni mogel več skrbeti za svoje čebele, jih je podaril OŠ Lesce. Pravnjegovo darilo je spodbudilo ustanovitev čebelarskega krožka, ki še zdaj uspešno deluje.
Za svoje nesebično dolgoletno delo v društvu je prejel priznanje Antona Janše II. stopnje.

Stane Toman† Stane Toman. Pred koncem leta je v 87. letu starosti umrl še tretji častni član našega
društva. Čebelariti je pričel že v rani mladosti, vendar mu je vojna vihra pobrala velikoštevilo čebeljih družin.
Po vojni je začel svoje čebelarstvo obnavljati in postal je eden največjih čebelarjev v
našem povojnem društvu.
Takoj po vojni se je vključil v delo na novo ustanovljenega društva. Kot ustanovni član je
prevzel funkcijo gospodarja in po razvitju društvenega prapora je bil imenovan za
praporščaka. To funkcijo je vestno opravljal, dokler mu je zdravje to dopuščalo. Poleg
priznanja za častnega člana je prejel tudi odličje Antona Janše II. stopnje.
Vsem trem častnim članom, ki so nas zapustili v istem koledarskem letu, hvala za
prizadevno delo v čebelarski organizaciji kot tudi za to, da so mlade spodbudili za
nadaljevanje svojega dela.
Čebelarsko društvo Radovljica
Vir: Slovenski čebelar, 1. 9. 1998
2003
Jubilej radovljiških čebelarjev. Čebelarsko društvo Radovljica in tamkajšnji čebelarski
muzej sta praznovala 120-letnico svojega delovanja. Ob praznovanju so podelili priznanja
in odprli razstavo.

Radovljica - Minuli petek je bila v Radovljici osrednja slovesnost ob 120-letniciČebelarskega društva Radovljica in radovljiškega čebelarskega muzeja, ki so se je polegštevilnih čebelarjev udeležili tudi podpredsednik čebelarske zveze Slovenije Avgust Gril,predsednik Čebelarske zveze zgornje Gorenjske Boštjan Noč in radovljiški župan Janko
S. Stušek, ki je v spomin na častitljivo obletnico na prapor radovljiškega čebelarskega
društva pripel trak z občinskim grbom.
Stušek je ob tem izpostavil pomen čebelarstva za zgornjo Gorenjsko in priložnosti, ki se
odpirajo z Evropsko unijo. Predsednik Čebelarskega društva Radovljica Aleš Gregorc je
podelil priznanja za dolgoletno delo v društvu in priznanja ob 120-letnici društva, bivši
predsednik društva in dolgoletni čebelar Severin Golmajer pa je v svojem govoru opisal
razvoj čebelarjenja na Gorenjskem in med drugim povedal, da so poseben pečatčebelarstvu dali znani čebelarji Anton Janša, Mihael Ambrožič in Jan Strgar.
Lani se je Čebelarsko društvo Radovljica, ki ima 100 članov, včlanilo v Čebelarsko zvezo
zgornje Gorenjske. Gorenjski čebelarji letno pridelajo okrog 10.000 kilogramov zelo
kakovostnega medu, v prihodnje pa bi radi zgradili svoj društveni dom, v katerem bi uredili
tudi šolski čebelnjak in z njim mlade navdušili za čebelarjenje, saj sedaj podmladka
nimajo. Ob visokem jubileju so v Čebelarskem muzeju odprli priložnostno razstavo o več
kot stoletnem delovanju Čebelarskega društva Radovljica. / Renata Škrjanc, foto: Gorazd
Kavčič.
Vir: Gorenjski glas, 9. 12. 2003
2008
Organi društva ČD Radovljica.
Predsednik: Janez Luznar
Podpredsedniki: Severin Golmajer, Aleš Gregorc, Jožef Korošec
Tajnik: Sandi Marolt
Blagajnik: Andreja Pretnar
Gospodar: Stanko Bohinc
Pomočnik: Janez Kocjančič
Poverjeniki upravnega odbora: Stanko Bohinc, Anton Jeram, Jože Logar, Igor Luzar, JožePesjak Štefan Pesjak, Pavel Potočnik, Miha Rozman, Franc Šolar.
Nadzorni odbor: Jože Bertoncelj, Edo Tržan, Maks RozmanČastno razsodišče: Marjan Čuk, Miha Rozman, Anton JeramVir: Od čebele do zdravja – 125 let ČD Radovljica, 2008 (izdalo ČD Radovljica)

2013
130 let Čebelarskega društva Radovljica. V gostilni Krištof v Lescah je bilo 20. maja
1883, torej pred 130 leti, ustanovljeno prvo slovensko društvo čebelarjev oz. Čebelarskosadjarsko društvo za Kranjsko. Pobude in potrebe po združevanju čebelarjev segajo šedlje v preteklost. Pritisk dunajske gosposke in naseljevanje nemško govorečih
priseljencev sta bila v letih pred ustanovitvijo prvega slovenskega ČD vse večja in vse
močnejša. O tem je pisal že Valvasor. Čebele sta si prilastili zemljiška in cerkvena
gosposka, kmetje pa so bili le najemniki čebel in so zanje plačevali najemnino. Zapiski izleta 1691 govorijo o najemnini za pasišča. Ko so čebelarji prepeljali čebele na pašo na
Pokljuko, so morali zakupniku gozdov za pasišče plačati osem panjev čebel in medu. To
je bilo v obdobju, ko so naši čebelarji čebele že prevažali na pašo, dunajski gospodi, ki
so bili edini lastniki čebel, pa se o tem še niti sanjalo ni. To jih je šele 1769 naučil naš
rojak Anton Janša, ki je postal prvi cesarsko-kraljevi učitelj čebelarstva.
Ker je bil pritisk avstro-ogrske oblasti z Dunaja na slovensko prebivalstvo vse večji, so senaši tedanji čebelarji želeli združiti, da bi tako okrepiti svojo moč. Tako so čebelarji
radovljiške, blejske in komendske gosposke ter še nekaterih drugih 14. aprila 1781 na
Rodinah ustanovili Čebelarsko bratovščino. Od Mojstrane do Škofje Loke in od Bohinja
do Tržiča so pridobili 397 članov. Takratna oblast je to združevanje prepovedala na
podlagi zakona, sprejetega 17. aprila 1771. Pobudnik bratovščine Janez Neboisa insomišljeniki so morali čebelarsko bratovščino razpustiti, ker je bil strah dunajske gospodepred prebujajočimi se Slovenci prevelik.
Sto let pozneje – leta 1873 – so v Ljubljani ustanovili Kranjsko društvo za umnočebelarstvo. Vanj so se vključili tako Nemci kot Slovenci. Izdajali so tudi glasilo Slovenskačebela v nemškem in slovenskem jeziku. Ker ni bilo državne pomoči, zanimanje
Slovencev za društvo pa je bilo premajhno, je društvo leta 1882 ugasnilo. Po razpustitvi
je dunajsko nemško društvo želelo pridobiti naše čebelarje pod svoj vpliv. Tako je bila 23.
septembra 1882 ustanovljena čebelarska podružnica v Trbižu z željo, da bi se od tamširila na Gorenjsko. Istega leta se je pojavilo gibanje za ustanovitev slovenskega društva.
Pobudo je sprožil tovarniški uradnik Janez Modic z Jesenic. Čebelarje in sadjarje v
radovljiški deželi (takratnem okraju) je nagovoril, da ustanovijo slovensko čebelarsko
sadjarsko društvo. Sestanka, ki je bil 4. marca 1883 v gostilni Krištof v Lescah, se jeudeležilo 70 čebelarjev in sadjarjev. Potrditev ustanovitve društva je bila v isti gostilni 20.
maja 1883, dogodka pa se je udeležilo 60 članov. Za predsednika društva, kateregasedež je bil na Jesenicah, je bil izvoljen Janez Modic. Društvo je začelo izdajati glasilo
Slovenski čebelar in sadjerejec. Že leta 1884 je društvo v Lescah pripravilo čebelarskosadjarsko razstavo, na kateri so prvič prikazali točenje medu s točilom. Organizirali sotudi več predavanj in sestankov. Franc Jeglič je napisal knjižico Kako se med in vosek
koristno uporabita, čebelarjem pa so jo razdelili brezplačno.
Brez državne pomoči in ob izgubi predsednika je društvo životarilo ter po letu 1889prenehalo izdajati svoje glasilo. Na pobudo tajnika Kranjske kmetijske družbe g. Gustava
Pirca in člana društva g. Petra Pavlina je bilo 24. januarja 1898 ustanovljeno novo

Slovensko čebelarsko društvo, v katerega so se včlanili tudi čebelarji iz Bohinja,
Bohinjske Bele, z Bleda, iz Lesc, Radovljice, Dobrave pri Kropi, Blejske Dobrave in
Kamne Gorice. 28. januarja 1908 je bila v Radovljici ustanovljena še podružnica, v katero
je bilo leta 1911 včlanjenih 28 čebelarjev.
Med prvo svetovno vojno podružnice niso delovale. Vse podružnice na našem območju
so znova zaživele v letih 1919–1920. Na območju našega društva je bilo takrat 320
čebelarjev, ki so bili tudi njegovi člani. Vse podružnice so imele v 30. letih prejšnjega
stoletja velike finančne težave. Zaradi novih meja je bila onemogočena prodaja čebel v
kranjičih. Državna pomoč je bila zgolj enkratna in zanjo so čebelarji kupili skupno točilo
za med. Iz triletne raziskave patra Donata Juga, opravljene leta 1929, je razvidno, da jebilo v radovljiškem okraju 133 organiziranih in 138 neorganiziranih čebelarjev, vsi skupaj
pa so imeli 3182 družin. V tem obdobju se čebelarji niso udeleževali sestankov in
predavanj, zelo slabo pa so tudi brali Slovenskega čebelarja. Leta 1935 je podružnica
Radovljica dobila nalogo, naj ustanovi čebelarsko zvezo za radovljiški okraj oz. za
zdajšnje občine Bled, Bohinj, Jesenice, Kranjska Gora, Radovljica in Žirovnica. Sestanek
je bil šele leta 1938 na Jesenicah. Zveza ni nikoli zaživela. Bližala se je druga svetovna
vojna, med vojno pa so bila vsa društva razpuščena. Društveni arhiv je bil uničen, saj jeleta 1945 med bombardiranjem Celovca zgorel.
Po vojni je politična oblast 15. avgusta 1945 razpustila Slovensko čebelarsko društvo intudi vse njegove podružnice. Ustanovljene so bile Čebelarska zadruga za Slovenijo ter
zadruge na posameznih območjih. 1. oktobra 1945 je bila ustanovljena Čebelarska
zadruga, ki je obsegala območje nekdanjega ČD Radovljica, njen sedež pa je bil na
Jesenicah. Vanjo je bilo tedaj včlanjenih 299 čebelarjev s 4339 različnimi panji. Na
sestanku čebelarskih družin, 9. decembra 1945, je bil sprejet sklep o prenosu sedeža
Čebelarske zadruge v Radovljico. Za tak sklep so glasovale družine Podnart - Kropa,
Bohinjska Bistrica, Srednja vas v Bohinju, Bohinjska Bela, Gorje in Radovljica. Priključile
so se jim tudi družine Kranjska Gora, Dovje - Mojstrana, Jesenice, Blejska Dobrava in
Breznica. Zaživelo je skupno delovanje zadruge, kot sta si to zamislila Čebelarska
bratovščina na Rodinah leta 1781 in ustanovni občni zbor v Lescah leta 1883. VČebelarsko zadrugo je bilo vključenih 360 čebelarjev s 5282 panji. Ker čebelarji niso bili
zadovoljni z imenom Čebelarska zadruga, so se 27. maja 1951 preimenovali v Zvezo
čebelarskih društev Slovenije, po okrajih pa v čebelarska društva. Z novo organizacijo jeČD Radovljica postalo zelo dejavno:• obnovilo je plemenilno postajo,• kupilo je les in izdelalo listovne AŽ-panje ter jih po polovični ceni prodajalo čebelarjem,• odprlo je trgovino s čebelarskimi potrebščinami,• začelo je kuhati voščine in izdelovati satnice,• zbiralo je muzejsko čebelarsko gradivo in 3. junija 1959 odprlo Čebelarski muzej,
obnovilo je Janšev čebelnjak, za kar imata največje zasluge Čebelarska družina Breznica
in njen razumni predsednik,• organiziralo je proslavo ob 200. obletnici smrti Antona Janše na Breznici, pri tem pa jevečino dela opravila Čebelarska družina Breznica, ki je ob tej priložnosti razvila društveni
prapor.
Leta 1975 smo čebelarji pridobili nova prostora za satnišnico, v katerih smo delali v dobro
vseh čebelarjev društva in drugih uporabnikov. 8. decembra 1984 se je društvo
preimenovalo v ČD Radovljica - Jesenice. S tem se je vzpostavila povezanost med

obema takratnima občinama. Društvo je postavilo spominska znamenja trem velikanomz našega območja: Janu Strgarju spominsko ploščo na Lomu, Mihaelu Ambrožiču
spominsko ploščo v Mojstrani in Antonu Janši doprsni kip v aleji velikanov pri OŠŽirovnica. Ob 100-letnici delovanja je društvo prejelo odličje Antona Janše I. stopnje. Leta
1993 je društvo v Žirovnici izvedlo tradicionalno tekmovanje mladih čebelarjev.
Tekmovalo je 91 ekip, vsak udeleženec pa je prejel praktično nagrado po svoji izbiri.
Leta 1996 je bila spet sprejeta nova politično odločitev. Iz večjih občin so nastale manjše,čebelarske družine v njih pa so se preimenovale v društva. Tako sta v občini Radovljica
iz treh družin nastali dve društvi: Čebelarsko društvo Radovljica, v katero sta se združili
družini Podnart - Kropa in Radovljica, in Čebelarsko društvo Begunje. Ob združitvi je bilov radovljiško društvo včlanjenih 75 organiziranih čebelarjev, do zdaj pa se je njihovoštevilo povečalo na 110. Na našem območju ni neorganiziranih čebelarjev.
Leta 2001 je bila znova dana pobuda za združitev društev na območju nekdanjega ČD
Radovljica - Jesenice. Tako je bil 18. januarja 2001 na pobudo nekdanje družine inČebelarskega društva Antona Janše Breznica sklican ustanovni občni zbor Čebelarske
zveze Zgornje Gorenjske in udejanjilo se je staro spoznanje naših prednikov, da je moč
le v skupnem delu.

Severin Golmajer
Leta 2003 se je začelo intenzivnejše sodelovanje med društvom in občino za postavitev
čebelarskega objekta. Tako je lani nastal čebelarski center, namenjen za delo in
izobraževanje čebelarjev gorenjskih občin. Sredstva za stavbo in opremo so prispevali
Občina Radovljica, Evropska unija, gorenjske občine, ČD Radovljica in posamezniki. V
domu so dobili prostore ČD Radovljica, ČZS, gorenjski čebelarji, satnišnica, polnilnica
medu, čebelarska trgovina, učni čebelnjak in tudi gostinski lokal za okrepčilo. Novi dom
naj bo v ponos gorenjskim čebelarjem in dobra materialna podpora za strokovno delo,
dvorana pa za uporabo tudi širši okolici. Čebelarski dom začenja novo obdobje dela. Z
njim se je izpolnila želja naših prednikov po združevanju čebelarjev. Naj bo dom v spomin
vsem, ki so si stoletja prizadevali za obstoj slovenskih čebelarjev. Naj medi!
Prof. Severin Golmajer, govor ob 130-letnici Čebelarskega društva
Radovljica, Lesce, 18. 5. 2013
Vir: Slovenski čebelar, junij 2013



Voz s panjskimi končnicami – Čebelarstvo Luznar, 2020
Vir: Foto Brane Kukič – Kuka

Voz s panjskimi končnicami – Čebelarstvo Luznar, 2020
Vir: Foto Brane Kukič – Kuka

Društvena periodika:
Slovenska čebela (1873–1882),
Slovenski čebelar in sadjerejec (1883–1889),
Kmetovalec, gospodarski list s podobami (1890-1897),
Slovenski čebelar (1898–):::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::LP
Smo DAR - digitalni arhiv Radovljice. Vse o nas na: www.dar-radovljica.si
Letos pišemo zgodovino Čebelarskega muzeja Radovljica in Čebelarskega društva
Radovljica.
Vljudno vas prosimo za seznam vseh PREDSEDNIKOV ČEBELARSKEGA DRUŠTVARADOVLJICA.
LP LG
Poslano (g-mail): 16. 2. 2021 (10.48):::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::
LP
Vljudno prosim za fotografijo iz leta 1959 - Ustanovitev Čebelarskega muzeja v
Radovljici.
Prosim pa zaradi prepoznave ljudi na fotografiji.
LP LG
Poslano (g-mail): 16. 2. 2021 (10.54)
26. 2. 2021 v muzej poslal fotografijo ustanovitve (arhiv Jože Janša).

:::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::