Från visselpipa till digitalradio 70år av teknikutveckling

En avhandling om poliskommunikationsradio
Uppdaterad och reviderad 2023
©Johan Ahlberg
Ystad

Del av min polisradiosamling utställd på polismuseet Ystad.
Min tanke var att dokumentera de olika radiosystemen från 40MHz till RAKEL.
Jag har haft turen att känna de som var med från början när radiosystemen
togs fram. Innevarande arbete är ett av de mest kompletta inom området. När
Stockholmspolisen gjorde en utställning om poliskommunikationsradio bidrog
jag med information och min utställning besöktes av polismuseets intendent
Jani Pellikka Stockholm. Radiokommunikation har varit oerhört viktig för
polisens arbete och säkerhet. Idag tar man för givet att det alltid funnits
mobiltelefoner och att de fungerar överallt. Polis, civilförsvar och brandkår
tvingades tidigt bygga upp helt egna radionät. I dag kan knappt en polisman
tänka sig att vara utan kommunikationsradio. Under 70år har mycket arbete
lagts ned på att få driftsäkra radiosystem. Många tekniker är idag bortglömda
och deras pionjärarbete har fallit i glömska. Jag vill speciellt tacka fd.
byrådirektör på RPS Lennart Axelson LAx för ovärderlig hjälp och sakkunskap,
Wolfgang Wündsch Swedish Radio Supply AB, Ingvar Edin AGA, Lars Åleskog
AGA, Håkan Vidman AGA, Åke Nilsson Televerket Radio, Tom Niros och Torben
Ljunggren ITT och många andra som bidragit med material och information.

Länk till film polismuseet Ystad : https://youtu.be/vQbaWJBf6k4
Johan Ahlberg SM7IZZ
sos_ahlberg@hotmail.com

 Hertz tidiga radio experimentHenrich Hertz, f. den 22 Februari 1857 i Hamburg, påvisade den
elektromagnetiska strålningen (radio) vid ett klassiskt experiment.
Experimentet lade grunden till all trådlös kommunikation.
Hertz satte två metallkulor på två raka stavar ansluta till en gnistinduktor.
Denna fungerade som en sändare. Hertz böjde en tråd till en ring (mottagaren)och satte två metallkulor i vardera änden på ringen. I ett mörkt rum
observerade han att det uppstod en svag gnista vid metallkulorna på ringenäven om han inte hade någon som helst kontakt med gnistinduktorn. Hertz
upptäckte att gnistan blev starkare eller svagare om han ändrade längden påtrådarna. Det han upptäckte var resonans fenomenet och denelektromagnetiska strålningen. Hertz skapade namnet antenn som han lär hahämtat namnet från snigelns känselspröt.
Hertz upptäckt grundade vidare forskning där Marconi senare sammansatte
flera vetenskapsmäns upptäckter till en affärside nämligen radion. Vid olyckan
med TITANIC kunde åtskilliga liv räddas tack vare en radioanläggning installerad
av Marconi. Den internationella nödsignalen SOS, CQD, sändes ut med
morsekoden … --- …

 Visselpipa och larmskåp
Nattväktaren vakade tidigt över Ystad med ropet ”för eld och brand ochtjyvahand bevara vår stad och land”. I Mariakyrkans torn satt tornväktaren. Pådagen kunde han signalera med en röd flagga, på natten med en röd lykta.
Kyrktornets klockor kunde användas om det exempelvis utbrutit krig. Trummor
och speciella signalhorn användes i vissa städer, polisen använde visselpipor. I
Malmö, Göteborg och Stockholm inrättades larmskåp på 1930-40 talet med
telefon där man kunde ringa in till polisstationen och larmanordning för att
larma brandkår. I Malmö fanns omkring 100 larmskåp som betjänades från”orgeln” en stor snörväxel inne på polisstationen.

.
Nattväktaren i Ystad 1600tal. Polisvisselpipor var tidigt enda
kommunikationsmöjligheten. Larmskåp Malmö 1950 Kommissarie Stig Olsson
vid polishuset Davidhallstorg Malmö. Larmskåpen i Malmö fanns kvar in på
1970talet.

Kombinerat larmskåp fabrikat LME (Ericsson).

(foto J.A)

Larmskåpen fanns i olika utföranden ofta med brandkårslarm. Vid den tiden
hade inte alla tillgång till telefon. Alla städer hade inte larmskåp eftersom det
var en stor kostnad att installera systemet. När handtaget dras ut startar
alarmverket som skickar morsetecken till brandstationen. Alarmverket drivs av
ett fjäderverk som dras upp av en vev under larmhandtaget. När plomberingen
bryts och luckan till handmikrotelefonen öppnas skickas automatiskt enlarmindikering till telefonväxeln och man kan sättas i förbindelse med polisen.
Skåpen hade också en annan funktion: man kunde söka polismännen genom att
få en orangefärgad lampa att blinka ovanför larmskåpen. Polismannen öppnade
luckan med en speciell nyckel och kunde telefonera in till polisstationen utan
att det utlöstes larmindikering. I Ystad fanns det omkring 20 brandskåp för att
alarmera brandkåren.

En stor bidragande del till utvecklingen av kommunikationsradio var det
Svenska flygvapnet där det utfördes experiment redan 1916 med radio. När
meddelandet togs emot skulle en tupp försedd med en lapp kastades ut frånflygplanet men råkade istället hamna i propellern. Mottagaren bestod av en
kristalldetektor byggdes av radiosändareamatören och signal officeren Claes
Flemming och gnistsändaren av Frans Fransson AGA.

 Polisradio 1928-40 tal

Cox och Batts envägsradio USA

Polismästare Ernst Fontell

I Detroit USA hade Kennet Cox och Robert L. Batts byggt en envägsradio redan
1928. Man kunde skicka meddelande i en riktning till polisbilen.
Det var ett enormt tekniskt framsteg och där låg flera år av arbete bakom för
att få anläggningen frekvensstabil. Man använde frisvängande oscillatorer som
inte var frekvensstabila speciellt i en bil där radion utsätts för vibrationer. I ett
av polisfordonen på polismuseet i Stockholm sitter en radio från WesternElectric installerad där man på mellanvåg kunde lyssna på ”Police band”.
I Boston använde polisen 121.7m våglängd. I Danmark fanns det polisradio
som arbetade på 10 meters våglängd redan 1930 med dubbelriktad
kommunikation.
Polismästare Ernst Fontell var en föregångar på många områden däribland
upptäckte han en metod för att ta fingeravtryck, han grundade SSF Svenska
Stöldskydds Föreningen. I England hade han arbetat en tid på Scotland yard ochfått ide till en belyst trafikdelare en ”Fontellare”. Fontell hade också settpolisradio framgångsrikt användas i England och införde polisradio på försök i
Göteborg. I ett dokument från december 1933 beskrivs hur SRA-Marconi ställt
en radioutrustning till polisverkets förfogande. Anläggningen skulle kosta
18 000Kr och hade en sexrörs superheterodyn mottagare. I Nottingham

England hade liknade radioanläggningar konstrueras för 3 000Kr. Anläggningenmonterades i en Fiat befälsbil, där en konstapel skulle köra bilen, en konstapelskulle sköta radioanläggningen samt en överkonstapel skulle åka med.

Experiment anläggning 1920-30. Notera antennen (Wireless)
Anläggningen hade stora tekniska problem. Det beskrivs hur en ramantenn
monterad på taket påverkades av besättningen i bilen ljudet försvagades och
försvann. Antennen fick avstämmas väldigt noga om någon rörde sig i
fordonet. Störningar gjorde att meddelanden inte kunde uppfattas.
Sändaromformaren var monterad direkt över bakaxeln vilket gjorde att kolen
lossnade och borstarna släppte. Anläggningen tog mycket plats där inte var
plats att ta med en gripen. Senare beslöt man att föraren också skulle hantera
radion. Efter justeringar och flytt till en större Volvo fungerade anläggningenbättre med telegrafi.

Ett historiskt dokument från 1933 undertecknat Ernst Fontell
I dokumentet beskrivs hur telegrafi skall användas.

Med radion fick polisen ett effektivt arbetsredskap men uppenbarligen fanns
där planer på effektivisering och indragning av tjänster. Vissa utredare menade
att kommunikationsradio var totalt värdelöst och ledde inte alls till att brottklarades upp. Förste polisintendent Item Ekström framhåller att där krävs mer
polispersonal. Samma idéer har kommit igen i modern tid med effektiviseringar
och stora sambandscentraler. I ett dokument beskriver Fontell hur telegrafi
skall användas fram till klockan 23:00 då radiotjänst upphör med sina
sändningar. Uppenbarligen användes mellanvåg. Vågutbredningen på
mellanvåg och kortvåg är nyckfull. Ibland kan man få bra förbindelser upp till
100mil ibland fungerar det inte alls.
Senare installerades radioutrustning i två bilar benämnda patrullbil 1 och 2.
Försök gjordes också med en motorcykel där radioutrustningen monterades i
en sidovagn.

5- rörs superheterodyn mottagare från slutet av 1920 talet (foto J.A)

Göteborgpolisen 1930 talet med provutrustning troligtvis tillverkad i Göteborg
utrustning från SRA-Marconi lånades också in men den var för dyr.

 Instruktion för polisradiotjänsten
Polispersonalen i Göteborg skulle genomgå en omfattande utbildning för att fåanvända kommunikationsradion. Grundläggande radioteknik, elektricitetslära,vågutbredning och Q förkortningar ingick i utbildningen som var hämtad frånyrkestelegrafisterna. Materialet är sammanställt av Bertil Jönsson som senare
byggde upp ett 160MHz system i Göteborg.

Utbildning i Q-förkortningar

Anropsförfarande. SHC 2 var den fasta stationen, SHC 9 var rörliga enheten i
Göteborg.

Förteckning över anropssignaler där fastställs vilka signaler som skulle
användas av fast och rörlig station samt statspolisen. Karlstad, Jönköping och
Västerås skulle ha statspolis men inte Malmö. Göteborg skulle ha 20 radiobilarövriga 6. Anropssignalerna blev senare ändrade. Dokumentet från 1940talet.

Fast:rörlig:Statspolisen:

Göteborg SHC2,SHC3- SHC23

SHM2

Norrköping SHE2,

SHE3-SHE9

SHM3

Karlstad

SHL2,

SHL3-SHE9

SHM4

Jönköping SHB2,

SHB3-SHB9

SHM5Linköping SHN2,

SHN3-SHN9-

Västerås

SH02,

SHO3-SHO9

SHM6

Eskilstuna SHP2,

SHP3-SHP9-

Hälsingborg SHK2,

SHK3-SHK9-

Göteborgpolisen omkring 1942. Utrustningen Amerikansk.

Vid en internationell konferens i Kairo 1938 hade bestämts vilka
frekvensutrymmen som skulle användas för polisradio och brandkår. 1942
gjordes en statlig utredning om polisradio ”Samordning av Polisradio väsendet i
Sverige”
I utredningen hade man lagt upp en plan hur frekvenserna geografiskt skulle
fördelas. Man föreslog också att införa FM (frekvensmodulation) som var heltöverlägset AM (amplitudmodulation) och att det skulle finnas en gemensam
riksfrekvens i riket för kommunikation mellan polisdistrikten. Telex (fjärrskrift)skulle också finnas på polisstationerna. Poliskommunikationsradio är speciellt.
Det gäller inte bara att få förbindelse mellan punk A och B. Samtliga enheter
skall kunna kommunicera och följa med vad som händer. På
sambandscentralen skall man snabbt förmedla inkommande ärende eller larmoch se till att en patrull snabbt dirigeras till rätt plats. En ledningscentral måste
ha polisbefäl som kan fatta beslut och följa med i radiokommunikationen. Flerasakkunniga gjorde utredningen, Ernst Fontell (1840-1960), Erik Ros (1869-1969)
tillförordnad polismästare vid statspolisen, Siffer Lemoine (1891-1949)
elektroingenjör vid telegrafverkets radiobyrå och George Thulin (1902-1992)
stadspolisintendent.

Utredning om polisradio 1942 ”samordning av polisväsendet i riket ”Geografisk
fördelning av frekvenser samt riksfrekvens 40.25MHz”.

 YstadpolisenPå högsommaren 1931 stod det nya polishuset färdigt i Ystad på Tobaksgatan.
Brandstationen var inrymd i andra delen av byggnaden. Mellan brandstationen
och polishuset fanns en direkttelefon. Brandstationen var också utrustad med
en brandtelegrafanläggning monterad på stora marmortavlor. Två LM Ericsson
telegrafer skrev automatiskt ut morsekoden från larmskåpen samtidigt utlöstes
larmet på stationen med larmklockor och lampor.

När Ystadpolisen skulle föra in en omhändertagen person var det inte helt
enkelt. Antingen fick polismannen ta sin cykel och den omhändertagne eller såfick man uppsöka en telefon och ringa en droskchaufför.
Min far Ove Ahlberg hade varit på kurs på AGA (Aktiebolaget Gas Ackumulator)
Lidingö 1936. Där hade under stort hemlighetsmakeri utförts prov med en bil
där man hade en trådantenn spänd via två läkten monterade i bakre och
främre kofångaren. En stor trälåda innehållande en sändare där två ingenjörer
förtvivlat vred på stora rattar. Av någon anledning fungerade inte anläggningen
det gick inte att få förbindelse.

Ystadpolisen fick sin första patrullbil l, efter att Ove Ahlberg Radiohörnan,
demonstrerade en VHF/FM radiokommunikations utrustning 1947. Polischefen
i Ystad var djupt imponerad över den blixtsnabba och kristallklara
radioförbindelsen. Ove var väl insatt i radiokommunikation och visste hurpolisarbetet kunde både effektiviseras och säkerheten höjas med radio. En
Volvo p60 inköptes 1948. Ove installerade mobilenheten M44 fabrikat SRA
som bestod av tre enheter: sändare, mottagare och kraftförsörjning.
Egentligen ville han installera en modernare utrustning från Lagercrantz men
då radion också hade en försvarsfunktion att fylla var det bara SRA som blev
godkänt. En civilförsvars expert hade fått för sig att basstationen skullemonteras i rådhusbyggnaden men Ove såg till att montera anläggningen istadens högsta punkt i vattentornet och manövrerades via teleledningar frånpolishuset på Tobaksgatan. Anläggningen hade stor räckvidd mellan YstadSkurup-Sjöbo. Materialet efter kriget var inte det bästa. Där fanns inget systemi anropssignalerna men S stod för Sverige, H för polisen, tredje bokstaven var
för staden. Frekvenser delades ut av försvarsstaben. Frekvenserna var hemliga.
På 40MHz tiden fanns där inga enhetliga system eller en typ av radioutrustning.
Ofta bestämdes inköpen av vilken ingenjör som sålde in systemet till
polischefen. En droskförare hyrdes in för att lära polismännen att köra bilen.
Det var få polismän som hade körkort vid denna tiden. En av polismännen ”W”
hade den egenheten att innan han kunde backa ut ur garaget med polisbilenmåste allting kontrolleras. Först alla lampor sedan däcken, signalhornet ochbromsarna. Sen måste han gå en runda till runt bilen och kolla lamporna igen såde inte gått sönder. Det tog lång tid innan bilen var klar till utryckning.

Ystads Allehanda skrev om polisradion 1947. Ove Ahlberg assisterad av
brandman Larsson monterar basradioantennen 40 meter upp på vattentornets
spira, ett minst sagt livsfarligt uppdrag. Toppen på spiran hade kapats av för att
fästa GP antennen. Basstationen SHB inrymdes i en bunker på första våningen
ifall det skulle bli krig och vattentornet skulle bombas.

I vissa polisdistrikt där man lyckats få tillgång till bil men saknade
kommunikationsradio använde man ett system där någon med tillgång till
telefon, frisör eller droskchaufför, hängde ut en handduk när man behövde
komma i kontakt med polismännen. När polismännen såg signalen var det att
omedelbart tecken att uppsöka närmaste telefon.

Ystads vattentorn ”nappflaskan” år 2018 . Teracom monterade antennsystemtill slavsändare för TV 1-2 omkring 1975. (foto J.A)

Ingenjör Ove Ahlberg i sin verkstad. Specialinstrument för radioservice 1945.

Ove var en av de verkliga radiopionjärerna. Han byggde upp en ledningscentral
för civilförsvaret i rådhusets källare. Polisens basradio kunde fjärrmanövrerasfrån ledningscentralen. Åtagandet att serva polisradion innebar att stå redo 24
timmar. Många var de middagar som hastigt fick avbrytas för akutservice
speciellt när telegrafverket fått för sig att koppla om teleledningarna tillbasstationen. Förebyggande underhåll och rörbyte kom inte på tal på den
kommunala budgeten.. Elektronrör var tidvis en bristvara och många
konstruktörer fick ändra kretskopplingen för att anpassa till
utbyteskomponenter och ersättningsrör. Polisradion var viktig och mycket
uppskattad av polismännen. Utan polisradion blev det fotpatrull. En polisman
sa ”Ove var vår gud när radion behövde repareras” Många incidenter och brottklarades upp under åren tack vare kommunikationsradion. Ove installeradeockså andra generationen polisradio av fabrikat LINK/ Lagercrantz.
Polisradion innebar en enorm förbättring. Om något hände, exempelvis ett
inbrott, kunde basen omedelbart nå ut med meddelanden till alla
radiopatruller. På samma sätt kunde alla höra om någon av radiopatrullerna
behövde hjälp. Metoden att ”alla” skall höra levde kvar i senare radiosystem.

Ove radiotelefonerar från sin bil VHF/FM omkring år 1953. Redan på 1930 talet
hade han byggt sändare och mottagare för ”ultrahöga frekvenser” (foto till
höger)han var också radiosändaramatör med signalen SM7KQ . Ove servade
polisradioutrustningen mellan åren 1948-1964.

En verklig raritet Ystadpolisens första mobila radiostation SRA M44.
1 kanal lokalfrekvensen 39.35MHz, anropssignal SHB. Reserv elektronrör till
M44 i original låda (foto J.A)

Sändardelen AFM-144 SRA tillverkades 1945-48. Fanns i två utföranden 20 eller
50W uteffekt, 1 - 2 kanaler FM, 100Khz deviation samt tontelegrafering.
Enheten kunde också användas som basradio med ett nätaggregat för 220Volt
och linjemanöverenhet. Fjärrmanövern skedde via polariserade reläer.

Mottagaren MFM 244D. Modifierat exemplar med tre frekvenser 40.15, 40.25,
40.60 MHz och nätaggregat. Många M44 levererades också till brandkåren.
(foto J:A)

Ystadpolisens första patrullbil, Hilding Steen legendarisk polisman
radiotelefonerar, Willy Johansson kör Volvon.
Hilding Steen bar alltid med sig en stor träbatong något som många busar
snabbt fick erfara. På ett nöjesetablissemang var Hilding ordningsvakt när det
uppstod bråk. Bråkstaken hade beväpnat sig med en gigantisk skiftnyckel som
han med stor kraft slog Hilding med i bakhuvudet. Hilding tuppade av menöverlevde. I början av 1950 talet skakades staden efter ett inbrott på posten.
Förövarna lyckades stjäla ett svetsaggregat på en intilliggande verkstad.
Bankvalvsdörren skars upp och bytet blev 10 000Kr i kontanter. Tjuvlarm var
inte installerat på posten. Polisen hittade spår: i en övergiven väska fanns ett
papper ett borr legat i samt ett par speciella hålfotsinlägg. Spåren ledde till två
kassaskåpsexperter i Malmö där borrspån upptäcktes på deras skor. Stor nytta
hade polisen av den nya patrullbilen vid spaningsarbetet. Förövarna B och N
blev senare dömda och bytet återfanns. Fylla och bråk var nog de vanligastebrotten i Ystad vid den tiden.

Ystadpolisens första patrullbil, Volvo P60, med SRA M44 stationsenhet, anrop
SHB (enligt en äldre konstapel var anropet SKB). Bilen injagade skräck hosmånga busar när den tyst gled fram på gatorna. Ett separat 12V batteri och
generator strömförsörjde anläggningen. (foto Ystad polisen)

Original manöverenhet till M44 som satt monterad på instrumentbrädan i
Volvon. (foto J.A)

När sändningstangenten trycktes in startade en roterande omformare iströmförsörjningen. Omformaren levererade anodspänning till slutrören.
Manöverenheten hade följande funktioner: TRAFIK: stationen var inkopplad.
ORDER: via en hornhögtalare kunde polisen ge order till folksamling. LARM:
lämnade polismännen tillfälligt bilen kunde signalhornet eller en lampa gesignal när brusspärren öppnades. SPÄRR: öppnade brusspärren om signalen var
svag. Lyfte man av handmikrotelefonen kopplades högtalaren bort så attobehöriga i bilen inte kunde följa samtalet. Larmfunktionen användes mycket
sällan eftersom all pågående trafik fick signalhornet att ljuda. I de tidiga 40MHz
systemen fanns en tillsats som gjorde det möjligt att koppla upp ett
telefonsamtal och reläa ut det till patrullbilen. Det var mycket noga att
radiooperatören kunde följa telefonsamtalet via en kontrollhögtalare.
Telefonuppkoppling användes främst av statspolisen.

Ystadpolisens andra polisbil. Polismännen Ivar Nilsson och Torsten Sjöberg
utanför trappen till polishuset på Tobaksgatan. I bakgrunden skymtar lokalen
där polisens garage var inrymt i Piparegränd.

Broschyr från ERA. Mobilenhet SRA C-45 i polisbil samt motorcykel polis.

SRA C-45 elektronrörsbestyckad mobilenhet från omkring 1956. Sändare,mottagare och manöver samlat i en enhet men fanns också för delat montage.
För 36-41MHz FM, 2kanaler med möjlighet till passning på 2kanaler, uttag för
orderhögtalare, sändarens uteffekt 30Watt. Strömförbrukning 3.3A imottagning vid 12V, 6.5A vid 6Volt. (foto J.A)

C-45 var kompakt uppbyggd med de komponenter som fanns tillgängliga.
Strömförsörjning i separat låda. Effektsteget med två elektronrör uppe till
vänster. På den tiden var bilarna betydligt rymligare så man kunde montera C45 under instrumentbrädan. Äldre polismän har berättat om när de lämnade
polisbilen för ett ingripande, med radion tillslagen, laddades bilbatteriet snabbt
ur och bilen blev obrukbar. C-45 var konstruerad för polis, tullen, civilförsvar
och kustbevakningen. Många C-45 användes märkligt nog fram till 1970 då debyttes ut till AGA RU stationer. Det var inte brist på modern utrustning utan
brist på pengar. Många har undrat över varför använde polisen 40MHz och var
räckvidden dålig? Räckvidden var tillräcklig men att bygga ut ett stort nät med
basstationer kostade helt enkelt för mycket. Längre fram ökade radiotrafiken istorstäderna inte minst med ökad fordonstrafik och ärenden. Polisen behövde
då andra system med tillgång till flera kanaler.
Frekvenserna på 40MHz var internationellt bestämt vid Kairo konferensen
dessutom kunde inte elektronrören arbeta på höga frekvenser. Det dröjde framtill slutet på 1960 talet innan det var möjligt att konstruera tillförlitlig
utrustning med transistorer för 400MHz.

F-45 basradio. Malmöpolisen hade 15st C-45, chefen för trafiksektionen
Ragnar Örneklint, hade en F-45 på bordet inne på sin expedition på polishuset
Davidhallstorg så han kunde följa med vad som hände.

CT-42 SRA, elektronrörsbestyckad mobil enhet från 1960 med manöverenhet,
transistoromvandlare. Den tidigare modellen CN-42 hade vibratoromformare.
FM 40MHz uteffekt 35Watt. Enheten ersatte C-45 och satt monterad i vissa
polisbilar1960-70. Enheten hade inbyggd strömförsörjning vilket C-45 intehade. (polismuseet/Tapper)

Olika bärbara radioenheter från min radiosamling som använts av polisen
genom åren. Från 40MHz, S70, 70M, personradion, S80 och RAKEL. (foto J.A)

De första bärbara radioenheterna på 40MHz fick ofta bäras på ryggen och var
mycket tunga beroende på stora batterier till glöd och anodspänningen. Men
det var bara vid vissa kommenderingar som polisen hade tillgång till bärbara
radioenheter. 1976 utvecklades personradion där tanken var att varje polismanskulle ha en personlig kommunikationsradio med sig. Utvecklingen gick irasande takt. Ungefär vart 10år är det dags för ett nytt radiosystem.

Johan Lagercrantz LINK

PAK-FONE Ystadpolisens första portabla radioenhet från 1957, 40MHz FM
uteffekt 1Watt. Stationen är uppbyggd med Philips/Sylvanias minatyrrör(foto J.A)

Flera företag utvecklade kommunikationsradio. I Sverige grundades firman
Johan Lagercrantz 1937-38. Firman importerade Dumont oscilloscope, Collinsoch LINK kommunikationsradio från USA. Senare byggde Lagercrantz egnavarianter av LINK på licens. Johan Lagercrantz, SM5PR, omkom tragiskt i enbilolycka och firman upphörde med tillverkning av VHF utrustning. Utrustningfrån Danska Standard Electric A/S såldes under namnet LINK i början av 1960
talet. Anläggningen hade då utvecklats den drog mycket mindre ström ochhade betydligt mindre dimensioner och med modernare elektronrör.

Lagercrantz installation av LINK i polisbil såkallat delat montage. Sändare,mottagare och strömförsörjning monterades i bilens bagagerum. Ett kablage
drogs fram till förarplatsen där manöverenheten monterades.

Link/Lagercrantz mobilenhet med manöverenhet med handmikrotelefon och
extra högtalare från 1956 användes av polisen och brandkåren. Mottagaren till
vänster, sändaren till höger. Strömförsörjning inbyggd i samma enhet. Som
tillbehör fanns orderförstärkare. (foto J.A)
Fanns för olika frekvenser och drivspänningar 6,12,24 och 220 Volt, VHF/FM. I
LINK stationerna fanns det möjlighet till två kanaler. I polisutförande lokal och
riksfrekvensen 40.25MHz som stadspolisen använde. Manöverenheten
utvecklades speciellt för väg och vatten. Lyfte man av handmikrotelefonen
kopplades högtalaren automatiskt från. För montage på motorcykel fanns
modellen Comet med strupmikrofon. Lagercrantz såldes till firman Bergman
och Beving 1967.
Herrestadpolisen hade kontor på Östergatan. Där installerade Ove en LINK
mobilenhet som användes både som basradio och i Herrestadspolisens polisbil.
De förfogade också över en Pak-fone den första bärbara radioenheten.
LINK enheten användes i flera år som reservbas på polishuset i Ystad fram till
1970. Enheten finns bevarad på Ystads polismuseum där någon fått för sig att
det var den första basradion men så var det inte den tillhörde
Herrestadspolisen jag var själv med när min far servade den i början av 1960
talet.

Offerten på Herrestadspolisens LINK som senare användes som reservbas på
Ystad polisens kontor på Tobaksgatan. (J.A)

LINK 4080 COMET Basradio VHF/FM 30-50MHz, 80Watt uteffekt. Från 1956.
Tillverkad av Lagercrantz Stockholm. Kontrollinstrument, sändare, mottagare
för passning av två frekvenser, två separata mottagare för passning av
ytterligare frekvenser, direktmanöverpanel, reläpanel, taba för
telefonuppkoppling och kraftaggregat. Stationen kunde fjärrmanövreras via
teleledningar. Ove installerade en LINK 4080 till Ystad brandkår omkring 1956.
Utrustningen var driftsäker och användes in på 1970talet. (J.A)

Link Comet 73-0100 motorcykelradio Lagercrantz för 40MHz. Sändaren till
vänster mottagaren till höger. FM uteffekt omkring 10W, transistoromvandlare.
Enheterna monterades i två sidoväskor som hängde vid motorcykelns bakhjul.
Enheten är från 1957 men den har använts efter 1964 eftersom den är märkt
med Rikspolisstyrelsen. (foto Lasse Svensson) SRA P12

P12 är uppbyggd med 14st elektronrör och arbetar på 30-40MHZ. Uteffektenomkring 1W, 3 kanaler. P12 användes ibland vid trafikkontroller driftiden var
begränsad på den inbyggda ackumulatorn, som satt monterad i facket till
vänster, därför var inte P12 populär. Ackumulatorn hade syra och kunde ivärsta fall börja läcka. Vibratoromformaren längst uppe till vänster. (foto J.A)

P12 enheten är märkt med anropssignalen SHM 584 som användes av
statspolisen i Göteborg. Detta var innan signalen SHM användes i Skåne efter
förstatligandet. Statspolisen fanns i Stockholm, Malmö, Helsingborg,
Norrköping och Göteborg. Radioutrustning samordnades från Stockholm tillskillnad från den kommunala polisen som själv köpte in nödvändig utrustning.
LAx berättade att P12 användes i Malmö av statspolisen 1963, med signalen
SHH. Malmöpolisens radiosystem på 40MHz hade två basstationer: i polishuset
på Davidhallstorg på lokalfrekvensen, den andra stod i Botildenborgs
vattentorn vid Jägersro på riksfrekvensen. Täckningen i Malmö var mycket god.

 Bravour

Bravour A/S heltransistoriserad kompaktstation

Bravour A/S grundades av Peter Elnegaard (1885-1965) och tillverkade
rundradio senare Tv apparater. Firman tillverkade kommunikationsradio och endel militärutrustning. Firman BRAVOUR existerade fram till 1970 talet. Denna
portabla enhet, VHF Radiotelephone type 3540 , FM 30-40MHz, 1 kanal med
plats för 6 kanaler, elektronrör, glödströms och anodbatteri i botten av
apparaten. Troligtvis tillverkad i slutet av 1950 talet.

Bravour har använts av Göteborgspolisen (foto J.A)

Stationen öppnad. Kompakt med 17st elektronrör i skärmburkar.

 Autophone

Autophon RA1-107, med monofon, transistoriserad portabel enhet, 40160MHz, 3kanaler FM uteffekt 1W. Enheten har använts av Göteborgspolisen,är märkt ”Ordnings avdelningen” men användes också av trafiksektionen i
Stockholm in på 1970 talet. Tillverkad i Schweiz 1962-65. Firman Autophon
existerade in på 1980 talet. Stationen bars i en rem runt halsen. (foto J.A)

Autophone Ra1-107 öppnad. Stationen uppbyggd på mönsterkort av pertinax.
(foto J.A)

Trafikpolis Ulf Birger Söderström med Autophone kommunikationsradio (foto okänt) Standard Electric A/S

Typskyltar från Standard Electric och Johan Lagercrantz. Standard Electrics
fabrik och kontor på Rådmandsgade i Köpenhamn.
Firman etablerades i mitten av 1930talet och ingick i ITT koncernen. På fabriken
tillverkades delar till sändare och telefon utrustning. Under andra världskriget
hade Standard Electric tvingats att tillverka radioutrustning till tyska ubåtar och
flygplan. Firman var den första som utsattes för sprängattentat av den Danska
motståndsrörelsen. Efter andra världskriget ökade efterfrågan på VHF
utrustning. Den danska polisen hade fått tillstånd att använda 58MHz. Civil
ingenjör Gorm Niros anställdes 1951 som chef för kommunikationsradio
avdelningen tillsammans med Knud Laering och Ulf Nielsen utvecklades olika
radioenheter med elektronrör.

Manöverenhet Standard Electric satt i Danska polisbilar och TAXI på 1950 talet.

Ingenjör Torben Ljunggren (Nielsen) OZ8LN 1960 på radiolabbet Standard
Electric på Rådmandsgade i Köpenhamn. (foto Torben Ljunggren)
Torben Ljungren utvecklade sändaren i TransITT P5. 1959 hade Gorm Niros
lyckats skaffa fram några transistorer OC-615. Gorm trodde inte det skulle varamöjligt att få transistorn att arbeta på 156MHz med en uteffekt om 100mW.
Torben slog vad om en låda öl och efter att ha byggt upp en liten sändare som
fungerade på 156MHz blev det öl.

År 1963 besökte jag och min far Standard Electrics fabrik för att köpa in en delutrustning till civilförsvaret. Firman hade flyttat till Lyngby på Lundtoftevej 9. I
en före detta strumpfabrik fanns radiofabriken. I långa rader satt flinka damer
och lödde in komponenter i stationsenheter. Tekniken hade nu kommit så långt
att det var transistoriserade enheter som byggdes. I ett speciellt
radiolaboratorium trimmades och testades stationsenheterna. Firman flyttade
senare till nya lokaler i Glostrup. Gorm var en skicklig tekniker av den gamla
stammen med lång erfarenhet av kommunikationsradio.

Gorm Niros (Nielsen) chef för utvecklingsavdelningen på Standard electric A/S.
Gorm var hängiven radiosändareamatör OZ9ROS (Ni-ROS).

Standard Electric 1955-63. Mottagaren CCU8041-51-61 såldes under namnet
LINK SE40 av Lagercrantz. 6kanaler, passning på 2kanaler, 40Watt uteffekt.
Elektronrörsbestyckad med vibratoromvandlare senare transistoromvandlare.
30-44MHz FM. Användes av polis, brandkår och flyget. (J.A)

Mobilstation Standard Electric 15MS. VHF/FM 15W, 35-41, 68-88, 146-174MHz.
Transistoriserad, elektronrör i slutsteget. Från omkring 1963.

TransITT modell P5 med handmikrotelefon. Antennen specialtillverkade av Ove
Ahlberg för tullen och polis. Ulf Nielsen utvecklingsavdelningen Standard
Electric Lyngby år 1963 monterar en P5 station. (foto J.A)

TransisITT P5 VHF, FM, uteffekt 1Watt, bärbar heltransistoriserad radioenhet
kunde monteras i en kasset i bilen och fick då via ett elektronrörsslutsteg
högre uteffekt på 10-15Watt. 10 kanaler VHF/ FM, möjlighet till passning på
2kanaler. En mycket tekniskt avancerad radio som enkelt gick att ställa om till
andra frekvenser genom byte av moduler. Elektroniken var uppbyggd påmönsterkort av glasfiber för att uppfylla militärnorm. Standard Electric var stor
leverantör till Dansk polis och NATO, men även till flyget. I Sverige använde
brandkår, tull, civilförsvaret, kustbevakningen, säkerhetspolisen och vissa
polisdistrikt TransITT stationer på 40MHz. Enheten hade en batterikasset som
antingen kunde förses med laddningsbara batterier eller 220Volts nätaggregat.
Utvecklingen av transistoriserade stationer och TransITT var början på enelektronisk revolution där ITT tidigt var långt framme.

Transistoriserad portabel radioenhet Transit P6. 10 kanaler VHF/FM.
(ITT Standard Danmark omkring 1963-64 Torben Ljunggren)
Stationen var uppbyggd med transistorer och hade så små dimensioner att den
rymdes i fickan. Den hade lätt utbytbara ministacmoduler som underlättade
service. Ministacmodulerna var en konstruktion Standard Electric hade tagit
fram innan det fanns IC kretsar. I speciella kopplingsstöd monterades diskreta
komponenter (transistorer, motstånd och kondensatorer) som byggdes upp i
moduler. Stationsenheten kunde snabbt ändras om för helt andra frekvenser
genom utbyte av moduler. Den tillverkades för följande frekvenser: 33-41
MHz, 68-88MHz, 146-174MHz FM. Laddningsbara batterier för 9-10 timmars
drift eller torrbatterier för 18-24 timmars drifttid. Uteffekt 0.5Watt.
Arbetstemperatur i polarköld ned till -40C eller ökenhetta + 60C
Alla bärbara radioenheter hade problem med batterier dels storleken på
batterierna som ofta utgjorde en stor del av apparaten men även kapaciteten.
Kyla minskar batterikapaciteten drastiskt. Transit P6 hade en lätt utbytbar
batterikasset.

TransITT P8 mobilstation VHF/FM 8 kanaler 10W från 1965-68. Åtta kanaler 68147MHz. Detta exemplaret har använts till amatörradio på 145MHz av OZ8LN
Torben Ljunggren.

P8 öppnad. Uppbyggd med lätt utbytbara Ministacmoduler (foto J.A)

Principschema sändaren i TransITT-6. Hjärtat i sändaren är styrskristallen som
styr frekvensen. Stationen var avsedd för selektivt anrop.

Olika typer av styrkristaller i metall och glasrörskåpa. Styrkristallen är en
kvartskristall som är precisionsslipad till en viss frekvens exempelvis 12MHz.
Kristallen svänger då 12 miljoner gånger i sekunden. Övertoner alstras på 24,
36 och 48MHz. Styrkristallen styr bärvågen med en noggrannhet på +-1KHz.
Det krävs vanligtvis en styrkristall för sändaren och en för mottagaren. I
modern utrustning används en styrkristall som via en PLL (phased lock loop)
kan ge hundratals kanaler. Metoden kallas för synteskoppling (foto J.A) Polisradio 1965

Amazonen med blåljus och S70 omkring 1972. (foto okänt)
Lars-Erik Freeman började sin karriär som officer. Han arbetade med NTF för
att förbättra trafiksäkerheten, chef på tekniska byrån i Stockholm där såg hantill att polisen fick ny utrustning allt från bilar till ficklampor. Bilparken var dålig.
I Malmö var polisbilarna i så dåligt skick att man kunde se Amiralsgatan genom
golvet. Freeman hade tidigare sett Volvo Amazon och tyckte den kunde bli enutmärkt polisbil med vissa modifieringar. Statspolisen fick Amazonen omkring
1957. De första Amazonerna hade vitt tak men det fick ändras eftersom man
inte såg bilen i snö. När Amazonpolisbilarna levererades vid förstatligandet frånVolvo satt där monterat kommunikationsradio från SRA C401 för 40MHz.
Freeman ville att utrustningen skulle vara enhetlig och många finesser infördes
av Freeman som intervalltorkare, trepunktsbälten, tangent i ratten för
sändning och skivbromsar en nyhet på den tiden. Amazonen hade dubbla SU
förgasare och växelströmsgenerator. Freeman såg till att där fannsskötseljournal i bilarna där en rad punkter skulle kontrolleras som oljenivå, att
tanken var fylld och gummimattorna rengjorda. Efter 4år, eller 20 000 mil,byttes fordonet ut. Amazonen var också utrustad med ficklampor,brandsläckare, reservdunk, förbandslåda, verktygsväska, alkotest,
bromsprovare och avspärrningsmaterial mm. Utrustningen var genomtänkt för
att användas vid olika olyckstillbud och ingripanden.

Amazonpolisbil Teknikens värld 1960. En C-45 från SRA är monterad på golvet
under växelspaken.
Radioutrustningen i Amazonen, var innan förstatligandet 1965, inte enhetlig.
Olika fabrikat användes på 40/160MHz i Göteborg/Stockholm. Radioenheterfrån Lagercrantz, SRA CN42/C-45, AGA och Storno användes i kommunalapolisbilar. Statspolisens bilar hade C-45 från SRA.

Efter förstatligandet levererades Amazonen med C401 40MHz från SRA med
CR404 manöverenhet. I grillen fanns en grå Sinus hornhögtalare monterad. Via
en förstärkare kunde polisen ge order. De Amazoner som hängde med fick S70
på 79MHz installerat mellan åren 1970-72

LTG Bo Andersson Linköping. Manöver CR404 och Peiker monofon efter 1965
(foto okänt)

Manöverenhet CR404 användes av polisen på 40/160MHz systemen.
Manöverenheten innehåller högtalare, ett relä och en mikrofonförstärkare.
Vänster omkopplare kanalval, höger omkopplare volym kontroll.
Vippströmbrytaren är för att öppna brusspärren vid svaga signaler. (foto J.A)En samordning av anropssignaler och radioutrustning skedde efter polisens
förstatligande 1965. Anropssignalen knöts då till län. Ystadpolisen fick dåanropssignalen SHM7, Malmöpolisen SHM5. Handmikrotelefonen i bakelit
försvinner och ersätts av PIEKER monofon i rostfritt stål. En del radioutrustninganvändes fram till S70.
SRA var tillsammans med AGA marknadsledande i Sverige på radioutrustning
för taxi, åkeri, vaktbolag, militär, brandkår och polis. Långt in på 1960 talet
användes fortfarande elektronrör i utrustningarna. Vid rörbyten fick ofta
stationen trimmas om. Antennspröten blev långa beroende på att
frekvenserna låg på 40MHZ (8meters bandet en 1/4vågsantenn blev 2meterlång) Enheterna drog mycket ström och använde vibratoromvandlare. Senare
utvecklades transistoromvandlare och enheterna blev något strömsnålare. I
mitten på 1960 talet konstruerade SRA C400 stationer som var
transistoriserade och drog betydligt mindre ström. Stationen var inte speciellt
konstruerad för polismyndigheten utan avsedd för Taxi och åkerier. En del C401
användes av tullen, kustbevakning och brandkåren.

Modernare manöverenhet med tonselektiv för C400 (foto J.A)SRA C400, FM (C401 40MHz, C402 70MHz), uteffekt 20Watt. I civilutförande
8kanaler, i special utförande 16kanaler, passning på 2 kanaler.
Manöverenheten är av senare konstruktion och fanns med tvåtons selektiv som
polisen aldrig använde. C400 utvecklades vidare under åren 1968-1970
heltransistoriserad för delat montage. (SRA)

Vid trafikkontroller lånade polisen ibland militärstationen RA100/RA120
40MHz. (foto J.A) (laserinstrument till höger) Stationen var byggd i Amerika
1943 och avsedd att bäras på ryggen. LTG (länstrafik gruppen) använde
frekvensen 40.60MHz. RA100 var VFO styrd, FM, uteffekt 0.7Watt, vikt 14Kg,
större delen av stationen var batterierna. Ibland använde man fälttelefoner typ

LM Ericsson M37 för att undvika att röja var radarkontrollen befann sig. Ibland
klockade man fortkörarna från helikopter. På1950 talet användes slangar som
las ut på vägen. Genom att veta sträckan mellan slangarna och mäta tiden närslangarna passerades kunde man fastslå hastigheten
När efterlysningar skulle skickas ut fick Telegrafverket köra ut med telegram till
polisstationerna. Vid förstatligandet installerades Telex. Via Telex gick det att
skicka efterlysningar och rikslarm man kunde senare göra körkortskontroll
automatiskt via bilregistret i Örebro. Telex skickades från Stockholm tillresidensstäderna där meddelandet vidaresändes till de mindre polisdistrikten.
Telex maskinerna var stora och förde mycket oväsen varför de fick täckas med
särskilda huvar men systemet var driftsäkert. Telex användes lågt in på
1990talet.

Telex med remsläsare. (foto okänt)

Tonselektiva system

Olika konstruktioner finns på tonselektiv. Vid rätt tonkombination öppnas
högtalaren automatiskt och radion indikerar anrop. Bland de tidiga systemen
användes en tonspole och en enkelton, senare dubbelton. Systemet med
enkelton var inte driftsäkert. Andra system använde en pilot/subton (70100Hz) som måste sändas samtidigt med talet för att öppna motstationen. Bell
telephone använde dubbeltoner (DTMF) för att koppla upp telefonsamtal
redan på 1950 talet. Systemet används överallt idag när man skall ringa ett
telefonsamtal men även i vissa kommunikationsradio system. Tonspolar
ersattes av digitala kretsar på 1980 talet. Mikroforkar och tonreläer användes iselektivsystem på 1960-70 talet. Mikroforkarna var extremt selektiva.
Sekvenstonsystem använder 5- 11 toner. Systemen kan vara av CCIR (Comité
consultatif international des radiocommunications) eller ZWEI system. I S70 användes ett
helt specialutvecklat tonselektivt system med 3 dubbeltoner såkallad”treklang” där varje siffra i anropet repsenterades av två tonfrekvenser.

Sjutons sekvens selektiv sändare- mottagare med tonspolar, dubbeltons
mottagare med mikroforkar. Selektivsystem med fingerskiva från 1967.
Selektivsystemen tog vi fram till brandkår och processindustrin. (foto J.A) Effekt-slutsteget

I effektsteget förstärks sändarens signal upp innan den matas ut i antennen.
Superminiatyrröret var en stor framgång när det kom i slutet av 40talet.
Konstruktionerna kunde göras mindre och drivas med torrbatterier men drog
fortfarande ganska mycket ström. Transistorn (delat nobelpris 1956) var den
avgörande uppfinningen för att kunna tillverka små sändare och mottagare
som arbetar på 12 Volt. Ett elektronrör kräver ofta mycket höga
anodspänningar på flera hundra Volt. Sedan några år tillbaka inryms
effektsteget i en IC krets vilket har fördelarna att dimensionerna blir mindre på
sändaren.

Effekttransistor uteffekt 40Watt, slutrör 40Watt och Philips miniatyrrör 1Watt.
(foto J.A) Fordons antenner
En vanlig villfarelse är att en antenn ”förstärker” det gör den emellertid inteutan det är tal om spänningsvinst.
I 40MHz systemen monterades vanligtvis antennen på höger skärm bak
beroende på fordon, motsatt sida till vänstertrafiken. Antennfästet var
mycket kraftigt och hade ett stag för att stabilisera plåten. Ibland gick tråden
av inne i glasfiberantennen. Lagercrantz antenn var överlägsen den var
tillverkad i heldragen rostfritt stål.
I S70 monterades antennen på vänster skärm bak av trafiksäkerhetsskäl och
för att gående inte skulle kunna nå antennen. En antenn monterad på taket
ger rundstrålning men innebär många mekaniska problem.
På 40Mhz 8meters bandet blir en ¼ vågs antenn omkring
79MHz 4meters ”
160MHz 2meters ”
400MHz 70cm ”

1.87m lång0.94m lång0.46m lång18.7cm långEn jämförelse från vänster 40MHz glasfiberantenn, förkortad 79MHz antenn
med magnetfot och Allgon 79MHz som satt på polisfordonen i S70. På
basradion satt vanligtvis två stackade dipoler.

 Storno-160MHz systemet

Storno grundades i Danmark 1947 och hette då Stonora. I Sverige
representerades Storno av firman Elektrofone AB 1950, senare SRL Svenska
radio laboratoriet. Svenska Storno bildades 1963. Storno gick i konkurs 1986
och köptes upp av Motorola. Storno utvecklade redan på 1960 talet små
bärbara radioenheter och avancerade sekvenstonsystem. Storno levererade
kommunikationsradio till Sj, bussar, åkerier, taxi, Securitas och till polisen.
Storno levererade basstationer till SOS alarm. Bertil Jönsson byggde upp ett
radiosystemet på 160MHz i Göteborg och senare även i Stockholm.
Tunnelbanekommandot använde 160MHz. Mycket lite information finns om
Bertil Jönsson en uppgift säger att han arbetat med utbildning av
fartygstelegrafister senare skulle han arbetat på elverket och där byggt upp ett
kommunikationssystem på 160MHz. Där var flera fördelar med 160MHz delsvar det svårare att avlyssna, antennerna blev kortare men framförallt fickpolisen tillgång till flera frekvenser vilket behövdes med ökad radiotrafik. I
Göteborg användes sex frekvenser: Bas167.300/Bil159.300/Bas167.450/Bil159.450/Bas167.650/bil159.650MHz.
I 160MHz systemet användes utrustning från SRA CN42 senare C403 och frånAGA. SRA gjorde ett försök med talkrypto i 160MHZ systemet i början av 1960
talet. Kryptosystemet var inte speciellt tillförlitligt.
Malmöpolisen ville inte ha ett 160MHz system dessutom var frekvenserna
upptagna på Danska sidan. 160MHz systemen avvecklades vid införandet av
S80 i Göteborg och Stockholm.

STORNO CQP561 med monofon, FM UHF 420-470MHz, uteffekt 0.3W har
använts av SPAN. Samma enhet men för 160MHz CQP512 användes av
tunnelbanekommandot i Stockholm. Enheten var betydligt mindre är
konkurrenternas. (foto J.A)STORNO CQM611 FM 160MHz med manöverenhet, tonselektivt system och”Kornett mikrofonen”. Selektivsystemet hade yttre larm via signalhornet.
Utrustningen har suttit i Göteborgpolisens bilar. Mobilenheten kallade iblandpolisen för ”fotskrapan” beroende på den kraftiga kylflänsen. (foto J.A) NIROS Communications

LINK personsökare typ 201 från 1966 samt Carrier prototyp tillverkad av Ove
Ahlberg 1967 (foto J.A)
Jourpersonal inom brandkår och polis var tvingade att hålla sig i närheten av
en telefon eller så kunde larmet gå över en Tyfon. Man kunde inte gå ettärende eller lämna bostaden. Ove Ahlberg hade en ide till ett trådlöstlångdistans VHF/Fm personsökarsystem. Systemet var revolutionerande ochlångt före sin tid. Samarbete inleddes med Gorm Niros som fick uppdraget att
tillverka de nya personsökarna modell 201. Ystad brandkår var de första i
Sverige som använde det nya personsökarsystemet.

Gorm Niros med sitt flygplan. Tom Niros och några kamrater monterar
elektroniken till personsökaren modell 201. (foto Niros)

Systemet fungerade mycket bra. I Danmark användes systemet av
belysningsväsendet och brandkår. Problemet var närmast att fåjourpersonalen att bära med sig apparaten och se till att ladda batteriet. Gorm
slutade hastigt på Standard och hade startat upp en egen firma. Jag minns hur
Gorm flög från Danmark och besökte oss med sitt sportflygplan en Cessna 150.
Ove ritade upp hjärtat i personsökaren på en servett i vårt vardagsrum. Där låg
enormt mycket arbete bakom konstruktionen. På några uppriggade
bordtennisbord tillverkades personsökaren i Gorms källare i Virum.
Miniatyrkomponenter fanns knappt vid denna tiden därför blev personsökaren
ganska stor och bars i en rem med inbyggd antenn men hade sådana finesser
som mönsterkort i glasfiber, laddningsbara NICAD batterier, kristallfilter,squelch och tonmottagare. Kvalitén på mottagaren var mycket hög. Systemet
bytades ut omkring 1970 då brandkåren fick ny utrustning. Brandmännen blev
förargade när räckvidden på det nya systemet var en bråkdel av vårt system. En
brandman utbrast ”skall vi bo i tält på brandstationens gård?”År 1973 besökte jag och min far Gorm Niros som då byggt ett välutrustat
radiolaboratorium på 290m² intill sin villa i Virum. Jag minns att Gorm hadetagit fram en ny personsökare NIROSETTE. Laboratoriet var välutrustat med
mätinstrument från Rodhe o Swartz, frekvensräknare och mätsändare frånHewlett Packard/ Marconi samt instrument för test av sekvenstonsystem. Där
fanns också en ritnings och konstruktions avdelning. Gorm ville att jag skulle
komma över och studera elektronik och radioteknik hos honom.
Ove utvecklade en personsökare Carrier som var betydligt mindre och gick att
bära i bröstfickan. Mottagaren var en superheterodyn helt elektronisk, 1 IC
krets ingick i konstruktionen. Via den befintliga basstationen sändes en
tonkombination. Personsökaren av gav en kraftig pulserande ton när denöppnades med rätt tonkombination. Genom att fälla en omkastare kunde man
få direkt order i klartext via basradion. Personsökaren kunde placeras i en
laddare och då också avge yttre larm tända lampor osv. Meningen var att
polismän och jourpersonal skulle använda systemet. Ericsson var mycket
intresserade och ville ha en provapparat. RPS fick vårt system demonstrerat
men det fanns inga pengar. Ove införde att provlarm skulle sändas varje dag
kl.1200 vilket levde kvar i många år. Tveklöst har många människoliv och
egendom räddats av systemet under åren.

Förfrågan från LM Ericsson. De var mycket intresserade av vår personsökare
och ville köpa konstruktionen. Ove patentsökte personsökaresystemet som
senare blev förebilden för alla personsökarsystem under de kommande 30
åren. Vid den tiden hade Ericsson en personsökare som arbetade på 27MHZ
och med en supergenerativ mottagare som inte var godkänd av Telestyrelsen.
(foto J.A)Ove Ahlberg instruerar brandchefen Trelleborg vid installation av sitt trådlösalångdistans personsökare system.
Niros communications utvecklade olika typer av kommunikationsradio och en
fabrik byggdes i Farum och Stövring. Flera modeller av den bärbra TRX1000
serien användes av räddningskåren och polisen. Niros Communications var ett
begrepp och känt för kvalitet. Firman såldes 1993 till Henning Schumager, 2004
tog Telia Connect över firman som säljs vidare till Radious Group 2007.
Tillverkningen flyttades från Farum till Blekinge. Utvecklingen av RAKEL systemknäckte firman som gick i konkurs och upphörde.

Niros Communications utvecklade en mycket avancerad station, TRX3001 år
1999, som Ericsson sålde under namnet AURORA. Mikrofonen fabrikat
HOLMCO senare användes en monofon i svart plast av samma typ som används
i Rakel systemet. (foto J.A)
Stationsenheten fanns för olika frekvenser:
C52 68-88MHz, C54 146-174MHz, C55DL 378-450MHz, C55DH 430-470MHz.
Stationsenheten är mjukvarustyrd alla funktioner och frekvenser går att
programmera. Stationen klarar av samtliga tonselektiva system, kan tonpassa
fyra olika kanaler, går att montera i delat montage. Stationen går också att
fjärrmanövrera eller användas i repeatersystem. Där satt två AURORA i polisens
fordon i Stockholm. En station för 70M och en för S80. AURORA stationen
ersatte C600-C700 stationerna. AURORA stationen är förmodligen den finaste
och mångsidigaste stationsenheten som konstruerats för professionell
radiokommunikation.

 A Petersen
Anton Petersen startade i Hvidovre 1951 firman AP i sin lägenhet. Firman
tillverkade en elektronrörs bestyckad enhet mod. 523 främst avsedd för TAXI.
AP var tidigt ute med transistoriserade stationer. 1974 var 300 personer
anställda i firman även sonen Toni. 1978 säljs AP till Philips som senare säljer
firman vidare till Nokia 1993. Nokia lägger ned verksamheten. 1978 startar Toni
upp sin egen verksamhet TP radio som existerar ännu idag och har utvecklat
digitala radiosystem men även TAXI radiosystem. Vad jag vet har aldrig AP
använts av polisen i Sverige. AP700 heltransistoriserad stationsenhet FM 68470MHz 25W med 2-3 tonselektiv från 1970.

Toni Pedersen en av de sista fabrikanterna av kommunikationsradio i Danmark.
Bilden från monteringslinje troligtvis slutet av 70 talet.

PYE LTDPYE Westminster från omkring 1967 heltransistoriserad kompaktstation. Satt imånga Brittiska polisbilar. Stationen fanns med 2-3 tonselektiv och yttre
kryptoutrustning för Brittiska MI5.

PYE började tillverka rundradio på 1930 talet senare tillverkade de kamerarör,
bildrör, televisions mottagare och kommunikationsradio. Under andra
världskriget uppstod behov av säker kommunikation för civilförsvar, brandkår
och polis. Mycket av PYEs utveckling var knutet till universitetet i Cambridge.

Brittiska PYE var långt framme med transistoriserade radiostationer på 1960
talet. Utrustningen fanns för flera olika frekvenser på VHF/UHF FM simplex och
duplex förbindelse. PYE var stor leverantör till Brittiska polisen och försvaret.

Pye utvecklade flera olika modeller av kommunikationsradio. Vanguard
mobilenhet, Westminster motorcykelradio avsedd för montage på
pakethållaren, olika typer av basradio för olika frekvenser och bärbar
radioenhet Bantam som användes av den Svenska polisen på 40MHz men fannsockså för 70MHz. PYE hade också utvecklat flera olika modeller av personradio
som Brittiska polisen använde för utökad säkerhet redan i slutet på 1960talet

PYE POCKETFONE 70 (från 1970) med monofon. 3 kanaler FM/ UHF
heltransistoriserad. Fanns med tonselektiv eller pilotton. (foto J.A) MOTOROLA

Motorola grundades redan 1928 av Paul och Joseph Galvin i Schaumburg
Illinois USA. Namnet skulle ge en antydning till Motor och Radio.
Den första produkten var en batterieliminator senare tillverkades
radioapparater, kommunikationsradio, Tv apparater och mobiltelefoner.
1940 tillverkade Motorola en walkie Talkie, Neil Armstron använde en Motorlatransciever för att kommunicera från månen 1969. Motorola var leverantörer
till Amerikansk och Dansk polis. Motorola hade små radioenheter som också
användes av secret service. Vissa modeller var försedda med talförvrängare.
Span använde Motorola stationer innan E80 som arbetade på UHF.
Radioenheten kunde omärkligt bäras i en innerficka och manövreras via
monofonen. Motorola delades år 2009 upp i olika bolag efter stora förluster.
Motorola är ett av de få företagen idag som fortfarande finns kvar och tillverkar
kommunikationsradio.

Motorola Handie Talkie type H24FFN1132A UHF FM. 2 kanaler använd av Span.
Motorolas stationer uppfyllde inte RPS krav och ingick aldrig i S80 även om devar med och offererade utrustning. Motorola har också utvecklat TETRA
enheter som används i RAKEL. (foto J.A)AGA Kommunikationsradio

AGA trädet (Lars Åleskog) ett verkligen mångsidigt och kunnigt Svenskt företag

AGACOM KR64 föregångaren till AGA RU. (foto J.A) Transistoriseradmottagare, sändarens slutsteg elektronrörsbestyckat med QQE0640. Frånomkring 1964-65. 40-80MHz FM. Uteffekt 20Watt, transistoromvandlare,
ankfots mikrofon. I polisutförande 4 kanaler. Fanns med tonselektiv som inte
polisen använde. Föregångaren AGA NATU var mer än dubbelt så stor och drog
mycket ström i mottagning. Rolighetsministrar talade ofta om en ”AGA spis,
gasradio, AGA går inte att laga eller ”AGA fyr” men AGAs teknik var
grundstenen till det kommande mobiltelefoni nätet.

Ovansidan och undersidan på AGA Com KR64. Stationen var uppbyggd med
moduler för enklare service. Notera pluggen till höger för snabb omställning av
matnings spänning 6/12/24 Volt. (foto J.A)AGA fabriken i Gävle tillverkning av rundradio, TV och kommunikationsradio
AGA hade mycket skickliga tekniker som utvecklade radioenheter som var långframme med modern teknik och design. AGA grundade tillsammans med LM
Ericsson Svenska Radio Aktiebolaget (SRA) redan år 1919. 1928 köper AGA upp
Baltic radio. SONAB (Stig Carlsson AB) hade tillverkat högtalare på 1950 talet.
1969 tog Stadsföretagen över SONAB som då hade börjat tillverka
mobiltelefoner men gick med förlust på 100 miljoner. 1974 köpte SONAB upp
AGA. 1978 köptes SONAB/AGA av SRA (ERA). AGA utvecklade NMT
mobiltelefoner som bl.a. såldes till Saudiarabien.

AGA köps upp av SONAB 1974 (Gävle fabriken foto Ingvar Edin)

Jan Bellander ”Bellan” utvecklingschef på AGA Håkan Vidman och Håkan
Carlsson legendariska ingenjörer.

Lars Åleskog specialist på flygmottagare AGA radiolabboratorium (foto Ingvar
Edin)

Portabel radiostation AGA. FM uteffekt >1.5Watt, 6 kanaler. Passning på 2
kanaler och möjlighet till tonselektiv. från 1972. (AGA)

Omkring 1970 kom kompaktstationen C500 . Stationen användes civilt av taxi
och åkerier. Den hade inbyggt dubbelton selektiv, möjlighet till passning av två
kanaler automatiskt. Den fanns senare i ett utförande med 5tons CCIR selektiv.
En variant hette C504 och användes i mobiltelefonnätet MTD.

Kompaktstationen C500 SRA. Uteffekt 10-15Watt. 5-20 kanaler. Polisen valde
bort C500 modellen mycket beroende på ”knappologin”.

Med 2- 5 tons selektivsystem kan man nå den valda stationen (SRA)

Manuell biltelefon SRA CN505 MTD från 1975 arbetade i simplex på UHF
bandet. MTB fungerade bara i storstäder. Senare användes en MTD
mobiltelefon som satt i en kasset. Mobiltelefon kunde då flyttas och användas iandra fordon. När den svåra snöstormen slog till 1978 lånade Malmöpolisen ut
en mobiltelefon till snöröjaren. Mobiltelefonen gav en viss sekretess och
användes av SPAN. Olika fabrikat av mobiltelefoner användes: SRA, SONAB,
MOBIRA och MITSUBISHI. Malmöpolisens ledningsbuss hade en MTB
mobiltelefon som bestod av en modifierad C400 och telefon med fingerskiva
redan i oktober 1969.

MBS sökare

I slutet av 1970talet utvecklades MBS mobilsöksystemet. MBS systemet var
ristäckande genom att utnyttja en sidofrekvens på P3 sändarna gick sökningenut över hela nätet i Sverige. Genom att slå ett telefonnummer till sökaren och
ett telefonnummer som gick att läsas i displayen anropades personsökaren och
avgav en tonsignal. Polisen använde MBS sökare främst till att kalla in befäl ochviss jourhavande personal. MBS sökarna fungerade bra men vid telestörningar
och strömavbrott riskerade de att inte fungera.

MBS sökare använda av RPS. Fabrikat Mitsubishi ELECTRIC och Mobira(foto J.A)

System 70

Efter polisens förstatligande 1965 började RPS och civilförsvaret att planera för
ett enhetligt radiosystem. Det var ett omfattande arbete som pågick mellan
1967-69 där fältförsök gjordes på Gotland och Borlänge. Radiosystemet döptes
till ”system 70 ”och var det första ”riktiga” polis radiosystemet. 1970påbörjades installationen av S70 i Norrland med R70 enheter inlånade fråncivilförsvaret. Det tog 2år att införa S70 i Sverige. Sista enheterna monterades i
Malmö den 11 november 1972. En anledning att det tog så lång tid var dels att
systemet fick specialtillverkas och dels var det ett omfattande arbete med
basenheterna. Byggnadslov, teleledningar, ström, resande av mast och
inrättande av en lämplig ”hydda” tog tid. SRA, ITT Standard och AGA var
inblandade i tekniken.

S70 tas í drift i nya lokaler på Davidhallstorg Malmö den 11 november kl.2100
1972, Lennart Axelson LAx instruerar personalen. 6 operatörsplatser i rökad ek.
På väggen fanns en tavla där man kunde se patrullens status. Grön lampa=
ledig, gul lampa=paus och röd lampa=ingripande/ ärende. För säkerhetsskull
behöll man det gamla 40MHz systemet under natten men S70 fungeradeförvånansvärt bra. Lägg märke till dataterminalen som var ansluten direkt tillbilregistret och polisens register. Dataterminalen var en nymodighet. Med det
nya datasystemet fick polisen ett effektivt arbetsredskap med
sökningsmöjlighet i gods, spanings, pass och brottsregistret. Datatrafiken gickkrypterad över ett helt eget nät via koncentratorer som i en triangelkoppling
sammankopplade datorerna till huvuddatorn. Koncentratorer fanns i
Sundsvall, Stockholm, Göteborg och Malmö. Datatrafiken styrdes automatisktom när det uppstod ett avbrott. Telex systemet fanns kvar som reserv menäven för att skicka olika typer av efterlysningar även om det fanns möjlighet att
skicka mail i datasystemet. Många operatörer var livrädda att trycka på fel
knapp på terminalen.

Anropssignaler grupperades efter län i S70. SHM var Malmöhus län, SHL
Kristianstads län osv. Ystadpolisens fick S70 i oktober 1972 anropssignal
SHM44, bilarna var SHM400-401 osv. Malmö var anropssignalen SHM41.
Basradion i Ystad flyttades upp till Bjäresjö där en mast restes. Antennsystemet
bestod av stackade dipoler riktade i Nord/Västlig riktning. Basradion
fjärrmanövrerades via teleledningar från gamla polisstationen nere på
Tobaksgatan senare från nya polishuset på Kristianstadsvägen där en
kommunikationscentral byggdes upp. Radiosystemet arbetade på 79MHz med
34 kanaler. Som mobilsstation användes AGA RU avsedd för 12 kanaler. AGA
RU var bestyckade med två riksfrekvenser, riks1 och reservriks, tre trafikkanaler
T1,T2,T3 (kanal70), intilliggande polisdistrikts lokalfrekvenser samt brandriks
kanal 02. AGA RU var heltransistoriserad och monterades i polisbilens
bagagerum, uteffekt 20Watt. Systemet hade också manuell möjlighet till
uppkoppling av telefonsamtal i semiduplex via operatören på
ledningscentralen. Telefonuppkoppling användes när man behövde kontaktajouråklagaren. Vissa polisstationer var inte bemannade på natten då kunde
systemet ”nattkopplas”. Via telefon kunde basradion fjärrmanövreras från enannan polisstation.

Manöverenhet R5356101 S70 RPS och kodkort. (foto J.A)
En trotjänare som satt i polisbilarna 1970-92, men även som manöver tillreservbas utrustningen på polisstationerna. I SPANS bilar monterad dolt ihandskfacket och en ombyggd Blaupunkt bilradio som bimanöverapparat.
Antennen var en modifierad bilradioantenn för att det inte skulle synas att det
var en polisbil.

Modifierad Blaupunkt bilradio som användes i SPANS bilar som BI
manöverapparat till S70 manöverenheten. Meningen var att man inte skulle
kunna se att det var en polisbil. (foto okänt)

Kodkorten hade olika funktioner:
Brunt kodkort= ÖVS/AGRP (övervakning/arbetsgrupp) gruppanrop 001.
Gult kodkort=UA (utrednings avdelningen).
Gruppanrop 004 Civilpolis, SÄKBlått kodkort= TS (trafiksektionen) gruppanrop 006.
Violett kodkort=LTG (länstrafik gruppen) gruppanrop 007.
Gruppanrop 008 Rikskrim
Svart kodkort= nollkort. Sändaren fungerade inte bara mottagaren. Stationen
får inga anropsindikeringar. Sattes i manöverenheten när bilen skulle på service
eller parkerades.

Modifierad variant av manöverenhet med tangenter till vänster för val av yttre
larm. Vid riktat anrop kunde antigen fordonets signalhorn ljuda eller halvljuset
tändas. Polismännen kunde se att någon sökt dem om de var utanför
polisfordonet. Den runda brickan till vänster indikerar att enheten har
modifierats med brand riksfrekvens och blinkande ljus vid gruppanrop.
Samtliga transistorer av BC107 fick bytas eftersom många hade fabrikationsfel.
Hela spannar med transistorer leveredas från Siemens. (foto J.A)

RPS manöver med locket avtaget . Sex reläer och ett kretskort innehållande
enkeltonsändare 2100Hz och mikrofonförstärkare. Tonenheten till höger för
selektivt anrop i S70 på tre kretskort.

Polisen använde Pieker mikrofonen som fungerade som monofon. Underutryckning kunde mikrofonen ”skruvas” in i örat så motstationen hördes. S70
krävde mycket service. Reläsatserna i basradion justerades en gång om året av
Televerkets personal. Det tog minst en dag att justera ett reläskåp. Basradion
bestod av en modifierad C402 i rackmontage men också AGA RU användes.
Basradion manövrerades med ett pulskodat system. I sändningen hördes ett
snorklande ljud. (foto J.A).

Handhavande av manöver S70 RPS

AGA RU heltransistoriserad mobilstation, 12kanaler. Strömförbrukning imottagning 0.2A vid 12Volt. I polisutförande 79MHz 20Watt 14 kanaler.
Användes i de Svenska polisbilarna 1970-92 men även som reserv bas.
(Lars Åleskog)Sändaren

Mottagaren AGA RU RPS (foto J.A)

AGA RU öppnad. Sändardelen med kristalloscillatorn längst upp till vänster.
Driv och slutsteg längst ned i skärmburkar. Mottagaren med Kristall oscillatorn
längst ned med strapp fält, kristall filter. Detta exemplar har använts av Ystad
polisen och är bestyckat med 14 styrkristaller. Apparaten är konstruerad för
enkel service. Lödsidan är lätt åtkomlig genom att fälla ut två ramar. Anslutning
av spänningsmatning och manöverenhet sker via två mångpoliga kontaktdon ikylflänsen. AGA RU var en mycket driftsäker station som mycket sällan gicksönder de hängde med i 70M som basradio långt in på 1990 talet. Verklig
kvalitet från AGA.

Anropssignalerna var organiserade på ett speciellt sätt i S70.
S=Sverige, H=Polis, O=län

Göteborg, som ett exempel, hade anropssignalen SHO 81.
Mobilenheterna grupperades på följande sätt:ÖVS / AGRP (övervakning)

Mobil 100-169

Bärbar 1000-1099

Mobil 210-254
UA(utrednings avd.)

Mobil 400-469

Bärbar 4000-4099

Mobil 515-5544
TS(trafik sektion)

Mobil 620-649

Bärbar 6200-6299

LTG(länstrafik g.)

Mobil 870-899

Bärbar 8700-8730

Civilförsvaret hade andra grupperingar av anropssignaler som var
sekretessbelagda ofta siffrekombinationer.

Anrop från bas till första Mobilenhet övervakning blir då:
SHO100 från SHO 81 kom!
Ibland användes riktat anrop, tonselektivt anrop, anropsförfarandet blev då:
Riktat anrop till SH0 100 från SHO 81 kom!

Frekvensförteckning och händelse/åtgärds koder i S70.

 R70 rörlig radio

om kriget kommer

I civilförsvarets ledningscentral fanns flera R70 enheter för olika frekvenser.
Civilförsvaret, polisen, försvaret och brandkårens radiosamband skullesamordnas och ledas vid krigsutbrott eller vid naturkatastrofer. Detta var iskuggan av kalla kriget. Polisen hade också speciella skyddsfunktioner vid
förhöjd beredskap eller krig.

Utrustning för montering av R70 i fordon.

R70 ”röd radio” CFS SRA rörlig radio med RPS manöver/tonenhet och kablage.
R70 utvecklades i samarbete med ITT Standard och var avsedd för
Civilförsvaret. Meningen var att utrustningen skulle monteras i polisens bilar.
Fördelen var att polisen teoretiskt sett hade tillgång till 40 kanaler och 1
rikskanal. I avtalet med civilförsvaret kunde stationsenheterna snabbt dras in i
händelse av krig och då hade polisen varit helt utan kommunikationsradio.
Därför bytades R70 till AGA RU enheter.

R70 är uppbyggd med 4st skärmade moduler. (foto J.A)

Till enheten fanns en speciell manöverenhet utvecklad för civilförsvaret med
möjlighet att sända selektivt anrop med enkelton 2100Hz.
R70 var den första stationsenheten som hade en synteskoppling uppbyggd med
styrkristaller med 320 kanaler på frekvenser mellan 68-80MHz, uteffekt 15W.
Stationen kunde strömförsörjas med 220Volt via ett nätaggregat eller mobilt på
6/12Volt. R70 användes som reservbasradio på vissa polisstationer med RPS
manöverenhet och Pieker mikrofon. I S70 användes ett speciellt tonselektivt
system speciellt utvecklat för polisen. Tonsystemet var uppbyggt med tre
dubbeltoner och hade en tonenhet monterad under polisbilens säte.
Tonmottagaren var uppbyggd med 5 tonspolar som både kunde sända och ta
emot toner en såkallad tonsändtagare. I logiken användes inte TTL kretsar som
hade förenklat konstruktionen avsevärt utan transistorer i bi /monostabila
vippor. TTL kretsar hade inte uppfyllt kraven för att utrustningen skulle klara
köld dessutom blev reservdelshållningen i krigstid betydligt enklare med att
använda diskreta komponenter. Systemet gjorde att man kunde ta emot riktat/
grupp/ larmanrop. I manöverenheten satte besättningen in ett ”kodkort”
kortet styrde då automatiskt vilken tonkod som öppnar radion i bilen samt
grupp tillhörighet och det första tonparet i tonsändningen. Anropsignalen var
alltså inte knuten till bilen utan till besättningen. Om besättningen bytte fordon
tog de med sig kodkortet och operatören kunde automatisk nå dem via ett
tonselektivt anrop. I systemet kunde man ha högtalaren frånkopplad och
endast när man tog emot rätt tonkod vid riktat/grupp/larmanrop öppnades
högtalaren, en lampa tändes på manöverenheten och en tonstöt hördes ihögtalaren. Sändaren skickade automatiskt tillbaka närvaromarkering med TVÅ
kvitteringstoner: DA-DA till basen. En speciell finess var att om besättningen var
ute ur fordonet kunde man fälla en omkastare och få yttre larm via signalhorn
eller halvljusen. Då skickade sändaren tillbaka EN kvitteringston: DA. Tanken
var att endast den eller de enheter som var berörda av ett ärende skulle
anropas selektivt och därmed avlasta RAX (radio operatören).

I praktiken levde den gamla metoden kvar från 40MHz tiden att ”alla” skulle
lyssna på ”allt” så man använde öppen passning. Öppen passning hade givetvis
fördelarna att alla patruller visste vad som hände och kunde snabbt bistå. Där
fanns också en speciell ”larmknapp” vid en nödsituation kunde man trycka in
knappen och enheten gick över till riksfrekvensen med larm. Alla basstationer
inom räckvidd fick en särskild larmindikering vilket höjde personsäkerheten
betydligt. Nackdelen var att man inte visste vem som larmat. Ofta fick RAX gå
ut och fråga: vem har larmat? Basstationen kunde också skicka ut ett”gruppanrop” flera bilar anropas då automatiskt i grupp samt ett ”larmanrop”.
Gruppanrop användes vid exempelvis bankrån eller om man ville nå LTG
Länstrafik gruppen. Där fanns också automatisk räckvidds anrop AVR. Vid
kommenderingar där polisbilar från andra distrikt användes skiftade man
enkelt AGA RU stationen mot en annan som då hade de frekvenser som
användes i länet.
System 70 var ett väl genomtänkt och robust system. De större
kommunikationscentralerna hade reservkraft. I Malmö fanns en
dieselgenerator som kunde förse kommunikationscentralen och delar av
polishuset med reservkraft i händelse av strömavbrott. Dieseltanken hade en
kapacitet på 7dagars drift men kunde köra kontinuerligt med påfyllning av
diesel. Under det stora strömavbrottet den 27 december 1983 när ”proppen
gick i Sverige” visade det sig oumbärligt med dieselaggregatet. Påpolisstationerna fanns också extra mobila reservbasstationer i en trälåda med
en inbyggd AGA RU. I värsta fall gick det att rigga upp en basstation och köra
den på 12Volt. Polisens radiosystem hade både hängslen och livrem. LAx hadeockså sett till att reservkraften skulle provas med regelbundna intervaller.
I varje län fanns en länskommunikationsman som utbildades centralt påpolisskolan i Solna. Utbildningen som tog två dagar skedde i en speciell sal där
ett S70system var uppbyggt. Länskommunikationsmannen utbildade sedan
polismännen i varje län. Där fanns en S70 simulator som lånades ned från RPS.
Handhavande och utbildning var viktigt.

 Krypto
Scrambler eller talförvrängare är benämningen på ett talkrypto. Meningen är
att kryptot skall ge ett skydd mot avlyssning som skall ta så lång tid att forcera
att det då är inaktuellt. Analogt krypto med talinvertering fanns i 160MHz
systemet, S70 och 70M samt i S80. Principen är att talet krypteras analogt i enbalanserad modulator. Genom att ändra nyckeln som styr modulatorn får man
ett mycket bra skydd. I Transvertex går talet via mikrofonen till förstärkaren in i
ett filter och en A/D omvandlare omvandlar talet till ettor och nollor. Signalen
styr ett modem som skickar tonfrekvenser till sändarens modulator. För att
försvåra att en dator knäcker kryptot alstras brus i en zenerdiod som blandas
med talkryptot. Styrlogiken påförs en ström av 1/0 via en inre och en yttre
kodnyckel. Via tumhjulen kan man ställa in den yttre kodnyckeln. Den inre
kodnyckeln styrs av en sladdkoppling. I Transvertex anges
antalkombinationer. I mottstationen leds den förvrängda signalen in på förstärkaren
och utgången kopplas till LF steget där ljudet hörs i klartext om man har rättkodnyckel. Skillnaden mellan de moderna digitala kryptosystemen är att i
Transvertex är sändarens signal analog och i de digitala systemen är utsignalen
digital och kombinationerna otaliga vilket gör dem mer eller mindre
oforcerbara.
A/D omvandlare och modem
Södergatan

sändareKrypterad signal

Styrlogik inre kryptonyckel

Yttre kryptonyckel

444 555 666

Princip talkrypto med frekvenshopp

Den amerikanska skådespelerskan Hedi Lamarr och en tonsättare uppfann
metoden 1942 med frekvenshopp mellan 88kanaler. Metoden skulle användas
för hemlig radiokommunikation. Militär kommunikation har använt
frekvenshopp för att försvåra avlyssning och att förbindelsen störs ut. Principen
är att ett antal styrkristaller kopplas in synkront i sändare och mottagare eller
att en syntheskoppling styrs av en dator. Har man inte rätt ordningsföljd på
frekvenserna kan man inte höra konversationen. Nackdelen med systemet är
att det kräver ett stort frekvensutrymme. I exemplet kopplar sändaren S inkristall C, mottagaren M måste då också koppla in C, efter några millisekunder
kopplas G in osv. Ändras ordningen slumpmässigt blir kryptot svårt att forcera.

S

M

C

G

I

R

I

G

C

Princip talkrypto med frekvenshopp (J.A)

TRANSVERTEX SR22

(Transvertex)
Transvertex grundades 1951 av Vigo Lindstein som var inblandad i knäckningen
av G skrivaren med Arne Beurling. Transvertex såldes 1969 till Ericsson, 1980övergick firman till SRA.
Ett problem med S70 var att radiotrafiken gick att avlyssna. Scanners såldes
som kunde passa flera av polisen och räddningstjänstens frekvenser. Det hände
att brottslingar men även journalister avlyssnade polisens radiotrafik och hörde
känslig kommunikation.
Transvertex SR22 användes av SPAN/NARKO på 1970 talet systemet hade en
avancerad kryptoalgoritm utvecklad av Kurt Åman. Systemet var omställbart
med 9 tumhjul och en sladdkoppling. Systemet fanns för mobil, fast installationeller för telefon.

Transvertex talkrypto, AGA RU, tonenhet, nätaggregat och manöverenhet. Det
går att spänningsmata enheten via en cigarettändar plugg med 12V. En mycket
sällsynt radioväska från 1972. (foto J.A)

Elektroniken i Transvertex kryptot är uppbyggd på 5 elektronikkort med logikbestående av vippor, grindar och frekvensdelare. Utrustningen var ganska
dyrbar och känslig för störningar. Var signalen svag slutade systemet att
fungera när det tappade klockpulser mellan enheterna. När man sände hördes
bara ett brus. Ofta öppnade inte brusspärren i en scanner därför märktes inte
obehöriga att krypterad radiotrafik pågick. För att ta emot meddelandet måste
man ha samma utrustning med rätt inställd kodnyckel. Utrustningen var inte
populär bland polisen men fanns monterad på 220 basradiostationer. I
speciella aluminiumväskor fanns kryptot monterat med en AGA RU, RPS
manöverenhet med Pieker mikrofon, tonenhet och nätaggregat. Utrustningen
kunde användas när man snabbt och omärkligt ville rigga upp en mobil
sambandscentral. Servicen av utrustningen skall ha varit ganska besvärlig.
Talkryptot omgavs av stor sekretess och många kände inte till utrustningen. Det
tog en av FOA:s mest avancerade dator på 1970talet flera dygn att knäcka
kryptot. En modernare variant med mikrodator utvecklad av Ericsson användes
till C600 enheter levererades bland annat till tullen.

Talkryptoenheten hade 9 tumhjul där rätt kod måste ställas in.
En sladdkoppling i luckan ovanför tumhjulen gjorde att man kunde få många
fler kodkombinationer enligt uppgift. Systemet var för sin tid mycket
avancerat men ger inte den säkerheten som ett helt digitalt system gör som i
E80 och RAKEL (foto J.A)

Speciell variant av manöverenhet med KRY tangent för in och urkoppling av
TRANSVERTEX talkrypto. Tre omkastare för inställning av tonanrop vilket ger
manöverenheten full prioritet till samtliga tonselektiva anrop. (foto J.A)

Anropssignaler och kanaler S70, M län Malmö fick senare ytterligare en
lokalfrekvens K34 (RPS Tekniska byrån) UA utredningsavdelningen,TS trafik
sektionen, ÖVS övervaknings sektionen, AGRP Arbetsgrupp, LTG Länstrafik
gruppen.

S70 monterat i väska avsedd som kommunikationscentral användes av SPAN.
(foto J.A)
Radioenhet AGA RU, nätaggregat (blå låda) 230/12Volt till vänster, tonenhet(ljusgrå) till höger. Manöver i locket med Pieker mikrofon. Samma utrustninganvändes i de svenska polisfordonen mellan åren 1970-1995 I början av 1990
ersattes utrustningen successivt med 70M. Utrustning väger omkring 20Kg. I
Malmö användes enheterna vid narkotika spaningar.

Installation av S70 i polisbil Installationen var tidskrävande och ett omfattande
kablage fick dras mellan enheterna. Omkring 2200 bilar fick S70 installerat sista
monterades i Malmö November 1972. I grillen satt en grå hornhögtalare för
ordergivning. (LAx/ RPS) Portabel radioenhet PN72-P72

Handapparaten PN72 med bladantenn. Radioenheten bars i en speciell sele ochmanövrerades via monofonen. (foto J.A)

SRA tillverkade PN70, heltransistoriserad omkring 1968, FM. Uteffekt 0.8Watt.
Enheten var mycket robust och höljet tillverkad i silium. Tillverkades i olika
modeller: PN71 för 35-41MHz, PN72 68-88MHz, PN74 146-174MHz, B70 för
civilförsvaret i orange färg. PN72 tillverkades i olika utföranden för civiltmilitärt och polis med olika frekvensområden. I civilt utförande fanns den för
12kanaler.I polisutförande för system 70 med 6 kanaler där kanalerna kunde
grupperas: 1. Riksfrekvens 1 (K72), 2.Lokalfrekvens, 3. Trafik1 (K62), 4.kanal
70(Trafik2), 5.K 00(reserv riks), 6. Civilförsvars frekvens. Grupperingen av
frekvenser gjorde det lätt för polismannen att byta mellan lokalfrekvens eller
riks. Stationen hade möjlighet att sända en enkelton, 2100Hz, för tonanrop tillbasstationen. Stationen var tillförlitlig med lättmanövrerbara omkopplare.
Utan batterikasseten vägde den 0.9Kg. PN72 var den första portabla stationen
utvecklad för polisen men inte alltid uppskattad då de tyckte den var klumpig
att bära med sig men innebar en stor förbättring av radiosambandet. Att
använda stationen under spaning var svårt om den skulle bäras dold. Ibland fickpolisen för sig att antennen var i vägen och vek den dubbel då minskade
räckvidden.

PN72 i RPS polisutförande med original monofon. Apparaten öppnad till höger.
Notera kristallfilter och mätuttag. Under gummimattan ligger kretskortet för
sändare och mottagare. Apparaten är uppbyggd med diskreta komponentersom ger en okomplicerad kretslösning och enkel tillgång till reservdelar.
(foto J.A)PN72 RPS och B70 för civilförsvaret. Bara stationsenheter som var godkända av RPS fickanvändas (foto J.A)

B70 öppnad. Mottagaren och sändare, tonsändaren för 2100Hz i skärmburk på övre delen av
kortet. (foto J.A) Motorcykel polisradio S70

Manöverenhet speciellt tillverkad för BMW motorcykeln. Manöverenheten sattmonterad i verktygsfacket vid bensintanken och låstes med ett cylinderlås.
Omkastare för inställning av kanal och selektivt anrop, lampor för indikering av
anrop och upptagen frekvens. Kodkortet satt monterat under locket.
Radioenheten var en SRA C402, i S80 användes P305 och i 70M C600 stationer
på motorcykeln. Radio monterat på en motorcykel innebär många tekniska
problem. Manöverenheten skall tåla vatten. Radioenheten måste monteras såden inte utsätts för vibrationer och mekaniska påkänningar. Radion får intemonteras att den påverkar stabiliteten på motorcykeln. Tändsystemet kanockså ställa till problem med störningar. Antennen var svår att få effektiv dåmotorcykeln inte har ett bra jordplan efter prov monterades extra jordplan på
antenn och räckvidden ökades markant. 1986 togs en ny manöverpanel framsom manövrerades med vänsterhanden.

Tidningarna skrev: ”Polisens radio kan tuta med signalhornet, i kombination
med polisens nya datasystem kommer system 70 att ge helt nya möjligheter tillbrottsbekämpning och service år allmänheten. 1972 skall systemet vara helt
klart och då är Sverige ett av de ur polisradiosynpunkt modernaste länderna ivärlden” (foto okänt)

Länk till anrop i S70: https://youtu.be/6nCOjyO5Xks

 Polishelikopter

Polishelikopter av fabrikat Augusta Bell. Radioinstallationen var besvärlig med
montage av antenn för S70 senare även S80/F80. Antennen monterades pålandningsstället. Radioinstallationen fick inte störa navigationsutrustningen. I
S70 satt en AGA Ru samt en PN72mottagare som passade riksfrekvensen.
PN72 var kopplad till selektivsystemet det gick alltid att nå helikoptern via
riksfrekvensen. Porschen var avsedd för trafikövervakning.

Porsche modell 911T 1970års modell, användes 1970-75 i Ljungby polisdistrikt.
LAx och Sven Widnér helrenoverade Porschen 1998-2004. Tack vara att LAx(högra fotot) tog initiativet kan man idag glädjas åt det enda bevarade
exemplaret i original. Porschen är utrustad med S70 där var inte mycket plats
att få in AGA RU enheten som låg i baksätet under utrustningshyllan. Antennenmonterad på passagerarsidan fram.

Porschens manöverenhet för S70. Under instrumentbrädan Pieker mikrofon
och larmomkopplare för yttre larm signalhorn eller halvljus. (Foto okänt)

 Portabel radioenhet PN82/ P80

PN82 RPS (P84 146-174MHz, P85 420-470MHz) med monofon,
enkeltonsändare för selektivt anrop. Polisen ville ha en mindre portabelradioenhet än PN72. Enheten användes också civilt. (foto J.A)
SRA tog omkring år1973-74 fram PN82. I polisutförande 79MHz med 6 kanaler
för S70. I militärt utförande hette den RA135 , för 40MHz, som var något
bredare och använde AA torrbatterier. Uteffekt 1Watt. Stationen var uppbyggd
med moduler. Radiostationen är avsedd för närkommunikation i gynnsamma
fall upp till ett par mil i öppen terräng men i stadsmiljö några kilometer. PN82
var en bra station lätt att bära med sig i bältet eller dold under kläderna. Ofta
fick stationen kritik för ”dålig räckvidd” en anledning var att polisen inte
vecklade ut bladantennen. Trådantennen användes mycket sällan. PN82
användes vid många polisinsatser exempelvis vid statsbesök eller vid
personskydd. I polisfilmerna av Sjöwall/Wahlöö ”mannen på taket”, med Carl
Gustav Lindstedt, används just en PN82 station. Beredskapspolisen förfogadeöver PN82 enheter. Vid insatser gick det enkelt att samordna radiosambandet.

PN82 med standard tillbehör (SRA)

Special polistillbehör till PN82. (foto J.A)
Högtalare med strömförsörjning via en speciell kasset som ersatte
ackumulatorn. Användes som basenhet vid inbrytningar eller spaningar.
Boxen med clipset var konstruerat av Sveraco Välingby speciellt för span när
man ville ha PN82 dold med hörsnäcka och strupmikrofon. Speciellt vid
personskydd måste stationen vara dold. På boxen sitter sändningstangenten.
Där fanns också en kryptomonofon men den användes inte av Svensk polis.

Gert Persson SRA Malmö och AVO8 mätinstrument som användes vid service(foto J.A.)

Svenska Radiobolaget hade serviceverkstad på Hohögsgatan Malmö innan man
flyttade ut till Boplatsvägen. Verkstaden hade en bra utrustning med
mätinstrument och det fanns monteringshall för montage av
kommunikationsradio i fordon. Gert Persson var en legendarisk tekniker på SRA
i Malmö under S70 tiden.
När en polisbil avrustades skickades utrustningen till Radiobolagets fabrik i
Kumla. Senare till Telub Växjö. Tonsystemet skulle testas i en speciell
testapparat. Genomgången var mycket komplicerad med otaliga tester i många
steg. Enheterna rengjordes och omlackerades. Nya rattar och linser
monterades. 1976 slog åskan ned i en elstolpe i Bjäresjö. Åskan följde
elledningarna och slet ned vägguttaget till Ystadpolisens basradio. Persson
hade många timmars jobb att återställa basradion. Persson var också inhyrd
som servicetekniker vid polisinsatsen i Båstad 1976. Radiosambandet var
omfattande med många bärbara radioenheter av typ PN72 och PN82.

 Ledningsbussar

Svenska polisen förfogade också över ett antal ledningsbussar. Malmöpolisens
ledningsbus var av fabrikat Dodge försedd med tre radioenheter av typ SRA
C401 för gamla polisradiosystemet 40MHZ, C402 för 70MHz, C403 för marin
kommunikation på 160MHz samt en R70 med manöverenhet nedfälld ibordet. Dessutom fanns det en Bendix kommunikationsradio med 239 kanaler
för flygets frekvenser117-135,95MHz, 15st PN72 bärbara radioenheter. Bussen
hade en teleskopisk antennmast, strömförsörjning med bensindrivet elverk.
Mobiltelefon av typ MTB/MTD. Från ledningsbussen kunde man hålla
radiokontakten vid speciella insatser exempelvis på Kiviksmarknad,
tennismatchen i Båstad 1976 som var mycket tekniskt komplicerad då omkring
1200 polismän fördelat på 6 divisioner skulle ha radiosamband. LAxorganiserade radiosambandet till den genom tiderna Sveriges största
poliskommenderingen. Mängder med portabla radioenheter fick lånas in. Frånledningsbussen fanns också en radioförbindelse via personradiosystemet på
380MHz till en repeater som reläade ut signalen på 79MHz. En av de mest
uppmärksammade flygkapningarna, under bombhot, 1972 där kaparna landadepå Bulltofta fältet i Malmö användes ledningsbussen där man hade direkt
radiokontakt med polispersonal i flygledartornet som hade en B70 med sig.
Radiosambandet fungerade mycket bra och det var en delikat situation där
gisslans liv var hotade. Gisslan frisläpptes och kaparna greps senare i Spanien.

 Personradiosystem AGA

Ett effektivt radiosystem skall uppfylla tre viktiga krav: stationen måste vara bärbar och kunna
utnyttjas av polismannen i olika miljöer. Han skall te.x inte behöva springa ned från sextondevåningen till bilen för att anropa ledningscentralen. Kommunikationsmöjligheten skall vara knuten till
personen. Inte till bilen. Det är den bärbara idén.

Personradiosystemet installerades i Malmö 1974-76. Systemet var föregångare
till S80 och verkligen unikt med många helt nya funktioner. (foto LAx)

Enheten är uppbyggd med moduler vilket underlättade service. 6 kanaler,
bestyckad med 4 kanaler: 2 trafikkanaler,1 repeaterkanal och 1kanal för
direktkommunikation mellan enheterna, FM UHF uteffekt 1Watt. Antennen
satt monterad i monofonen på så sätt var den ur vägen. När S70 projekteradesinsåg man att frekvenserna inte räckte på 79MHz i storstadsmiljö var
täckningen dålig med bärbara stationer. Frekvensplanen i S70 var redan
upplagd och det gick inte att lägga in fler kanaler. Därför började man skissa på
ett helt nytt radiosystem redan 1970. 1972 påbörjades projektering av
systemet. Systemet skulle arbeta på 400Mhz och där var också behov av att
utöka personsäkerheten. Systemet i Malmö var ett försökssytem som slog
väldigt väl ut.

Personradio PU38 med monofon, prototyp mottagare till höger (foto J.A)

Princip AGA personradiosystem

Signalen från den portabla enheten går till någon av de 5mottagarna placerade i Malmö, som har två
frekvenser K1 och K2, . Ledningscentralen sänder i semiduplex från bassändaren placerad på Serenadgatan.

AGA PU38 (M 410.050/S 380.050MHz)M1 380.050Mhz

Ledningscentralen DavidshallS 410.050Mhz

Där fanns två sändare på två olika frekvenser. Signalen från den bärbara enheten tas automatiskt emot i någon
av de 5 mottagarna M1-M5 i diversitet (väljer automatiskt den starkaste signalen),utgående meddelande frånoperatören går ut via sändaren S. Systemet blir svårare att avlyssna eftersom man då bara kan lyssna påbassändaren eller den portabla enheten. Det gick att koppla samman signalen från mottagaren så denåterutsändes via bassändaren. Tack vare att där var två sändare kunde två samtal pågå samtidigt.
Begränsningen i systemet var att det fanns bara två kanaler och en repeater kanal. Repeatern möjliggör att två
portabla enheter kan tala med varandra över ett större avstånd.
Kontroll logik

Princip repeater K3

IN 380.150

UT 410.150MHz

Panel för felsökning av basradion. Personradion AGA PU38 med volymreglage
och kanalval samt kontaktdon för monofon och antenn. Troligtvis ett av fåbevarade exemplaren. (foto J.A)

AGA/Sonab personradiosystem med PU38 portabel enhet.
Malmöpolisen var de första i Sverige som använde ett specialutvecklat
personradiosystem med dator i ledningscentralen. Systemet utvecklades av
AGA och arbetade på UHF/FM 380-410MHz . Radiosystemet ökade
personsäkerheten betydligt och var det första radiosystemet där man kunde sevem som larmat eller vem som anropat på en enradig display på
basutrustningen. En mycket stor förbättring av personskyddet i förhållande till
S70 där bara en larmlampa indikerade och larmhögtalare öppnades vid larm.
Omkring 40 enheter levererades senare utökades antalet. Tanken var att
systemet också skulle införas i Stockholm och Göteborg men det ansågs bli för
dyrt. Radion skulle vara personlig och inte knuten till fordonet. På så sätt hadealltid polismannen radion med sig. Malmöpolisen förfogade över 4 kanaler: 2
trafikkanaler och kanal 3 repeater trafik, kanal 6 för direkt kommunikation
handenhet till handenhet.
Personradion hade en monofon som kunde placeras i en kasset i polisbilen.
Batterierna laddades, yttre antenn anslöts och den grå handmikrotelefon.

Personradio i Malmöpolisens bilar med handmikrotelefon. Ovanför
manöverenhet till S70 med Piker mikrofon S70 användes parallellt med
personradiosystemet. I nödläge kunde polismannen automatiskt larma med
dubbeltryck på larmknappen. Dubbeltryck var en speciell finess för att undvika
obefogade larm som man ofta hade problem med i S70. Två tangenter styrde
riktat anrop till basen/uppkoppling av repeater. Systemet hade ett 5-tons
selektivsystem. Vakthavande befäl kunde sända larmanrop. All trafik bröts ochen larmsignal hördes i monofonen. Larmanrop gick ut samtidigt på kanal 1 och
2.

Personradiosystemet hade diversitets mottagning som automatiskt valde
starkaste mottagningssignal. Där fanns 5 mottagare placerade i Malmö: I
centrum vid Västra kanalgatan, Videllsväg, Sydsvenska dagbladets hus,
Ingenjörsgatan samt på Limhamn. Sändaren var placeras på Serenadgatan. En
repeater var placerad på Sturup och en i Räng. Utrustningen arbetade på
12Volt och hade reservkraft för 5 timmar. Radiosystemet fungerade inte underjord men i polisens garage fanns en antennförstärkare som förde signalen ut ur
byggnaden samma teknik användes i S80 LAx var pappa till den idén.
Utrustningen i Malmö var försedd med fler funktioner för att utvärdera
systemet. Systemet var långt före sin tid med dator i ledningscentralen. Håkan
Vidman AGA berättade hur man fick bygga stora delar för hand direkt på plats i
Malmö. Långt ut på nätterna satt teknikerna och lödde för att få systemet
färdigt. Systemet fungerade mycket bra.
I basutrustningen fanns en koordinatväxel och en dator PDP 11 medhålkärneminne på 8Kb som utbyggdes till 16kb. I basradioutrustningen
användes AGA RU enheter. Datorsystemet var förberett så operatörerna
kunde se vilka patruller som var i tjänst och vilka som var upptagna. Tanken varockså att man skulle kunna få ut tjänstgöringslistor och statistik fråndatasystemet men den funktionen blev aldrig installerad. Personradiosystemet
var början till en ny teknikutveckling som låg till grund för S80 och den
kommande mobiltelefonin.
Det Israeliska företaget Tadiran var med och offererade utrustning till
uppgradering av personradiosystemet men projektet kom aldrig igång. Ericsson
tog kål på personradiosystemet och utvecklade istället S80.

Tadiran stora leverantörer av militär kommunikation

Ledningscentralen i Malmö omkring 1976.
På 1960 talet ville inte polismännen ha med sig en bärbar radio då den som
hade radion fick ta emot alla order och var i ”hissen”. När personradiosystemet
infördes vägrade polisen att åka ut på en utryckning om de inte hadepersonradio med sig.
En del mindre problem hade systemet vid igångkörningen. En trådlös
fjärrmanövrering av en fyr störde systemet samt en HF tork på Arlövs
sockerbruk. Ett stort antal rån riktade mot postens värdetransporter ledde till
utveckling av ett trådlöst larmsystem som använde polisens riksfrekvens 00.
Systemet infördes omkring 1976 och använde utrustning fån SONAB. Via 5tons ZWEI överfördes larmet till polisen där man i ett display direkt kunde sevilken enhet som larmat. Överfallslarm från postens kontor gick också via
riksfrekvensen.

LAx Lennart Axelson (1933-2021) 1956 på Studentgatan Malmö samt i
ledningscentralen Malmö. LAx började i flygvapnet, blev polis 1954, kom tillstatspolisen 1963, trafikavdelningen 1967, byrådirektör på RPS 1986-1998. LAx
hade kunskaperna hur radio och datasystem skulle utformas för polisen. Han
har haft en enorm betydelse för utvecklingen av personradiosystemet,
värdetransportlarm, S80, fjällradiosystem F80 och System 70M. LAx var med
och byggde upp ett effektivt datasystem DART (data, radio och telefon i ett
nät). Förbättring av polisuniformen där personradio enkelt kan bäras är en av
LAx innovationer. De markeringar som anger längden på en förövare innanför
butiksdörren var LAx idé. LAx har haft en mycket stor betydelse för
utvecklingen av polisens radiosystem med rätta har han kallats för ”Mr
polisradio”.

Tjänstekodplugg som tillhört LAx.

Jubileumstavla från Ericsson Mobile personlig gåva till LAx.

 System 70M

Tokiopolisens ledningscentral (LAx)Det var inte bara att bygga upp ett nytt radiosystem utan även ett
ledningssystem behövdes. LAx besökte Amerikanska, Brittiska och
Tokiopolisen för att titta på deras ledningssystem. Tokiopolisen arbetade på
ett helt annat sätt. När ett larm kom in via telefon skrevs data ned på englasskiva av operatören. Under glasskivan satt en videokamera. Bilden
vändes rätt och överfördes till polisbefälet. Tekniken hade långt tidigare
provats av polisen i Sverige men där satt kameran ovanför glasskivan.
Tokiopolisen hade också kommit ganska långt med datorisering men
systemen passade inte in i den Svenska polisens sätt att arbeta.

S70 ersattes 1991-95 av 70M (modifierat). Systemet var otroligt komplicerat
tekniskt många funktioner kommer från S80. Samverkan med SOS alarm,
räddningstjänst, försvar, räddningsflyg och SÄK skulle finnas i systemet. Det
skulle vara möjligt för en polispatrull att direkt kommunicera med SOS alarmeller räddningsverket. Tidigare hade utredningar gjorts där polisens
radiosystem skulle delas med räddningsverket men det visade sig vara omöjligt
när det skulle beslutas vem som skulle betala radiosystemet.
De tonselektiva systemen skulle samordnas vilket visade sig vara praktiskt svårt
eftersom SOS alarm redan hade ett system. Ystadpolisen fick en basstation
placerad i silot nere vid hamnen, mast restes vid polishuset där en basstationmonterades samt en repeater på Romeleåsen. Stationsenheterna som
användes i 70M var C602 Ericsson. Ursprungligen var C600 utvecklad mellanåren 1979-1991 för åkeriradio men blev en kostnadseffektiv lösning när enstandard enhet kunde modifieras för polisens kommunikations behov tillskillnad mot S70 där systemen var specialtillverkade.
Handmikrotelefonen kom tillbaka i svart plast. Mobilenheten var av
kompakttyp med mikrodator, styrlogik av typ C, 9-ton selektiv, radio var samlat
i en enhet. Styrlogiken utbytades senare till Q logik så att samband med
räddningstjänsten var möjligt. Att byta logiken var omfattande och skulle ta
flera år men genom att skicka ut tekniker till polishusen tog bytet bara 6månader. Systemet arbetade med ett sekvenston system CCIR med 11-toner,
stationen hade möjlighet till 100 kanaler. Omkring 2000 basradiostationer
ingick i systemet. Nya funktioner fanns i systemet.
Man kunde se automatiskt vilken station som larmat och vem som anropat på
en datorskärm. Systemet valde automatiskt närmaste basradio vid larm så larm
bara gick fram till den station som var berörd. Flera kanaler kunde automatiskt
passas. I systemet kunde man också lägga in frekvenser vid räddningsinsatser”samverkans kanaler” och andra lokalfrekvenser. Ett ”gruppanrop” kallades”områdes anrop” ”riktat anrop” kallades för ”individ anrop”. Där fanns också ”ilanrop” som fick prioritet. Larmanrop fick högsta prioritet. Man kunde också
skicka ett räckvidds anrop för automatisk kontroll av räckvidden. Funktionen
VHS vem har sökt innebar att man automatiskt kunde se vem som söktenheten. Yttre larm med ljud och ljus fanns monterat i fordonen.
Återutsändare fanns på strategiska platser. Senare kunde operatören
sammankoppla S80 med 70M systemet. Systemet hade en kodplugg med ett
prom som styrde stationens funktioner. På polisstationer monterades C602
som reservbasradio vilken försågs med CPS, constant power service,(nödströmsanläggning). Vid nödläge kunde anläggningen drivas av ett 12Volt
batteri som kunde laddas av ett HONDA elverk. Ett mycket väl genomtänkt
radiosystem även om det var analogt. Under andra halvan av 1990 talet drogs
vakthavande befäl in från Ystads polishus och kommunikationen flyttades till
Malmö. Radiokommunikationen styrdes helt från Malmö via LKC Läns
Kommunikations Centralen. I senare variant av 70M fanns också möjlighet att
se var patrullen befann sig via GPS. Kostnaderna för de olika
radiokommunikations systemen var gigantiska. När omkring 2200st P302
handstationer levererades var det en affär på 25Miljoner som RPS betalade
Ericsson.

System 70M var ett mycket avancerat radiosystem med digitala radioväxlar
DRX. I minibasen användes två AGA RU stationer. Senare ersattes RU
stationerna med ERICSSON stationer. (LAx)Principuppbyggnad Malmö. S80 användes parallellt med 70M.

Teknikrummet LKC polishuset Porslinsgatan Malmö omkring 1998. Datorer och
växlar som användes i S80 och 70M. En C602RPS och två C605RPS stationer
monterade i panel för kontroll av 70M och S80 Systemen var mycket
avancerade.

P402 handburen radioenhet för system S70M utvecklad av Ericsson (RPS)SRA C602 68-80MHz, C604 136-174MHz, C605 380-520MHz. Tillverkades av
Ericsson med en annan front och logik i polisens radiosystem. Monterades ipolisbilarna i S80 1984, 1991-2005 i 70M, på motorcyklar samt som reservbas
på polisstationerna. C600 var ursprungligen framtagen för åkerier och var en
robust station. (foto J.A)

Panelen satt i Ystadpolisens kommunikationscentral som reservbas i 70M
systemet. Vissa mindre polisdistrikt hade också C602 som basradio.

Övre bilden C600 mottagaren öppnad, logikdelen till höger.

Undre bilden sändaren med effektsteget strax innanför kylflänsen. (foto J.A)

R72 SRA. C600 monterad i kasset. Enheten användes av försvaret. Enheten
ersatte R70 stationen. Med en magnetfotsantenn och cigarettändareplugg gickdet snabbt att montera radioenheten i ett fordon. (foto J.A)

Uppföljaren till C600 C700 ERICSSON men där var stora problem med LCD
displayen i kyla. RPS godkände inte C700.

(RPS)

 System 80

Svenskpolis med P305 portabel radioenhet för S80 (RPS)

Principuppbyggnad S80. Ett av de mest avancerade Svenska polisradiosystemenoch det första helt datoriserade ledningssystemet baserat på AXE teknik, början
till det moderna GSM nätet. Det tog 4år att utveckla S80 systemet. 1985
infördes S80 i Stockholm snare följde Göteborg och Malmö. Lennart Axelson på

Rikspolisstyrelsen var med och utvecklade systemet. S70 var föråldrat efter att
ha varit i drift under nästan 15år systemet behövde bytas ut tillsammans medde portabla enheterna. Där var en del brister i S70 däribland att det fanns
begränsat med kanaler och att radiotrafiken inte dirigerades till rätt operatör.
Många funktioner i det första personradiosystemet från AGA hade slagit så väl
ut att de användes i S80. S70 användes som reservsystem i Malmö parallellt
med S80 i bilarna senare utbytades S70 till 70M. I de fordon som hade tvåradiosystem användes handmikrotelefonen till S80 PIEKER mikrofonen till 70M.
S80 arbetade på 380-410MHz med upptill 15 kanaler i semiduplex. UHF ger
dessutom bättre täckning i stadsmiljö. Malmöpolisen hade 11 kanaler,Göteborgspolisen 13 kanaler, Stockholm 15 kanler. S80 byggdes också ut för att
täcka Lund. Tre sändare placerade på Serenadgatan, Skabersjö by samt i LundÖstra Torn. De sju mottagarna var placerade på Videllsväg, Teknikergatan
Krusegatan SvD, Strandhotell Limhamn, Vellinge vattentorn, Trafikledartornet
Sturup samt Sjukhuset Blocket Lund. Systemet var verkligen avancerat med två
datorer av fabrikat Eclips med Winchester datalagringsenheter och två AXE
växlar i basutrustningen. AXE växlarna betjänade också polisens telefoner. S80
var mer än ett kommunikationsradio system det gick också att koppla upp sig
mot telenätet. Till en början var där obegränsad möjlighet att telefonera men
begränsades senare till jouråklagare och interna anknytningar. Datorerna
speglades hela tiden på så sätt att föll en dator ur kunde den andra omedelbart
ta över. Systemet var försett med en omfattande automatisk nödströms
anläggning (UPS) . I systemet kunde man göra ett områdesanrop som då
automatiskt knöts till en viss frekvens vid exempelvis ett bankrån. Där fanns
flera speciella funktioner. Man kunde skicka ett statusanrop bestående av två
siffror till operatören vid avrapportering eller paus. Statusanropet avlastade
operatören och skedde digitalt. Vid en nödsituation kunde man sända
larmanrop som då bröt all annan kommunikation och fick högsta prioritet.
Behövde polismannen kontakta ledningscentralen akut kunde han sända ett ILanrop. All-anrop, områdesanrop, patrullanrop, frågeanrop där operatören med
tillgång till terminal anropades, insatsanrop, vem har sökt (VHS), individanrop
fanns också i systemet. Patrullanropet gjorde att man automatiskt ficktalkontakt med de polismän som ingick i den egna patrullen. Alla radioanrop
lades automatiskt upp i en radiokö i kommunikationscentralens dator.

Datorn höll reda på vem som anropat eller larmat, valde frekvens och när
anropet skedde, placerade den anropande i radiokö/och eller till vald operatör.
En digital handskakning mellan enheterna höll reda på vem som fanns isystemet. S80 var ett väl genomtänkt och robust system för
poliskommunikation. Skulle datasystemet krascha kunde stationerna ställas om
till direkt kommunikation. Ericsson utvecklade portabla radiostationer P305
samt P405 tillsammans med General Electric. I polisbilarna fanns C605 som
fordonsinstallation. Yttre larm med ljud och ljus var installerat i fordonen. Det
fanns 7 mottagare i Malmö som arbetade i diversetymottagning som gav
upphov till ”kvackandet” när systemet automatisk bytade mottagare. Systemet
använde digital fjärrmanövrering av mottagare/sändare. Mycket tid fick läggas
ned på mjukvaran i systemet omkring 100 manår. Tanken var att hela Sverige
skulle få S80 men då Sverige befann sig i en djup lågkonjunktur ansågs detta bli
för dyrt och 70M användes fram till det ersattes av RAKEL.

S80 modell P305 RPS Ericsson/General electric med monofon. (foto J.A)

P305 öppnad. Mottagare/sändare till höger moduluppbyggda,
manöverenheten till vänster med elektronik och tangenter.
(foto J.A)

Stationen var mjukvarustyrd och via en kodplugg kunde alla funktioner styras. I
ett specialutförande som användes av SPAN ingick talkrypto på kanal 13.
Kryptosystemet var avancerat med en dynamisk nyckel. Klagomål på att S80
inte täckte under jord i tunnelbanan och garage löstes av LAx. Prov gjordes med
en särskild återutsändare som i princip var en vanlig antennförstärkare.
Lösningen kallades för ”snik lösning”. När personalen i tunnelbanan såg S80
systemet och att två handstationer kunde kommunicera, en på perrongen ochen på Arlanda, blev de mäkta imponerade. Deras radiosystem hade inte demöjligheterna. En polisman i Stockholm tappade sin P305 och den blev
överkörd av en buss men fungerade ändå trots den blev böjd. Två system av
s80 såldes till polisen i Irak under arbetsnamnet MK14 General Electric var
inblandad i försäljningen. Ett system såldes till polisen och ett tillsäkerhetspolisen, systemen kunde inte kommunicera med varandra. Ett systemsåldes till Florida polisen. Bostonpolisen var intresserade men tyckte systemet
var för avancerat. Amerikanska polisen var vana vid andra system där alla
hörde alla. Stockholm var först med S80. En motorcykelpolis ute på
Essingeleden behövde larma en ambulans. Han trycker på larmknappen istället
för att göra ett IL-anrop. Hela S80 låstes vid larmanropet, precis som det skulle,
och alla pågående radiosamtal bröts. Handhavande fel var vanliga i början av
systemet. Ett annat vanligt fel var att polismannen glömde knappa in enhetens
anrops nummer. Det fick till följd att enhetsregistret i datasystemet inte kände
igen radion och den blev utkastad ur systemet. Funktionen fick ersättas med
fasta kodpluggar. Vid upphandlingen av S80 ingick heltäckande serviceavtal
med Ericsson.

Handhavande av tangenter på P 405 för S80 (LAx/RPS)S80 länskommunikationscentralen LKC Malmö (Malmöpolisens jubileumsskift1994) datorbaserad kommunikationscentral. Den svarta dataterminalen är
manöverenhet till S80 tillsammans med datorskärmen längst till höger.

Ledningscentralen, även kallad gropen, Stockholm omkring 1984. Systemet var
Europas mest avancerade datastyrda poliskommunikationssystem med
datoriserad ingripande rapport och status på polispatrullen. (SRA)

Det fanns flera sändare utplacerade i Stockholm: Skattehuset, Vanadis lunden,
Solna och senare ytterligare en på Arlanda med begränsad uteffekt.
Närmast kameran manöverpanel till S80 tillmans med datorskärmen längst till
höger, mittersta datorskärmen är för fordonsslagning och brottsregister.
Datorskärmen till vänster är för IM ,ingripande meddelanden, som styrljustavlan och genererar datalistor som förenklar avrapportering. Gråtangentbord med svanhals mikrofon och lågtalare är manöver till S70
radiosystemet som användes som parallell system.
På den stora ljustavlan kan man se var det pågår ärenden och patrull på plats.

Hyllan ovanför gropen. Central för kameraövervakning i tunnelbanan och på
vissa trafikleder. Manöver för S70 och S80 i bordet (SRA)Ericsson marknadsförde S80 och 70M med datoriserade ledningssystem som
skulle säljas utomlands men det blev ingen större affär. (Broschyr Ericsson)

Specialutrustning för CID (Kriminalpolisen) med talkrypto.

 Mobitex/MOAR

Mobitex systemet. Tony Hagström dåvarande direktör på Televerket och några
polismän. (foto okänt)

Mobitex systemet utvecklades på 1980 talet av Televerket Radio och Ericsson
efter att man använt liknande system på SOS alarm. Systemet var uppbyggt via
NMT på 450MHz. Först provades systemet i Västerås senare i Sundsvall och
Göteborg. Textmeddelande kom ut på en remsa i polisbilen, senare på ett
display, med ärendekod och tid. Avrapportering skedde via radion. Försöket
slog mycket väl ut men när polismyndigheten i Sundsvall själv skulle betala för
trafiken tyckte de att det blev för dyrt och projektet lades ned. Även Göteborg
och Västerås avvecklade systemet efter några år. Mobitex var början till nya
datasystem inom polisen. Datasystemet MOAR (Mobil Arbets Platform)
introducerades under 1980talet.

Tanken var att polisen skulle ha tillgång till dataregister direkt i bilen och slippa
att göra slagningar via radion. Datainspektionen satte raskt stopp för detta med
hänvisning till datalagstiftningen. Systemet skulle också avlasta polismännen
vid avrapportering. Systemet var krypterat och man kunde också få
meddelanden och ärendeinformation direkt i bilen. Systemet blev dock ett
gigantiskt fiasko. När Freeman på teknikbyrån gått i pension var där ingen som
längre höll i upphandlingen. Flera aktörer var inblandade i MOAR.
Datasystemet plockades samman utan att någon direkt ansvarig på RPS kunde
styra hur det skulle utformas. Råkade en polisman trycka på fel knapp hängde
sig systemet i hela Sverige. Det fanns en tekniker som i ett hemligt bergrum
kunde återställa systemet. RPS hade betalat 40 miljoner till polisdistrikten för
MOAR men när systemet skulle betalas hade distrikten redan använt pengarna
till annat. Det slutade med att RPS fick betala två gånger. MOAR systemet
hamnade sen i polisens källarförråd och skrotades.
Men IT problemen har fortsatt. Datasystemet PUST skulle hjälpa till och avlasta
polismännen vid rapportering men istället blev det ett arbetsmiljöproblem ochdatasystemet skrotades. Systemet kostade över 120miljoner att utveckla.
Polisen behöver ett fungerande IT system men det går inte att ta ett civilt
administrativt system och sätta in det i polisarbetet. I Amerika har polisen haftmobila datasystem sedan tidigt 1970tal men RPS ansåg att de Amerikanska
systemen inte gick att använda i Sverige.

 EDACS E80
Ett hemligt system utvecklades i mitten av 1980 talet, avsett för SPAN, SÄK och
tullen, EDACS (Enhanced Digital Acess Communication System) av Ericsson och
General electric Lynchburg USA . EDACS är ett Amerikanskt automatiskt systemsom styr trunkning, felkorrigering och kryptering. System E80 var helt digitalt
och krypterat med en 128 bitars nyckel men saknade trunkning. E80 hadedäremot diversitets mottagning. Kryptoalgoritmen AEGIS var mycket kraftfull
Ericsson använde en egen utvecklad kryptoalgoritm.
Nackdelen med systemet var att det röjde radiotrafiken genom att man kunde
höra ett brus om man lyssnade på en polisscanner när någon av enheterna
sände.
Det mesta kring E80 är fortfarande sekretessbelagt och det finns inte mycket
information om systemet. När radioenheterna kom in till Ericsson för service
avprogrammerades de ifall de skulle hamna i orätta händer. Enheternaförvarades i säkerhetsskåp. De som arbetade med E80 fick skriva på
sekretessavtal. När stationerna skulle skrotas borrades elektroniken sönder
bara för att ingen skulle komma åt kryptomodulen. SPAN använde främst
handstationer av typ M-RK Ericsson men det fanns också mobilenheter av
fabrikat ORION.

Handapparat Ericsson M-RK samt ORION mobilenhet för E80.

 RAKEL-Blåljus radio

Systemet heter TETRA (Terrestrial Trunked Radio) . I Sverige kallas systemet för
RAKEL (radiosystem för effektiv ledning). I Danmark heter systemet SINE,
Finland VIRVE, Norge Nödnett och går att koppla samman med RAKEL. TETRAär utvecklat i England av PYE/Philips. Niros Communications, SAAB och NOKIA
utvecklade TETRA system som bygger på ETSI standarden ett GSM koncept.
Stora leverantörer är Northcom (Swedish Radio supply), Motorola och
TCconnect. Polisen i Skåne var först med det nya RAKEL år 2005. Många
funktioner kommer från S80. Successivt byggdes systemet upp men det tog
flera år. Nätet ägs av staten MSB, myndigheten för samhällskydd och
beredskap. S80 och 70M avvecklades successivt. Flera anledningar ledde framtill RAKEL. Först beslutade EU att all radiokommunikation skulle vara krypteradinför Schengen samarbetet. Polisen i Göteborg hade haft problem vid EUtoppmötet då en grupp aktivister stört radiokommunikationen och via en illegal
sändare skickat falska meddelanden till polispatruller. Problem hade uppstått
tidigare när polisen hade stora kommenderingar.
Var många radiosändare igång samtidigt fungerade inte radiosystemet det var
naturligtvis inte dimensionerat för den typen av användning. Där var också
klagomål på S70M och S80 att systemen var utslitna.

RAKEL systemet är helt digitalt. Mycket är sekretessbelagt men systemet är
trunkat och väljer automatiskt själv ledig frekvens och fungerar som antingenen kommunikationsradio eller en mobiltelefon. Räckvidden från basstation
anges till en radie på 56Km, i tätort några kilometer. Omkring 4000
basradioenheter skall garantera täckning. Systemet är digitalt krypterat med
128 bitar med en inre och en yttre dynamisk kodnyckel. Kryptot är oerhört
avancerat. Från början var systemet inte krypterat ”end to end. Det skulle ta en
av dagens snabbaste datorer 30år att knäcka kryptot som då är inaktuellt.
Systemet är rikstäckande och knyter samman räddningstjänst, polis,
tull/kustbevakning, elbolag, kriminalvården och civilförsvar. Vaktbolag och endel verksamhet har egna TETRA nät utanför RAKEL. Operatören kan med en
knapptryckning göra en station, som kommit på avvägar, eller används
obehörigen, oanvändbar. Fördelen med digital kommunikation är att
frekvenserna utnyttjas mer effektivt och batteritiden ökar.
Olika typer av anrop finns:








Gruppsamtal, samma funktion som områdesanrop
Talgrupp Individsamtal, fungerar som ett mobilsamtal.
Telefonsamtal, anslutning till telenätet
Datameddelande SDS fungerar som SMS
Datameddelande läge/status, fördefinierade meddelande ”på plats”
Larmanrop/nödsamtal får högsta prioritet
Multianrop ”alla anrop”

Systemet är förberett för kommunikation med dataregister (brottsregister).
Systemet har inbyggd GPS ledningscentralen kan se var polismannen befinnersig. RAKEL nätet har inte varit billigt det har kostat omkring 3Miljarder Kronor.
Varför kan polismyndigheten inte använda mobiltelefoner? Att använda
mobiltelefoner är alltför sårbart dessutom har man då inte den
ledningsfunktion som behövs. Ett mobiltelefonnät kan lätt överbelastas och
fungerar då inte då skulle alla kommunikationsvägar vara utslagna. I RAKEL kan
man knyta samman olika myndigheter i ett nödläge.

RAKEL mobilenhet och manöverpanel fabrikat SEPURA. Northcom är stora
leverantörer till RPS. (foto J.A)
Mobil manöverpanel SRG3900 för delat montage med monofon. Radiodelen
med uteffekt 10Watt. Manöverpanelen satt i de flesta polisfordon men är
senare ersatt med en panel från STANDBY med inbyggd manöver för blåljus ochsirener. I ledningsbussarna sitter två mobilenheter med två manöverpaneler.
Utrustningen finns också inbyggda i koffertar som enkelt kan riggas upp som
reservbas/återutsändare.
Möjlighet till full duplex. Utrustningen kan också arbeta i simplex som en vanlig
kommunikationsradio. Radiotrafiken kan återutsändas automatiskt (GMO) via
mobilenheten. Säkerhetspolisen använder andra enheter som har ett mer
avancerat krypteringssystem. I RAKEL systemet finns redundans som ger
möjlighet att köra systemet i reservdrift.

RAKEL terminal STP9000 SEPURA uteffekt 1.8Watt, har en något större display
än SRH3800 (foto J.A)

RAKEL terminal SRH3800 SEPURA uteffekt 1Watt, MOTOROLA.

PN82 och SRH3800. I SEPURA enheten används en helt annan teknik varför
den blir mycket liten. Räckvidden större beroende på att det finns ett stortantal basstationer. Den möjligheten fanns inte i S70. (foto J.A)

Flera olika aktörer erbjuder TETRA system här en väska med återutsändare.

Princip för digitalt talkrypto

Talet är en analog signal som varierar mellan 3-3000Hz. Den analoga signalen
omvandlas till ettor/nollor i A/D omvandlaren. En ström av ettor/nollor kastas
om enligt en såkallad algoritm där två olika kodnycklar används. En kodnyckelär intern i stationsenheten och en är extern (dynamisk) som ändras hela tiden
vilket gör systemet oerhört svårt att forcera. Strömmen av ettor/ nollor skickas
i ett ”paket”. Tekniken utnyttjar tidsmultiplexering vilket innebär att enheten
sänder iväg ett paket, går över till att lyssna och ta emot, sänder iväg ett nytt
paket. Flera enheter kan använda samma frekvens samtidigt och ett larmanropgår alltid fram. Nycklingen mellan sändning och mottagning går så fort att man
inte märker den. Tekniken innebär att en mobilenhet kan ta emot ett paket om
räckvidden är dålig och omedelbart återutsända det vidare på samma frekvens
med en antenn. I äldre system behövde man två antenner, två olika frekvenser,
en mottagare/sändare och mekaniska kavitetsfilter. I motstationen tas den
krypterade informationen emot och om kodnycklarna är rätt omvandlas
strömmen av ettor/nollor i en D/A omvandlare till hörbart tal. Varje paket haren start bit och en stopp bit samt en adress som dirigerar paketet till rättmottagare. Med uppdatering av mjukvaran får man ett helt nytt kryptosystem.
Skulle paketets innehåll störas sker automatiskt en omsändning. En algoritm
rättar också signalen om någon etta eller nolla skulle störas. Principen är enkel
men att få systemet att fungera i praktiken är en helt annan sak. Många
timmars arbete ligger bakom systemet som också används i GSM tekniken.

Polis på plats

A/D100101001011111100101
Dynamisk kodnyckel adderas binärt

krypto som skickas iväg
bas och återutsändare

Polis på plats

0101111 D/A
1100101
1100101

Dynamisk kodnyckel subtraheras binärt

Princip digitalt talkrypto med binär addition. I verkligheten används en
mycket mer komplicerad kryptoalgoritm. (J.A)

Principuppbyggnad RAKEL (Michael Ingvarsson och Björn Johansson
polisutbildningen)Författaren i Svensk polisbil år2018. RAKEL, blåljus, sirener och lås styrs via en
dator fabrikat STANDBY. I fordonet finns också en ANPR (Automatic Number
Plate Recognition) kamera för automatisk registreringsskylt avläsning, kopplad
till datorsystemet. (foto J.A)

Standby datorskärm, till höger monofon till RAKEL (foto J.A)RAKEL manöverenhet reservbas inne på en polisstation. Går RAKEL nätet ned
kan man fortsätta driften via reservbasen precis som i de gamla radiosystemen.
Enheten har monofon samt svanhalsmikrofon. Ljudkvaliteten är mycket bra.
Precis som förr i tiden kan också polisbefäl följa radiokommunikationen på
expeditionen. Manöverenheten fabrikat SEPURA (foto J.A)

Antennsystem för TETRA. Dipolerna får små dimensioner beroende på de höga
frekvenser som används.
Helt problemfritt har inte RAKELsystemet varit vid ett par tillfällen har nätet
helt slutat att fungera. Ett datafel slog oförklaligt ut hela RAKEL systemet i
Stockholmsområdet 2016. Misstanke uppstod om sabotage. Ljudkvaliteten på
länskommunikations centralen har varit dålig. Flera polismän har klagat på strål
och brännskador när de användt handterminalerna. År 2017 i Januari slogs
RAKEL systemet ut av snöoväder. Vid terrorattentatet i Stockholm fungerade
ledningsystemet men klagomål framfördes att det saknades radioutrustning till
polismännen.

Polistidningen 2019 klagomål om strålskador.

Under 2017 har polisen framfört önskemål om att bygga upp ett helt nytt eget
polisradiosystem RAKEL2, antingen i 4G nätet eller ett eget system på 700MHz.
I RAKEL saknas möjligheten att överföra bilder krypterat beroende på den lågadataöverföringshastigheten. Brittiska polisen har direkt tillgång till
körkortsbilder och bilder på efterlysta ute på fältet samt en portabel
fingeravtrycks scanner.
En polisman kallade systemet för Rörigt radiosystem med eländig ledning. Vidde stora skogsbränderna 2018 fungerade inte RAKEL när räddningstjänsten
skulle upprätta samband. Ledningen tvingades via mobiltelfon skicka SMS
meddelande till flygpiloterna vilket verkligen inte var en bra metod. Vid en
räddningsinsats i norrland gick det inte att kommunicera med polishelikoptern.

2021 beslöt MSB att RAKEL inte längre uppfyller kraven och ett nytt systemskall upphandlas. Det nya RAKEL2 har beräknats kosta omkring 7Miljarder.

Kanske hade det i längden varit bättre att behålla 70M. Riskerna att förlita sig
på stora datasystem är mycket stor.

Lyssna på polisradio

Lyssna på polisen och brandkåren var det inte vem som helst som kunde görapå 1950-60 talet. Firman Hobbyförlaget Borås sålde en konverter i byggsats,som tillsammans med en vanlig radio för FM bandet, i bästa fall kunde ta emot
polis, taxi eller brandkår. Känsligheten blev inte stor och absolut inte
frekvensstabil. Ofta gled oscillatorn i frekvens och var utanför frekvensen man
ville lyssna på. Dessutom var den supergenerativa och störde annan utrustning.
I Danmark och Norge var det strängt förbjudet att inneha utrustning för att
lyssna på polisen men många byggde i hemlighet om Bang Olufsen FM
radioapparater.

Konverter från Hobbyförlaget Borås 1962.

Jan Beirup, som jag personligen kände, var en färgstark personlighet. Jan
importerade cyklar och mopeder på 1950talet senare även motorcyklar. Jan
startade firman Svensk radio Lomma som importerade Amerikanska MIDLAND
polisscanners 1969. MIDLAND scannern var mycket driftsäker och avsökte
automatiskt 8 kristallstyrda kanaler på 40-79MHz och senare även 79-160MHz.
Känslighet omkring 0.5uV. Drivspänning 12VDC/ 220VAC. Senare importerades
andra modeller för frekvensområden upp till 400MHz i synteskoppling där S80
låg. Polismän och journalister hade scanners för att följa med vad som hände
men även inne på polisstationerna satt en scanner i bordet när 70M byggdes
upp.

MIDLAND polisscanner från 1969 för 40-79MHz 8 kanaler, kristallstyrd,
dubbelsuperheterodyn med keramiskt filter. Midland scannern var en av deförsta på marknaden. Att lyssna på polisen gjorde att allmänheten många
gånger kunde ringa in och lämna viktiga tips men ofta följde brottslingar
polisens spaningsarbete. När RAKEL infördes tystnade polisscannern. Där har
varit uppgifter om att RAKEL är knäckt och man kan köpa en sticka att koppla
till datorn för att lyssna på polisen. Man kan till viss del lyssna på okrypterade
TETRA nät men inte på RAKEL.

Bärbarbar fickscanner med 10 kanaler. Från omkring 1976
(Svensk radio Lomma)

Firman saluförde också kommunikationsradio för 27MHz.

Lyssna på vad som händer när det händer. Några scanners täckte tre olika
band. Commander och Lafa radio sålde också olika typer av polisscanners.

Polisen använde också polisscanners. DLS scanner inbyggd i speciell låda med
högtalare. Användes i 70M för att följa intilliggande polisdistrikts radiotrafik
och räddningstjänsten. Detta exemplar stod i Malmöpolisens ledningscentral .
(foto J.A)

Redan 1962 byggde Ove om en Standard Electric mottagare för
polisfrekvenserna. Mottagaren var kristallstyrd med två kanaler och sattmonterad i hans bil i många år. Ove byggde också en speciell kontroll
mottagare/manöverenhet som hade 6 kanaler kristallstyrda för polis och
Brandkår. Jag minns hur spännande det var att följa radiotrafiken frånpolishelikoptern när den hovrade miltals bort och kommunikationen dundrade
in i högtalaren.

Mottagare från Standard Electric ITT samt kontrollmottagare (foto J.A)
Som en kuriositet kan nämnas att Ove levererade en personsökare ombyggd
som polisradio till den legendariska radiodoktorn Kalle Tjäder SM7IA på
Nygatan i Malmö. Detta var innan det fanns polisscanner. Apparaten låg på
disken i affären och folk förundrade sig över att man kunde följa polisens
radiotrafik i Malmö.

 Fjällradio

Olika system med kommunikationsradio har provats under åren. Dalarna,
Jämtland, Lappland hade radiosystem på 40Mhz som senare ersattes av F70.
Lappland var det enda området som fick F80 men först 1984. Fjällvärlden är
riskabel flera turister villade bort sig vid skidleder och flera olyckor hände med
laviner. Flygaren ”spökis” Gunnar Andersson hade introducerat ett
nödradiosystem på 27MHz men 1978 skedde en fruktansvärd tragedi där
7personer frös ihjäl i en svår snöstorm. Nödradion på 27MHz fungerade inte.
Mobiltelefoner provades men det visade sig inte finnas ordentlig täckning
annat än vid bebyggelsen. Att få ett fungerande mobiltelefonnät med fulltäckning skulle ha kostat astronomiska summor. I början av 1970 talet provade
polisen i Dalarna att använda PN72 enheter i snöskotrarna. Det saknade
elsystem i snöskotern som kunde strömförsörja radion. PN72 enheterna fick dådrivas med ficklampsbatterier som man bar med sig i fickorna. Batterikassetenpå PN72 kunde enkelt förses med färska batterier. Senare användes system
som arbetade på 160/79MHz crossband via relästationer sändes trafiken
vidare. Att få radiotäckning innebär att man behöver många basstationer eller
relästationer. Basstationer behöver tillgång till teleledningar för att fjärrstyras
samt elektricitet. Kostnaden att dra fram el och teleledningar skulle bli mycketstor om det ens skulle vara möjligt därför fjärrmanövrerades stationernatrådlöst.

Två manöverapparater med svanhalsmikrofon till fjällradiosystem F70(polismuseet Stockholm) Ovanpå pulpeten PN72 med yttre strömförsörjning
som reserv basradio. Tvmonitor till portövervakning på polisstationen. Längst
bort den speciella manöverenheten till reservbasen som även användes i
fordonen för S70.

Installation av den första ljuscellen (solcell) till strömförsörjningen föråterutsändaren . Åke Nilsson på Televerket radio monterar.
Förutom behoven att kommunicera mellan polisstation-snöskoter-bilhelikopter-handstation, behövdes ett system där man kunde ha nödtelefoner ifjällstugor och vindskydd. Rikspolisstyrelsen RPS fick ansvar att bygga upp ett
fjällradionät. Televerket radio utvecklade F80 som installerades i Lapplandunder början av 1980 talet. LAx på Rikspolisstyrelsen var ansvarig för
uppbyggnaden av radiosystemet. Systemet kunde arbeta mot det gamla
system F70 på 79MHz samt på 400Mhz. Bastionerna ”återutsändarna”
länkades samman och kunde fjärrstyras via radio så man behövde inte tillgång
till teleledningar. Strömförsörjningen kunde ske via ljusceller som laddade dekraftfulla NIFE ackumulatorer. På hyddorna monterades ett strömintag så det
gick att ansluta reservkraft via HONDA elverk. Systemet hade ett avancerat
datorsystem som styrde alla funktioner såsom kanalval, selektivt anrop,indikation på vem som anropat, status på basstationens strömförsörjning samt
väderdata på siten. Senare tog man bort funktionen med väderdata. Via
nödtelefoner kunde man automatiskt nå närmaste polisstation för att larma om
hjälp. De fjällstugor som saknade el försågs med ljusceller och NIFE
ackumulatorer. Polisen använde C602 enheter i snöskotrarna. För att radionskulle klara kylan fick den byggas in i speciella isolerade boxar ”beuty boxar”
med inbyggd laddare för handstationen P302. Totalt köptes 101st boxar in frånCanda.

Lorenz Ekman och LAx ute på en site någonstans i väglöst land. Ettvindskydd till höger med hjälptelefon och antenn på taket. En del siter
hade en träbrist så teknikern kunde övernatta vid servicearbete om ensnöstorm hindrade helikoptern att hämta upp teknikern. Dessutom fanns
det stormkök som drevs med sprit.

När man frågar en Norrlänning vad långt det är blir svaret ofta ”det är 2
timmar”. Men om vädret blir sämre då? Då är det längre! För en Skåning
är det ofattbart långt.

Ett exempel på miljön för en återutsändare under vintern. Antennsystemet helt
inbäddat i is. Ljuspanelen skymtar till vänster. För att ljuspanelen inte skulle
begravas av snö och få maximalt ljusinsläpp monterades de vertikalt.
Antennerna levererades av Finska Arial OY.
LAx berättade hur bara en utstickande skruv i antennen kunde orsaka
total nedisning och inpackning i is. Vid ett tillfälle hade återutsändaren
slutat att fungera. Åke Nilsson Televerket Radio och LAx flögs ut med
helikopter. När de kommer fram till återutsändarens byggnad visar det sig
att dörren tryckts in av snömassorna. Radioenheten och all elektronik var
begravda i snömassor men hade ändå fungerat tills snön började smälta.
Polisens radiosystem är det enda fungerande kommunikationssystemet ifjällvärden. Utan tvekan har fjällradion räddat livet på åtskilliga.

Lorenz Ekman med datoriserad manöverenhet till fjällradiosystem F80-1
kommunikationscentralen i Boden.
Två manöverpulpeter till olika delar av F80 i fjällvärlden. De geografiska ytornaär så stora att radiosystemet fick delas upp. Pulpeterna längst till höger är för
fjärrstyrning av radiosystemet i Lycksele.

Tidsskala Polisradio
























1916 Svenska flygvapnet experimenterar med kommunikationsradio
1928 Batts och COX envägsradio Amerika
1933 Armstrong uppfinner FM systemet
1933-34 Polismästare Ernst Fontell experimenterar med polisradio i
Göteborg efter att ha sett polisradio i England. Stockholm strax efter
1936 AGA utför experiment med polisradio
1938 Lagercrantz grundas. Importerar LINK 1945
1943 Patrullbilar Göteborg med radio
1948 Ystadpolisens första patrullbil med radio typ SRA M44
1956 SRA C45, Lagercrantz olika modeller, bärbar Pakfone 1957
1956 LINK enheter byggs i Köpenhamn hos Standard Electric
1964 AGA COM med transistorer, senare AGA RU
1968 SRA C400, bärbar PN72, BA70 i civilförsvarsutförande
1968-70 SRA System70 planeras. Provdrift på Gotland och Dalarna. 1970
börjar montering i Norrland
1972 i November monteras de sista S70 enheterna i Malmö. Specifikation på
Personradio systemet
1974 SRA PN82 RPS
1976 AGA/SONAB Personradio Malmö klart.
1984 S80 datoriserat cityradiosystem Malmö, Göteborg och Stockholm
1986 kryptosystem S80
1992 system 70M SRA C600 enheter
2005 Skånepolisen inför RAKEL system först i Sverige2017 polisen vill bygga upp ett nytt system på 700MHz för IT
kommunikation eftersom RAKEL saknar möjlighet att överföra krypterat
bildmaterial från brottsplatser.
2021 MSB beslutar att RAKEL inte längre uppfyller kraven nytt system skall
uppköpas

Appendix frekvenser 40MHz

 LME, AGA och SONAB
I Sverige fanns ett antal stora tillverkare av kommunikationsradio. Även om devar konkurrenter fanns där gemensamma ägare familjen Wallenberg.
Ericsson/SRA hade i årtionden monopolställning på kommunikationsradio för
brandkår, polis och försvar. När Ericsson/SRA förvärvade AGA/SONAB
avvecklades personradiosystemet som användes framgångsrikt i Malmö istället
såldes S80 in. När 70M byggdes upp var redan C600 stationerna föråldrade.
Logiken fick bytas ut. Radiosystem bytades med hänvisning till att det inte
fanns reservdelar detta kostade Rikspolisstyrelse oerhörda summor även en delav utvecklingen Ericsson gjorde fick RPS vara med och betala. Företaget somöverlevde genom AXE växlar, datasystem och mobiltelefoni har varslat flera
tusen ingenjörer.

Lars Magnus Ericsson grundar firman år 1876. Tillsammans med sin fru HildaCarolina reparerar han telegrafutrustningar i sin lägenhet. Han får stor
ryktbarhet som skicklig instrumentmakare. 1896 grundas Aktiebolaget
LME&CO. Firman Hakon Brunius har tillverkning av telefonapparater som LME
tar över. Lars Magnus drar sig ur firman 1900 då är han 54år gammal. Han
bosätter sig på Alby gård senare Hågeby gård där han bygger upp ett
mönsterjordbruk. LME sysslar tidigt med rundradio och tillverkning av
radioapparater (kristallradio) men även elektronrör och andra komponenter.
LME var stora leverantörer till försvaret. Växelutrustning och linjematerialsåldes över hela världen. LME var också stora tillverkare av telesystem för

skydd mot inbrott, brand, passagekontroll, centralur, trafikljus och
snabbtelefoner. LME telematerial avvecklades på 1980 talet.

Ericsson utvecklade också datorer och bärbara PC i samarbete med Nokia.
Stora system levererades på 1980 talet till SE banken. Under slutet på 1980
talet började Ericsson avveckla datorsidan och den såldes av till Amerikanska
ICL. Inget blev kvar i Sverige. AXE växeln kom i rätt tid för Ericsson annars hadenog Ericsson inte funnits kvar.

Minneskorten testas i den första AXE växeln 1976. (Ny teknik)

Gustav Dahlén och AGA kristallmottagare (foto J.A)
Gustav Dahlén grundar företaget AGA år 1904. Inriktningen är gasutrustning för
svets och belysning. Han förvärvar ett företag LUX som sysslar med tillverkningav fotogenlampor. Detta företag säljs senare till Wenner-Gren som grundar
ELECTROLUX som kommer att bli en framgångssaga. AGAs huvudfabrik sätts
upp på Lidingö år 1912. Företaget är involverat i radioexperiment redan 1919
försöker man utveckla kommunikationsradio för flygplan. En cykelhandlare harunder namnet BALTIC tillverkat radioapparater detta företag köps upp och AGA
BALTIC bildas år 1928. När depressionen slog till förlorade Gustav en stor del av
sin förmögenhet det var svåra år för fabrikerna och de anställda. AGA tillverkar
kommunikationsradio och Tv apparater. Hur AGA kom in på radio är oklart men
mycket tidigt tillverkade de kristallmottagare för rundradio. AGA var också
tidigt framme med transistorteknik.
AGA var också stora tillverkare av ljudsystem för biografer. Ljudsystemet AGAPetersen användes i många år. 1964 köper AGA företaget Radiola av SRA. Det
märkliga är att när S70 byggs upp, och SRA har fått ordern, är det AGA som
levererar omkring 2 600st AGA RU enheter. Hur kunde AGA så snabbt levereraen sådan stor mängd?

Ingenjörerna på AGA var långt framme med mobiltelefoni.

SONAB tillverkade högtalare, förstärkare och kommunikationsradio. SONAB
grundas 1966 men fick ekonomiska problem och statsföretag går in i firman
1969. Företaget köper AGAs kommunikations tillverkning 1976. SONAB får
ekonomiska problem delvis beroende på att deras mobiltelefoner inte hängde
med i teknikutvecklingen. 1978 beslutar sig staten för att lägga ned SONAB som
säljs till SRA som tar över AGAs fabrik i Gävle. Företaget ingår då i ERA
koncernen.

SRA, Svenska Radioaktiebolaget, grundas år 1919. Företaget tillverkade
rundradio och kommunikationsradio för fartyg. Samarbete inleds tidigt med
Brittiska Marconi. LME är delägare i SRA men säljer av till Marconi 1927.
Senare utvecklar SRA mobiltelefonsystem mycket grundat på AGAs teknik. 2001
Varslar Ericsson 600 personer vid Gävlefabriken efter en stor nedgång påmobiltelefonmarknaden. 2009 läggs fabriken ned och en era med Svensk
elektronik är till ända. Ofta är det ett virrvarr av affärer där företag säljs ochköps mycket hände bakom styrelserummens låsta dörrar som vi inte vet något
om. Vinster och räntabilitet är viktiga ingredienser. Givetvis stod tekniken inte
stilla.
Ericsson hade en aggressiv marknadsföring och konkurrerade ut samtliga
Nordiska konkurrenter för att sedan själv avveckla kommunikationsradio sidan
som såldes till Telenor. Idag arbetar Ericsson främst med datasystem och
molntjänster där de anser framtiden ligger. Tiden när elektronik tillverkades i
Sverige är sedan länge passerad men alla skickliga tekniker gjorde verkligen en
enorm arbetsinsats något man nog inte riktigt kan fatta idag.