Droppet av Dusken

Den gode samtalen

MagiskSixpack-praten med
Schrödingers kattedame
ble droppet til fordel for
rølpeintervju med en av
stammens egne.

Vårt kongehus skryter av den.
Selv er vi pålagt å gjennomføre
noe liknende. Men fortsatt harén av tre NTNU-ere ennå ikke
hatt medarbeidersamtale.

Er det noen som har ledig
uteplass til et åtte meter
høyt, magisk tårn? For nå
vil ikke kommunen mer.

Side 8 og 9Side 4

Side 4A-BLADNTNUsinternavis
nr. 5
21.03.2002

Få og gamle
Hvem? Dagens
doktorander, så klart.
Side 2

Gründersjeler– er ikke som andre
sjeler. De tar nemlig
skade av byråkratisering.
Side 5

Kremmerne

Trodde du Tapir hadde monopol på butikkdrift ved NTNU?
Tro om igjen.

– Attac svekker omdømmet vårt– Å invitere organisasjonen Attac svekker NTNU
sitt omdømme internasjonalt. Det hevdar professor Britt-Marie Drottz Sjöberg etter at leiaren for
Attac Norge vart invitert til Dragvoll for å haldeei gjesteførelesing, utan motdebattantar. – Attac
er ein kontroversiell organisasjon som ikkje måfå breie ut meiningane sine utan motstand, seier
psykologiprofessoren. Ho peiker på at ein invitasjon til NTNU aukar Attac sitt ry, men at NTNU
sitt ry blir dårlegare. – Eg vil ikkje at min institusjon skal gjere slikt, seier Drottz Sjöberg.
Ikkje alle kollegaene hennar er einige.
Side 3Etter
fingertuppene
De kaster seg ut i løse
lufta, de seiler baklengs
nedover ville stryk, dehenger etter fingertuppene i bratte fjellvegger.
Liker man å risikere liv
og lemmer, finnes det alltids en sportsgrein som
passer. Men nei, det
handler ikke først og
fremst om det livsfarlige,
sier utøverne selv. Det
handler om konsentrasjon og mestring.
Og om «flow».

Side 10

Side 11

Havbruk
Om tre år skal etnorsk havbruksmuseum være reist
på Hitra.
Side 14

Kjempar for
utdanning
I 1997 slost nicaraguanske studentar mot opprørspolitiet for at seksprosent av statsbudsjettet
skulle gå til høgare
utdanning. No er det rolegpå campus. Men kravet
står. God universitetsutdanning er for dei få.

Side 6 og 7

Universitetsavisaønsker alle lesere en
riktig god påske.
Neste avis kommer
ut den 18. april.

FOTO: TORE OKSHOLEN.

FOTO: RUNE PETTER NESS

Les daglige nyheter på http://innsidaUT.ntnu.no/ Send tips til: medieseksjonen@adm.ntnu.no

Side 1 — Svart Cyan Magenta Gul

2

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

på dagsordenen«Jeg skjønner at det er trygt og godt inni elfenbenstårnet, og at det er plagsomt når utenforstående etterspør resultater og ikke udisiplinert ordskvalder.»Kommunikasjonsrådgiver Hans Geelmuyden tordner videre mot tilstanden på
Universitetet i Oslo i Universitas 6. mars.

– Doktorandene for få og for gamle

ledelsenhar ordet

RektorEivind Hiis Hauge

Styret for siv.ing.utdanningenHåndteringen av sivilingeniørutdanningen som tverrfakultært studieprogram har gjennomgått en rekke faser.
Frem til begynnelsen av 1970-årene var
NTH en relativt oversiktlig enhet, antall
professorer var ikke større enn at allekjente alle, med Professorrådet som
jevnlig møteplass. Mye kan sies om Professorrådet som beslutningsorgan, menfå vil benekte at det spilte en viktig rolle som forum for felleskap. Studieplanen var relativt statisk og oversikten
god. Gjennom 70-årene økte antall studenter, antall professorer, antall spesialiteter, og derved endringstakten. Oversikt og innsikt på tvers ble vanskeligere, og sentrifugalkreftene truet samholdet. For å motvirke dette ble Reinkomiteen nedsatt og førte til opprettelsen av SUK (Den sentrale utdanningskomité) på begynnelsen av 80-tallet. SUK fikk et tydelig ansvar for felleselementene i siv.ing.-utdanningen.
Komiteen hadde ingen formell beslutningsmyndighet, men var rådgivende
for Høgskolestyret. Det var likevel ingen tvil om at SUKs innflytelse var betydelig, reell makt ble overført fra fakultetene til dette overfakultære organ.
Både enkeltlærere og fakulteter protesterte til tider heftig mot det ene eller
det andre vedtak fattet av SUK, men
likevel: Forståelsen for SUKs sammenbindende funksjon, i tett dialog med
Høgskolestyret, var grunnfestet.
Etter dannelsen av NTNU ble SUK
erstattet av Gradsutvalget for sivilingeniørutdanningen (GUS). Arbeidsoppgaver og sammensetning forble essensielt de samme, men den tette dialogen
til det formelle beslutningsorganet opphørte. NTNUs Kollegium har ikke, og
kan ikke forventes å ha, den detaljinnsikt i materien som kreves for å overta
NTHs høgskolestyres rolle som samtalepartner. Dermed ble GUS hengende i
luften. Uten reell forankring i et formelt
beslutningsorgan ble paradoksalt nok
gradsutvalgets makt styrket og autoritet svekket.
Denne ustabile situasjonen var ikke
til å leve med i lengden. Før jul vedtok
Kollegiet, som fortsatt tar de helt overordnete beslutningene, at Dekanmøtet
delegeres ansvar som styre for siv.ing.utdanningen. Dekanmøtet har ikke
arbeidskapasitet til å håndtere den flora av enkeltsaker det her dreier seg om,
og et arbeidsutvalg («nye GUS», navnet
er foreløpig ikke fastlagt) ble opprettet
av dekanmøtet denne uken. Det ledes av
viserektor for sivilingeniørutdanningen. Til den jobben er professor Kjell Malvig utpekt. Det er Dekanmøtet som har
ansvaret, og formelt ansvar kan ikke
videredelegeres. Men det er all grunn
til å tro at viserektor Malvig og «nye
GUS», i dialog med Dekanmøtet, vilarbeide frem løsninger bygd på kloke
avveininger av motstridende interesser,og derved etablere seg med den naturlige autoritet som SUK hadde. Vi ønsker
utvalget lykke til med viktige oppgaver!

Side 2 — Svart Cyan Magenta Gul

ILLUSTRASJON: ELIN HORN

Norge utdanner for få
og for gamle doktorgradskandidater. I en
rekke fag er gjennomsnittlig disputasalder
41 år. Det er altfor
høyt, mener et panel
som har evaluert norsk
forskerutdanning.
Et annet hovedproblem er at ikke
mer enn tre av fire doktorgradsstudenter noen gang blir ferdige.
Dette har ulike årsaker. Enkelte
studenter mister motivasjonen,eller får store problemer med
avhandlingen. Andre får gode
jobbtilbud underveis i studiet og
slutter, og enkelte finner det for
problematisk å kombinere forskerutdanning med ansettelse iandre stillinger, eller med barnefødsler og familieliv.

skersamfunnet er en slik høy
gjennomsnittlig disputasalderikke formålstjenlig. Norge er her
i utakt med forskerutdanningssystemene i andre land, og den
gjennomsnittlige disputasalderen bør nå senkes betydelig,» skriver panelet i sin sluttrapport.
Norge skal innføre én felles
doktorgrad for alle fagområder.
Samtidig skal en ny gradsstruktur fylles med faglig innhold.

Dagens system – problemene:• I de fleste fagområdene utdannes det relativt sett betrakteligfærre doktorgradskandidater enn
i de andre nordiske land.
• I de fleste fagområdene er doktorgradskandidatene for gamle
når de disputerer.
• Gjennomstrømningen i doktorgradsstudiet er for dårlig.
• Forskningsmiljøene har ikke
tatt et klart nok brudd med
dr.philos.-tradisjonen.

Godt voksne kandidater.

Forslagene til endring

Panelet mener at utdanningssystemet i humaniora, samfunnsvitenskap og medisin/odontologi
bør gjennomgå endringer. Kandidatene er for gamle når de disputerer for doktorgraden. I disse
fagområdene er kandidatene anslagsvis syv år eldre i gjennomsnitt enn innen naturvitenskap
og teknologi. I medisin og odontologi kan den høye alderen dels
forklares med manglende forskererfaring i grunnstudiene, dels
med at mange har arbeidet somlege eller tannlege. I humaniora
og samfunnsvitenskap er enårsak til høy gjennomsnittsalderat hovedfaget tar for lang tid.
Videre tar det lang tid før hovedfagskandidatene begynner på
doktorgradsstudiet. Avhandlingsarbeidet krever dessuten
intellektuell modning.
Men uansett årsak er situasjonen uholdbar, mener panelet.
«I et moderne forskerutdanningssystem med sterke koblinger til det internasjonale for-• Forskerutdanningen må betraktes som en integrert del av et helhetlig høyere utdanningsløp. Opptak til doktorgradsstudiet bør normalt foregå etter det første året av
mastergradsstudiet, slik at forskerutdanningen kan gjennomføres i ung alder.
• Forskerutdanningsperioden børvære fireårig for samtlige doktorgradsstudenter. Til erstatning
for den ettårige pliktarbeidsdelen innføres et halvt års opplæringsprogram i undervisning,
vitenskapelig formidling, etc. med
en praksisdel. Det vil føre til atstudentene får et halvt år ekstra
til arbeidet med avhandlingen,eventuelt til en styrking av detnåværende opplæringsprogrammet i forskningsmetode og teori ide fag hvor dette er svakt utviklet.
• Omfanget av avhandlingen
reduseres til et normalt, internasjonalt nivå i de fag hvor dr.philos.-tradisjonen henger igjen.
• Norge bør utvikle forskersko-

ler i tilknytning til de beste forskningsmiljøene, som kan sette enstandard for andre miljøer med
hensyn til å drive doktorgradsstudentene igjennom med godt
resultat i løpet av normert tid.
Evalueringen har skjedd etter
initiativ fra Universitets- og høgskolerådet (UHR), og er gjennomført i samarbeid med Norges
forskningsråd og Utdannings- og
forskningsdepartementet. Samarbeidspartene etablerte en styringsgruppe med ansvar for framdriften av evalueringsprosjektet
som ble ledet av nestlederen i
UHRs forskningsutvalg, NTNUprofessor Kathrine Skretting.

– Radikalt brudd. – At man
foreslår opptak på masternivå,slik at første året blir felles,
innebærer et radikalt brudd
med gjeldende praksis, sierKathrine Skretting. Dette grepet gjør det mulig å uteksaminere en ferdig doktorand i god
tid før fylte 30. Slik vil man
kunne få gjennomsnittsalderendrastisk ned.
– Panelet er opptatt av dette
med alder. Komiteen ser høy
alder utelukkende som et problem, sier Skretting.
– Deler du dette synet?
– Samfunnsøkonomisk er det
en fordel om de er unge. Muligheten for å bli skikkelig god
avhenger også av alder. Det tar
tid å bygge et faglig nettverk,
samt å skaffe seg relevant akademisk erfaring, ikke minst fra
opphold i utlandet. Det er vel slik
at man har lettere for å flytte på
seg når man er ung, og ikke eravhengig av at barn får skoleplass og at partneren skaffer seg
jobb på stedet, sier hun.
Skretting understreker samtidig at man også har fordeler
med høyere gjennomsnittsalderpå kandidatene. – Moderinstitusjonene har hatt nytte av de som
har vært andre steder, samlet
erfaring fra arbeidsplasser og
relevante miljøer utenfor egenlæreinstitusjon.

Hun peker dessuten på at det
er snakk om ulike tradisjoner for
hvilke formål doktorgraden er
ment å tjene. – Man har ennå ikke
tatt et oppgjør med dr.philos.-tradisjonen, hvor avhandlingen var
et verdig punktum etter en langforskerkarriere. I dag er doktorgraden først og fremst en del av
forskerutdanninga. Avhandlingen er en svenneprøve, ikke et livsverk, sier Katrine Skretting.

– Mye positivt. Margit
Hermundsgård er styremedlem
i Dion – Doktorgradsstudentenes interesseorganisasjon ved
NTNU. Dion ser i hovedsak positivt på forslaget til endringer,sier hun. Men hun advarer motå låse seg i ett løp for doktorgraden.
– Man kan godt legge opp til
et løp som går direkte fra masternivå og over på doktorgraden.
Men dette må ikke være eneste
alternativ, sier Hermundsgård.
– Risikerer man at utdanningsløpet strømlinjeformes så
sterkt at eldre kandidater med
mer livserfaring og intellektuell
modning stenges ute fra doktorgradsløpet?
– Man må iallfall beholde en
inngangsport for de eldre studentene. Det gjelder for eksempel folk som har sanket erfaring
fra arbeidslivet. En del av dem
har formulert selvstendige tema
for avhandlingen. Dette kan væreproblemstillinger som behøver tid
for å modnes. Dette er bidrag vi
ikke må miste, sier Hermundsgård.
Hun ser positivt på at de fireårene skal fokuseres sterkere på
utdanningen av kandidatene.
Hermundsgård minner likevel om at omorganisering ikke er
nok alene. – Du får ikke flere doktorgradsstudenter bare ved å innføre et nytt system. Da trengs det
mer penger.
TORE OKSHOLEN
tore.oksholen@adm.ntnu.no

3

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

nyheter

Alltid oppdaterte nyheter på
http://innsidaUT.ntnu.no/

Til angrep på Attac– Eg tek sterkt
avstand frå at ein så
kontroversiell organisasjon som Attac vart
invitert til å gjesteførelese ved NTNU utan
at motdebattantar vart
invitert. Det svekker
omdømmet til universitetet.
Det seier professor
i psykologi, BrittMarie Drottz Sjöberg (biletet).
Bakgrunnen
er at leiar for
Attac Norge, Nina
Drange, vart invitert til å halde ei gjesteførelesing
på Dragvoll 20. februar. Temaetvar «En annen verden er mulig.
Om bakgrunnen for og erfaringene med World Social Forum.»Psykologisk Institutt, Institutt
for sosiologi og statsvitskap (ISS)og Norsk senter for bygdeforsking
var ansvarleg for invitasjonen.
Attac er ein organisasjon som
kjempar mot den internasjonale
globaliseringa. Den har nå etablert seg med eit eige studentlag
ved NTNU, og har dessutan eit
lokallag for Trondheim. Dette
lokallaget er leia av Drottz Sjøbergs professorkollega Arnulf

Kolstad, også ved Psykologisk
institutt.

– Attac vinn, NTNU tapar.
– Å bli invitert til eit universitet
gjev godt ry. Det Attac vinn iomdømme på ein slik invitasjon,
tapar NTNU, meiner Drottz,
som advarer om at NTNU kan
risikere å få eit svekt omdømme
internasjonalt på grunn av
dette: – Eg vil ikkje at min institusjon skal gjere slikt. Det gjer
meg til medinnbydar, og det vil
eg ikkje vere med på.
Professoren meiner at eit velrenommert utanlandsk universitet ikkje ville gjort dette.
– Mange klagar over at universiteta stenger seg inne i elfenbeinstårna sine. Er det ikkje bra
at studentar og akademikarar slik
får høve til å høyre kva leiaren for
Attac meiner om viktige politiske
spørsmål?
– Dersom ein hadde invitert
fleire personar med ulike synspunkt på desse sakene, hadde eg
ikkje hatt innvendingar. Då villeein hatt eit forum der ein kan diskutere desse sakene, seier professor Britt-Marie Drottz Sjöberg.

«Mycket kontroversiell».
I eit brev til styret ved
Psykologisk institutt markerer
ho sitt «starka avståndstagande»tilarrangementet.
Professor Drottz Sjöberg karakteriserer Attac som «en mycket
kontroversiell organisation.»– Attac høyrer heime langt
ute på venstresida. Rørsla trekker
til seg unge menneske i drift, ungdom som er lett å forme. Eg harlese kva Attac står for. Det er taleom svært naive standpunkt, meiner psykologiprofessoren.
Ho minner dessutan om atdelar av Attac har vore involvert
i ei rad gatekampar med opprørspoliti i mellom anna Göteborg, Montreal og Genova.
– Dette er ein organisasjon
som ikkje må få breie ut meiningane sine ved eit universitet
utan å møte motstand, seier ho.
ISS bidrog til møtet med ein
pengesum på 2300 kroner. Slikøkonomisk støtte gjer situasjonenendå meir alvorleg, seier Drottz
Sjöberg.

Ei rad møte. Instituttleiar
ved ISS, professor Ola Listhaug,viser til den skriftlege grunngjevinga for pengebidraget, der hanskriv at «det kan ha interessefor oss å la studentane høyre
kva aktive politikarar har å seieom aktuelle spørsmål.»– Ville det ikkje vore rimelegogså å invitere personar som var
ueinige med Drange og Attac?
– Arrangementet med Drange
fell inn i ei rad møte der vi har
invitert politikarar til Dragvoll
og late dei presentere synspunkta sine fritt, og der studentane
har fått stille spørsmål til dei
gjestande førelesarane, seier Listhaug.

Instituttleiar Hroar Klempe
ved Psykologisk institutt avviser
å kommentere saka.

– Handla ikkje om Attac. I
ein kommentar seier professor
Arnulf Kolstad at Nina Drange
var invitert til å snakke om«World Social Forum.» Forumet
vart halde i Porto Alegre, Brasil,i månadsskiftet januar/februar.
Arrangementet samla om lag 70
000 menneske frå heile verda.
– Arrangementet Drottz Sjöberg kritiserer, handla ikkje om
Attac, seier Kolstad.
– På den andre sida kan det
ikkje vere noko prinsipielt i vegenfor at universiteta også inviterer
kontroversielle organisasjonar tilå legge fram alternative synspunkt. Dette handlar om ytringsfridom og aktiv samfunnsdebatt.
Dersom universiteta bare skal
invitere organisasjonar som ikkje
vert oppfatta som kontroversielle av nokon, blir det neppe særleg
mykje debatt att, seier Kolstad.
Han er ikkje redd for at
NTNU sitt omdømme skal lide på
grunn av dette.
– Ein akademisk institusjon
får betre omdømme gjennom å
invitere engasjerte samfunnsdebattantar til å snakke om viktige
stridsspørsmål, seier Kolstad.
– Er Attac ein venstreekstremistisk organisasjon med valdelege tendensar?
– Absolutt ikkje. Attac har
leiande medlemer frå heile det

politiske spekteret. Organisasjonen har gode kontaktar inn i fagrørsla. Attac består av samfunnsengasjerte menneske, seier
Kolstad, som minner om at rørsla har sagt klart frå om at den
tek avstand frå all bruk av vald.
TORE OKSHOLEN
tore.oksholen@adm.ntnu.no– Kontroversiell
debatt bra
Rektor Eivind Hiis Hauge vil
ikkje kommentere saka direkte.
– Generelt vil eg seie at det
ikkje skader omdømmet til universitetet at kontroversiellesaker blir diskutert i universitetet sin regi, tvert imot. Universitetet er ein viktig arena forsamfunnsdebatt, seier Hauge,og minner om at NTNU som
institusjon ikkje heftar for synspunkt som vert uttrykt av inviterte gjesteførelesarar.
Men rektoren synest nok atDrange kunne vore møtt med
meir motstand.
– Når kontroversielle temaskal diskuterast, er det klokt ålegge opp arrangementet slik at
ulike synspunkt får sleppe til
med tilstrekkjeleg tyngde, seier
Eivind Hiis Hauge.

Samarbeider
med Israel
Universitetet i Oslo har ved flere
anledninger protestert offisielt
mot israelske overgrep mot
palestinerne, og har også trukket
seg fra samarbeidsprosjekter.
Det er ingen planer om tilsvarende protester fra NTNU. Siden 1999 har Fakultet for
arkitektur og billedkunst tvert imot hatten utvekslingsavtale med Bezalel Academyof Arts and Design i Jerusalem.
– Avtalen kom i stand etter initiativ fra
en NTNU-student, opplyser fakultetsdirektør Gunnar Parelius. Han sier at saken
ble nøye gjennomdrøftet i forhold til debetente konfliktene rundt staten Israel.
– Avtalen omfatter et kulturelt samarbeid med en utdanningsinstitusjon derønsket om fri og åpen kommunikasjon stårsentralt. Vi blander ikke inn politiske aspekter og forholder oss ikke til statsmakten.
På samme vilkår har vi også samarbeidsprosjekter i Kina. For tida har vi ingen studenter i Israel og heller ingen iraelske studenter hos oss. Jeg ser ingen grunn til å
røre ved avtalen med mindre det dukker
opp noe som gjør det aktuelt å sette den på
dagsorden. Da vil jeg ta det opp med dekanatet, sier fakultetsdirektør Parelius.
Flere politiske organisasjoner har i det
siste tatt til orde for boikott av israelske
produkter, for å markere protest mot israelernes framferd i palestinske områder.
Norske Attac-medlemmer demonstrerer under EU-toppmøtet i Göteborg i fjor sommar.

Side 3 — Svart Cyan Magenta Gul

FOTO: ERLEND AAS / SCANPIX

4nyheter

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

Plass for et magisk tårn?
Skulle du trenge etåtte meter høytutkikkstårn? Ikke av
elfenben, men av galvanisert stål? Et slikteier NTNU. Det stårfor tida på kommunal
grunn. Men nå vil ikke
kommunen være tårnvokter lenger.
Historien starter med en ildsjel fra Institutt for matematikk, professor Johan Aarnes,
som ønsker seg et iøynefallende symbol for å markere
matematikkens år i 2000. Aarnes kontakter Institutt forform og farge og får respons
fra professor Paul Brand.
Kunstneren har en skisse til
et egnet prosjekt i skrivebordsskuffen, som opprinnelig
var tenkt til et annet formål.
Skissen viser et tårn som ersammensatt av kvadrater.
Temaet er det magiske kvadrat som består av en tallstruktur der alle tall, diagonalt og horisontalt, får sammesum.
«Midt i blinken», tenker
matematikkprofessoren og får
blod på tann. Han ordner
finansieringen med Sintef, og
gir byggeoppdraget til Ila Stålindustrier.

Ubyråkratisk. Men hvor
skal det ferdige tårnet reises?
Uten byråkratisk heft gir
kommunen tillatelse til åplassere skulpturen i Ytre
Kongsgård. Vilkåret er at denskal flyttes «i løpet av rimelig
kort tid.» Den høytidelige
avdukingen finner sted lørdag 5. februar i 2000, og blir
besørget av universitetsdirektør Vigdis Moe Skarstein.
To år etterpå, 14. februar
2002, sender Trondheim kommune purrebrev der de ber om
at skulpturen blir hentet innen
1. mai. Brevet blir lagt i fanget på Teknisk avdeling, men
der har ingen hørt om avtalen.
Å finne en egnet plass til enåtte meter høy skulptur avstål, på kort varsel, er en utfordring. Både plassering og fundamentering krever omtankeog skikkelig planlegging. I
svarbrevet til kommunen ber
nå avdelingen om forståelse
for dette, og ber om forlenget
tidsfrist.

Merkelig.

TårnarkitektPaul Brand syns hele saken
er merkelig, men håper at det
dukker opp ei løsning for permanent plassering. Han menertårnet står riktig bra der det står,men ser også for seg at det vil
passe på plenen mellom Gamle
kjemi og Hovedbygningen på
Gløshaugen.
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no

Skulpturen «Det magiske tårn» er tegnet av professor Paul Brand ved Institutt for form og farge. Tårnet ble laget
i anledning Matematikkens år 2000, og har stått i Ytre Kongsgård i påvente av permanent plassering ved NTNU.
FOTO: SYNNØVE RESSEM

En av tre har ikke hatt medarbeidersamtale
Og en av ti er neimen
ikke sikker… Dette
viser en spørreundersøkelse Universitetsavisa har gjennomført.
NTNUs styre, Kollegiet, vedtok
for snart to år siden at alle enheter skulle gjennomføre medarbeidersamtaler, i gjennomsnittén gang i året. Til tross for dette svarer om lag 35 prosent i en
spørreundersøkelse Universitetsavisa har gjennomført, at detennå ikke har blitt gjennomført
medarbeidersamtaler på deres
enhet. Rundt 55 prosent bekrefter at Kollegiets vedtak har blitt
fulgt opp. De resterende 10 prosent svarer «vet ikke». Det er
intranettkontaktene – én pr.
enhet – ved alle NTNUs enheter som har blitt spurt om dette.
67 personer har svart.

HF på bunn. Av de som svarer bekreftende på spørsmålet,oppgir ca. 40 prosent at medarbeidersamtalene kun har blitt
gjennomført for enkelte grupper på enheten. Dermed er det
mange ansatte, også på deenhetene som svarte «ja», somennå ikke har fått tilbud om
samtale.
Enkelte fakultet stikker seg
ut. NT-fakultetet kommer godt
ut med 100 prosent ja, mens på
HF-fakultetet svarer seks av sju
at slike samtaler ikke har funnet
sted. Sentraladministrasjonen
kommer også svært godt ut med
100 prosent ja. Blant de andre
fakultetene er det mer jevnt fordelt.
OU-direktør Trond Singsaas
sier at det er alle lederes ansvar
å etterkomme vedtak som Kollegiet har fattet. OU-avdelingen
har ikke fulgt opp dette vedtaket
siden det ble fattet i 2000, men
vil nå se på saken. – Hvis tallene til Universitetsavisa stemmer, må vi følge opp de enhetene
som ennå ikke har gjennomført
samtaler, sier Singsaas. Han vil
ikke uttale seg om han er for-nøyd eller misfornøyd med tallene.

Karriere og frustrasjon.
En medarbeidersamtale er enslags
statusgjennomgang
mellom den ansatte og arbeidsgiveren. Samtalen består ganske enkelt av at den enkelte
ansatte og nærmeste overordnede går gjennom hva arbeidsplassen forventer av den enkelte, og hva arbeidstakerenmener og synes om sin arbeidssituasjon. Behov for opplæring
blir kartlagt, man kan gi
uttrykk for sine karriereplaner,og det er lov til å snakke ut om
frustrasjoner av ulike slag.
Medarbeidersamtalen er med
andre ord en kartlegging av den
enkeltes faglige og sosialearbeidssituasjon. Årlige medarbeidersamtaler har vist seg åvære et effektivt verktøy for å
skape mer tilfredse arbeidstakere.
EVEN GRAN
even.gran@adm.ntnu.no– Kutt ut medarbeidersamtalen

Faste medarbeidersamtaler kan være med på å forebygge konflikter påarbeidsplassen.
FOTO: WWW.HEMERA.COM

Side 4 — Svart Cyan Magenta Gul– Hvis det er god kommunikasjon
i bedriften, skulle ikke behovet
for medarbeidersamtaler være tilstede, sier psykolog og forsker
Asbjørn Grimsmo i Arbeidsforskningsinstituttet til NIF-avisa
Tekno. Han har større tro på attemaene fra den vanlige medarbeidersamtalen heller taes opp i

grupper og diskuteres åpent.
Grimsmo tror i tillegg atmange føler seg presset inn i medarbeidersamtaler. – Oppstår det
samarbeidsproblemer, bør man
ta det opp direkte med den det
gjelder, uten å gå om lederen. Har
man behov for å ta opp mer personlige ting, kan man bruke til-litsvalgte og verneombud. Uansett kan man ikke vente til den
ene gangen i året med medarbeidersamtale for å ta opp slike ting,sier Asbjørn Grimsmo til Tekno(www.tekno.nif.no). Bladet melder at nesten alle NIF-medlemmer i privat sektor har medarbeidersamtaler.

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

5

nyheter– Gründerånd kommer innenfra
Universitetene skal fåpatentrettighetene til
forskernes oppfinnelser, og hovedansvaretfor å kommersialisere
ideene. Forskerne er
skeptiske til at nyskapingsprosessenbyråkratiseres.
Dataprofessor Arne Halaas er en
av dem som har lykkes med åomsette resultatene fra sin forskning til levedyktig business.
– Jeg tror ikke noe særlig påløsningen som departementet nå
foreslår, sier han. – Man kan ikkeorganisere seg fram til nyskaping,spesielt ikke i startfasen. Gründerånden må komme innenfra.
Nyskaperne er ikke slike som vil
bli tatt hånd om, de vil klare seg
selv. Universitetet kan hjelpe til
med utstyr og lokaler, men uten å
stille krav om gjenytelse.

Best i eget miljø. – Det vil

statlige støtteapparatet tar seg
av oppgaver som nyskapere og
forskere verken behersker eller
bør bruke tida si til. Et støtteapparat vil bare fungere så lenge
dette styres av nyskaperne, hevder Halaas.
Halaas er skeptisk til å komme inn i det statlige systemet, og
har selv ikke søkt forskningsmidler på 15 år: – Klokka tikker,
og en gang i året deles det ut
penger. Hele sjelen havner i en
klokkesyklus – blir det penger i
år? Når ni av ti får nei – hva har
det å si for sjelen? Jeg tror forskerne blir defensive av dette. Detå gå og vente på et nei er ikke
morsomt. Jo sprekere en idé er, jo
sikrere er du på å få nei.

Allergisk. Det verste er når
forskning blir til programmer,
mener Halaas: – Når det har
skjedd, er det for sent å gjøre noe– da er forskningen blitt byråkratisert. Da må det et apparat
til for å fordele pengene mellom
Tromsø, Trondheim og så videre.
Jeg er allergisk mot programmer. Når et forskningsfelt er
kommet til programstadiet, dabetyr det at nasjonen er akterutseilt på det feltet. Forskerne som
er innenfor programmet, slapper
av, og de som er utenfor, gir opp
og forblir utenfor.
– De som bevilger penger til
forskning, burde drive oppsøkende virksomhet i stedet for å
sitte og sile søknadsbunker. Alleburde få en sjanse. Hvis de nådde sine mål, fikk de høyere mål å
strekke seg mot, påpeker Halaas.

Nei til statlig støtte. Halaas
har tatt konsekvensen av sitt
synspunkt. Heller enn å søke om
statlige midler til sin forskning,
har han selv blitt investor. Da
bioinformatikk-firmaet Interagon nylig ble etablert, solgte
han litt av sin aksjeportefølje i
Fast Search & Transfer og investerte i det nye firmaet.
– Det er liksom ikke helt stuerent å være både forsker og investor på samme tid. Men det må davære bra at de midlene jeg har fåtttil å vokse gjennom Fast, investeres i nye bedriftsetableringer.
Publiserer lite. Dataprofessoren blåser av at den akademis-

ke frihet til publisering framstilles som et positivt moment.
Dette, mener han, er regler som
er laget av folk med stor avstandtil det virkelige liv.
– Jeg publiserer lite, sier han.
– Jeg prioriterer ikke å dra på
konferanser. Når ideen er kommet så langt at den er blitt en prototyp, er jeg blitt lei og orker ikke
skrive. Da er det mer spennendeå gå løs på nye ideer.
Han forteller at det likevel legges opp til en annen taktikk for
det satsingsområdet han nå erengasjert i, bioinformatikk. –Innen medisin er det en helt
annen kultur, og publisering av
resultater er nødvendig for å bli
tatt alvorlig og bli lagt merke til,sier han.

Gründersjelen. Halaas’ kollega Arvid Holme har også værtmed på å etablere firma –Internet Learning Systems.
Holme synes de har fått god og
verdifull hjelp fra Leiv Eriksson
Nyfotek til å gjennomføre etableringen. Men han er skeptisk tilat universitetet skal overta rettigheter til oppfinnelser som for-skerne gjør, og ansvaret for kommersialisering av dem.
– Man må ikke undervurdere
gründergløden, mener Holme. –Gründerne satser sine egne penger og jobber skjorta av seg for å
lykkes. Hva skal skje med honoreringen av gründeren når universitetet overtar, spør Holme, –skal han eller hun få tillegg i sin
faste lønn?
Holme tror at mye av drivkraften i etableringen vil forsvinne ved den foreslåtte løsning.
– Det er noe med hele kjemien i å skape noe nytt, faller
Halaas inn. – Sjelen til gründeren må respekteres. Entreprenøren vil få noe ut av det, han vil
bli rik, han vil bli berømt. Det er
en viktig drivkraft, og det må vi
bare innrømme.
– Vi må forstå sjelen til ennyskaper. Uansett hvilket regelverk som måtte komme, vil han
finne fram til de muligheter han
liker. En ekte nyskaper slutter
aldri med det, mener Halaas.
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

fungere dårlig å ansette fastlønnede administratorer til å ta seg
av gründerne. Leiv Eriksson
Nyfotek får midler fra staten forå drive denne typen virksomhet.
Etter min mening burde disse
midlene heller gått direkte til
instituttene, til miljøene som
avler gründerne. Ved at gründerne får fortsette virksomheten ieget miljø, bevarer de sitt kollegiale støtteapparat, og de kan
delta i undervisningen. Jeg serikke for meg annet enn at det errådgiving i regnskap og jus etablererne trenger, og det kan de jo
like gjerne få dekket fra annet
hold. Hvem skal la seg friste av
et slikt tilbud? spør Halaas.

Klokkesyklus. – Nyskaping
gror ut fra gode og ekte personlige relasjoner. Disse tar det langtid å bygge opp, men nær null tid
å rive ned, hevder Halaas. – Dernyskaping skjer, må det derforvære lett å skifte ut personer
som ikke funger. Et statlig styrt
system kan bli en komponent
som ikke lar seg skifte ut før det
er for sent, og samtidig skremmevekk de private investorene. Noe
annet er det selvsagt dersom det– Dette må være tenkt av byråkrater, ikke av folk som driver egne firma, sier amanuensis Arvid Holme (t.v.) om forslaget fra departementet om patentrettigheter. Professor Arne Halaas er enig. – Nyskaping er en sjelelig prosess. Den kan ikke byråkratiseres, hevder han.
FOTO: ARNE ASPHJELL

UFD om nytt patentregelverk:– Til fordel for begge parter
Utdannings- og forskningsdepartementet
mener at både flertallet og mindretallet i
Bernt-komiteen er tilfredsstilt i den proposisjonen om patentrettigheter som nå legges
fram for Stortinget.
Statssekretær Bjørn Haugstad i
Utdannings- og forskningsdepartementet (UFD) reagerer på
oppslaget i siste nummer av

Universitetsavisa om at «Mindretallet vant fram» i Berntkomiteen. Etter departementets
syn er ikke dette riktig framstilt. I odelstingsproposisjonen
som legges fram for Stortinget i
midten av april, har departementet tatt hensyn til både mindretallet og flertallet i Berntkomiteen, mener Haugstad.

Forsker kan blokkere. –Mindretallet ønsket å styrke
institusjonens muligheter forkommersialisering, og flertalleti komiteen la vekt på at forskeren beholder sin akademiske
frihet. Departementet imøtekommer begge disse ønskene,

Side 5 — Svart Cyan Magenta Gul

hevder Haugstad. – Forskerenbeholder sin akademiske retttil å publisere forskningsresultatene, og lærestedet kan heller ikke pålegge forskeren å lavære å publisere resultatene.
Dermed kan forskeren, om hanønsker det, blokkere lærestedets muligheter for patentering. Publiserte resultater kan
nemlig ikke patenteres.
– Vi har hele tiden lagt til
grunn forskerens rett til publisering, i tillegg til forskerens og
fagmiljøenes rett til å selv
bestemme hva det skal forskes
på, hvilke metoder som skal brukes, og hvordan resultatene skalpresenteres, framholder Haug-

stad.
Mindretallets ønske er ivaretatt gjennom at institusjonen
får rett til å overta utnyttelsesretten til patenterbare oppfinnelser som ikke er publisert.
Forskeren får ikke de sammemuligheter som før til å kommersialisere sine forskningsresultater selv, og han kan heller
ikke gjøre dette under dekke av
akademisk frihet.

Kompensasjon. – Dermed
mener vi at begge fløyer i komiteen er tilfredsstilt, sierHaugstad, som legger til at forskeren gjennom regelverket
som nå foreslås, vil være sikret

en rimelig kompensasjon. – Vi
ser ingen grunn til at forskere
ved universitetene skal stå i ensærstilling i forhold til instituttansatte
forskere,sierHaugstad. – Dessuten er det
grunn til å tro at både forskere
og institusjon er tjent med at
institusjonen får økt ansvar forog mulighet til å drive kommersialisering. De færreste forskere har tid og ressurser til ådrive fram en slik prosess påegen hånd.
ARNE ASPHJELL
arne.asphjell@adm.ntnu.no

6

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

innblikk

Seks prosent: Kravet er måla på den heimelaga bazookaen. Kampane mellom politi og universitetsstudentar raste i fleire månader i 1997.

FOTO: TORE OKSHOLEN

Statlege univers
Teresa Nadiezhda Valle
Aguilar (23) studerer ved
eit offentleg universitet.
Det tyder at ho får ei
god utdanning – betre
enn om ho var ved eit
privat universitet. Menrik blir ho ikkje.

Teresa er medisinstudent ved UNAN –Universidad national autonómica de Nicaragua. Nå er ho i turnusteneste. Akkuratnå går ho vakter ved eit offentleg sjukehus
i hovudstaden Managua. Når vi treffer
henne, har ho akkurat vakna etter ei langog slitsam nattevakt. Ho sat mange timar
i strekk og «bagga» ein pasient: Straumenvart borte, og ho fekk i oppgåve å halde
ein pasient i respirator i live. Utan elektrisitet må ein «puste» for pasienten ved åklemme på ei gummipute, slik at oksygenvert ført ned i lungene på pasienten. Bagging er slitsamt og trøyttande arbeid. I

Teresa Valle Aguilar utaføre huset sitt i Managua. Teresa studerer medisin på nest siste året ved
UNAN.
FOTO: TORE OKSHOLEN

Side 6 — Svart Cyan Magenta Gul

Norge er dette definert som ein sjukepleiaroppgåve.
UNAN er eit statleg universitet. I Nicaragua finst det tre typar høgare utdanning, etter eigeforma: statlege, halvprivate og heilprivate. Ved dei statlege universiteta og høgskulane er studia i utgangspunktet gratis. Men det er litt å betale likevel. Det koster 200 Córdobas (ca. 150 kroner) i halvåret for immatrikulering. Dessutan må studentane halde seg med lærebøker. Slik er det også i Norge – skilnaden
er at medan bøkene held norske prisar, er
levekåra til dei statlege studentane typisk
nicaraguanske – prega av mangel på
pengar.
– Dei dyre lærebøkene er det største
økonomiske problemet for studentane.
Mange har ikkje råd til å kjøpe alle bøkene.
Ein kan sjølvsagt fotokopiere, men det blirogså fort dyrt. Dermed vert det til at mange
sit på biblioteket seint og tidleg, og nyttar
dei bøkene som er tilgjengelege. Andredeler på bøkene, slik at dei les nokre timar
kvar. Då må ein ofte ta natta til hjelp, fordet er då boka er ledig, seier Teresa.
Med ein slik stram økonomi vert det eit
problem at sjølv stetoskopet studentane
bruker i undervisninga, må dei kjøpe for
eigne pengar.
– Eg hadde eit fint stetoskop til 2800
Córdobas, men eg mista det. Det nye eg
kjøpte, vart av billigaste sort, til 200 Córdobas, fortel ho.
Også alt anna utstyr, så som legefrakkar, munnbind og termometer, må studentane kjøpe for eigne pengar.

350 dollar månaden. Ved dei private
universiteta må studentane betale alt
sjølv. Ved det heilprivate UAM –Universidad Americana – må studentane
betale mellom 250 og 350 US dollar imånaden. I tillegg kjem dei same utgiftene til bøker og utstyr. I eit land som
Nicaragua, der over halvparten leverunder fattigdomsgrensa medan rikdomen er samla på få hender, er det bareoverklassa som har råd til privat utdanning.
Det er ei allmenn oppfatning at dei private, dyre utdanningsinstitusjonane tilbyr
den beste utdanninga. Slik er det ikkje i
Nicaragua.
– Faktisk er det stikk motsett, seier
Teresa.
– I Nicaragua er det slik at om du har
pengar, kan du kjøpe det meste. Også ein
god eksamen, fortel ho.
Dette er eit inntrykk som vert stadfesta av vestlege bistandarbeidarar vi
snakka med. Den gamle overklassa i landet lever i beste velgåande. Korrupsjon ersvært utbreidd. Har ein pengar, kan ein
kjøpe seg fri frå alvorlege brotsverk, jamvel drap. Dommarar er til sals. Det same
gjeld ein del eksamensdirektørar. Det tyder
at ein kan få «hjelp» dersom ein gjer det
svakt på ein og annan deleksamen.
Jorge Canda stadfester at ein kjenner
til at det er mulig å kjøpe seg gode karakterar ved private utdanningsinstitusjonar.
– I det statlege utdanningssystemet
er det vanskeleg å kjøpe seg til eksamenar,
sjølv om ein nok kan vise til isolerte enkelt-

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

7

innblikk

I kamp for betre utdanningManagua: Med heimelaga bazookaer slåst studentane mot opprørspolitiet, «El 6 %» står måla påvåpenet. Seks prosent av statsbudsjettet til høgare
utdanning. Det var i 1997. I dag er det roleg på campus. Men kravet står framleis. Det er langt igjen ågå før nicaraguanske universitet når eit internasjonalt akseptabelt nivå.
I Nicaragua deler ti statlege universitet og
høgskular, og det halvprivate Universidad
Centroamerica, på til saman 205 universitetstilsette med doktorgrad. Mangelen på
kvalifisert personale er skrikande – innanfor høgare utdanning, som i alle andre sektorar av samfunnet.
Meilin Betancuort (14) bur i ei bygd inærleiken av provinshovudstaden Nueva
Guinea. Ho har to eldre søstrer og to yngre
brør. Foreldra har utpeika Meilin som den
gløgge i syskenflokken. Faren Antonio har ein
draum: At dottera skal bli ei av dei få nicaraguanarane som kvart år kvalifiserer seg tilå få stipend for å ta legeutdanning på Cuba.
Vi tek bilete av Meilin på kjøkenet til
familien. Det består av jordgolv og plankeveggar. Planen er å erstatte det med teglstein og betong. Det kan bli realitet før ein
veit ordet av det. Faren har nå 35 mjølkekyr
på garden som ligg i utkanten av bygda.
Familien har det godt, alle fem ungane gårpå skule.
Det er to store fordelar med å ta doktorskulen på Cuba. Den eine er at heile skulegangen er gratis. Eit statsstipend dekker
utgifter til utstyr, mat og overnatting. Den
andre fordelen er at Cuba gir ei utdanningsom er internasjonalt godteken. Også norske
studerer medisin på Cuba. Dei vil få jobb
som lege i Norge.

Storesystera Jamilet går på ein jordbruksskule i Juigalpa, som ligg midtvegs
mellom Nueva Guinea og Managua. Det ermange elevar som deler på sparsame lærarkrefter. Skulegangen foregår annankvar
laurdag og søndag, over to år. Dermed er det

stramme grenser for kor mykje ein rekk ålære.

Mangel på fagfolk. Seks prosent til
høgare utdanning: Det er ikkje mykje i eit
land som rangerer som det nest fattigaste i
Latin-Amerika. Det er alvorleg, ettersom
landet har desperat bruk for fagfolk som
kan leie arbeidet med å bygge fundamentet
for eit moderne samfunn – nasjonal infrastruktur, statleg forvaltningsapparat, levedyktig industri, osb. Sidan Nicaragua er eit
u-land, har mykje av fokuset vore sett pågrunnleggjande utdanning. Det handlar
om kampen mot analfabetismen. Men i det
siste har ein observert aukande merksemd
om den andre enden av utdanningsløpet.
Då må ein gjere noko med kvaliteten.
– Folk som er utdanna i Nicaragua, kan

ikkje rekne med å få utdanninga godkjend i
Europa, utan å ta omfattande tilleggskurs.
Deretter må ein vere budd på grundig evaluering av sin profesjonelle kompetanse, seier Jorge Canda ved den norske ambassaden
i Managua.
– Å auke kvaliteten på høgare utdanning, blir sett på som den viktigaste utfordringa for påtroppande regjering og for nasjonalforsamling. For å få til det har nasjonalforsamlinga bestemt seg for at ein ønsker
direkte kontroll over dei seks prosentane til
høgare utdanning. Ein saknar tillit til at
regjeringa vil gjere det som skal til. Men så
langt har ein ikkje lukkast, seier Canda.
I Nicaragua: Tore Oksholen. Oksholenbudde i Nicaragua i åra 1995-1997. Han
skreiv seinare hovudoppgåve i statsvitskap ved NTNU, om demokratibyggjing i Nicaragua.

fakta• Det finst ti statlege universitet i
Nicaragua. Dei er organisert i
Consejo Nacional de Universidades. I tillegg eksisterer 12 private universitet, av varierande kvalitet. I ein mellomposisjon stårUniversidad Centroamerica,
UCA, som held god standard.
• Ved dei offentlege universiteta,
pluss UCA, finst det til saman
54 305 studentar i dag.
• Personalsituasjon: Ved dei same
universiteta er det i dag tilsett
1 883 universitetslærarar. Av
desse har 205 doktorgrad, 574
har mastergrad, medan 353 harlågare grad.
Drømmen om Cuba: Meilin Betancourt drøymer om å studere medisin på Cuba.

FOTO: TORE OKSHOLEN

itet best
tilfelle. Dette er nok enklare i det private,sidan den offentlege kontrollen her er
mykje dårlegare, seier Canda.
Derfor er det slik at personalsjefane
ved dei store sjukehusa føretrekkjer studentar frå dei statlege universiteta. Konkurransen om studieplassane er mykje
hardare. Då Teresa vart teken opp ved
medisinstudiet, konkurrerte 1500 personar om 180 plassar. Det er resultata frå
secundaria – det som i Norge ein gong var
framhaldskulen – som tel, saman med
resultata frå to prøver kandidatane må
avleggje, i matematikk og spansk. Medisinstudentane må dessutan ta ei tredje
prøve, i biologi.
Resultata frå desse prøvene vert gjort
offentleg, slik at det er mulig å kontrollere
at ingen snik i køen.
Mange fell frå undervegs, fordi dei gir
opp, eller må gå eit år opp att på grunn av
eksamensstryk. Av dei 200 som starta
saman med Teresa, er bare 90 att.
Ved dei halvprivate universiteta, såsom UCA, Universidad Centroamerica,
betaler studentane 35-70 dollar i månaden.
Ved sidan av desse tre formene forutdanning, finst det nokre få heldige som
får sjanse til å studere på Cuba. Då er alt
gratis. Dessutan held utdanninga dersvært høgt nivå. Det finst norske studentar på Cuba, som går rett til legejobb i Norge når dei er ferdige der.

Stramt budsjett. Teresa har det ikkje
så verst, fordi ho har eit skikkeleg hus åSide 7 — Svart Cyan Magenta Gulbu i. Men ho har nesten ingen pengar.
Faren og mora er skild, og bur på kvar sin
kant av landet. Nå bur ho saman med
veslebroren sin, som er i secundaria, og
drøymer om å bli arkeolog. Dei får lite og
ingenting frå foreldra til å leve for. Eitsvært sparsamt matbudsjett – ho et som
ein sporv – ingen telefon eller andre
utgifter, pluss bidrag frå kjærasten hennar, gjer at ho kan halde fram med studiane.
Om eitt og eit halvt år er ho ferdig
utdanna doktor. Men det blir ho ikkje rik
av. Ein statleg tilsett lege tener 3000-3500
Córdobas i månaden. Til samanlikningtener ein som jobber i hotellresepsjon, om
lag 4000.

«La Giganta» speidar etter sitt neste offer.
FOTO: TORE OKSHOLEN

Munnleg tradisjon. La Giganta
Vidaregåande skule manglar. Det
er ikkje bare i Norge ein klagar over lågtmatematikknivå. Teresa fortel at det er
denne prøven som valder kandidatane
størst problem. Årsaka er for dårleg
grunnlag frå secundaria. Ein kan få
spørsmål frå delar av pensum ein ikkje
har vore borti, fordi den skulen ein kjem
frå, ikkje har gjennomgått akkurat den
delen.
Vidaregåande skule, eller ein form forcollege, glimrar med sitt fråver. Det inneber at ein elev som går ut av secundaria,
manglar det vi i Norge kallar «generell studiekompetanse.» Den faglege breidda er
for dårleg. Dette vert eit strukturelt problem for nicaraguanarar som vil nytte universitetsutdanninga i vestlege land.

(«Kjempa») er eit opptog ein kan treffe pånår ein vandrar i barrios’ane i Managua.
La Giganta er eigentleg ei spansk, fornem frue. Kjempedokka stammar frå
indiansk tradisjon, der ein nytta gjøglaropptog for å uttrykke misnøye med deispanske okkupantane. I dag tilbyr versesmeder dei retoriske kunstane sine forvanlege folk, som gjerne vil ha avsunge
nidviser, til dømes for ein nabo ein har
irritert seg over. Denne munnlege tradisjonen er typisk for eit land som er prega
av analfabetisme. Av dei som kan lese og
skrive, lir mange av «funksjonell analfabetisme» – ein kan å lese, men manglar
generell kunnskap innan geografi, historie, samfunnslære, med meir. Dermed
kan du til dømes vise ein campesino, einÅ pusse sko er framleis ein utbreidd leveveg i
eit land der vidaregåande utdanning er
uoppnåeleg for svært mange. FOTO: TORE OKSHOLEN

landarbeidar, eit kart over Afrika, men
han har ingen kunnskap å knytte til
ordet «Afrika». Dermed blir kartet bokstaveleg talt meiningslaust.
I eit slikt samfunn vert munnleg kunnskapsoverføring svært viktig. Retorikken
har mykje å seie i dagleglivet. Når ein nicaraguanar tek ordet på eit folkemøte, talar
ho eller han ofte lenge, om ikkje alltid likevel.
Denne munnlege tradisjonen ser ein
att i utvalet av fagbøker i bokhandlane.
Størst er utvalet innan samfunnsvitskapane og ein del humaniora, mindre innan
naturvitskap, og absolutt minst innan teknologi. «Hard Science» som ein ikkje kan
snakke seg rundt, vert eit problem i eit
land der kvaliteten på allmennutdanningaer låg.

8innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

Uten kos og kroppskontakt stopper pressen
Søndag kveld gir redaktørene Morten Bertelsenog Sæba Bajoghli hverandre en god klem. Deøyner slutten av et nytt
nummer av studentavisa
Under Dusken.
Onsdag kveld. Et par dager i forveien. Det
ser ikke så bra ut. Det er egentlig ganske
ille. Den ansvarlig redaktøren er bortreist,og nyhetsredaktøren er syk. Flere av journalistene er også syke. Onsdag er deadline. Siste frist for innlevering av artikler fra
journalistene, men bare et håndfull artikler har kommet inn. Det skulle ha værtkrise. Men i Under Duskens kontorlokaler
på Samfundet er det lite som minner om

akkurat det.
– Vi har vært nødt til å utsette deadline, forklarer Karen Moe Møllerop. Kulturredaktøren er en av få som holder skansen denne kvelden. Innen søndag må altvære på plass, for mandag morgen skal
48 sider med kritisk og underholdende
studentstoff sendes til trykkeriet.

Dørum og Loe. Under Dusken er studentavisa hvor justisminister Odd Einar
Dørum har vært redaktør. I samme avis
har forfatterne Idar Lind og Erlend Loevært skribenter. Det var her Loe skrev ut
den første papirkopien av romanen «Tattav kvinnen». Redaktørene Håkon With
Andersen, Torbjørn Nordgård og Rune
Skarstein ble akademikere ved NTNU.
Are Sende Osen ble moromann i NRK.
Selv denne artikkelforfatteren har en
fortid i denne 88 år gamle institusjonen,
som for to år siden feiret seg selv i et for-sinket 85-årsjubileum.
To år senere har både redaksjon og
sideantall i avisa økt kraftig. Opplaget har
vokst til 10 000 eksemplarer, mot 4000 i
1994. Avisa er den mest leste og best likte blant studentene i Trondheim, ifølge enundersøkelse Norsk Gallup gjennomførtei fjor. Til tross for opplagsøkning og lesersuksess, er kontorlokalet på knappe 30
kvadratmeter, i den delen av Studentersamfundet som vender mot Nidarosdomen, fortsatt like smått.
Her slenger kulturjournalist Tommy
Halvorsen beina på bordet og forteller at
han nesten er ferdig med en artikkel omdårlig og god kunst. Halvorsen skriver
hovedfagsoppgave i historie. I april runderhan 30 år. Det er sjelden at så gamle studenter er med i redaksjonen. Han trives
med det han kaller et oppegående miljø.
Og det sosiale miljøet er bare suverent.
Her er det mange hyggelige folk og gode

penner. Om han selv ender opp som journalist i et liv etter studentavisa, tviler han
på. Kanskje blir det noe innen akademia.

Torsdag kveld, klokka 20. – Hva er
det hun kattekvinnen egentlig heter,
spør journalisten Joakim Ziegler
Gusland. Det er tid for den svært så uformelle og rølpete sixpack-praten, som er ålese på nest siste side i Under Dusken.
Gry Molvær, reporter og programleder i
Schrödingers katt, har lovet å komme, sålenge det ikke blir et ukebladintervju
med henne. Altså bare jobbrelaterte
spørsmål for NRK-kjendisen. Til en sixpack-prat har hun bestilt Munkholm.
Journalist Gudmund Bartnes terper
spørsmål som han mener ligger utenfor
privatsfæren. «Hvem vinner av Batmanog Supermann?» «Hvis jobben hadde
krevd det, hadde du ligget med
Batman?» «Hva synes du om Jon Hervig

Ansvarlig redaktør Morten Bertelsen har brettet opp ermene og flesker til mot siv.ing.-studentene i sin lederartikkel om konte-ordningen. Nyhetsredaktøren Sæba Bajoghli følger
med på artikkelskrivingen. FOTO: TORE HUGUBAKKEN

Det er smart å sjekke fotoutstyret før man rykker ut på oppdrag. Siv Dolmen ér en av Under
Duskens seks fotografer. FOTO: TORE HUGUBAKKESide 8 — Svart Cyan Magenta Gul

Sent søndag og redaksjonen har stor moro med å gjøre en notis litt kortere. Fra venstre journalist Gudmund Bartnes, grafisk ansvarlig Anna Aune, repo
Harald S. Klungtveit.

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

9

innblikk

Carlsen?» «Hva er egentlig Schrödingers
Katt?» «Hvordan får du av en tyggegummi som har limt seg skikkelig fast i
buksa?»
Så kommer hun, rett fra studio på
Tyholt. Hun forteller at hun har droppet
en hockeykamp i Leangen til fordel for
dette intervjuet. Hun setter seg i sofaen og
er klar til å bli intervjuet. Sju av Duskens
mannlige journalister må til for å intervjue
én journalist i NRK.
– Drømmer du om å jobbe i Discovery,
spør nyhetsjournalist Hans Ørnes. Det
gjør Molvær ikke. Hun synes hun har enaller tiders jobb i dag. Sixpack-praten skalvære alt annet enn dannet og tekkelig konversasjon. Men Molvær vil bare snakkeom forskningspolitikk, høgskoleutdanningi Volda, og Schrödingers katt sitt nye liv.
Etter omvisning på kontoret takker
Molvær høflig for seg. En time har gått. En
halv Munkholm står igjen, mens fem kalde står urørt. Journalistguttene er ikke
helt fornøyd med intervjuet. Resultatet
kan på ingen måte sammenlignes med den
ultimate sixpack-praten med pornomannen Sasha Gabor.
– Han hadde ingen hemninger. Det var
helt surrealistisk, minnes Bartnes. Gaborsnakket og snakket og snakket. Etter firetimer måtte han få beskjed om at nå skulle de andre låse og gå, så om han vennligstogså kunne forlate Dusken-hybelen?

Kjæresteri. Bare noen minutter etterat Molvær er gått ut døra, kommer
ansvarlig redaktør Morten Bertelsen tilbake fra en kurssamling om økonomisk

ortasjeredaktør Erlend Langeland Haugen og journalist
FOTO: TORE HUGUBAKKENSide 9 — Svart Cyan Magenta Gul

Schrödingers katt-programleder og reporter Gry Molvær konverserer høflig med journalist Hans Ørnes om forsknings-Norge. Etterpå går HansØrnes vitenskapelig til verks og finner ut at «Kattekvinnen» har drukket 1,73 desiliter med Munkholm.
FOTO: TORE HUGUBAKKEN

journalistikk i Bodø, et deltidsstudium
han sysler med. Han spør hvordan sixpack-praten gikk og får mellomfornøydesvar tilbake.
Denne torsdagskvelden er det atskillig
mer liv i avisleiren. Inn og ut av aviskontoret siver de fleste av de nærmere 50 medarbeiderne i Norges eldste studentavis.
Anders som har vært med i over fem år.
Gudmund som har erfaring fra Forsvarets
forum og Hamar Dagblad. Sæba som har
kommet seg opp av sykesengen. Jan-Are
som har jobbet i TV-Norge. Her møter ungemennesker hverandre, og mange har vandret ut av kontoret med en kjæreste for
livet. For tiden er det offisielt ett par, siernoen. Mens andre mener det kanskje kanvære flere.

Fredag formiddag. – Dusken er det
artigste jeg har vært med på, sieransvarlig redaktør Morten Bertelsen
dagen etter. De er litt etter skjema, men
Bertelsen tar seg en pust i bakken og
mener å ha noenlunde kontroll på produksjonen. Han tenner en røyk og sier atde har som mål å tale studentenes sak.
Det betyr at NTNU, faglærere,Studentsamskipnaden, fylkeskommunene og departementet må gjøre jobben sin.
– Vi skal være grundige, seriøse og troverdige, sier Bertelsen om sin egen avis. De
skal ikke være kritiserende til det Samskipnaden gjør, men kritiske. For Samskipnaden gjør også mye bra, sier Bertelsen om en av studentavisas fremste hatobjekter. Han har sittet i redaktørstolen
siden nyttår og har opplevd en storm av
det mange journalister anser for å væresuksesskriterier – siteringer i andre medier. I løpet av en måned på nyåret ble debrukt og sitert i NRK Dagsrevyen, TV2
Magasinet, Aftenposten, Dagbladet, Adresseavisen, Dagens Næringsliv, NRK SørTrøndelag og Petre og en haug med mindre aviser. Det var særlig saken om fulle
studenter i Åre som ble spredd gjennom
studentavisa.
– Vi setter dagsorden hver fjortendedag, sier Bertelsen om avisa. Men det krever sitt. Hvor mange timer han bruker påjobben, vet han ikke – kanskje 50-60 timer
i de travleste ukene. Mens de andre studentavisene ved landets universiteter lønner enkelte av sine medarbeidere, er det
ren dugnad i Under Dusken. Her blir ingen lønnet. Flere som søker stillinger i avisa, trekker seg når de hører at de må jobbe gratis. Bertelsen sier de ikke nødvendigvis er på jakt etter de beste folka, men
etter de som kan passe inn i miljøet. Denstore drivkraften ved siden av å jobbe i en
avisredaksjon, er gjengmedlemskap på Studentersamfundet og et tett sosialt miljø.
Mange av journalistene i Dusken
mener selv at dette må være like bra somen høgskoleutdanning i journalistikk. Og
de som eventuelt hopper av Under Dusken
til fordel for en slik skole, melder tilbake
om at de ikke lærer noe som de ikke villeha lært i studentavisa. Under Dusken er
blitt en liten journalisthøgskole i Trondheim. Mange har endt opp i Adresseavisen,
andre i mindre aviser. Morten Bertelsen
gruer han seg litt for den dagen han ikke
lenger er sjefen. Da må han søke jobber.
Han vet sjansen er der for at han kanskje
ender opp som en lokalavisjournalist. Men
før den tid eventuelt kommer, må han fåpå plass et nytt nummer av Under Dusken.

Lørdag kveld. Under Dusken-journalist Håvard Hamnaberg går hen og blir
ny leder av Studentersamfundet.
Sixpack-prat med Gry Molvær blir glatt
droppet til fordel for et klassisk rølpeintervju med en av stammens egne. For
noen av medarbeiderne i Under Dusken
blir
det
en
lang
natt
på
Studentersamfundet og noen seige tømmermenn utover søndagen.

Søndag kveld, klokka 21.00. Ut av
høyttalerne skrangler Kaizers Orchestraog «Ompa til du dør.» Potetgull og dip er
kjøpt inn. Journalister, forografer og grafiske medarbeidere ler og er raus med
kosen til hverandre.
– Det blir mye klemmer i layout-helga,avslører nyhetsredaktøren Sæba Bajoghli. Hun har skrevet hovedsaken om at over2000 studenter krever at eksamensperioden ikke blir flyttet. Morten Bertelsen er
i ferd med å avslutte sin lederartikkel hvor
han mener at konteordningen ved NTNU
bør avvikles i sin helhet. Gudmund Bartnes må korte i en notis som er blitt forlang. Erlend Langeland Haugen flikker
på en ny sixpack-prat om journalistkompisen som ble ny leder av Samfundet.
Jostein Syvertsen utformer sidene i spottspalten Spitposten og velger de aktuelle
prinsessefargene cerise og mint.
Det så ille ut, men det ble avis. SæbaBajoghli og Morten Bertelsen gir hverandre en klem på tampen av kvelden. Uten
kos og kroppskontakt stopper pressen.
TORE HUGUBAKKEN
tore.hugubakken@adm.ntnu.no

Lille avisbilde på veggen der, hvem er lykkeligst i landet her? Pornomannen Sasha Gabor i godt
sixpack-prat-selskap med (fra venstre) redaktørene Karen Moe Møllerop, Sæba Bajoghli og
annonsemedarbeider Anita Skagnæs.
FOTO (AV FOTOET): TORE HUGUBAKKEN

10

innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

Thomas Vekve driver ikke med klatring fordi det
kan være farlig. Han liker utfordringene og
følelsen av å mestre dem.
FOTO: RUNE PETTER NESS

Søker «flow»
Konsentrasjon er en stor del av opplevelsen i risikoidrettene. Det man gjør, er
total avkobling fra alt annet, siden all oppmerksomhet trengs for å gjøre aktiviteten sikker.
Thomas Vekve og kameraten Jan E.
Danielsen refererer til noe de kaller «flowlitteratur» når de skal forklare hvorfor dedriver med klatring. «Flow» er et begrep
psykologen Mihaly Csikszentmihalyi ved
Universitetet i Chicago har innført.
– Utgangspunktet er en form for motstand. Når du får et gjennombrudd ved
at du mestrer utfordringen, kan du få en
følelse av å bli løftet fram. Det er en «flowfølelse», sier Jan E. Danielsen.
Men det forutsetter at du fokuserer
fullt og helt på det du skal gjøre. Som
eksempler trekker han frem Bjørn Dæhlie som «flyr» gjennom 5-mila, eller Ole
Einar Bjørndalen som skyter fem blinknår det gjelder som mest.
«Flow» handler, ifølge den amerikanske psykologen, om å være aktiv og utfordre seg selv, gjøre det som er gøy og å fokusere på det man gjør. Da kan man bli etlykkeligere menneske.
Mer om «flow» kan du finne på
http://www.brainchannels.com/thinker/mihaly og http://exploreit.net/improvethought/flow1 .

Man må fokusere fullt og helt på det man driver med når man klatrer. Poenget er å minimere risikoen som ligger i å henge i fingertuppene
mellom himmel og jord.
FOTO: RUNE PETTER NESS

Om å mestre det livsfarlige
Risikosport handler ikkeom det livsfarlige. Det
handler om konsentrasjon og mestring, sierutøverne.
Å henge etter fingertuppene mange meterover bakken i en bratt vegg virker naturstridig for mange. I likhet med det å kaste
seg ut fra et fly eller fjell.
– Poenget er å gjøre det så trygt som
mulig. Samtidig vil man hele tiden at det
skal bli litt vanskeligere slik at man brytersine egne barrierer, sier Thomas Vekve.
Thomas er medlem i NTNUIs tindegruppe, og er med over ti års fartstid en av
de mest erfarne i klatregjengen. Han tror
klatring virker skummelt for mange fordi
det er fremmed.
– Det er ingen kultur for klatring i Norge. Lenger sør i Europa er klatring en familieaktivitet, forteller han.
Å klatre er trygt så lenge man er innen-

Side 10 — Svart Cyan Magenta Gul

dørs og er sikret av tau som gjør at sjansenfor å falle er lik null. Det er en annen sak å
klatre i fjellvegger hvor man selv skal sikre ruta.
– Det er et håndverk og en ferdighet
man oppøver. Du må vite hva du gjør. Selvfølgelig kan det være farlig, men naturopplevelsen gjør at det uansett er verdt det, sierThomas.

fallskjermhopping, til tross for at skrekken
selvfølgelig var der i begynnelsen, sier hun.
For det er farlig. Hun kjenner folk som
har omkommet.
– Det appellerer likevel til meg. Du fårpå mange måter definert hvem du er, hva duer og ikke minst at du kan. Jeg har alltid likt
elementene. Og når du hopper, kommer dunær både deg selv og naturen. Jeg tror det
er livsglede som driver oss.

Ikke spesielt tøff. Noen av de samme
tankene finner vi hos Janne M. Hagfors
som har drevet med fallskjermhopping itre år.
– Man er i utgangspunktet redd det man
ikke har kontroll over. Jeg får et kick av åkaste meg ut av flyet og sveve i fritt fall.
Etter noen hopp føler man at man har kontroll over situasjonen og usikkerhetsfaktorene. Det er en fantastisk opplevelse, sierhun.
Janne mener selv at hun verken er spesielt tøff eller bevisst søker aktiviteter som
er farlige. Derimot søker hun det som ermorsomt.
– Jeg har drevet litt med dykking og rafting. Men jeg har alltid hatt lyst til å prøve

Mestre et element. Nærheten til elementene er også en motivasjon for Stian
Berge Amble, som er aktiv i NTNUIs padlegruppe. Han snakker i tillegg om enslags pionérånd.
– Det er rift om å være den første til åpadle en bestemt strekning i ei elv. Og vi
kommer gjerne borti natur hvor ingen harvært før.
Men målet er, ifølge Stian, å mestre etelement fullt og helt.
– Det kan se ganske vilt ut. Jeg menerat det vi driver med, ikke er farlig. Vi sørger
for å ha gode marginer. Men en viss risikogir en helt spesiell følelse. Å takle denne
risikoen – eller mestre stress generelt – gir

en ekstra dimensjon i hverdagen. Det kan
absolutt være nyttig på andre områder ilivet også, mener han.

Får rus av basehopp. En basehopper
som er tilknyttet idrettsmiljøet ved NTNU,
ønsker ikke å bli presentert med fulltnavn.
– Jeg driver med dette for min egen del.
Familien min vet ikke om det, for jeg vil
ikke at de skal bekymre seg unødig. Men
basehopping gir meg en voldsom tilfredsstillelse – en adrenalinrus.
Han tror det er viktig for de fleste mennesker å bryte barrierer. Men hvordan man
velger å gjøre det, avhenger mye av settingen.
– For noen er det å gjennomføre et langt
og hardt skirenn å bryte en barriere. Men det
gir ikke meg den samme følelsen. For meg
gir det å hoppe med en fallskjerm fra et fjell
en ekstrem følelse av tilfredshet. Det gir en
høyere faktor av mestring og opplevelse enn
noe annet. Men folk er forskjellige…
TORA SALTNES
e-sal@online.noUNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

11

innblikk

NTNUs skjulte kremmerdisker
Et universitet har ikke lovtil å drive business. Men ily av Sintef B-ordningenforegår det faktisk littkremmervirksomhet i
NTNUs kriker og kroker.

bygging.
Skjønt, utsalgssteder er vel å ta litt
hardt i. Noen av de «bortgjemte butikkene» Universitetsavisa har besøkt, er
lokale rekvisittlagre for bestemte fagmiljøer. De vil helst ikke ha eksterne«kunder» og har ikke kassaapparat på
disken. Men er du helt opprådd for envare som bare de kan skaffe, er det kanskje hjelp å få. Enten i form av en gaveeller med fakturering via Sintef B.

Christian Falkenberg var et velrenommert Trondheimsfirma som skaffet
alt et laboratorium måtte begjære av glassog slanger for kjemiske forsøk. Det er forlengst borte fra byens forretningsliv.
Håba het et firma ved Leangen, som
var uunnværlig for folk som hadde elektronikk som hobby. Her fikk du kjøpt motstander, kondensatorer og integrerte kretser i smått over disk. Nå er det også nedlagt.

forsøksmodeller, blir det vanskelig å leveog lære uten den støtten slike leverandører representerer.
Derfor er det helt nødvendig at NTNU
har beholdt et nettverk av støttefunksjoner som på kort varsel kan skaffe den
elektriske vifta studenten trenger til kjøling av den elektroniske styringsenheten
han bygger, eller en bestemt type slange
som kan tåle den etsende væsken kjemikeren bruker i sitt forsøk.

Begrunnelsen er at universitetets mange
laboratorier og forsøkshaller trenger etstøtteapparat som skaffer de nødvendige
duppedingser til eksperimenter og modell-

En saga blott. I vår verden av standardiserte kjedebutikker er spesialbutikkene som det tidligere fantes såmange av, en saga blott.

Nødvendig støttefunksjon. For et

ARNE ASPHJELL

Kostbar kassasjon
Roger Aarvik betjener Institutt for kjemi
med ca 150 ansatte, og har 3000 forskjellige kjemikalier å holde styr på i sine godt
beskyttede lagerrom i kjelleren på Kjemiblokk III. Kjemikaliene ble installert inye lagerlokaler for halvannet år siden.
De organiske kjemikaliene med de mystiske duftene står i en «bunkers» bak en
metalldør, de uorganiske i et annet lagerrom, og det tredje rommet er reservert forbrannfarlige løsemidler.

Roger forteller at det før opprydding
var minst 3500 ulike kjemikalier på lageret, men at en del ble sanert i forbindelse
med flyttingen. – Vi ble overrasket over
hva som fantes, sier han, – og ikke minst
over hvilke mengder vi hadde.
Man kvitter seg ikke med denne typeavfall ved å tømme det i vasken, og Rogeranslår at kjemikaliekassasjonen har kostet vel 300 000 kroner i avgifter til Renholdsverket.

Fru Komponenttjenesten
I elektroblokkkomplekset er det ikke mindre enn tre utsalgssteder for elektroniske
komponenter. Studentene har sin egen butikk
tilknyttet Ohmega verksted i kjelleren på
elektroblokk A. Institutt for teleteknikk etablerte den såkalte komponenttjenesten i
1980.
Fra første dag har Vera Mortensen værtSide 11 — Svart Cyan Magenta Gul

det som noen kaller «Fru Komponenttjenesten». På rom 245 i elektroblokk C har Veramassevis av «elektronisk smågodt» i sine
skuffer. Trenger du en kondensator, er det
store muligheter for å finne den hos Vera, til
en rimelig pris. Komponenttjenesten er førstog fremst et serviceorgan for miljøet, ikke en
butikk som maksimaliserer sin profitt.

universitetsmiljø stint av laboratorier og
med studenter som skal utforske vitenskapens verden med å bygge sine egne

arne.asphjell@adm.ntnu.no

Gamle kataloger gull verd
Stefano Bertelli er en av dem som betjener
butikken som forsyner kybernetikk-miljøet med duppedingsene som trengs når nye
prototyper skal bygges. Karene bak disken her driver også rådgivning på høytplan for sine avanserte kunder, som foreksempel kan være studenter som
gjennomfører oppgaver som «eksperter iteam».
– Men vi selger til hele byen, sier Bertelli, som mener dette er en fordel fordi

større omsetning gjør det mulig å ha større lager. Samtidig vil servicevirksomhet
mot eksterne kunder gå på bekostning av
instituttets totale ressursbruk.
Egentlig skal de ta gebyr på eksterne
ordrer, men for småsalg blir som regel dette oversett. Elektronikken forandrer seg
hele tida, men støttespillerne på rom D252
gjemmer på gamle komponentkataloger
slik at de er i stand til å finne fram til nyeerstatninger for gamle komponenter.

Glassgrossisten
Arne Fossum har nyoppusset kontor med
butikkdisk i kjelleren på Kjemiblokk V. I
de bakre gemakker finnes reoler fylt med
alskens rare glassflasker og kolber, og levner liten tvil om at det er kjemikere han
betjener. Fossum er lagersjef, innkjøpssjef og kassasjonssjef for Institutt for kje-

misk prosessteknologi, men i likhet med
sine kolleger i tilsvarende roller hjelperogså han andre trengende om det kniper.
– Vi driver egentlig ikke butikk for omverdenen, og er restriktive når det gjelder
kunder utenfra, understreker Fossum

12

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002
Si din mening, men skriv kort! Innlegg kan sendes via e-post:
medieseksjonen@adm.ntnu.no. Innsendte manus kan bli forkortet.
Fortsett gjerne diskusjonene på nettet: ntnu.fritt-forum (tilgjengelig fra «Innsida»,
der alle innlegg blir lagt ut etter at avisa er trykket).

debattIngvill Holden forteller ikke hele historien
Er det så sikkert at mer
lek og spill i undervisningen øker barnas
ferdigheter i matematikk, spør Kjell
Gunnar Boldermo.
Jeg ser ingen problemer i at
Ingvill M.Holden i forrige nummer av Universitetsavisa presenterer hele eksamenssettet for
leserne, men blir direkte provosert av at hun IKKE presiserer
at studentene hadde kun firetimer på seg til å løse disse oppgavene. I tillegg har studentene
i løpet av kurset innarbeidet følgende arbeidsmetode gjennom
alle obligatoriske øvinger, høsten 2001:• Din egen løsning av oppgaven
med figurer, diagrammer, etc.
som du har brukt underveis forå komme frem til løsningen.
• En vurdering av hva slags vanskeligheter som kan oppstå
underveis for elever som skal
prøve å løse oppgaven.
• En kort beskrivelse av hvordan du vil veilede elever som stårfast i ulike faser av oppgaven.
Det kan være spørsmål du vil
stille, hint du vil gi, figurer duvil tegne, materiell du vil bruk,eller liknende.
• En presisering av hvilke områder innenfor matematikken oppgaven krever kunnskaper om.
• Oppgavens tilknytning til læreplanen.

Prøv selv! Jeg utfordrer
hvem det måtte være til å
benytte denne arbeidsmetodenpå eksamenssettet, innenfor entilmålt tid på kun fire timer!!
Slik har vi arbeidet med
ALLE oppgaver i løpet av kurset. Om ikke oppgavene på eksamen skal oppfattes som annerledes, skjønner jeg ikke hvordan
studentene skulle kunnet tilfredsstille kravene til en god
besvarelse.
Legg dessuten merke tilhvordan vi kun har benyttet skolens læreplaner til å dokumentere for vår argumentasjon. Vi
har ALDRI blitt avkrevd referanser til annen litteratur!

Lærere underviser forskjellig. Jeg mener at det hele
koker ned til at studentene har
besvart oppgavene med en, iforhold til Holdens praksis, altfor tradisjonell læringsfilosofi. I
et brev til studentene har

Holden trukket frem flere
momenter hun savnet i vårebesvarelser. Momenter som kun
erfarne og svært utradisjonellelærere ville tatt i bruk i undervisningssammenheng. At det daskal forventes at vi i enlæringsprosess, uten flere tiårs
erfaring som faglærere, blir
naivt!
DessutenangriperHolden flesteparten av dagenslæreres (ikke bare i matematikk) undervisningspraksis vedå slå så hardt ned på mer tradisjonell undervisning enn det
hun selv praktiserer. Allelærere underviser forskjellig, og
at alle lærere skulle undervise
som Holden, blir en utopi!

innenfor skolematematikken.
Hun er både dyktig og engasjerende, men hun kan ikke forvente at alle skal kunne tilegne
seg den samme filosofien.
Dessuten er jeg mer enn villig
til å ta en diskusjon på hvilkenlæringseffekt lek og spill vil ha
i skolematematikken. De aller
fleste av lærerne jeg har snakket med gjennom tidene, har til
stadighet påpekt hvor viktig
det er at elevene pugger bådestoff og metoder for oppgaveløsning. Dette har jeg ennå til gode
å høre Holden påpeke!

Har lek og spill enlæringseffekt? Det er helt

Kjell Gunnar Boldermo

Nei, her har det skjedd en grov
feil!

klart på tide at Holden revurderer sin planlagte «revolusjon»

Serieproduksjon og virkelige genier
Endringene som skjer
innen høyere utdanning, er ikke til beste
for de virkelig geniale
blant oss, mener
Gaute Løken.
Serieproduksjon av biler og andre
mekaniske gjenstander er svært
nyttig for samfunnet, men er det
sikkert at vi er tjent med å serieprodusere alle typer studenter?
Det har for lengst blitt klart formeg at administrasjonen ved
NTNU ser på det som positivt å
produsere så mange sivilingeniører som mulig ved bruk av færrest mulige ressurser. Da får jo
NTNU mer støtte, og flere kroneri kassen. Jeg synes det er trist at
fokus ligger på kroneproduksjon,og ikke på kvalitet.

Serieproduksjon. Men det
som gjør meg enda mer skremt,
er at det virker som om NTNU
nå vil begynne å serieprodusere
doktorgradsstudenter. Jeg leste
nettopp i artikkelen «Doktorgradsutdanningen må endres og
bedres» på InnsidaUT at«Avhandlingen bør reduseres til
et normalt internasjonalt nivå ide fag hvor dr.philos.-tradisjonen
henger igjen.» Er det ikke grusomt? I Norge kreves det altså ienkelte fag et nivå på doktorgradsavhandlingen som er høyere enn i andre land. Jeg kan
ikke skjønne hvorfor det er i universitetsutdanningen at vi skal
kutte og skjære. Det er nok av
bortkastet tid i ungdomsskolenog i den videregående skole vi
kan ta av. Slå for eksempel sammen ungdomsskolen og videregående. Da kan en kutte hele første
klasse, siden det året går ut på å
samkjøre folk fra forskjellige
ungdomsskoler, og på å oppsum-

Erling Paulsen er student på industrielløkonomi og teknologiledelse.

mere og repetere. Krev at ungdommen gjør noe. La lærerne få
noen represalier! For eksempel
kan en begynne å kreve at eleversom ikke gjør tilstrekkelig
arbeid, skulker for mye osv., mågå om igjen, eller slutte. Likedan
er det forresten med førsteåret
på ungdomsskolen.
Men nei, la oss heller kutte icand.mag/scient.- utdannelsen. La
oss innføre Bachelor- og Masterutdannelse. Hvorfor? Cand.mag/scient. virker da som bare det?
Slik jeg ser det, er det klart atmange gjerne vil skvises gjennom
kverna, få seg en utdannelse, og
komme seg i arbeidslivet så fort
som mulig. Men det finnes en delstudenter som presser seg til å ta
15-20 vekttall i året, og som likevel ikke føler at de har nok tid påå tilegne seg den kunnskapen de
tørster etter i løpet av lånekassens tilmålte tid. Hvis vi da etteren periode med både Bachelor/
Master og cand.mag/scient. kutter sistnevnte, vil vi som har det
slik, få et enda større problem. Så:
For all del, innfør Bachelor- og

Master-studiene, men ikke kutt
cand.mag/scient! Vi ser tendensen
til samkjøring mellom frie fag og
siv.ing., og vi liker det ikke. Vi vil
ha valgmuligheter. Vi vil gå i dybden, og ikke rase over en hel masse anvendelsesområder. Vi trenger noen som kan tenke nytt! Datrenger vi noen som vet hva som
ligger bak, og som forstår det som
ligger bak. For å være ærlig tviler
jeg på at det forholdsvis er likemange siv.ing.-er som frie-fag-studenter som får denne kompetansen.

Trist utvikling. Jeg så nettopp
filmen «A beautiful mind». Der
ble det sagt: «But what’s the difference between genius and truly
genius?» «Quite a lot, actually…»
Vi har nå innført bokstavkarakterer. Dette vil i fremtiden gjøre
det umulig å si noe om en person
er genial eller blant eliten av
geniale individer ut ifra karakterene. For en tid tilbake kunne vi
lese om en student som haddegått ut med 1.5 i tre emner, og 1.0
i resten. Det kan jo få noen og

hver til å gispe. Men i dag ville
han gått ut med A i alle emner.
Da tenker vi: «Gjøss, det var daen prestasjon,» men det er ingensom gisper av det. Når vi i tillegg
skal gjøre det enklere å oppnå
doktorgraden, vil det føre til at
det er mindre imponerende åhøre at noen har oppnådd en
doktorgrad. Dette finner jeg
trist.
Det belyses at vi utdanner forfå forskere. Men hvis dere skal gjøre doktorgraden lettere oppnåelig, så sørg for all del for at vi kan
skille mellom geniale mennesker
og virkelig geniale mennesker. Det
ville nemlig vært sørgelig om det
går en ny Gauss eller Einsteinrundt i gangene på NTNU, somaldri får markert seg skikkelig.
Dessuten vil Norge da gi nok ettegn om at vi i grunnen ikke bryross så mye om våre største hjerner.
Da vil enda flere av våre sterkeste emigrere til land der de får høste anerkjennelse. Jeg har hørt historier, og det har sikkert du også!
Gaute Løken

Sett pris på samfunnsengasjement

i det akademiske
glasshuset

Erling Paulsen vil
ha opprettet en ny
pris.

Kjære rektor. Jeg
synes det er viktig
at mine professorer underviser på
en
best
mulig
måte. Derfor er jeg
glad for at du hvert
år deler ut en
undervisningsprisforfremragendepedagogisk virke
ved NTNU. Jeg
synes også det er
viktig at forskningen som skjer ved
NTNU, er av beste
internasjonale
merke. Derfor er
det bra at du hvert
år deler ut et partre forskningspriser. Jeg er imot

Side 12 — Svart Cyan Magenta Gul

radikal kjønnskvotering, men det betyr
ikke at jeg er motstander av at duhvert år priser personer som fremmer
likestilling. Jeg er overbevist om at etgodt arbeidsmiljø er viktig. Derfor er
det helt greit at du hvert år deler ut enegen arbeidsmiljøpris.
Jeg tror prisene sier noe om hva dusynes er viktig. Akkurat det gjør meg
litt bekymret. Denne bekymringen skyldes på ingen måte at jeg ikke mener atundervisning, forskning, likestilling og
godt arbeidsmiljø er viktig. Jeg blir derimot bekymret når jeg ser hva som ikke
premieres med en årlig pris. I dagens
samfunn er det kanskje viktigere enn
noensinne at professorer og amanuensiser deltar i samfunnsdebatten og
bidrar til å sette dagsorden. Dette eråpenbart viktig med tanke på å påvirke
samfunnsutviklingen, men kanskje velså viktig for å legitimere økt offentlig

satsing på forskning og utdanning. Likevel finnes det ingen pris på NTNU som
hedrer og belønner de som stikker hodetfram, fronter sin mening i mediene og
faktisk lar egen forskning komme offentligheten for øre. Kjære rektor, hvorfordeler du ikke ut en pris som belønner
samfunnsengasjement?
Jeg kan berolige deg med at jeg slett
ikke ønsker en pris for største medieklovn. Det er ikke mitt mål at NTNUs
professorer skal kle seg ut i kyllingdrakter eller uttale seg om alle mulige
emner som de ikke vet noe mer om enn
du og jeg. Jeg vil premiere de som har
forstått at formidling er mer enn å publisere i smale vitenskapelige tidsskrift.
Formidling dreier seg nemlig også om å
gjøre egen forskning relevant, om å spissformulere og om å bruke sin kompetanse på en måte som påvirker samfunnet
man er en del av. Derfor bør det være etmål at NTNUs vitenskapelig ansatte eri Dagsrevyen eller i Redaksjon 21 for å
kommentere aktuelle begivenheter, og
at de går ut i mediene med full tyngdenår de mener at politikere eller opinionen går inn for noe som forskning viser
er feil eller lite hensiktsmessig.
I dag oppfordres det på ingen måte tilslik virksomhet. Aviskronikker og andre
medieoppslag gir ingen publiseringspoeng i forbindelse med opprykk til professor. Det eneste man får, er skjeve blikk
fra ens akademiske kollegaer. Derfor
foreslår jeg at du allerede under vårens
festmøte utvider NTNUs prisportefølje
med en egen pris for samfunnsengasjement.
For å hjelpe deg i gang melder jeg
meg frivillig som jurymedlem. Forslag til prisvinnere mottas med takkpå erling@stud.ntnu.no.

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 200213

debattNTNU er ikke så tafatt i sin rekruttering
Arbeidet med å
rekruttere studenterskjer på andre måter
enn gjennom avisannonser, skriver
Stein Mjøen.
I Universitetsavisa nr. 1/02 tar
Størker Moe til orde for at NTNU
må bruke TV-helten MacGyver imarkedsføringen av ingeniørfagene. I tillegg peker han på at
teknologien blir tatt for gitt, menhvis vi skal leve like behagelig imorgen som i dag, trenger vi
matematikk, fysikk, kjemi og
teknikk.

Utfordring til fagmiljøene. Siden jeg arbeider med
rekruttering til alle studiene
ved NTNU, kan jeg si meg delvis enig med Størker Moe sinuttalelse, men bruken av«MacGyver-metoden» i profileringen av de teknologiske studiene må i så fall komme fra fagmiljøene og ikke fra studieadministrasjonen. Dette fordi en
slik profilering krever en typefaglig kompetanse og kreativitet som det ikke er naturlig åfinne i studieadministrasjonen.
Derfor lar jeg Moes utfordringgå videre til fagmiljøene, samtidig som jeg er oppmerksom påat samarbeidet mellom studieadministrasjonen og ulike fagmiljøer er viktig og må intensiveres når det gjelder rekrutteringsarbeide.
Moes påstand om at det vanligvis er lite omtale å finne om
sivilingeniørstudiet i ulike aviser, kan nok være riktig. Detteskyldes i hovedsak to forhold.
Det er svært kostbart å annonsere i mediene, samtidig som vi
har forholdsvis små økonomiske
ressurser til disposisjon, noe som
tvinger frem en prioritering av
annonsering opp mot andre og
mer direkte rekrutteringstiltak.
Det andre er at NTNU nylig har
gjennomført en markedsundersøkelse som viser at elevenedrukner i reklame og ikke henter informasjon fra annonser.
Derfor har vi valgt å bruke mindre ressurser på å synliggjøre
bl.a. sivilingeniørstudiet i ulike
medier, og heller satse på å styrke den direkte informasjonsflyten mot elevene og rådgiverne iskoleverket.

Må satse mer. Etter hvert
som konkurransen tilspisser
seg, vil nok kravet om økt satsing på både informasjon
gjennom mediene og direkte
kontakt mot søkergruppene
presse på, slik at hvis NTNU

skal bevare sin ledende posisjon innen sivilingeniørutdanningen, må det satses friskerebåde fra fagmiljøene og fra de
med pengesekken.
Moe peker også på at dagens
samfunn tar teknologien for gitt.
Det kan være fristende å spørreom ikke også mange fagmiljøer
ved NTNU tar tilgangen på nye
studenter for gitt. Vi har allerede ved noen studieprogram hattnedgang i søkertallene. Dettekan motarbeides blant annet
gjennom styrking av rekrutteringstiltakene. I denne sammenhengen kan det nevnes at rekrutteringsarbeidet ved Studieavdelingen har tatt en sterk dreining
fra kvantitativ til kvalitativ
rekruttering. Dette gjøres ved at
det legges større vekt på kvaliteten i måten NTNU presenteres på, samtidig som man forsøker å spisse rekrutteringen mot
den kandidatgruppen som man
finner best egnet til universitetsstudier.

Reklame og skolebesøk.
Ellers er tyngdepunktet idagens profilering av NTNUs
studier lagt på to hovedområder. Det ene er utarbeidelsen av
reklamemateriell og tilsvarende synliggjøring gjennomdeltagelse på ulike yrkes- og
utdanningsmesser. Det andre
er den direkte kontakten mot

skoleverket og elevene der. Det
siste kan deles inn i fire deler:• Skolebesøk ute ved skolene• Skolebesøk ved NTNU
• Studiestart – skolebesøk organisert sammen med andre
høgere utdanningsinstitusjoner• Direkte kontakt mot rådgiverne i skolen
Nye tiltak som er iverksatt, eropplæring i presentasjonsteknikk av de studenter som drarpå skolebesøk, økt satsing pårådgiverne i den videregående
skolen og flytting av hovedtyngden av studieveiledningen til elevene i videregående skole fra tredje årskull til første årskull. Økt
fokus på første årskull skal øke
motivasjonen for bedre utnyttelse av de tre årene på videregående skole til å forberede seg
til høyere studium. Ved å gi studieveiledningen til førsteårselevene, får man også muligheten tilå komme med ulike oppfølgende
motiveringstiltak før studieretningsfag velges, og underveis iskolegangen.

Rådgiverne vet for lite.
NTNU har gjennom markedsundersøkelsen kartlagt at studentene i liten grad har mottatt
studieinformasjon fra rådgiverne i skolen. Studieavdelingen
har derfor iverksatt en offensiv
mot rådgiverne for både å

kunne bidra til at de blir oppdatert når det gjelder NTNUs
studietilbud, og i tillegg tilby
dem et tettere samarbeid i tilknytning til studieveiledningsarbeidet. Som en konsekvens av
de initiativ som vi har tatt, blevi invitert til å delta på
Trøndelagsfylkenes egne rådgiverseminar for å bidra med
kompetanseheving av rådgiverne. I denne forbindelse har vi
opprette et eget servicetilbud
for rådgiverne, slik at detteskulle gjøre det lettere for dem
å komme i kontakt med NTNU
for å få svar på ulike spørsmål
og eventuelt avtale besøk på
skolene, eller ved NTNU.
Til tross for disse nye tiltakene, er det sikkert mangt og
mye som kan gjøres bedre, og iden forbindelse ønsker Studieavdelingen å styrke samarbeidet
med de enkelte fagmiljøene, dade anses å utgjøre den viktigste
ressursen innenfor rekruttering.
NTNU-studiene er merkevarer
som først og fremt fagmiljøene
selv må utvikle og profilere.
Gjennom å styrke kvaliteten på
undervisningen og fokuseringenpå formidlingen i de enkelte fag,bidrar de til at fagene i større
grad blir selvrekrutterende.
Stein Mjøen
Studieavdelingen

Bedre undervisning nå!
Hva er galt? Jeg mener at enLæringsmetodene er
utdaterte, og mange
av lærerne er inkompetente og uengasjerte,
hevder Eirik Paulsen.

Det har i lang tid vært diskusjon
om problemene med rekruttering
til realfagstudiene og om kvaliteten på studentene har gåttned. Vi sliter med høye stryktall
i basale fag på mange av studiene, og dette har sågar fått enkelte professorer til å gå ut og
advare samfunnet mot de ferdig
utdannede kandidatene. Her ermitt svar på tiltale.
Søkningen til realfag harvært dalende de siste årene. Dette er et tegn på at studiet ikke er
attraktivt lenger. Det er vel ikke
mange som er i tvil om at fremtiden vil kreve folk med denne
kompetansen, heller ikke ungesom skal søke høyere utdanning.
Da gjelder det å øke attraktiviteten. Dette tror jeg først og
fremst betyr å øke kvaliteten på
studiet.

av grunnene til problemene er
at undervisningskvaliteten er
for dårlig. Det går selvfølgeligan å skylde på den videregående skolen, men hvorfor ikketa hånd om bjelken i vårt eget
øye først? Dagens samfunn erslik at de unge er generelt mye
bedre trent i å tenke i vitenskapelige og matematiske baner
enn tidligere generasjoner. Jeg
mener at de nye studentene
ikke har dårligere kompetanse
fra videregående, bare på andreområder enn de har hatt før.
Jeg ønsker for all del ikke åsenke kravene til de ferdigutdannede, bare at det må tas
hensyn til det endrede fokus fra
videregående. Så hvorfor klarer
ikke utdanningsinstitusjonene
å utnytte dette potensialet?
Fordi læringsmetodene er utdaterte og mange av lærerne er
inkompetente og uengasjerte.
Det dreier seg ikke om faglig,
men pedagogisk inkompetanse.
Mange vitenskapelig ansattebryr seg mye mer om forskningen enn om studentene sine.
Når en vitenskapelig stillingskal besettes, er kriteriene nittini prosent forskning og enprosent undervisning. Prøve-

Gubbene ved NTNU
Det er fagmiljøene
som må gjøre denviktigste jobben, presiserer Trond Singsaas.
I Universitetsavisa nr. 3 for i år stiller Kai Nielsen noen spørsmål til
undertegnede om rekruttering av

vitenskapelige ansatte ved NTNU.
Bakgrunnen for Nielsens spørsmål
er et oppslag i Teknisk ukeblad om
alderssammensetning av vitenskapelig ansatte ved Universiteteti Oslo. TU refererer også til situasjonen ved NTNU, og gjengir helt
misvisende noen kommentarer fra
min side om professor II-stillinger.
Dersom journalisten fra TU
hadde gitt plass for mer generelle
vurderinger fra vår side når det

Side 13 — Svart Cyan Magenta Gul

forelesningen som de må
gjennom, er pro forma, og til
fordi den ser bra ut i prinsippprogrammet. Det stilles for lite
krav til pedagogisk kompetanse. Det sies om forskere at demener at universitetet villevært en ideell arbeidsplass,hadde det ikke vært for dejævla studentene!
En vitenskapelig ansatt skal
bruke omtrent halvparten av sin
tid på undervisning. Er det daurimelig at det stilles krav til
pedagogisk kompetanse? Det
finnes selvfølgelig en del universitetslærere som genuint bryrseg om studentene, men de drukner i den store sammenhengen.
Mange bruker ikke mer tid enn
strengt tatt nødvendig på forberedelse og nytenkning i forhold
til sitt budskap. Jeg er av den
oppfatning av at det desidert viktigste som skjer på universitetene, er læringsprosessen, alt
annet er underordnet. De vitenskapelig ansatte hører til den
absolutte intelligensiaeliten isamfunnet, er det for mye å
begynne å stille krav til dem?
Min erfaring er at de nye studentene er generelt ganske motiverte når de kommer hit, men
denne motivasjonen forsvinner

raskt når de ser hvor lite spennende hverdagen egentlig er. Deårene man studerer, burde værede mest spennende årene i livet,både faglig og sosialt! De flotte
rekrutteringsbrosjyrene som blir
gitt ut, reflekterer overhodet ikke
virkeligheten. Kan det hende atnoen har gjennomskuet dette, og
at det er derfor vi sliter med
rekrutteringen?

gjelder den framtidige rekrutteringssituasjonen ved NTNU, ville vi
ha tatt utgangspunkt i følgendetall: av de ca. 550 professorer vi har
ved NTNU, er 285 i en alder mellom
56 til 70 år. Dette innebærer at
halvparten av våre professorer må
erstattes i løpet av den neste 10årsperioden. Mens gjennomsnittsalderen for professorene er 55,15
år, er den for førsteamanuensene
på 48,45 år. Dette indikerer at det
interne rekrutteringsgrunnlaget
nok ikke er tilstrekkelig for å møtebehovet for nyrekruttering i ledige

professorater.
Det er derfor all grunn til åvære opptatt av den framtidige
rekrutteringen til vitenskapelige
stillinger ved NTNU. Den generelle demografiske utviklingen kombinert med større nasjonal og internasjonal konkurranse om den høytkvalifiserte akademiske arbeidskraften tilsier at vi må være mer
aktive i forhold til rekruttering enn
noen gang. Dette krever oppfinnsomhet og dristighet i virkemidlene. Fra universitetsdirektørens
side er disse problemstillingene tatt

Hva må gjøres? Det krevesogså en stor endring i undervisningsopplegget for å holde
følge. Studentene er uengasjerte og frustrerte fordi læringsformene er gammeldagse og
uengasjerende. Det må bli slutt
på at en faglærer «eier» et fag,og ingen andre har noe de skulle ha sagt. Vi må tenke helhetlig, og ikke la enkeltfag seile sin
egen sjø. Vi må tenke nytt når
det gjelder undervisningsformog vurderingsform. Det blir altfor mye tørr regning, og studentene mister målet, nemlig virkeligheten, ut av sikte. Det kanogså hende at vi må gi slipp påden hellige «forskningsbaserte
undervisningen». Kan det muligens være at Norges smartestehode ikke er den beste til åundervise i elementær matema-tikk, der studentene sliter mest
med brøkforkorting? Kanskje
kan universitetslektorer som er
ansatt fordi de er dyktige til åundervise, være mye bedre?
Eller kan man trekke inn studenter fra høyere årskurs, som
har mye større føling med hva
studentene sliter med? Dissekan få en litt annen funksjon
enn det stud.ass.ene har, de kan
få større ansvar for øvings- og
undervisningsopplegg, grave
opp supplement til pensum fra
nettet eller andre kilder. Ogsåstud.ass.ene kan brukes på enmye bedre måte.
Vi har beveget oss inn i et
nytt årtusen, og samfunnet forandrer seg svært fort, og da kan
ikke utdanningsinstitusjonene
sitte på rumpa og se på. Slutt åsyte, og begynn å gjøre noe med
problemet! Vi må prøve å tenke
nytt, for å løse både rekrutteringsproblemene og problemene
med uengasjerte og late studenter. Jeg oppfordrer alle til debatt
rundt dette, for den bør være denaller viktigste debatten på universitetet.
Eirik Paulsen
student, siv.ing.

opp overfor Kollegiet sist høst, med
noen forslag til tiltak som kan settes i gang. Men det er fagmiljøene
som må gjøre den viktigste jobben,
i tillegg til at alle deler av NTNU
må ta sin del av ansvaret. Det er
derfor viktig at den debatten som
Kai Nielsen reiser gjennom sitt innlegg, kan fortsette med kreative
bidrag til hvordan NTNU kan
rekruttere de beste for framtida.
Trond Singsaas
OU-direktør

14debatt/innblikk

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 2002

Flere gode eksempler, takk

I denne spalten vil vi i tidaframover gi deg tips og rådom hvordan du får mest glede og
nytte av ditt universitetsbibliotek.

God praksis må synliggjøres og diskuteres,
skriver Margrete
Fuglem.
Det gleder mitt pedagoghjerte atundervisningsleder Arvid Staupe og kjemiprofessor Martin
Ystenes på InnsidaUt den 19.
mars dokumenterer bedre læring
ved å vise til mindre stryk, og det
som et resultat av endrede undervisningsformer.
Kvalitetsreformen angriper
den tradisjonelle store slutteksamen fordi den fremmer kortsiktig pugg.
Forskning har vist at en god
del studenter nok står til eksa-men, men uten å ha den tilstrekkelige forståelse. Eksamensresultatene fungerer imidlertid som
vår godkjente dokumentasjon,
men når også strykprosenten
øker, lyser det røde lamper.
Gode forelesninger kan væregull verdt, men vi bruker stortsett i høyere utdanning altfor mye
av studentenes tid på at «en som
har lært» snakker til dem. Godlæring i et kurs betinger kontinuerlig læringsarbeid fra studenten, og helst med kontinuerlige tilbakemeldinger. Det siste
frembringer en diskusjon omlærerens merarbeid og om kravet til at ekstern sensor skal delta i alle karaktergivende deler.
Kanskje kunne en løsning væreat studentene selv trenes i å gi
vurdering av hverandres arbeid –kommentarer og diskusjoner kan

gi like stor læringseffekt som en
karakter. Ved tester/delprøver må
resultatene kunne legge i mapper som fremlegges for eksternsensor ved avsluttende sensurering. Selve slutteksamen kunne
da reduseres betraktelig.
Dette er ikke ferdig tenkt.
Faglærerne vet hva som fungerer i praksis – helst etter at dehar prøvd det ut. Kvalitetsreformen har som mål bedre læring
og mer relevant kompetanseutvikling i studiene. Viktig for å få
til dette, blir at god praksis synliggjøres, diskuteres og slik stimulerer andre til nytenking og
utprøving.
Derfor trenger vi flere eksempler!
Margrete Fuglem
førstelektor,
universitetspedagogikk

Havbrukssenter til Hitra
Om tre år skal et norsk havbruksmuseum være reist på
Hitra. Ægir er navnet, og
NTNU er invitert med som
partner.
Det er nå mer enn 30 år siden de første oppdrettsanleggene for laks ble etablert i Norge. Det
skjedde på Hitra, og det er på oppdrettens «arnested» at det nå planlegges et senter for dennenæringen.
Initiativet kommer fra Kystmuseet på Hitra,som har havbruk som sitt særlige ansvarsområde. Etableringen skjer i nært samarbeid med havbruksnæringen. Senteret har fått navn etter havguden Ægir i norrøn mytologi, og skal bli et senter for norsk havbruk, med et tredelt formål:Det skal være et dokumentasjonssenter for
gjenstander og arkivmateriale tilknyttet havbruksnæringen. Det skal være et kunnskaps- og
informasjonssenter. Og det skal være et opplevelsessenter.

Småbarn og forskere. Ægir blir en kombinasjon av en forskningsstasjon og et «vitensenter» for havbruket. Kundekretsen vil spenne fra
barnehager til forskere. I landanlegget vil detvære muligheter for overnatting, slik at foreksempel hovedfagsstudenter kan oppholde seg
her over lengre perioder.
Prosjektledelsen ønsker allerede i første faseen nær kontakt med havbruksmiljøet ved NTNU,
og inviterer universitetet med som en av partnerne i prosjektet. Kontakten er allerede god ved
at prosjektleder Alf Albrigtsen har kontor i hav-

brukslaboratoriet på Brattøra.

Rå lobbying. Forprosjektet ble startet i mai ifjor og skal etter planen avsluttes i mai i år.
Byggestart skal skje i 2003. Legitimiteten er sikret gjennom et nært samarbeid med havbruksnæringens landsorganisasjon (FHL), og aktiv
lobbyvirksomhet mot toppolitikere.
– Vi bruker Trøndelagsbenken på Stortinget
rått, sier Albrigtsen. Ved at Ægir allerede er nevnt
i Fiskeridepartementetes budsjettproposisjon for
2002, har tydeligvis denne innsatsen båret frukter.
78 millioner kroner er hva det skal koste å fåsenteret på beina.

Demonstrasjonsanlegg. Det satses optimistisk på selvbærende drift, og det skal væredrift som tar hensyn til miljø, økologi og forsvarlig ressursbruk.
Hjertet i senteret blir oppdrettsflåten i sjøen.
Her vil de besøkende få demonstrert havbruk i
praksis. Et slikt tilbud er viktig fordi det er blitt
vanskelig å slippe til på produksjonsanlegg på
grunn av sykdomsfaren. Sykdommer i havbruksnæringen vil bli et sentralt område for forskningen
som planlegges lagt til senteret.
I en toetasjes bygning ved land vil det væreakvarier i underetasjen som ligger under vann, og
det settes også av plass til et naturlig akvarium.
Basisutstillinga vil vise utviklinga av oppdrettog havbruk, i fortid, nåtid og framtid. I temporære utstillinger blir aktuelle tema tatt opp, bl.a.
ved popularisering av forkningsresultater.
Les mer om Ægir på nettet: http://www. museumsnett.no/st-kystmuseet/ Aegir.html.
ARNE ASPHJELL

fra biblioteket

Nå kommer e-bøkene
Utviklingen mot det digitale bibliotek går i bølger, ettersom muligheter og tilbud etter hvert
kommer. Men selv om mulighetene gis, er det
mange årsaker til at tilbudene ikke følger etterlike fort som man skulle ønske. Kommersielle,
opphavsrettslige og arkivmessige interesser, foreksempel, spiller en rolle og er utslagsgivende forhvor fort og hvordan nye tilbud kan lanseres ibibliotekene. Nå kommer e-bøkene for fullt, og
vi ser for oss den tredje store bølgen.

De gamle klassikerne. Det er lengesiden biblioteks- og fagdatabasene revolusjonerte informasjonssøkingen vår.
Man kunne søke i en database for å finne
henvisninger og opplysninger om artikler
og bøker, eller man kunne overvåke ny litteratur innen et emne ved å la datamaskinen
søke gjennom de nye referansene etter hvert
som de ble lagt inn i basen. Fortsatt er referansebasene et viktig redskap i søking etter faglitteratur.

En revolusjon. For noen år siden gjorde fulltekst-tidsskriftene inntog i bibliotekene, eller rettere sagt på nettet.
Det ble ikke lenger nødvendig å få en kopi av artikkelen,eller gå på biblioteket for å skumme gjennom tidsskriftene.
Stort sett fant man det man hadde bruk for på nettet. Nå
har UBiT over 3000 fulltekst-tidsskrifter. Men det er ettankekors at selv om teknologien er der, gjør lovverket at
man ikke kan «kopiere» artiklene og sende dem elektronisk
til brukere som ønsker det.

E-bøkene på full fart inn. I dag blir et stadig økende
antall publikasjoner både produsert, distribuert og gjort
tilgjengelig på nettet. De fleste av oss har vært i kontakt
med slike publikasjoner, for eksempel utgir UBiT en egenskriftserie Til opplysning (http://www.ub.ntnu.no/ess/
til_opplysning/index.php), DKNVS’ skrifter digitaliseres,og prosjektet «Elektroniske doktoravhandlinger ved
NTNU» er i gang.
Når det gjelder bøker, er hovedtyngden av det vi finner ibiblioteket, trykt materiale, selv om spredte publikasjoner
som CRC handbooks og andre større verker også er tilgjengelig i elektronisk form. Nå satser UBiT på flere elektroniske bøker. Fra forlaget Wiley har vi fått tilbud om bøker
i tre fagområder: kjemi, elektro/teleteknikk og medisin. I
prøveperioden fram til 3. mai kan bøkene leses av alle med
universitets IP-adresse. Bøkene er tilgjengelige på følgendeadresse: http://www3.interscience.wiley.com/bookfinder.html
Vi har fått tilbud om online tilgang til Landolt-Børnstein ifulltekst. Landolt-Børnstein er en bokserie som hovedsakelig dekker fysikk, materialteknikk og kjemi. Det trykte verket står på Realfagsbiblioteket. Online-tilbudet er «gratis»
pga det trykte abonnementet og dekker mer enn 280 bind.
Når vi får databasen som utgjør hele verket, vil det bli informert om dette på bibliotekets hjemmesider.

arne.asphjell@adm.ntnu.noE-bøker fra netLibrary. I løpet av året vil vi ha 500 av
disse i våre samlinger, alle på engelsk. Det er kopier av
trykte bøker, og de aller fleste er nyutgivelser. I første
omgang har vi valgt ut bøker innen medisin, teknologi og
ulike samfunnsfaglige områder.
Det kreves ingen ekstra programvare for å lese e-bøkene,en nettleser som Explorer eller Netscape er det eneste man
trenger. Det er lett å navigere i dem. Klikk med musa eller
bruk lenker til spesielle kapitler eller indeks. Det er også lovå kopiere (for eksempel til et Word-dokument), eller skrive
ut et begrenset antall sider. Her setter opphavsretten sine
begrensinger.
Men skal man bruke boka, må også den lånes, dette fordi bådeopphavsrettslige og kommersielle interesser skal ivaretas. Eboka leveres tilbake automatisk når utlånstida går ut. Det
er også mulig å bla i e-bøkene en liten stund uten å låne dem,
akkurat som du gjør når du går og «snoker i hyllene» i biblioteket. Når vi får flere e-bøker i samlingene våre, vil vi informere bedre om tilbudet, men søker du etter litteratur i BIBSYS, kan du dumpe borti dem vi allerede har kjøpt og registrert.
Havbrukssenteret vil få en fin plassering ved Sandstad på Hitra, like ved der fastlandstunnelen kommer opp
av fjorden.

Side 14 — Svart Cyan Magenta Gul

Ragnhild Lande

UNIVERSITETSAVISA NR. 5 – 21. MARS 200215

innblikk

På vei mot det papirløse bibliotek
Teknologioptimistene
tror at elektroniske
medier vil fortrenge det
trykte ord, men kan vi
tenke oss et papirløst
bibliotek?
Vårsola smeller i bakken, og du har rigget deg til med masse godsaker i hytteveggen. Dufter av solvarm tjære, våt ull,solkrem og nyskrellet appelsin pirrer
nesa. Opp fra sekken trekker du opp den
aller største godbiten – en rykende fersk
og ulest påskekrim. Tror du opplevelsen
kan bli den samme hvis du må bytte ut
de myke bokpermene med en elektronisk
skjerm?
For de fleste er nok tanken på elektronisk påskekrim i hytteveggen likeabsurd som visjonen om det papirløse
bibliotek. Like fullt er sistnevnte et uttalt
mål for Universitetsbiblioteket i Trondheim (UBiT). Stadig mer av bibliotektjenester og litteraturutvalg skal digitaliseres.
– Men i overskuelig framtid vil vi leve
med en hybrid der vi tilbyr begge deler,sier seksjonssjef Harald Bøhn ved UBiTDragvoll. Han regner med at de tradisjonelle papirbøkene vil leve lenge ennå,ikke minst innenfor de humanistiske
fagene.

lengst blitt eget fagområde.
Seksjonssjef Kari Berg forteller attidsskriftartikler er dominerende faglitteratur både innen forskning og undervisning. – Det er hovedsakelig førsteårsstudenter som holder mye på med PBLundervisning, som benytter seg av de tradisjonelle oppslagsbøkene. 70 prosent av
både forespørsler og litteraturbeholdningbestår av tidsskriftartikler. Vi har 1100
elektroniske og 1000 trykte tidsskrifter iabonnement. Mange kommer dobbelt.
Dette skyldes ulik praksis hos forleggerne. Hos noen er det dyrere å kjøpe bareden elektroniske utgaven enn å ta begge.
Andre sender med den trykte versjonen
automatisk. Papirutgaven kan også væreattraktiv fordi den i enkelte tilfeller
utkommer tidligere enn den elektroniske.
– Så lenge det er uklarhet om arkivfunksjoner og opphavsrettigheter, er det
fordeler med å ha både den trykte og denelektroniske utgaven. Det er ofte restriksjoner på å levere fjernlån av elektroniske artikler. Da må vi kopiere fra papirutgaven og sende kopiene i posten. Dette gjelder i første rekke universitetene i
Oslo, Bergen og Trondheim. På grunn av
ugjennomtrengelige brannmurer til
St.Olavs Hospital, er det heller ikke mulig
å tilby sykehuset elektroniske fulltekstartikler. Vi er også fagbibliotek for sykehuset, og kan derfor ikke si opp papirutgavene før vi kan erstatte dem elektronisk. Tidsskriftartikler er også dominerende som faglitteratur til den kliniske
virksomheten ved St. Olavs, sier universitetsbibliotekar Solveig Taylor.

Medisin i tet. Av UBiT-avdelingene
er det Medisinsk bibliotek og informasjonssenter (MBIS) som har kommet
lengst i omlegginga til digitalt bibliotek.
Blant annet var de først ute med å tilby
elektroniske tidsskrifter. Dette henger
sammen med at medisinsk faglitteratur
har høy omløpshastighet. Det publiseres
stadig nytt forskningsmateriale, og det
gamle blir fort utdatert. Dette gjør deelektroniske mediene særdeles velegnet, og medisinsk informatikk har for

Brukerkontakt på e-post. Taylor
og Berg opplever at mer og mer av brukerkontakten foregår per e-post. –Brukerne sender e-post med forespørsler om informasjon. Biblioteket leter
fram fra internettet og sender søkeresultatet på e-post-svar. Å finne fram tilgode søkeord og søkerutiner er halvejobben i informasjonsinnhentinga. Vi
har en stor utfordring i å tilretteleggeslik at brukerne kan bli mest mulig

selvhjulpne. Biblioteket kurser daglig
brukere i hvordan de skal finne fram ide forskjellige databasene. Overgangen
til et heldigitalisert bibliotek vil langt
fra gjøre oss arbeidsløse. Dess mer informasjon som legges ut på nettet, dessmer øker behovet for kildekritikk og
informasjonskompetanse. Dette vil alltid være vårt ansvar, sier bibliotekarene.
Om elektroniske tidsskrifter vinnerterreng, har elektroniske bøker foreløpig
ikke «tatt av» på MBIS. Foreløpig omfatter samlingen snaut 40 titler. Derimot
knyttes det store forventninger til to engelskspråklige fulltekst databaser med
oversiktsartikler, Harrisons Online og
Cochrane. Artiklene lages av anerkjente
fagpersoner som er spredd over hele verden. De fungerer som en redaksjon som
plukker ut artikler fra mange forskjellige kilder og skriver dette sammen til et
resymé. I tillegg legges det inn lenker forvidere nettsøk på fagemnene.

Framtidsbiblioteket. UBiT harsamlet ei gruppe fagpersoner i Seksjon
for utvikling og samordning for å tilrettelegge for framtidsbiblioteket. Sentralt
i arbeidet står videreutvikling av digitale tjenester og økt satsing på elektroniske medier. – Målet er at flest mulig
bibliotekstjenester skal kunne hentes ut
på brukerens egen pc, sier seksjonslederArnt Dragsten.
– Flere prosjekter er allerede igangsatt. Blant annet jobber vi med å videreutvikle intranettjenesten «Mitt bibliotek».
Vi håper å få lagt til en slags chat-funksjon som gir mulighet for direktekontakt
mellom brukere og fagbibliotekarer. En
slik tjeneste vil langt på veg kunne erstatte skranketjenesten, tror Dragsten.
Av andre større prosjekter nevner han
samarbeid med et amerikansk nettbibliotek, netLibrary, som per i dag har ei e-boksamling på 40000 titler. UBiT har foreløpig tegnet kontrakt på 100 bøker. En av
fordelene med nettbiblioteket er at inn- ogutlån går helt automatisk og at det er

Skreddersydde bibliotektjenester på nett kan komme til å overflødiggjøre skranketjenesten i biblioteket.

Side 15 — Svart Cyan Magenta Gul

Medisinsk bibliotek og informasjonssenterhar kommet langt i overgangen til det digitale
bibliotek, – men den gode, gamle kopimaskina er fremdeles i flittig bruk. F.v. Kari Berg og
Solveig Taylor.
FOTO: SYNNØVE RESSEM

mulig å differensiere lånetida. Sist, men
ikke minst, arbeides det med en tjeneste
for nettpublisering av doktoravhandlinger.
Parallelt med utviklingsarbeidetpågår en nedbemanning av biblioteket.
Av en totalbemanning på 160 skal 12 årsverk bort innen utgangen av 2003.
SYNNØVE RESSEM
synnove.ressem@adm.ntnu.no

FOTO: SYNNØVE RESSEM

baksida«Men så klart, festene hadde jo blitt mye kulere på elektro, hvis jenteandelen hadde vært 90 prosent.»

T/a-seier på museet

Jomfruelig

Avdelingsingeniør Tommy Prestø er valgt inn i det nye styret
for Vitenskapsmuseet og gjør atdenteknisk/administrative
gruppa også blir representert
rundt styrebordet sammen med
studenter og vitenskapelig
ansatte. De teknisk/administrative fryktet lenge for at de ikke
skulle få noen av sine i det nye
styret, og mobiliserte kraftig før
valget for at en av deres kandidater skulle bli valgt. Noe de altså lyktes med.

I serien «Vi har ikke lært oss
NTNU-navnet riktig ennå, men vinærmer oss» har vi kommet til Kilroy Travels. I en annonse i Under
Dusken reklamerer de for weekender i storbyer. Kontaktadressen
de opererer med, er: NTHU, Gløshaugen, Jomfrugata 1.

Oppsagt
Universitetsdirektør Tor Saglie
har sagt opp omstillingsavtalen for Universitetet i Oslo
(UiO), der en viktig klausul er
at ingen skal kunne sies opp
ved omstilling. Fagforeningene
ved UiO ser rødt, hevder at dette er brudd på kollegievedtak,
og varsler kamp for å beholde
avtalen. Saglie selv presiserer
at ingen ansatte vil miste rettigheter, og at en oppsigelse av
avtalen ikke vil medføre flere
ansatte-oppsigelser, leser vi i
Uniforum nett no.

Færre kvinnertar doktorgraden
Andelen kvinner som tar doktorgraden ved norske universiteterog høgskoler, har falt betydelig
de to siste årene. I 1999 var 38
prosent av doktorandene kvinner.
I 2001 var andelen falt til 33 prosent. Det viser en oversikt fra
Norsk institutt for studier av
forskning og utdanning (NIFU).
Oversikten viser også at av de
677 doktorgradene som totalt ble
avlagt i Norge i fjor, kom 174 fra
NTNU. For NTNUs del representerer det en nedgang på 22 fra
1999. Nasjonalt opplevde man isamme tidsrom en nedgang på
18 doktorgrader.

Elektrostudent Pål Rydland bringer et nytt viktig moment inn på ntnu.fritt-forum i debatten om radikal
kjønnskvotering ved opptak av nye studenter.

Tid
StudentsamskipnadeniTrondheim synes selv de har
et langt og vanskelig navn.
Derfor ønsker man nå å innarbeide «SiT» som navn,både i skriftlig og muntlig
kommunikasjon.

SiT endrer samtidig sin
grafiske profil og logo. Logoen «hand i hand» har værtbrukt siden 1985, og består
av to hender som former en
S. Den framstår nå i en ny ogslankere utgave.

Britisk uke i Trondheim
Fra lørdag 13. april til lørdag 20.
april arrangeres britisk
uke i Trondheim, medtemaer som spenner
fra kultur og underholdning til undervisning og forskning. Mandag til fredag holdes en rekke
seminarer på Royal
Garden hotell. De forskjelli-ge arrangementene vil prege hele
byen, og ved NTNU blir
det også stor aktivitet. The Economic&
Commercial
Section ved denbritiske ambassaden i Oslo erarrangør. Mer informasjon finner du på
comsec@online. no.

Kunst på Blunk
Får ikke nyepostlokaler
Posten Norge er ikke fornøyd med
lokalene på Gløshaugen. I et brev
til Teknisk avdeling ber de om åfå nye lokaler i løpet av 2003. Svaret fra universitetet er at det ikke
foreligger ledige lokaler og at deikke har planer som vil frigjøre
egnede arealer til Posten. Heller
ikke kravet om avgiftsfri parkering for postens kunder blir etterkommet fra NTNU.

Fredag 22. mars åpner et kunstgalleri utenom det vanlige på Nedre Elvehavn. Studenter ved Kunstakademietstår bak. Galleriet har fått navnet «Blunk» og består av
ett rom uten vinduer. I døra fra gata og inn til galleriet er det plassert et kikkhull med vidvinkel. Slikkan forbipasserende titte inn i galleriet og nyte kunstopplevelsene, også utenom åpningstid. Galleriet vil forøvrig ha faste åpningstider i helgene. Galleri Blunk
er et non profit foretak. Hovedmålet er at galleriet skalvære en arena for kunststudenter og nyetablerte
kunstnere. Debututstilleren heter Erik Nordby, og
stiller ut fotografier fra en vandring i en av Trondheims
forsteder. Nordby debuterte som billedkunstner med fotografi i Trondheim kunstforening i 1983.
Galleri Blunk åpner med en utstilling fotografier av Erik Nordby.

Strålende tiltak
For en vordende doktorand kan en prøveforelesning være en
grusom påkjenning, både mentalt og fysisk. For å lette kandidatenes trykk tester Doktorgradsdisputasnevnden nå ut nye
lokaler på Dragvoll for slike prøvelser. FOTO-OPPONENT: TORE HUGUBAKKEN

Det var forslaget fra parkeringssjefen i Trondheim,
Kjell Ivar Ødeggård, i mars
1992. Han var frustrert overmangelen på besøksplasser,og betrodde Universitetsavisa at Gløshaugen var ett
av de utriveligste stedene ibyen å patruljere. Arrige
NTH-ansatte viste liten forståelse for parkeringskon-troll og bøter, var hans hjertesukk.
Om lag 200 avgiftsbelagte plasser til en pris av
tre kroner timen syntes parkeringssjefen kunne værepasse på Gløshaugen.
I januar 1992 tok Trondheim kommune inn 42 900
kroner i bøter for feilparkering på Gløshaugplatået.

Utgis av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet
Distribueres i 13 000 eks. annenhver fredag i vår- og høstsemesteret.
REDAKTØR: Jan Erik Kaarø
REDAKSJONSSEKRETÆR: Lisa Olstad
ANSVARLIG REDAKTØR:Info.direktør Anne Katharine Dahl

REDAKSJON: Medieseksjonen,
Informasjonsenheten
LAYOUT: Kolbjørn Skarpnes
TRYKK: ST-Trykk AS, Orkanger

16 — Svart Cyan Magenta Gulpå siden

SiT endrer profil

POSTADRESSE: Universitetsavisa,
Info.enheten NTNU, 7491 TrondheimBESØKSADRESSE: Info.huset på
Gløshaugen (O.S. Bragstads plass 1)

TELEFON: 73 59 55 40
TELEFAKS: 73 59 54 37
E-POST: medieseksjonen@adm.ntnu.no

Nylig kunne VG fortelle at
Erling Kagge lar sine barn lærearabisk i søvne. De hører pålydbånd mens de sover. Dette
inspirerte vår nye prorektor til
å filosofere rundt fenomenet«spedbarn og språk» i Adressas spalter.
Også undertegnede ble
inspirert av polfarerens effektive utnytting av sine barns tid:
Her har altså ungene i uminnelige tider kastet bort natt etter
natt til fullstendig unyttig
drømmeaktivitet. Hvor mye
sover småbarna egentlig – og
hva kan ikke denne tida brukes
til!
Ungene er ikke alene om åkaste bort tida. Hva med oss
voksne: Hvor mange minutter
i løpet av en dag blir ikke kastet bort – når du for eksempelstår der og fyller bensin, og lar
blikket vandre hvileløst fra
litertelleren til bensinlokket,
og tilbake, fram og tilbake…
Eller den tida det tar å slå på
pc-en på kontoret om morgenen: Sekundene snegler seg
smertefullt av sted.
(Jeg tenker selvfølgelig ikke
på tida du sitter i bilen ellerpå bussen: Hva er det man harlommeradio/laptop til! Her er
det snakk om høyeffektiv tidsutnytting.)
For ikke å snakke om allden tida vi menn sløser bort påå urinere. Hvor mange timer
gjennom livet har man ikkestått der med flakkende blikk– og ventet. Ventet på snart å
bli ferdig Ventet på endelig åvende tilbake til kontoret; tilmålrettet aktivitet, til å la sinnet nok en gang fylles med
meningsfull handling.
Reklamefolkene har rettnok funnet et svar på slike fortredeligheter. Således kan du,når du fyller bensin, studerereklamen bakpå fyllehåndtaket. Når du urinerer, kan dustudere gummimatta med
reklame på, som hviler i bunnen av skåla.
Haken er at ved sånne gimmicker er det reklamefolka sintid, ikke min, som blir fylt av
mening. Spørsmålet er: Hvordan skal JEG bruke all MIN
tid til noe som tjener MEG?
Snart kommer kanskje løsningen på problemet. Man
snakker nemlig om å lage en
mobilbrille (arvtakeren til
mobiltelefonen?) som projiserer tekst og bilde på netthinnen, slik at bildet flyter etsted en meter foran deg. Du serbildet, samtidig som du fremdeles er i stand til å observere
virkeligheten rundt deg. Du ser
fremdeles virkeligheten innimellom den virkelige verden
foran øynene dine.
Mens de ufrivillig lyttende
spedbarna får virkeligheten
servert innimellom drømmene.